dom
afsagt den 1. juni 2015 i sag nr. bs 16-1656/2013:
a
mod
skatteministeriet
nicolai eigtveds gade 28
1402 københavn k
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag, der er anlagt den 17. september 2013, vedrører spørgsmålet om skattefrihed i
medfør af ejendomsavancebeskatningslovens § 11, stk. 1, i forbindelse med afståelse af
arealer til vejle kommune.
sagsøgeren a har nedlagt påstand om, at sagsøgte skatteministeriet skal tilpligtes at
anerkende, at arealer beliggende ... 100, … ("x-vej 7"), og y-vej 20, … ("z-gård"), kan
afstås skattefrit til vejle kommune på ekspropriationslignende vilkår, og at skats svar af 4.
januar 2012 på sagsøgerens anmodning om bindende svar ændres til "ja".
skatteministeriet har nedlagt påstand om frifindelse.
der har deltaget 3 dommere ved behandlingen af denne sag.
oplysningerne i sagen
i forbindelse med salg af en landbrugsejendom anmodede a og hans ægtefælle den 20.
november 2011 skat om et bindede svar på et spørgsmål vedrørende
ejendomsavancebeskatning. efter at have modtaget skats svar af 4. januar 2012 indbragte
han afgørelsen for landsskatteretten, der den 17. juni 2013 afsagde en kendelse, hvoraf det
blandt andet fremgår:
      "...
      klageren har anmodet skat om bindende svar. der er stillet følgende spørgsmål:
               "kan afståelse af arealer beliggende ... 100, … og y-vej20, …, til vejle
               kommune ske skattefrit på ekspropriationslignende vilkår."
      skat har svaret "nej" til det stillede spørgsmål.
                                               std061446-s01-st01-k194-t3-l01-m00-\d46
      landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
                                           - 2 -
møde mv.
der er afholdt møde med klagerens repræsentant. klageren og hans repræsentant har
ligeledes haft lejlighed til at udtale sig over for rettens medlemmer ved et retsmøde.
sagens oplysninger
klageren ejer ejendommen y-vej 20, …, vejle.
klagerens ægtefælle ejer ejendommen ... 100, vejle. begge ejendomme drives af
klageren og indgår i hans landbrugsvirksomhed. herudover driver klageren også
landbrug på y-vej22, vejle.
repræsentanten har oplyst, at klageren driver et moderne landbrug med
svineproduktion og planteproduktion med vægt på dyrkning af afgrøder til opfodring
på bedriften. svineproduktionen foregår på y-vej 20. der er miljøtilladelse til 295
dyreenheder, hvilket kræver et udbringningsareal på 210 ha. produktionen er på 330
søer, og der fedes ca. 5.000 slagtesvin årligt.
vejle kommune har den 13. juli 2007 vedtaget lokalplan nr. 1021. i henhold til
lokalplanen er et område, der tilhører ejendommen y-vej 10 og ... 100 overført fra
landzone til byzone. den 13. december 2007 er der holdt åstedsforretning. det fremgår
af protokol over åstedsforretningen, at den er afholdt i henhold til kapitel 11 i
planloven, idet kommunen påtænkte at ekspropriere arealer til virkeliggørelse af
lokalplan 1021. der er i forbindelse med åstedsforretningen fremsat tilbud om
erstatning for ekspropriation. naturklagenævnet har imidlertid den 18. marts 2008
erklæret lokalplan nr. 1021 ugyldig pga. inhabilitet.
den 11. august 2008 er lokalplan nr. 1056 blevet vedtaget. i henhold til denne
lokalplan overføres, ligesom ved lokalplan 1021, et område som tilhører ejendommene
y-vej 20 og ... 100 fra land- til byzone. der er den 10. oktober 2008 afholdt
åstedsforretning, og i denne sammenhæng har vejle kommune fremsat tilbud om
erstatning for ekspropriation.
repræsentanten har oplyst, at vejle kommune den 7. oktober 2009 har meddelt
klageren, at man ikke frivilligt vil købe de arealer, som der blev holdt åstedsforretning
på. i december 2009 anmodede klageren vejle kommune om at ekspropriere på
baggrund af de tidligere holdte åstedsforretninger. den 1. februar 2010 har vejle
                                          - 3 -
kommune skrevet til klageren, at kommunen ikke ville foretage yderligere
sagsbehandling.
repræsentanten har oplyst, at klageren herefter pga. de økonomiske konsekvenser for
klageren af lokalplan nr. 1056 har været tvunget til at anmode kommunen om at
overtage de arealer, der er overført til byzone, efter planlovens § 47 a.
skats afgørelse
efter planlovens § 47 a, stk. 1, kan en ejer af en fast ejendom, der benyttes til
landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, hvis ejendommen helt eller delvis
overføres fra landzone til byzone eller sommerhusområde, inden 4 år efter overførslen
forlange ejendommen henholdsvis den overførte del af denne overtaget af kommunen
for et beløb fastsat af taksationsmyndighederne efter de samme regler, som efter §§ 47
og 50 gælder for ekspropriation af ejendomme, jf. dog stk. 2.
efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11, stk. 1, er fortjeneste indvundet ved
modtagelse af en ekspropriationserstatning skattefri. det samme er fortjeneste ved salg
til en erhverver ved frivillig aftale, der opfylder betingelserne for at ekspropriere
ejendommen på aftaletidspunktet.
det er kommunen, der i henhold til planloven har hjemmel til ekspropriation på
baggrund af en vedtaget og offentliggjort lokalplan.
at en lokalplan udgør fundamentet for ekspropriation, er dog ikke ensbetydende med,
at kommunen er forpligtet til at iværksætte ekspropriation. lokalplanen fastlægger
rammerne for den fremtidige anvendelse af lokalplanområdet, men hindrer ikke den
hidtidige lovlige anvendelse af området.
ved lov nr. 458 af 9. juni 2004 er den hidtidige bestemmelse i frigørelsesafgiftslovens
§ 8 overført til planlovens § 47 a. hensigten med bestemmelsen er at sikre, at en ejer
af en fast ejendom, der benyttes til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage,
kan forlange, at kommunen overtager ejendommen henholdsvis den overførte del af
ejendommen til et beløb, der er fastsat af taksationsmyndighederne efter de samme
regler, der efter planlovens §§ 47 og 50 gælder for ekspropriation af ejendomme.
reglen gælder i de tilfælde, hvor ejendommen helt eller delvist overføres fra landzone
til byzone eller sommerhusområde. ejerens frist for at forlange, at kommunen
overtager, er senest 4 år efter overførslen.
reglen i § 47 a er ikke en ekspropriationsbestemmelse, men kan nærmere betegnes
som en lovhjemlet købepligt for den kommunale myndighed, som ved
                                        - 4 -
lokalplanlægning overfører ejendom fra landzone til byzone. der henvises til afgørelse
skm2010.723.ølr, hvor landsretten udtaler, at ekspropriation er kendetegnet ved, at
ejeren ikke har mulighed for at nægte afståelse, og ved at være en begivenhed, som
ejeren ikke har fremkaldt. den købepligt for kommunen, som ejeren efter planlovens §
47 a kunne have valgt at benytte sig af, er således væsensforskellig fra ekspropriation.
den omstændighed, at lokalplanen muliggjorde en anvendelse af købepligten i
planlovens § 47 a, findes derfor på ingen måde at kunne sidestilles med
ekspropriationsrealitet.
i det konkrete tilfælde har vejle kommune den 11. august 2008 vedtaget lokalplan
1056 trods indsigelser fra klageren, som bl.a. omfatter en del af dennes
landbrugsejendom. lokalplanens formål er at fastlægge områdets anvendelse til
regionale erhvervsformål, især større transport- og logistikvirksomhed, større
fremstillings-, service og lagervirksomhed mv., og at overføre området fra landzone til
byzone.
det er uden betydning, at der forinden har været drøftelser med vejle kommune om
overtagelse på ekspropriationslignende vilkår, som imidlertid ikke blev gennemført.
det bemærkes, at praksis omkring planlovens § 48 ikke kan finde anvendelse på
overtagelser efter planlovens § 47 a, idet planlovens § 48 har et andet indhold end § 47
a. planlovens § 48 bestemmer således, at når en lokalplan eller en byplanvedtægt har
forbeholdt en ejendom eller en del af en ejendom til et offentligt formål, kan ejeren
forlange ejendommen overtaget af kommunen mod erstatning. hvis restejendommen
ikke kan udnyttes på rimelig måde som selvstændig ejendom, kan ejeren forlange hele
ejendommen overtaget af kommunen. overtagelsespligten påhviler dog kun
kommunen, hvis det pågældende areal ikke kan udnyttes på en økonomisk rimelig
måde i overensstemmelse med den faktiske udnyttelse af de omliggende ejendomme.
skat har anført, at svaret kun er gældende for spørgerens skattemæssige forhold.
klagerens påstand og argumenter
der er nedlagt påstand om, at fortjeneste ved afståelse af arealer beliggende ... 100,
vejle og y-vej 20, vejle til vejle kommune er skattefri i henhold til
ejendomsavancebeskatningsloven, da afståelsen er sket på ekspropriationslignende
vilkår.
                                          - 5 -
den økonomisk konsekvens af, at jorden er overgået til byzone, har tvunget klageren til
at påberåbe sig retten til, at kommunen skal erhverve jorden. hermed er der tale om
ekspropriationslignende forhold, da skatteyder reelt set ikke har haft noget valg.
for at beskytte lodsejer i de situationer, hvor vedtagelsen af en lokalplan afskærer den
nuværende lodsejer fra en rimelig og forsvarlig udnyttelse af ejendommen, har
kommunen en overtagelsespligt til det pågældende areal.
ejendomsskat pr. ha for det areal, der er omfattet af den nye lokalplan er 7,2 promille
af 800.000 kr., hvilket svarer til 5.760 kr. pr. ha. ejendomsskatten pr. ha. uden
vedtagelse af den nye lokalplan er 7,2 promille af 95.000 kr., hvilket svarer til 684 kr.
pr. ha. lokalplanen indebærer således en forøget årlig ejendomsskat med 5.076 kr. pr.
ha. i alt er der tale om ca. 85 ha., som er blevet omfattet af den nye lokalplan. det
medfører en årlig omkostningsstigning på ca. 431.500 kr.
der er på baggrund af kalkuler udarbejdet af videncentret for landbrug opgjort, at
driften af de 84 ha., der er overført til byzone, hvert år vil generere et underskud på
490.000 kr.
folketinget har med virkning for 2011 vedtaget, at grundskyldspromillen for landbrug
nedsættes med 5,1 promillepoint. uden vedtagelse af denne særlov, som formentlig
ikke kan forventes at fortsætte, vil konsekvensen være en forøget omkostning på
737.120 kr. og et samlet årligt underskud på 836.400 kr.
vejle kommune har ikke ønsket at vedtage en ny lokalplan, hvor jorden tilbageføres til
landzone. sådan som sagsforløbet har været, har der reelt set været tale om, at vejle
kommune ved at fastholde lokalplanen har ønsket at udnytte de faldende priser på
erhvervsjord til at tvinge skatteyder til at afstå jorden til en lavere pris. de har tilbudt
klageren 45 kr. pr. kvadratmeter mod oprindelig 50 kr. de har efterladt klageren i en
situation, hvor han ikke har kunnet gøre andet end at anmode kommunen om at
overtage jorden i henhold til planloven.
med baggrund i sagsforløbet er der reelt set tale om ekspropriationslignende afståelse.
der gælder ifølge skatterådet følgende betingelser for, at en afståelse skal anses for at
være på ekspropriationslignende vilkår:
        der skal på aftaletidspunktet være ekspropriationshjemmel i lovgivningen til det
        pågældende formål.
     på aftaletidspunktet skal eksproprianten udvise vilje til at ekspropriere.
begge betingelser er opfyldt.
                                           - 6 -
der har været afholdt åstedsforretning på ejendommene med vejle kommunes forslag
til fuld erstatning ved ekspropriation.
overtaksationskommissionen har fastsat tidspunktet for aftalen om overdragelsen til
2008, og på dette tidspunkt har kommunen udvist vilje til ekspropriation. det har
allerede i 2007/2008 stået klart, at der ville blive indgået en aftale om overdragelse.
kommunen har ved åstedsforretningen villet ekspropriere, og klageren har ikke haft
nogen reel økonomisk mulighed for at beholde jorden. aftalen om overdragelsen skal
anses for indgået ved afholdelsen af åstedsforretningen.
hvis aftaletidspunktet anses for at være tidspunktet for fremsættelse af
overtagelsesbegæringen, har klageren alligevel kunnet påregne på aftaletidspunktet, at
kommunen ville ekspropriere arealet. når kommunen ikke har villet ændre lokalplanen,
er det fordi kommunen vil råde over arealet til industrigrunde.
i forbindelse med, at finanskrisen er slået igennem, og der ikke længere har været
udsigt til, at arealerne kunne videresælges, har kommunen forsøgt at presse klageren
ved at tilkendegive, at de ikke længere vil ekspropriere arealet, men ikke desto mindre
har kommunen ikke ladet arealet eller blot en del af arealet udgå af lokalplanen.
kommunen har pålagt klageren så store økonomiske byrder, at de har tvunget ham til
at afstå arealet. hensigten er dokumenteret ved, at kommunen samtidigt med, at de har
afvist at lade jorden udgå af lokalplanen, har tilbudt at overtage jorden frivilligt til en
lavere pris.
såfremt vedtagelsen af lokalplanen ikke havde medført et underskud på ca. 500.000 kr.
årligt, ville klageren ikke have været tvunget til at gøre brug af planlovens § 47 a.
klageren ville i stedet have kunnet fortsætte sin landbrugsdrift uændret, indtil
kommunen havde brug for jorden og så kunne ekspropriere den.
kommunen har ændret taktik og vil ikke ekspropriere arealet, men vil i stedet overtage
det frivilligt til en lavere pris, og derved undgå, at taksationskommissionen skal
prisfastsætte jorden. klageren har ikke økonomisk mulighed for at beholde arealet,
eller sælge det til tredjemand i det nuværende marked. dermed har kommunen tvunget
klageren til at gøre brug af planlovens § 47 a. det er med andre ord ikke frivilligt, at
han afstår arealet til den ekspropriationsberettigede.
                                          - 7 -
der henvises til skm2008.816.sr. her har en skatteyder i henhold til planloven også
bedt en kommune overtage et areal. skatterådet tiltrådte i det bindende svar, at det var
at sidestille med ekspropriation og dermed var afståelsen skattefri.
vejle kommunes fremgangsmåde er en magtdemonstration, der udelukkende har haft
til formål at tvinge arealet fra lodsejer, og det helst til en lavere pris end hvis
taksationskommissionen skulle fastsætte den. når en lodsejer af hensyn til almenvellet
tvinges til at afstå sin ejendom, er der reelt set mere tale om ekspropriation end om
ekspropriationslignende vilkår.
landsskatterettens bemærkninger og begrundelse
fortjeneste ved afståelse af fast ejendom medregnes til den skattepligtige indkomst
efter reglerne i ejendomsavancebeskatningsloven. det fremgår af
ejendomsavancebeskatningslovens § 1.
i henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 11, stk. 1, 1. pkt., er fortjeneste
indvundet ved erstatning for ekspropriation af fast ejendom ikke skattepligtig. det
samme gælder ved salg til en erhverver, som efter formålet med overdragelsen opfylder
betingelserne for at ekspropriere ejendommen, jf. ejendomsavancebeskatningslovens §
11, stk. 1, 2. pkt.
det er en betingelse for skattefritagelse efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11,
stk. 1, 2. pkt., at det på aftaletidspunktet har stået klart, at dispositionen ville blive
gennemtvunget ved ekspropriation, hvis den frivillige aftale ikke blev indgået. det
følger af højesterets dom i tfs 1995, 575 hrd.
vejle kommune har meddelt, at den ikke ville foretage yderligere skridt i forhold til
ekspropriation af de arealer, som klageren har begæret overtaget efter planlovens § 47
a. det er derfor ikke godtgjort, at ekspropriation har været et reelt og aktuelt alternativ
til overtagelse efter planlovens § 47 a på det tidspunkt, hvor klageren har begæret, at
kommunen skulle overtage arealerne. landsskatteretten finder, at det er tidspunktet for
klagerens begæring om overtagelse efter planlovens § 47 a, der er aftaletidspunktet.
betingelsen om, at det på aftaletidspunktet skal stå klart, at ekspropriationen vil blive
gennemført, hvis der ikke indgås en frivillig aftale, er derfor ikke opfyldt.
det forhold, at ejendomsskatten for det overdragne areal er steget efter vedtagelsen af
lokalplanen, indebærer ikke, at overdragelsen kan sidestilles med ekspropriation i
henhold til ejendomsavancebeskatningslovens § 11.
                                                - 8 -
      landsskatteretten stadfæster herefter skats afgørelse.
      ..."
as advokat har under hovedforhandlingen oplyst, at laurs peder laursen, der den 12. januar
2015 har udarbejdet en beregning af de økonomiske konsekvenser af den forhøjede
ejendomsskat, er hans klients revisor. det fremgår af laurs peder laursens beregning blandt
andet:
      "...
      med baggrund i de økonomiske realiteter og landbrugets begrænsede lånemuligheder,
      var det ikke en mulig option for a at beholde jorden med det formål at kunne realisere
      arealet til industri på et senere tidspunkt. i 2010 var det ikke sandsynligt, at jorden ville
      kunne realiseres inden for en overskuelig horisont.
      ..."
parternes synspunkter
parterne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med deres påstandsdokumenter.
a har i påstandsdokument af 23. marts 2015 anført følgende:
      ”…
      -        principalt at den af vejle kommune som led i overtagelsen af de to ejendomme
               betalte erstatningssum skattemæssigt skal anses for en af ebl § 11, stk. 1, 1.
               punktum, omfattet
                        "erstatningssum i anledning af ekspropriation", og
      -        subsidiært at den af vejle kommune som led i overtagelsen af de to ejendomme
               betalte erstatningssum skattemæssigt skal anses for betalt som led i et af ebl §
               11, stk. 1, 2. punktum, omfattet "salg til en erhverver, der efter formålet med
               erhvervelsen opfylder betingelserne for at ekspropriere ejendommen."
      til støtte for påstanden gøres det i første række gældende, at fortjenesten ved afståelse
      af de i denne sag omhandlede ejendomme er skattefri i medfør af abl § 11, stk. 1, 1.
      punktum, da fortjenesten "er indvundet ved modtagelse af en erstatningssum i
      anledning af ekspropriation".
      som dette også fremgår af den juridiske vejledning (tidligere ligningsvejledningen)
      omfatter ebl § 11 alle typer af ekspropriationer, jfr. john engsig i festskrift til orla
      friis jensen, hvor det side 116 hedder:
                                        - 9 -
                "alle typer af ekspropriative afståelser af fast ejendom
       er omfattet af ebl § 11. det er ikke afgørende om betegnelsen
       "ekspropriation" er anvendt i selve den lovbestemmelse, der hjemler
       den ekspropriative afståelse. skattefritagelsen kan ikke begrænses til
       de grundlovsmæssigt nødvendige erstatninger."
dette er fastslået i dommen ufr 1982.331 h om forståelsen af den dagældende § 2 b i
lov om særlig indkomstskat, hvorefter fortjenester indvundet ved modtagelsen af en
erstatningssum i anledning af ekspropriation - ganske som efter ebl § 11, stk. 1, 1.
punktum - var skattefri. højesteret udtalte i den sag bl.a.:
       "herefter kan det ikke antages, at fritagelsesbestemmelsen som af
       indstævnte [skatteministeriet] anført kun gælder for grundlovsmæssigt
       nødvendige erstatninger."
de i planlovens kapitel 11 omhandlede bestemmelser, hvortil § 47a hører, er
ekspropriationsbestemmelser, således som dette også konstateres i ovennævnte dom, u
1982.331 h, hvor det i højesterets præmisser bl.a. hedder:
       "i forbindelse med vedtagelsen af lov nr. 210 af 23. april 1949 om
       regulering af bymæssige bebyggelser indføjedes der ved lov nr. 211 af
       samme dato i byplanlov nr. 181 af 29. april 1938 en bestemmelse med
       samme indhold som byreguleringslovens § 14. denne bestemmelse
       blev optaget som § 15a i det afsnit af byplanloven, der omfatter lovens
       §§ 12-15, og som bærer overskriften "ekspropriation m.m."
       (min understregning)
der var for højesteret ingen grund til at nævne byplanlovens afsnit om "ekspropriation
m.m.", hvis ikke dette var begrundet i et ønske om at understrege, at de i det
pågældende afsnit anførte bestemmelser var ekspropriationsbestemmelser. ganske på
samme måde, som bestemmelserne i den dagældende byplanlovs afsnit om
ekspropriation m.m. var ekspropriationsbestemmelser, er bestemmelserne i planlovens
kapital 11 ekspropriationsbestemmelser.
som påvist ovenfor i afsnit 3.2 med gennemgangen af bestemmelsens forhistorie, er
planlovens § 48 da også klart en ekspropriationsbestemmelse.
som anført. .. er der i denne sag enighed om, at overtagelser efter planlovens § 48 er
omfattet af skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1. det er i den forbindelse væsentligt at
                                        - 10 -
være opmærksom på, at en del af de i nærværende sag omhandlede arealer er udlagt til
de i planlovens § 48 anførte formål, og at fortjenesten vedrørende denne del af
arealerne allerede af den grund er omfattet af skattefriheden i ebl § 11, stk. 1.
planlovens § 47a er ligesom lovens § 48 en ekspropriationsbestemmelse.
allerede frigørelsesafgiftslovens § 8 var en ekspropriationsbestemmelse, der skulle
beskytte grundejeren mod at lande i netop en som i nærværende sag omhandlet
situation, hvor jorden overføres til byzone med deraf følgende forøget
grundbeskatning, uden at der er udsigt til, at jorden indenfor en rimelig tid skal
anvendes til de formål, der begrundede overførslen fra landzone til byzone.
frigørelsesafgiftslovens § 8 skulle således ikke "blot" sikre grundejeren i forbindelse
med, at en del af en samfundsskabt værdistigning blev inddraget gennem en øget
beskatning. dette blev fastslået af højesteret i dommen u 1997.525 h, hvor flertallet
på 7 dommere bl.a. udtaler:
       "vi bemærker herved, at det af lovforslagets almindelige
       bemærkninger fremgår, at forslaget "er udarbejdet under den
       forudsætning, at det fremsatte forslag til lov om by- og landzoner ...
       gennemføres ...", jf. folketingstidende 1968/69, tillæg a, spalte 4359.
       efter lovens forarbejder er dens formål da heller ikke begrænset til at
       inddrage en del af den samfundsskabte værdistigning, som overgang
       fra landzone til byzone repræsenterer. loven skal derudover fremme
       udbuddet af jord, og dens indhold må tillige ses på baggrund af, at en
       ejendom ved indlemmelse i byzone underkastes en højere
       grundbeskatning, jf. folketingsudvalgets betænkning og ministerens
       svar på et spørgsmål bilagt betænkningen, folketingstidende 1968/69,
       tillæg b, spalte 2802 f og 2814."
da frigørelsesafgiften blev ophævet og overtagelsespligten blev overflyttet til
planloven, blev bestemmelsens karakter af en ekspropriationsbestemmelse understreget
ikke blot ved, at bestemmelsen blev indsat i kapitel 11 om ekspropriation og
overtagelse, men tillige derved at overtagelser efter § 47a - ganske på samme måde
som overtagelser efter §§ 47 og 48 - sker efter taksationsprocessens regler.
ved kommunens overtagelse efter planlovens § 47a er der som ved overtagelser efter
de øvrige bestemmelser i planlovens kapitel 11 på ingen måde tale om en overdragelse
"ved en mindelig overenskomst", som det hedder i de ovenfor side 12 citerede
                                          - 11 -
forarbejder til lov om særlig indkomstskat § 7 a, stk. 6, og dermed forgængeren til
ebl § 11, stk. 1, 2. punktum.
der er således ikke tale om en aftalebaseret overtagelse, hvor ejendomsejeren har
"mulighed for at nægte afståelse, hvis de tilbudte vilkår forekommer ham
utilfredsstillende". dette blev klart understreget i nærværende sag,
-         hvor vejle kommune afviste (bilag 79, ekstrakten side 359) sagsøgerens ønske
          om at gøre overtagelsen betinget af, at sagsøgeren kunne acceptere den
          erstatning, som taksationsmyndighederne fastsatte,
-         hvor taksationsmyndighederne bestemte, at de såkaldte betalingsrettigheder
          ikke var omfattet af overdragelsen (bilag
          101, ekstrakten side 443), og
-         hvor vejle kommune kunne fragå tilsagnet (bilag 12,
          ekstrakten side 111) om, at sagsøgeren som led i et frivilligt salg kunne forpagte
          arealerne indtil disse skulle anvendes til erhvervsudvikling.
der foreligger i nærværende sag ikke et ved en "mindelig" aftale gennemført salg, men
en tvangsmæssig overtagelse med udbetaling af en af taksationsmyndighederne efter de
for ekspropriation gældende regler fastsat erstatning.
der foreligger i nærværende sag en tvangssituation, hvor der er foretaget en regulering
af ekspropriativ karakter af den private ejendomsret, og hvor lodsejeren er sikret en ret
til at kræve ekspropriation, når kommunen - alligevel - ikke ønsker at gennemføre
ekspropriationen, fordi kommunen ikke længere ønsker at forfølge de mål, som var
grundlaget for overhovedet at kunne foretage den pågældende regulering af den private
ejendomsret.
principielt set burde det offentlige i så fald ophæve den pågældende regulering, men i
stedet er der valgt en løsning, hvor lodsejeren værnes mod misbrug fra det offentliges
side gennem en ret til at kræve ekspropriationen gennemført i en situation, som den i
nærværende sag omhandlede, hvor kommunen ikke ønsker at tage den fulde
konsekvens af den gennemførte regulering og på eget initiativ overtage jorden, men
heller ikke ønsker at ophæve reguleringen og føre jorden tilbage til landzonen.
kommunen kan naturligvis ikke ved blot at omgøre sin egen beslutning om at overtage
ejendommen omkvalificere den af kommunen gennemførte regulering med de deraf
følgende byrder fra at være et ekspropriativt indgreb til at være et ikke-ekspropriativt
indgreb.
det      skal    i    denne     forbindelse   bemærkes,      at    dommen
                                         - 12 -
skm2010.723.ølr ikke omhandler den skattemæssige behandling af en erstatning
udbetalt som led i en overtagelse efter planlovens § 47a, men et salg til skatteyderens
eget anpartsselskab og dermed en overdragelse, der ikke er omfattet af ordlyden i ebl
§ 11, stk. 1, og at østre landsret således i den sag ikke har afgjort en problemstilling,
der er sammenlignelig med den i nærværende sag foreliggende. landsrettens udtalelse
om overtagelser efter planlovens § 47a er at betragte som en form for obiter dictum.
for så vidt angår skm2010.723.ølr skal det i øvrigt bemærkes, at der i forbindelse
med den i sagen omhandlede lokalplan tilsyneladende ikke har været fokus på den
ovenfor under pkt. 3.2 citerede bestemmelse i planlovens § 13, stk. 4, som netop er
møntet på sådanne lokalplaner, der er initieret af grundejeren, og som giver
kommunerne de nødvendige redskaber til at sikre, at grundejerne kun opnår
beskyttelsen efter planlovens kapitel 11 i de tilfælde, hvor der er tale om en
tvangsmæssig regulering, som fratager grundejeren muligheden for at fortsætte den
hidtidige brug på uændrede vilkår.
sagsøgerens synspunkt om, at overtagelser efter planlovens § 47a er af ekspropriativ
karakter har også støtte i den ekspropriationsretlige litteratur. john engsig skriver
således i festskrift til orla friis jensen, side 123, bl.a.:
       "som fremhævet af orla friis jensen afslører skattemyndighederne i
       det hele en ringe fortrolighed med de ekspropriationsretlige regler ved
       at sidestille overtagelsestilfældene med frivillige overdragelser og
       ganske se bort fra, at den pågældende ejer, når
       overtagelsesbetingelserne foreligger opfyldt, er bragt i en
       tvangssituation."
fortjenester indvundet ved modtagelse af erstatningssummer i anledning af de i
planlovens kapitel 11 omhandlede afståelser er således omfattet af skattefriheden efter
ebl § 11, stk. 1, 1. punktum.
til støtte for påstanden gøres det i anden række gældende, at fortjenesten ved afståelse
af de i denne sag omhandlede ejendomme er skattefri i medfør af abl § 11, stk. 1, 2.
punktum, da fortjenesten er opnået ved afståelse "til en erhverver, der efter formålet
med erhvervelsen opfylder betingelserne for at ekspropriere ejendommen."
det er i denne sag uomtvisteligt, at vejle kommune er "en erhverver, der efter formålet
med erhvervelsen opfylder betingelserne for at ekspropriere ejendommen", og at der
                                         - 13 -
således efter lovbestemmelsens umiddelbare ordlyd ikke er hjemmel til at beskatte
sagsøgeren af den i nærværende sag omhandlede avancer.
med udgangspunkt i de i tfs 1998, 137 dep beskrevne fortolkningsprincipper burde
det herefter være åbenbart, at det må være op til sagsøgte at dokumentere, at der på
trods heraf er klar hjemmel til at beskatte avancen, og at det på ingen måde har været
muligt for sagsøgte at påvise en sådan klar hjemmel til beskatning i strid med ordlyden
i ebl § 11, stk. 1, 2. punktum.
for så vidt angår fortolkningen af de to domme, tfs 1995, 575 h og tfs 1996, 356 h,
hvormed højesteret tog stilling til grænserne for skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1,
2. punktum, er det helt afgørende at være opmærksom på, at der i de to sager var tale
om overdragelser, som ikke var omfattet af bestemmelsens ordlyd, da der i de to sager
ikke var sket salg "til en erhverver, der efter formålet med erhvervelsen opfylder
betingelserne for at ekspropriere ejendommen." det lå således i begge sager klart, at
erhververne, ølstykke menighedsråd og hovedgård fjernvarmeværk a.m.b.a., ikke
selv kunne have eksproprieret de omhandlede rettigheder og arealer.
det er klart, at højesteret i en situation, hvor skattefriheden ved en formålsfortolkning
udvides udover bestemmelsens umiddelbare ordlyd, kan opstille betingelser for at
acceptere en sådan udvidet skattefrihed, men de betingelser, der er opstillet i
forbindelse med en formålsbaseret udvidelse af skattefriheden, kan naturligvis ikke
begrænse en skattefrihed, der følger direkte af bestemmelsens ordlyd. den fortolkning,
som sagsøgte ønsker at gennemtrumfe i denne sag, strider mod legalitetsprincippet,
som beskrevet i tfs 1998, 137 dep.
med hensyn til dommen tfs 2008, 349 h skal det bemærkes, at der i den sag ikke var
tale om en situation, hvor der forelå en overtagelsespligt, hvortil kommer, at
ekspropriationsretten aldrig var blevet udnyttet til gennemførelse af et
naturgenopretningsprojekt af den omhandlede art. overtagelser fandt kun sted ved
"mindelig overenskomst".
der er således væsentlige og afgørende forskelle mellem nærværende sag og den i
dommen tfs 2008, 349 h foreliggende situation, og der er intet grundlag for at
udstrække den mulige indskrænkning af skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1, 2.
punktum, som måtte kunne udledes af tfs 2008, 349 h, til at omfatte den i
nærværende sag foreliggende situation. en sådan mulig indskrænkning af
skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1, 2. punktum, vil i givet fald alene kunne finde
                                        - 14 -
anvendelse i tilfælde, der i enhver henseende er fuldt ud sammenlignelige med den i
tfs 2008, 349 h foreliggende situation, og det er nærværende sag under ingen
omstændigheder.
højesteret har på intet tidspunkt forholdt til en som i nærværende sag foreliggende
tvangssituation, hvor det er utvivlsomt, at kommunen kunne ekspropriere de i sagen
omhandlede ejendomme, at kommunen har eksproprieret til de pågældende formål, at
kommunen i en lang periode klart og utvetydigt har tilkendegivet at ville gennemtvinge
overtagelsen af sagsøgerens og hans ægtefælles ejendomme, at kommunen opretholder
reguleringen med deraf følgende byrder og afviser sagsøgerens ønske om at få
arealerne tilbageført til landzone, og at overtagelsen gennemføres efter reglerne i
planlovens kapitel 11 og ikke ved en "mindelig overenskomst".
med gennemtvingelsen af lokalplanen - kombineret med planlovens § 47a - har vejle
kommune afgivet et uigenkaldeligt tilbud om overtagelse af de i sagen omhandlede
ejendomme på
"ekspropriationslignende vilkår".
den skattefrihed for en fortjeneste indvundet ved afståelse af de i denne sag
omhandlede ejendomme, som sagsøgeren og hans ægtefælle dermed har opnået, kan
ikke ophæves efterfølgende af vejle kommune ved at gøre overdragelsen afhængig af
en begæring fra sagsøgerens side efter planlovens § 47a.
der foreligger fortsat en af ebl § 11, stk. 1, 2. punktum, omfattet afståelse "til en
erhverver, der efter formålet med erhvervelsen opfylder betingelserne for at
ekspropriere ejendommen."
skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1, er begrundet i, som det er udtrykt i de ovenfor
under pkt. 3.1 forarbejder til bestemmelsens forgænger i lov om særlig indkomstskat, at
det ikke er fundet "rimeligt" at beskatte avancer, som er opnået i situationer, hvor en
ejendomsejer, som egentligt alene ønsker at fortsætte sin hidtidige brug af ejendommen
på uændrede vilkår, bliver pålagt byrder som led i en af det omkringliggende samfund
ønsket ændret anvendelse.
det er derfor - også på denne baggrund - overraskende, når sagsøgte i nærværende sag,
hvor vejle kommunes overtagelse er dækket af ordlyden i ebl § 11, stk. 1, med
udgangspunkt i dommene tfs 1995, 575 h og tfs 1996, 356 h, hvormed højesteret
udvidede skattefriheden efter ebl § 11, stk. 1, til situationer, der ikke er omfattet af
                                              - 15 -
      bestemmelsens umiddelbare ordlyd, vil fratage sagsøgeren den skattefrihed, som følger
      af bestemmelsens direkte ordlyd.
      ordet "rimeligt" synes så sandeligt at have ændret betydning siden 1970'erne.
      vejle kommunes overtagelse efter planlovens § 47a skal i relation til ebl § 11, stk. 1,
      kvalificeres som en ekspropriation, således at skattefriheden følger af 1. punktum, og
      hvis ikke retten er enig heri, må det være åbenbart, at skattefriheden følger af 2.
      punktum, da kommunen notorisk og ubestrideligt er "en erhverver, der efter formålet
      med erhvervelsen opfylder betingelserne for at ekspropriere ejendommen."
      der er i denne sag ikke hjemmel til at fratage sagsøgeren skattefriheden af den
      erstatning, som blev fastsat af taksationsmyndighederne og udbetalt af vejle kommune
      som en konsekvens af den tvangsmæssige overførsel af de i denne sag omhandlede
      arealer fra landzone til byzone.
      …”
det er om sagens omkostninger gjort gældende, at sagens værdi kan opgøres til 6 mio.kr.
baseret på en avance på ca. 23 mio.kr., hvoraf der er betalt virksomhedsskat med 25 %.
skatteministeriet har i påstandsdokument af 23. marts 2015 anført følgende:
      ”…
      ministeriet gør overordnet gældende, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at betingelserne
      for skattefrihed efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11 er opfyldt.
      sagsøgeren har ikke løftet bevisbyrden for, at avance ved afståelse af de omhandlede
      ejendomme til kommunen som konsekvens af begæring om overtagelse efter
      planlovens § 47 a er skattefri efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11.
      som hovedregel beskattes avance ved afståelse af fast ejendom, jf.
      ejendomsavancebeskatningslovens § 1, stk. 1.
      som en undtagelse fastsættes det i ejendomsavancebeskatningslovens § 11:
             ”fortjeneste, der er indvundet ved modtagelse af en erstatningssum i anledning
             af ekspropriation, medregnes ikke. det samme gælder fortjeneste ved salg til en
             erhverver, der efter formålet med erhvervelsen opfylder betingelserne for at
             ekspropriere ejendommen. (…)”
      skattefrihed efter § 11, 1. pkt., forudsætter, at der er foretaget ekspropriation. i den
      konkrete sag har kommunen imidlertid ikke truffet beslutning om ekspropriation. på
      trods heraf gør sagsøgeren gældende, at der foreligger et ekspropriativt indgreb. som
      fastslået i skm2010.723.ølr udgør en overtagelse efter begæring ifølge planlovens §
                                        - 16 -
47 a ikke ekspropriation. sagsøgeren har desuden ikke godtgjort, at der foreligger
sådanne ganske særlige omstændigheder, at lokalplanlægningen udgør ekspropriation.
ministeriets anbringender vedrørende § 11, 1. pkt., uddybes nedenfor afsnit 3.
skattefrihed efter § 11, 2. pkt., forudsætter efter fast højesteretspraksis, grundlagt ved
ufr 1995.831 h og ufr 1996.876 h, at det på aftaletidspunktet måtte påregnes, at
dispositionen ville blive gennemtvunget ved ekspropriation, såfremt en frivillig aftale
ikke var indgået. i den konkrete sag skal sagsøgeren dermed løfte bevisbyrden for, at
kommunen ville have foretaget ekspropriation af ejendommene på det tidspunkt, hvor
de blev begæret overtaget, hvis overtagelsesbegæring ikke var fremsat. denne
bevisbyrde er ikke løftet, jf. nærmere straks nedenfor i afsnit 2.
ebl § 11, 2. pkt.
i de senere års retspraksis har domstolene i alle tilfælde tiltrådt skattemyndighedernes
afgørelser om, at betingelserne for skattefrihed efter § 11, 2. pkt., ikke er opfyldt, jf.
herved skm2007.34.vlr, skm2008.165.hr, skm2010.291.br,
skm2010.510.vlr, skm2010.723.ølr og skm2013.383.br.
dette blev også resultatet i den seneste dom på området, ufr 2014.1164 h, hvor
højesteret samtidig cementerede, at bevisbyrden påhviler skatteyderen.
i den konkrete sag skal sagsøgeren som nævnt føre bevis for, at kommunen ville have
foretaget ekspropriation af ejendommene på det tidspunkt, hvor ejendommene blev
begæret overtaget, dvs. den 22. februar 2010.
sagsøgeren har ikke løftet denne bevisbyrde.
fra åstedsforretningen afholdt den 10. oktober 2008 (bilag 64) svandt kommunens
interesse for ejendommene. forløbet er bl.a. beskrevet i replikken, side 12-14.
der blev afholdt kommunalvalg den 17. november 2009.
den 4. december 2009 anmodede sagsøgeren og hans ægtefælle kommunen om at
træffe ekspropriationsbeslutning (bilag 76).
kommunen meddelte den 1. februar 2010 sagsøgeren og hans ægtefælle følgende
(bilag 77):
      ”som tidligere udmeldt blev jeres brev af 4. december 2009 forelagt for det nye
      økonomiudvalg på møde den 25. januar 2010.
      i brevet har i under henvisning til det hidtidige sagsforløb og ud fra ønsket om en
      afklaring af de fremtidige forhold appelleret til, at kommunen træffer en formel
      ekspropriationsbeslutning i forlængelse af tidligere afholdt åstedsforretning.
                                         - 17 -
      på baggrund af økonomiudvalgets drøftelse af sagen kan det oplyses, at der ikke
      er tilslutning til, at sagen på nuværende tidspunkt fremmes på kommunens
      initiativ. ud fra et overordnet hensyn til kommunens samlede økonomiske
      situation er der således ikke i øjeblikket politisk opbakning til at foretage
      yderligere sagsbehandling med henblik på at erhverve de lokalplanlagte dele af
      jeres ejendomme ved ekspropriation eller frivillig handel.”
brevet er underskrevet af den nye borgmester, arne sigtenbjerggaard, som fortsat er
borgmester.
det fremgår udtrykkeligt af brevet, at kommunen ikke ønskede at ekspropriere
ejendommene. det fremgår videre, at kommunen - end ikke - ønskede at erhverve
ejendommene i frivillige handler. kommunen ville altså hverken overtage
ejendommene efter lovgivningen eller på aftalebestemt grundlag.
den 22. februar 2010 begærede sagsøgeren og hans ægtefælle imidlertid ejendommene
overtaget af kommunen i medfør af planlovens § 47 a. det var således sagsøgeren og
hans ægtefælle, der tvang kommunen til erhverve ejendommene.
sager vedrørende ejendomsavancebeskatningslovens § 11, 2. pkt., angår en
bedømmelse af en hypotetisk situation, hvor der skal tages stilling til, om grundejeren
har ført bevis for, at der ville være sket ekspropriation, hvis et salg ikke var foretaget.
dette kan være en vanskelig bedømmelse, da der i retssager herom typisk ikke
foreligger sikre beviser for, hvad der ville være sket, hvis en ejendom ikke var solgt. i
mangel af sådanne beviser vil udfaldet - som følge af bevisbyrdens placering hos
skatteyderen - typisk være, at betingelserne for skattefrihed ikke findes at være til
stede. i de sidste mange års domstolspraksis er der da heller ingen eksempler på, at en
skatteyder har fået medhold i, at en afståelse er skattefri efter
ejendomsavancebeskatningslovens § 11.
i nærværende sag er bevisbedømmelsen imidlertid ikke forbundet med vanskeligheder.
det er oplagt, at kommunen ikke havde ekspropriationsvilje, da sagsøgeren og hans
ægtefælle den 22. februar 2010 fremsatte begæring om, at kommunen overtog
ejendommene efter planlovens § 47 a.
ejendommene kan derfor ikke afstås skattefrit efter ejendomsavancebeskatningslovens
§ 11, 2. pkt.
ebl § 11, 1. pkt.
kommunalbestyrelsen har ikke truffet beslutning om ekspropriation
                                          - 18 -
det er efter § 11, 1. pkt., en betingelse for skattefrihed, at der faktisk er foretaget
ekspropriation.
det beror på en kommunalbestyrelses politiske overvejelser og skøn, om man ønsker at
foretage ekspropriation ifølge planlovens § 47 eller anden lovgivning, som hjemler
ekspropriation.
at en kommunalbestyrelse igangsætter en proces, herunder eventuelt gennemfører
åstedsforretninger, som giver politikerne mulighed for på et senere tidspunkt at træffe
beslutning om ekspropriation, medfører ikke, at man er forpligtet til at foretage
ekspropriation, når der skal tages endelig stilling hertil ved afstemning i
kommunalbestyrelsen. dette beror på et politisk skøn hos den til enhver tid værende
kommunalbestyrelse, som på et hvilket som helst tidspunkt før den endelige beslutning
om ekspropriation kan vælge at standse processen.
i den konkrete sag har kommunen ikke truffet beslutning om ekspropriation efter
planlovens § 47 eller andre ekspropriationshjemler.
særligt vedrørende planlovens §§ 47 a og 48
den omstændighed, at en ejendom begæres overtaget efter planlovens § 47 a, medfører
ikke, at der hermed er foretaget et ekspropriativt indgreb.
den afståelse, der sker som konsekvens af overtagelsesbegæringen, har ikke karakter af
ekspropriation.
efter § 47 a, stk. 1, kan ejeren af en fast ejendom, der benyttes til landbrug, gartneri,
planteskole eller frugtplantage, hvis ejendommen helt eller delvis overføres fra
landzone til byzone eller sommerhusområde, inden 4 år efter overførslen forlange
ejendommen henholdsvis den overførte del af denne overtaget af kommunen for et
beløb fastsat af taksationsmyndighederne efter de samme regler, som efter §§ 47 og 50
gælder for ekspropriation af ejendomme.
planlovens § 47 a hjemler hverken efter sin ordlyd eller forarbejder et ekspropriativt
indgreb.
i skm2010.723.ølr gjorde skatteyderen helt tilsvarende gældende, at en begæring
efter § 47 a, stk. 1, måtte sidestilles med ekspropriation. sagen var grundet sin
principielle karakter henvist til landsretten, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.
landsretten udtalte om dette spørgsmål:
       ”ekspropriation er kendetegnet ved, at ejeren ikke har mulighed for at nægte
       afståelse, og ved at være en begivenhed, som ejeren ikke har fremkaldt. den
       købepligt for kommunen, som m efter planlovens § 47a, kunne have valgt at
                                        - 19 -
       benytte sig af, er således væsensforskellig fra ekspropriation. den omstændighed,
       at lokalplanen muliggjorde en anvendelse af købepligten i planlovens § 47a,
       findes derfor på ingen måde at kunne sidestilles med ekspropriationsrealitet. s'
       anbringende herom forkastes derfor.”
som det fremgår, udtrykker landsretten - ganske utvetydigt - at planlovens § 47 a intet
som helst har at gøre med ekspropriation. landsretten har dermed fastslået, at
anbringender svarende til dem, sagsøgeren gør gældende i nærværende sag, ikke er
holdbare (men må ”forkastes”).
dommen blev ikke anket til højesteret.
i den konkrete sag er det sagsøgeren og ægtefællens begæring om overtagelse, der har
medført, at ejendommene afstås. hvis ikke de havde fremsat begæringen, kunne de
beholde ejendommene i en lang årrække. der foreligger ingen oplysninger i sagen om,
at de erhvervsformål, som ejendommene ved lokalplanen blev udlagt til, faktisk er
gennemført. i kommunens e-mail til sagsøgeren af 8. august 2013 (bilag 97, midt for)
oplyses det da også, at ”der er tale om arealer, hvor tidshorisonten forventes at være
lang for gennemførelse af den planlagte byudvikling”.
sagsøgerens anbringender vedrørende overtagelse efter planlovens § 48 fører heller
ikke til, at de omhandlede arealer kan afstås skattefrit. sagsøgeren har faktisk ikke
begæret overtagelse efter planlovens § 48, men efter § 47 a. allerede af den grund er
det udelukket, at sagsøgerens synspunkter om § 48 kan føre til skattefrihed.
ex tuto bestrider sagsøgte, at sagsøgeren har godtgjort, at betingelserne for at begære
overtagelse efter planlovens § 48 var opfyldt. da sagsøgeren ikke begærede overtagelse
efter planlovens § 48, har kommunen ikke taget stilling til, om betingelserne herfor er
opfyldt.
ved lokalplan nr. 1056, § 1, blev området udlagt til erhvervsområde, ikke offentligt
formål. sagsøgeren har desuden ikke godtgjort, at betingelserne for overtagelse af en
del af eller hele ejendommene er opfyldt, jf. planlovens § 48, stk. 2, og stk. 3. det må i
den forbindelse komme sagsøgeren bevismæssigt til skade, at man faktisk ikke
begærede overtagelse efter planlovens § 48. spørgsmålet har slet ikke været prøvet af
kommunen (eller andre myndigheder). det bemærkes i den forbindelse, at der ikke er
sket nogen udbygning af området i overensstemmelse med lokalplanen.
lokalplanlægningen udgør ikke et ekspropriativt indgreb
når der vedtages en lokalplan kan den eksisterende lovlige anvendelse af ejendomme
inden for lokalplanområdet fortsætte som hidtil – medmindre kommunalbestyrelsen på
                                        - 20 -
grundlag af lokalplanen træffer beslutning om ekspropriation. det følger således af
planlovens § 47, at en kommunalbestyrelse kan foretage ekspropriation, når det er af
væsentlig betydning for virkeliggørelsen af en lokalplan. dette er som nævnt ikke sket i
nærværende sag.
den lokalplan nr. 1056, som blev vedtaget af vejle byråd den 11. august 2008 (bilag
b), indebar bl.a., at de omhandlede ejendomme blev overført fra landzone til byzone.
vedtagelse af lokalplanen indebærer ikke, at der er foretaget et ekspropriativt indgreb
over for de ejendomme, som omfattes af planen. lokalplanen indebærer ikke en
”afståelse” af ejendom efter grundlovens § 73, 2. pkt., eller efter
ejendomsavancebeskatningslovens § 1, stk. 1. sagsøgeren har ikke godtgjort, at der
foreligger sådanne ganske særlige omstændigheder, at dette er tilfældet.
den omstændighed, at zoneændringen medfører øgede ejendomsskatter, indebærer ikke
ekspropriation. det er almindeligt antaget i forfatningsretlig teori og praksis, at
beskatning ikke udgør ekspropriation.
i skm2010.723.ølr gjorde sagsøgeren også gældende, at den begrænsning /
indskrænkning i ejendommens anvendelse, som vedtagelse af en lokalplan, der
overførte ejendommen fra land- til byzone, havde medført, i sig selv var et
ekspropriativt indgreb.
landsretten fandt ikke anledning til i sin begrundelse at fremkomme med
bemærkninger til dette anbringende.
hvis man fandt, at der er sket ekspropriation i nærværende sag, ville konsekvensen
være, at stort set enhver lokalplan, som overfører landbrugsarealer til byzone, måtte
anses for at indebære ekspropriation. dette er ikke gældende ret.
sagsøgeren har grundlæggende befundet sig i samme situation som andre lodsejere, der
oplever, at en ejendom skifter status fra landzone til byzone. dette indebærer normalt
en meget betydelig berigelse af grundejeren – og dette er også tilfældet i nærværende
sag.
realiteten er, at planlægningen medførte en meget betydelig værdistigning for
ejendommene. som bilag c og d er fremlagt udskrifter fra ois.dk, som viser
udviklingen i den offentlige ejendomsvurdering for ejendommene. det fremgår heraf,
at den offentlige ejendomsvurdering for begge ejendomme steg meget betydeligt ved
zoneændringen.
                                               - 21 -
       sagsøgeren har ikke godtgjort, at de øgede ejendomsskatter medførte, at en rentabel
       landbrugsdrift ikke var mulig. de dokumenter, sagsøgeren har fremlagt vedrørende den
       ventede indvirkning på rentabilitet m.v., udgør ikke fornødent bevis herfor. der er tale
       om ensidigt indhentede erklæringer m.v. fra sagsøgerens repræsentanter, og de
       oplysninger, der fremgår af dokumenterne, er ikke dokumenterede.
       dette gælder også for bilag 104, som sagsøgeren henviser til i processkrift 1, side 2,
       nederst. dokumentet er dateret den 12. januar 2015 og er stilet til sagsøgerens advokat.
       dokumentet er affattet som et partsindlæg. i sit indhold kunne det i øvrigt minde om en
       skønserklæring, men det er tilvejebragt fra en partsrepræsentant uden at retsplejelovens
       regler om syn og skøn er iagttaget. dette dokument har efter sagsøgtes opfattelse ingen
       bevisværdi. sagsøgte skal dog ikke undlade at bemærke, at det af side 3 så vidt ses
       fremgår, at resultatet af landbrugsdriften allerede før stigningen i ejendomsskatterne
       gav store underskud.
       selv hvis sagsøgeren havde løftet bevisbyrden for, at de øgede ejendomsskatter
       medførte, at rentabel landbrugsdrift ikke var mulig, indebærer det jo i øvrigt ikke, at
       sagsøgerens ejendom skal anses for afstået – han kunne udnytte ejendommen til andet
       formål, f.eks. til erhverv i overensstemmelse med lokalplanen.
       …”
det er om sagens omkostninger gjort gældende, at det ikke er den foreløbige - skat på 25 %,
der skal svares efter virksomhedsordningen, som udgør sagens værdi, men derimod den
endelige skat, som skal betales, når beløb tilgår sagsøgeren. på den baggrund har
skatteministeriet gjort gældende, at sagens værdi som minimum vil udgøre det dobbelte af
den værdi, a har angivet, dvs. mindst 12 mio.kr.
rettens begrundelse og afgørelse
efter ejendomsavancebeskatningslovens § 1, stk. 1, medregnes fortjeneste ved afståelse af
fast ejendom til den skattepligtige indkomst. efter lovens § 11, stk. 1, medregnes fortjeneste,
der er indvundet ved modtagelse af en erstatningssum i anledning af ekspropriation, dog
ikke. det samme gælder fortjeneste ved salg til en erhverver, der efter formålet med
erhvervelsen opfylder betingelserne for at ekspropriere ejendommen.
vejle kommune har ikke truffet beslutning om ekspropriation, og a og hans ægtefælles
arealer er derfor ikke retligt eksproprieret.
                                             - 22 -
det forhold, at lokalplan nr. 1056 overførte arealerne fra land- til byzone, er ikke i sig selv
udtryk for ekspropriation. det samme gælder det forhold, at kommunen flere gange
igangsatte en proces, der kunne føre til ekspropriation, og at kommunen i den forbindelse
udtrykte ekspropriationsvilje og indgik i forhandlinger om erstatningens størrelse.
a og hans ægtefælle har anmodet vejle kommune om i medfør af planlovens § 47 a at
overtage arealerne. kommunens købepligt er væsensforskellig fra ekspropriation, der er
kendetegnet ved, at ejeren ikke har mulighed for at nægte afståelse, og ved at være en
begivenhed, som ejeren ikke har fremkaldt. den omstændighed, at kommunen har overtaget
arealerne i medfør af planlovens § 47 a, er derfor ikke i sig selv et ekspropriativt indgreb.
det er ubestridt, at fortjenesten ikke havde været skattepligtig, såfremt kommunen havde
overtaget arealerne i medfør af planlovens § 48. allerede fordi kommunen i
overensstemmelse med a og hans hustrus anmodning har overtaget arealerne i medfør af
planlovens § 47 a, er spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne for hel eller delvis overtagelse
efter planlovens § 48 er opfyldt, uden betydning for denne sag.
arealerne har både før og efter vedtagelsen af lokalplanen været anvendt til landbrug.
lokalplanen muliggjorde også anvendelse til anden erhvervsvirksomhed, og
ejendomsværdierne steg betydeligt som følge af zoneændringen. det er ikke alene ved den
erklæring af 12. januar 2015 om de økonomiske konsekvenser af den forhøjede
ejendomsskat, der er udarbejdet af sagsøgerens revisor, godtgjort, at ejendommen ikke fortsat
kunne anvendes økonomisk forsvarligt. efter en samlet vurdering er det herefter ikke
godtgjort, at der foreligger sådanne ganske særlige omstændigheder, at kommunen har
foretaget et indgreb af ekspropriationslignende karakter i forhold til a og dennes ægtefælle.
betingelserne for skattefrihed efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11, stk. 1, 1. pkt., er
derfor ikke opfyldt.
det er ubestridt, at der med lokalplanen blev tilvejebragt ekspropriationshjemmel efter
planlovens § 47. efter sammenhængen mellem ejendomsavancebeskatningslovens § 11, 1.
og 2. pkt., er det en betingelse for anvendelse af 2. pkt., at det på aftaletidspunktet måtte
påregnes, at dispositionen ville blive gennemtvunget ved ekspropriation, såfremt en frivillig
aftale ikke blev indgået, jf. højesterets dom af 11. august 1995, refereret i ugeskrift for
retsvæsen 1995, side 831. aftaletidspunktet er den 22. februar 2010, hvor anmodningen om
overtagelse efter planlovens § 47 a blev fremsat over for kommunen. eftersom kommunen
forinden – den 1. februar 2010 – havde tilkendegivet, at den ikke ville erhverve de
lokalplanlagte dele af ejendommene ved ekspropriation eller i frivillig handel, er
                                             - 23 -
betingelserne for skattefrihed efter ejendomsavancebeskatningslovens § 11, stk. 1, 2. pkt.,
derfor heller ikke opfyldt.
efter sagens udfald sammenholdt med parternes påstande skal a betale sagsomkostninger til
skatteministeriet med 245.000 kr. inkl. moms til dækning af udgiften til advokatbistand.
retten har ved fastsættelsen af beløbet lagt vægt på sagens økonomiske værdi, karakter og
omfang, herunder at sagen blev hovedforhandlet på halvanden retsdag.
thi kendes for ret:
skatteministeriet frifindes.
a skal inden 14 dage i sagsomkostninger til skatteministeriet betale 245.000 kr.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
