                       højesterets kendelse
                       afsagt torsdag den 20. december 2012
sag 271/2012
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat bjørn elmquist, beskikket)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 20. afdeling den 6. juli 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: per walsøe, vibeke rønne og jens peter
christensen.
påstande mv.
kærende, t, har nedlagt påstand om, at hans anke til frifindelse admitteres.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 6. juli 2012
stadfæstes.
landsretten har henholdt sig til afgørelsen.
sagsfremstilling
ved københavns byrets dom af 22. maj 2012 blev t kendt skyldig i manddrab efter straffe-
lovens § 237 ved den 25. oktober 2011 ca. kl. 14.45 i x-gade 18, kld., københavn at have
dræbt a, idet t stak a adskillige gange med en køkkenkniv i ansigtet og på kroppen, hvoraf
det ene knivstik ramte hjertet, ligesom t flere gange slog a i ansigtet med et askebæger. på
grundlag af de lægelige oplysninger om ts personlige forhold fandt byretten, at t på ger-
ningstidspunktet var utilregnelig på grund af sindssygdom, og t blev derfor ikke straffet, jf.
straffelovens § 16, stk. 1. byretten dømte t til anbringelse i psykiatrisk afdeling uden
længstetid og til udvisning af danmark med indrejseforbud for bestandig.
                                               - 2 -
ved dommens afsigelse den 22. maj 2012 tog t betænkningstid med hensyn til anke af dom-
men.
ved ankemeddelelse indgivet inden kontortids ophør den 4. juni 2012 meddelte ts daværende
forsvarer, at t ankede dommen med påstand om frifindelse for dommens bestemmelse om
udvisning.
efter at t havde skiftet forsvarer, meddelte den nye forsvarer den 6. juni 2012, at t ankede
københavns byrets dom af 22. maj 2012 med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
da denne anke ikke var rettidigt iværksat, begærede anklagemyndigheden ts anke til frifin-
delse afvist som for sent indgivet og anmodede samtidig om, at denne begæring blev afgjort
forlods af landsretten.
den 6. juli 2012 afsagde østre landsret sålydende kendelse om admittering af ts anke til
frifindelse:
       ”…
       den tidligere beskikkede forsvarer, advokat erbil kaya, har på vegne af tiltalte anket
       sagen til frifindelse for påstanden om udvisning.
       den beskikkede forsvarer, advokat bjørn elmquist, har den 6. juni 2012 anket sagen
       med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
       …”
       om admitteringspørgsmålet udtaler landsretten:
       kendelse
       da fristoverskridelsen skyldes forhold, der kan tilregnes domfældte, jf. retsplejelovens §
       910, stk. 2,
       bestemmes
       domfældte, ts, anke til frifindelse tages ikke til følge.”
ved brev af 23. august 2012 underrettede procesbevillingsnævnet anklagemyndigheden om,
at nævnet i medfør af retsplejelovens § 968 a havde meddelt t tilladelse til kære til højesteret
                                                - 3 -
af landsrettens afgørelse af admitteringsspørgsmålet, og procesbevillingsnævnet anmodede
rigsadvokaten om at indbringe sagen for højesteret.
ved brev af 7. september 2012 fra statsadvokaten for københavn og bornholm, som blev
modtaget i østre landsret den 10. september 2012, indbragte anklagemyndigheden sagen for
højesteret.
anbringender
t har til støtte for påstanden om admittering af anken til frifindelse anført, at ankemeddelelsen
af 4. juni 2012 ikke omfattede anke til frifindelse, fordi den tidligere forsvarer havde misfor-
stået ham. der foreligger således en advokatfejl. det bør tillægges vægt, at der er rimelig ud-
sigt til, at dommen vil blive ændret, idet han ikke havde til hensigt at dræbe offeret, men kun
til at skade ham. der er endvidere en så nær sammenhæng mellem spørgsmålet om udvisning
og spørgsmålet om skyld, at det ville være urimeligt at afvise anken til frifindelse. hertil
kommer, at ankefristen kun var overskredet med to dage, og at både landsretten og statsadvo-
katen må have været klar over, at forsvareren, der var beskikket for byretten, ikke kunne være
forsvarer under ankesagen, fordi han på daværende tidspunkt ikke havde møderet for lands-
retten.
anklagemyndigheden har anført, at der ikke foreligger en fejl fra den tidligere beskikkede
forsvarers side eller en misforståelse mellem den tidligere beskikkede forsvarer og t. den
daværende forsvarers begrænsning af anken til at vedrøre udvisningsspørgsmålet var en na-
turlig forlængelse af sagens tidligere tilrettelæggelse og ts tidligere erkendelse af manddrab.
fristoverskridelsen for anke til frifindelse skyldes således forhold, der kan tilregnes t. der er
ikke rimelig udsigt til, at dommen vil blive ændret, uanset at t ændrer forklaring, og det er
ikke korrekt, at der foreligger nær sammenhæng mellem spørgsmålet om udvisning og
skyldsspørgsmålet, idet udlændingelovens § 22, nr. 6, hjemler udvisning for såvel overtræ-
delse af straffelovens § 237 som straffelovens §§ 244-247.
højesterets begrundelse og resultat
højesterets behandling af kæremålet
når en tiltalt får procesbevillingsnævnets tilladelse til at kære en kendelse, påhviler det i med-
før af retsplejelovens § 968 a, stk. 3, anklagemyndigheden at indbringe kæresagen for retten.
                                                - 4 -
fristen herfor er 14 dage efter, at procesbevillingsnævnet har underrettet anklagemyndighe-
den om tilladelsen.
anklagemyndigheden indbragte først efter udløbet af denne frist ts kære for højesteret. hen-
set til at fristoverskridelsen ikke kan tilregnes t, jf. retsplejelovens § 969, stk. 1, jf. § 910, stk.
2, finder højesteret imidlertid ikke grundlag for at afvise kæremålet som følge af fristover-
skridelsen.
i det foreliggende tilfælde, hvor det er af fundamental betydning inden domsforhandlingen at
opnå endelig afgørelse af, om anken er begrænset til spørgsmålet om udvisning af t eller til-
lige omfatter beviserne for hans skyld, findes retsplejelovens § 968, stk. 4, ikke at være til
hinder for, at kæremålet tages under påkendelse.
ts anke til frifindelse
ts ankemeddelelse af 4. juni 2012 med påstand om frifindelse for udvisning må anses som et
afkald på anke med påstand om frifindelse. efter udløbet af ankefristen blev dette ankeafkald
søgt tilbagekaldt ved indgivelse af ankemeddelelse af 6. juni 2012.
t har anført, at begrænsningen af ankemeddelelsen af 4. juni 2012 til alene at vedrøre udvis-
ningsspørgsmålet beror på en misforståelse hos hans tidligere forsvarer. under hensyn hertil,
til oplysningerne om ts psykiske tilstand og til, at ankeafkaldet vedrørende anke til frifindelse
blev tilbagekaldt umiddelbart efter ankefristens udløb, finder højesteret, at t ikke bør være
bundet af ankeafkaldet.
ts påstand om admittering af anken til frifindelse tages derfor til følge.
                                         thi bestemmes:
den af t iværksatte anke til frifindelse, subsidiært formildelse, af københavns byrets dom af
22. maj 2012 admitteres.
