                                              dom
afsagt den 7. februar 2014 af vestre landsrets 6. afdeling (dommerne hanne kildal, hanne
harritz pedersen og mette vinding (kst.)) i ankesag
v.l. b–3107–12
sydøstjyllands politi
(kammeradvokaten v/advokat sanne h. christensen, københavn)
mod
a
(advokat niels l. johansen, vejle)
retten i kolding har den 26. november 2012 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. bs 3-
193/2011).
påstande
for landsretten har appellanten, sydøstjyllands politi, gentaget sin påstand for byretten.
indstævnte, a, har gentaget sin påstand om frifindelse.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af as årsopgørelse for 2011, at hans personlige indkomst i 2011 udgjorde 54.287
kr. det fremgår af årsregnskabet for as virksomhed vedrørende samme år, at årets resultat
efter renter var 82.451 kr. ifølge en betalingsoversigt af 1. januar 2013 fra betalingsservice
betaler a blandt andet 2.741 kr. om måneden i husleje efter fradrag af boligstøtte og 2.456 kr.
i underholdsbidrag.
                                                - 2 -
a har for landsretten haft advokat beskikket i medfør af retsplejelovens § 259, stk. 3, 2. pkt.
forklaringer
a har afgivet supplerende forklaring for landsretten.
a har supplerende forklaret, at hans økonomiske forhold ikke har ændret sig, siden han var i
byretten. han driver et pizzeria i ..., og da der for nyligt er åbnet et andet pizzeria i samme by,
regner han med, at hans indtægt vil falde. han har ikke kontakt med b, men hans kammerater
har fortalt, at de har været på bs autoværksted, hvor b stadig arbejder. de har også fortalt, at
b bare smider sin medicin ud. han er ligeledes bekendt med, at b for 2-3 måneder siden
solgte en bil til en tolk med fortjeneste. han ejer ikke selv ejendom i danmark eller i udlan-
det.
procedure
sydøstjyllands politi har for landsretten gjort gældende bl.a., at det fremsatte krav ikke er
forældet.
sydøstjyllands politi har til støtte herfor principalt gjort gældende, at politiet i medfør af den
ordning, der er etableret ved offererstatningsloven, tidligst har kunnet gøre sit regreskrav gæl-
dende efter, at erstatningsnævnet har truffet afgørelse, idet staten først på dette tidspunkt er
indtrådt i skadelidtes krav mod skadevolder. forældelsesfristen på 3 år skal derfor regnes fra
det tidspunkt, erstatningsnævnet har truffet afgørelse om de enkelte dele af kravet, hvorfor
fristen skal regnes fra henholdsvis den 27. juni 2008, den 11. august 2008, den 25. februar
2010 og den 31. oktober 2011, hvor b blev tilkendt henholdsvis 800 kr., 139.130,02 kr.,
37.600 kr. og 2.750.625,15 kr., jf. forældelseslovens § 2, stk. 1. ingen af kravene er således
forældede.
sydøstjyllands politi har subsidiært gjort gældende, at det fremsatte krav ikke er forældet, idet
forældelsesfristen tidligst kan regnes fra den dag, hvor fordringshaveren fik eller burde have
fået kendskab til fordringen. politiet har ikke før erstatningsnævnets afgørelser haft kendskab
                                                - 3 -
til fordringerne, hvorfor forældelsesfristen først skal regnes fra datoerne for erstatningsnæv-
nets afgørelser. da stævningen er indleveret inden 3 år fra disse afgørelser, er der ikke ind-
trådt forældelse, jf. forældelseslovens § 3, stk. 2.
mere subsidiært har sydøstjyllands politi gjort gældende, at forældelse tidligst indtræder 1 år
efter erstatningsnævnets afgørelser, idet forældelsen har været afbrudt i forbindelse med er-
statningsnævnets behandling af sagen. b indbragte sagen for erstatningsnævnet, inden foræl-
delsesfristens udløb, og forældelsen indtræder derfor tidligst 1 år efter erstatningsnævnets
afgørelse, jf. forældelseslovens § 21, stk. 2.
sydøstjyllands politi har videre gjort gældende, at forældelsen tidligst kan indtræde 1 år efter
erstatningsnævnets afgørelser, jf. forældelseslovens § 12, stk. 2, fordi politiet og a må be-
tragtes som solidarisk hæftende, idet b havde valget mellem at rette krav mod a eller at rejse
krav i medfør af offererstatningsloven.
mest subsidiært har sydøstjyllands politi gjort gældende, at politiet har været afskåret fra at
afbryde forældelsen på grund af en hindring, der ikke beror på politiets forhold, hvorfor for-
ældelsen tidligst kan indtræde 1 år efter erstatningsnævnets afgørelser, jf. forældelseslovens §
14, stk. 1.
hvis sydøstjyllands politi ikke kan få medhold i sine principale og subsidiære anbringender,
er det gjort gældende, at politiets regreskrav i anledning af erstatningsnævnets afgørelser af
25. februar 2010 og 31. oktober 2011 ikke er forældede, idet sagen er anlagt inden 1 år efter
disse afgørelser.
vedrørende kravets størrelse har sydøstjyllands politi gjort gældende, at kravet er opgjort på
baggrund af de godtgørelses- og erstatningsbeløb, der er udbetalt til b i medfør af erstat-
ningsnævnets afgørelser. kravets opgørelse er ikke bestridt under sagen, og a har ikke ført
bevis for, at der ikke har været tilstrækkeligt grundlag for at udbetale godtgørelse og erstat-
ning i det skete omfang. sydøstjyllands politi, der i medfør af offererstatningslovens § 17, stk.
1, er indtrådt i skadelidtes erstatningskrav, har derfor et regreskrav svarende til de beløb, der
er udbetalt i anledning af erstatningsnævnets afgørelser.
                                                - 4 -
a er straffet med fængsel i 10 måneder for den handling, som begrunder kravet. der er tale
om en forsætlig lovovertrædelse af grov karakter, og der foreligger ikke sådanne helt særlige
omstændigheder, at der er grundlag for at lempe erstatningsansvaret efter erstatningsansvars-
lovens § 24. a skal derfor tilpligtes at betale det fulde beløb for den skade, som han har påført
b. under hensyn til ansvarets beskaffenhed er der derfor ikke grundlag for at foretage den
lempelse, der er foretaget i byretten.
a har for landsretten navnlig gjort gældende, at sydøstjylland politis krav er forældet. efter
offererstatningslovens § 17, stk. 1, indtræder staten i skadelidtes krav mod skadevolder i det
omfang, der ydes erstatning. sydøstjyllands politis krav kan derfor ikke betragtes som et selv-
stændigt krav, men må betragtes som et afledet krav. da kravet er afledt fra bs krav mod a,
forældes regreskravet sammen med bs krav. efter forældelseslovens § 2, stk. 4, regnes foræl-
delsesfristen fra tidspunktet for skadens indtræden. af byrettens dom i straffesagen fremgår
det, at skadelidte oplyste, at han ikke var i stand til at arbejde. skadelidte har således på tids-
punktet for byrettens dom af 19. december 2007 været bekendt med, at hans erhvervsevne var
påvirket af skaden.
da sydøstjyllands politi først har indleveret stævning den 25. januar 2011, var kravet forældet
på tidspunktet for stævningens indlevering. der er ikke grundlag for at regne forældelsesfri-
sten fra et senere tidspunkt efter forældelseslovens § 3, stk. 2, idet b ikke har været ubekendt
med fordringen. der er endvidere ikke grundlag for at anvende forældelseslovens § 14, stk. 1,
idet b ikke på noget tidspunkt har været afskåret fra at afbryde forældelsen ved sagsanlæg på
grund af hindringer.
allerede fordi a ikke har været part i sagen, mens den blev behandlet ved erstatningsnævnet,
finder forældelseslovens § 21, stk. 2, ikke anvendelse. da staten og a endvidere ikke kan be-
tragtes som solidarisk hæftende, finder forældelseslovens § 12, stk. 2, heller ikke anvendelse.
hvis landsretten når frem til, at kravet ikke er helt eller delvist forældet, har a gjort gældende,
at det under landsrettens behandling af sagen er dokumenteret, at det vil være urimeligt tyn-
gende for ham, såfremt han skal betale erstatning. på baggrund af hans økonomiske forhold
må det lægges til grund, at han ikke har mulighed for at betale erstatning, hvorfor erstatnings-
ansvaret skal bortfalde, subsidiært nedsættes, jf. erstatningsansvarslovens § 24. det skal ved
                                               - 5 -
vurderingen af, om erstatningsansvaret skal bortfalde eller nedsættes, tillige tillægges betyd-
ning, at b var den aggressive part i forbindelse med voldsudøvelsen, og at b har fået erstat-
ning, hvorfor der ikke er et hensyn at tage til skadelidte.
a har ikke bestridt godtgørelses- og erstatningskravet størrelsesmæssigt.
landsrettens begrundelse og resultat
efter offererstatningslovens § 17, stk. 1, indtræder staten i skadelidtes erstatningskrav mod
skadevolder. kravet kan derfor kun gøres gældende inden for rammerne af det krav, som ska-
delidte ellers ville have haft mod skadevolder, og det må som udgangspunkt også gælde i for-
ældelsesmæssig henseende.
sydøstjyllands politi rejste den 25. august 2009 et krav på ca. 140.000 kr. over for a og an-
førte i brevet, at b havde rejst yderligere krav over for erstatningsnævnet. politiet rejste den
29. juni 2010 på ny et regreskrav vedrørende varigt mén og henviste i den forbindelse til er-
statningsnævnets afgørelse af 25. februar 2010, hvori var anført, at nævnet ville vende tilbage
til sagen om eventuel yderligere godtgørelse for varigt mén, når arbejdsskadestyrelsens ud-
talelse forelå.
den omstændighed, at erstatningsnævnet først den 31. oktober 2011 traf afgørelse vedrørende
yderligere méngodtgørelse og erstatning for tab af erhvervsevne mv. kan ikke føre til, at for-
ældelsesfristen skal regnes fra noget senere tidspunkt end skadestidspunktet den 22. august
2007, jf. forældelseslovens § 2, stk. 4.
staten opnår således ikke bedre ret end skadelidte, hvilket også gælder i relation til spørgs-
målet om suspension og tillægsfrister.
skadelidte har ikke været ubekendt med fordringen eller skadevolderen, ligesom han ikke har
været afskåret fra at afbrydelse forældelsen på grund af en hindring, der ikke beror på hans
forhold. som følge heraf er der ikke grundlag for at suspendere forældelsesfristen eller ud-
skyde den efter forældelseslovens § 3, stk. 2, eller § 14.
                                                 - 6 -
efter § 21, stk. 2, indtræder forældelse tidligst 1 år efter, at myndigheden har givet meddelelse
om sin afgørelse, hvis en sag om fordringens eksistens eller størrelse eller en sag, som er af-
gørende herfor, inden forældelsesfristens udløb er indbragt for en administrativ myndighed. i
forarbejderne til lov om forældelse af fordringer (lov nr. 522 af 6. juni 2007) anføres følgende
om bestemmelsen:
                 ”…
                 at sagen skal være »indbragt« for en administrativ myndighed, indebærer, at
                 det er en forudsætning, at den pågældende myndighed har kompetence til at
                 træffe realitetsafgørelse i sagen. endvidere er det en forudsætning, at både for-
                 dringshaveren og skyldneren har nær tilknytning til sagen, således at skyldne-
                 ren må antages at kunne påregne, at myndighedens afgørelse eventuelt kan give
                 anledning til, at fordringshaveren rejser et krav over for skyldneren. det er der-
                 for en betingelse for, at der sker foreløbig afbrydelse af forældelsen efter stk. 2
                 - i de tilfælde, hvor fordringshaveren eller skyldneren ikke er den administra-
                 tive myndighed, der behandler sagen - at både fordringshaveren og skyldneren
                 er part i sagen.
                 …”
som det fremgår af det anførte citat, kan forældelseslovens § 21, stk. 2, alene anvendes, hvis
skyldner har været part i sagen i forbindelse med dens behandling ved den administrative
myndighed. det fremgår af § 7 i forretningsorden for erstatningsnævnet, at skadevolderen
efter det almindelige forvaltningsretlige partsbegreb ikke anses som part i erstatningsnævnets
sag. herefter og da a ikke har været part i erstatningsnævnets sag, er der ikke grundlag for at
fastsætte en tillægsfrist efter forældelseslovens § 21, stk. 2.
det fremgår af forældelseslovens § 12, at bestemmelsen omfatter solidarisk hæftende skyld-
nere. ifølge forarbejderne til bestemmelsen omfatter den ikke det afledede krav mod en ska-
devolder, som tilkommer en tredjemand, der helt eller delvis har dækket skadelidtes tab. da
sydøstjyllands politis regreskrav som anført er afledt af bs erstatningskrav mod a, finder
forældelseslovens § 12, stk. 2, ikke anvendelse.
efter det ovenfor anførte er kravet forældet den 1. januar 2011, og da stævning først er indle-
veret den 25. januar 2011, er statens eventuelle regreskrav forældet, jf. forældelseslovens § 2,
stk. 4, og § 3, stk. 1, sammenholdt med § 30, stk. 1.
landsretten tager derfor as påstand om frifindelse til følge.
                                               - 7 -
efter sagens udfald og forløb skal sydøstjyllands politi til statskassen betale 106.250 kr. i
sagsomkostninger for begge retter.
                                   t h i k e n d e s f o r r e t:
a frifindes.
sydøstjyllands politi skal til statskassen betale sagens omkostninger for begge retter med
106.250 kr.
beløbet skal betales inden 14 dage og forrentes efter rentelovens § 8 a.
