                      højesterets kendelse
                         afsagt mandag den 21. januar 2019
sag 118/2018
a (tidligere … advokater aps)
(selv)
og
b
(selv)
mod
advokatnævnet
(advokat jakob s. arrevad)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 1. november 2017 og af østre
landsrets 3. afdeling den 27. februar 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne og lars
hjortnæs.
påstande
kærende, a og b, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 27. februar 2018 og
københavns byrets kendelse af 1. november 2017 ophæves hver i sin helhed.
a og b har endvidere nedlagt påstand om, at københavns byret og østre landsret ved for
københavns byret at have truffet en ulovhjemlet afgørelse og for østre landsrets at stadfæste
københavns byrets ulovhjemlede kendelse har krænket de kærendes retsgarantier efter
emrk art. 6, stk. 1, art. 13, art. 8 og protokol 1 art. 1, jf. emrk art. 41, hvorfor a og b skal
tilkendes erstatning hver med 15.000 kr.
indkærede, advokatnævnet, har nedlagt påstand om stadfæstelse af østre landsrets kendelse
af 27. februar 2018.
                                                - 2 -
advokatnævnet har endvidere over for kærendes påstand om tilkendelse af erstatning nedlagt
påstand om afvisning.
supplerende sagsfremstilling
ved beslutning af 10. oktober 2017 afviste københavns byret på grund af udeblivelse en rets-
sag anlagt af a (daværende … advokater aps) og b mod advokatnævnet uden at træffe
afgørelse om sagsomkostninger.
sagen for københavns byret omhandlede en række afgørelser fra advokatnævnet, hvor da-
værende advokat b var blevet pålagt en sanktion for at tilsidesætte god advokatskik.
københavns byrets begrundelse for at afvise sagen var sålydende:
      ”idet sagsøgernes processkrift vedrørende formaliteten, der skulle være indleveret den
      25. august 2017 ikke er indleveret rettidigt og da sagsøgerne efterfølgende ikke er frem-
      kommet en undskyldende forklaring for at processkrift er udeblevet, afvises sagen jf.
      retsplejelovens § 360, stk. 5.
      endvidere er berammelsesafgiften på 870 kr. til trods for rykkere herfor ikke betalt. sa-
      gens afvises derfor også af den grund jf. herved retsafgiftslovens § 62, stk. 3.”
ved brev af 23. oktober 2017 til københavns byret anmodede advokat jakob s. arrevad på
vegne af advokatnævnet om tilkendelse af sagsomkostninger i sagen.
ved mail af 25. oktober 2017 protesterede a og b imod, at sagen blev genoptaget med
henblik på rettens stillingtagen til fastsættelse af sagsomkostninger.
ved beslutning af 1. november 2017 bestemte københavns byret, at a og b hver skulle
betale 4.000 kr. i sagsomkostninger til advokatnævnet. begrundelsen var sålydende:
      ”der fremlagdes brev af 22. oktober 2017 fra sagsøgtes advokat jakob arrevad med
      anmodning om tillæggelse af omkostninger.
      retten bestemte herefter, at sagsøgerne … advokater og advokat b til sagsøgte,
      advokatnævnet inden 14 dage betaler sagens omkostninger med 4.000 kr. til hver i alt
      8.000 kr.
                                                - 3 -
      sagen sluttet på ny.”
a og b kærede med procesbevillingsnævnets tilladelse af 8. februar 2018 beslutningen til
østre landsret.
ved kendelse af 27. februar 2018 stadfæstede østre landsret byrettens afgørelse. begrundel-
sen var sålydende:
      ”ved beslutning af 10. oktober 2017 afviste københavns byret de sager, som ...
      advokater aps og b havde anlagt mod advokatnævnet. københavns byret traf i den
      forbindelse ikke afgørelse om sagsomkostninger. det fremgår ikke af sagen, at
      advokatnævnet forinden afgørelsen havde lejlighed til at fremsætte krav om
      sagsomkostninger.
      således som sagen foreligger oplyst for landsretten, lægges det til grund, at det beror på
      en ren forglemmelse, at byretten ikke traf afgørelse om sagsomkostninger i forbindelse
      med afvisningen i sagerne.
      efter retsplejelovens § 222 kan kendelser af procesledende karakter og beslutninger
      omgøres, når nye oplysninger foreligger, samt når retten i øvrigt finder det hensigts-
      mæssigt.
      retsplejelovens § 222 blev ændret ved lov nr. 260 af 8. juni 1979, hvorved bestemmel-
      sen fik sin nuværende affattelse. af betænkning nr. 698/1973 om behandling af borger-
      lige sager, der ligger til grund for lovændringen, fremgår på side 73 blandt andet:
               ”til nr. 10.
               ifølge den gældende bestemmelse i § 222 kan beslutninger, der ikke behøver at
               begrundes, samt kendelser af blot procesledende beskaffenhed omgøres, når nye
               oplysninger foreligger.
               en videregående omgørelsesadgang følger af § 290, stk. 1, hvorefter de i § 283
               og §§ 285-88 nævnte bestemmelser om bl.a. sammenlægning og adskillelse af
               borgerlige sager kan omgøres, når retten finder det hensigtsmæssigt.
               efter retsplejerådets opfattelse bør denne udvidede omgørelsesadgang gælde alle
               de i § 222 nævnte kendelser og beslutninger. det foreslås derfor at ændre § 222,
               således at omgørelse også kan ske, når retten finder dette hensigtsmæssigt.
               man har samtidig ved en ændret affattelse af § 222 tydeliggjort, at bestemmel-
               sen gælder alle beslutninger…”
      landsretten finder på baggrund heraf, at byretten var berettiget til at omgøre sin beslut-
      ning om at slutte sagerne og tage stilling til påstanden om tilkendelse af sagsomkostnin-
      ger, jf. principperne i retsplejelovens § 222.
                                                - 4 -
        efter sagens forløb finder landsretten ikke grundlag for at ændre den af byretten herefter
        trufne afgørelse om sagsomkostninger, hvorfor byrettens afgørelse stadfæstes.”
kendelsen er med procesbevillingsnævnets tilladelse af 14. juni 2018 indbragt for højesteret.
anbringender
a og b har anført navnlig, at retsplejeloven ikke indeholder hjemmel for en domstol til ex
officio at genoptage en afvist sag og tilkende den ene part sagsomkostninger. hvis
advokatnævnet skulle tillægges sagsomkostninger, burde københavns byrets beslutning af
10. oktober 2017 være kæret, hvilket ikke er sket. østre landsret har truffet en vilkårlig
afgørelse ved at stadfæste byrettens afgørelse, hvilket i sig selv udgør en krænkelse af den
europæiske menneskerettighedskonvention (emrk) artikel 6-1, artikel 8, artikel 13 og
protokol 1, art. 1, og københavns byret har også krænket konventionen. når der er sket
krænkelser af emrk og tilhørende protokoller, skal der ske oprejsning i form af bl.a.
annullering og/eller ændring af afgørelsen, erstatning eller passende administrative eller civile
sanktioner. kærende er selvmøder, og retten har derfor en skærpet pligt til at sikre, at parten
ikke hindres i at få en retfærdig rettergang ved en upartisk domstol.
advokatnævnet har anført navnlig, at der efter princippet i retsplejelovens § 222 er hjemmel
til at genoptage en afvist sag med henblik på at fastsætte sagsomkostninger, såfremt der ikke i
forbindelse med afslutningen af den pågældende sag blev truffet beslutning om sagsomkost-
ninger. i nærværende sag blev der ikke givet advokatnævnet lejlighed til at ytre sig om om-
kostningsspørgsmålet, og der er ikke tale om at omgøre en tidligere truffet beslutning om
sagsomkostninger.
der er ikke ved procesbevillingsnævnets afgørelse givet tilladelse til at indbringe et erstat-
ningskrav for højesteret. erstatningspåstanden fremstår som rettet mod byretten og landsret-
ten og ikke mod advokatnævnet. de kærendes påstand om erstatning skal derfor afvises.
højesterets begrundelse og resultat
procesbevillingsnævnet har den 14. juni 2018 meddelt tilladelse til at kære østre landsrets
kendelse af 27. februar 2018, som ikke angik en påstand om erstatning.
                                             - 5 -
højesteret afviser derfor kæremålet for så vidt angår kærendes påstand om erstatning, jf. her-
ved retsplejelovens § 392, stk. 3.
af de grunde, som landsretten har anført, og da det, som de kærende har anført om den euro-
pæiske menneskerettighedskonvention, ikke kan føre til et andet resultat, stadfæster højeste-
ret landsrettens kendelse.
                                     thi bestemmes:
a og bs påstand om erstatning afvises.
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.
