                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 19. marts 2010
sag 197/2009
(1. afdeling)
a,
b
og
c
(advokat anders chr. jensen for alle)
mod
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration
(kammeradvokaten ved advokat benedicte galbo)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 11. afdeling den 3. juli 2009.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: peter blok, asbjørn jensen, lene pagter
kristensen, jytte scharling, marianne højgaard pedersen, vibeke rønne og henrik waaben.
påstande
appellanterne, a, b og c, har gentaget deres påstand.
indstævnte, ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration, har påstået stadfæstelse.
anbringender
a, b og c har ikke for højesteret gjort gældende, at udlændingelovens § 9, stk. 13, ulovligt er
givet tilbagevirkende kraft. de har heller ikke gjort gældende, at integrationsministeriet i
medfør af den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8 har pligt til at give dem
opholdstilladelse.
a, b og c har supplerende anført, at integrationsministeriet burde have indhentet aktuelle
oplysninger om deres skolegang, kendskab til dansk, sociale liv mv. endvidere burde ministe-
riet have taget i betragtning, at deres far har været i danmark i ca. 12 år, er fast tilknyttet ar-
                                                 - 2 -
bejdsmarkedet og har en stærk tilknytning til det danske samfund. dertil kommer, at stort set
hele deres familie er i danmark.
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration har anført, at børnenes mor bor i tyr-
kiet. deres far valgte at efterlade dem i tyrkiet i 1997, og første gang, der blev søgt familie-
sammenføring, var i 2003, efter at deres far var blevet skilt fra sin danske ægtefælle og på ny
havde giftet sig med deres mor. kontakten til deres far kan opretholdes ved gensidige besøg.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at domstolsprøvelsen efter grundlovens § 63 af integrationsministeriets
afgørelse af 2. november 2007 om afslag på tilladelse til familiesammenføring i medfør af
udlændingelovens § 9, stk. 13, skal ske på grundlag af a, b og cs forhold på tidspunktet for
ministeriets afgørelse, og at der ved prøvelsen derfor ikke kan lægges vægt på den yderligere
tilknytning til danmark, som børnene senere måtte have opnået.
a, b og cs mor er bosiddende i tyrkiet, og ansøgningen om familiesammenføring er indgivet
mere end 2 år efter, at børnenes far opfyldte betingelserne i § 9, stk. 1, nr. 2. det følger heref-
ter af § 9, stk. 13, 1. pkt., at opholdstilladelse kun kan gives, hvis ansøgerne ”har eller har
mulighed for at opnå en sådan tilknytning til danmark, at der er grundlag for en vellykket
integration her i landet.” der skal dog efter bestemmelsens 2. pkt. ses bort fra denne betin-
gelse, hvis ”ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derimod.”
det fremgår af bestemmelsens forarbejder (folketingstidende 2003-04, tillæg a, side 6229-
30), at udlændingemyndighederne ved vurderingen af, om der er udsigt til en vellykket inte-
gration her i landet, skal inddrage samtlige foreliggende oplysninger i sagen, herunder bl.a.
længden og karakteren af barnets ophold i de respektive lande samt oplysninger om opvækst,
skolegang og sprogkundskaber. også oplysninger om, hvorvidt den herboende forælder er
velintegreret i og har en stærk tilknytning til det danske samfund, kan inddrages. den nær-
mere vægtning af de forskellige oplysninger, som indgår i afgørelsesgrundlaget, er ikke regu-
leret i loven eller dens forarbejder.
højesteret finder, at afslag på opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk. 13, 1. pkt.,
ikke forudsætter, at det må lægges til grund, at årsagen til, at ansøgningen om opholdstilla-
delse først er indgivet efter udløbet af 2-årsfristen, er et ønske fra barnets forældre om, ”at
                                              - 3 -
barnet får en opvækst i overensstemmelse med hjemlandets kultur og skikke og ikke i sin
barndom præges af danske normer og værdier.”
bedømt ud fra forarbejderne til § 9, stk. 13, finder højesteret, at de konkrete oplysninger, som
integrationsministeriet har inddraget i sin afgørelse, er saglige og tilstrækkelige.
afgørelsen af, om a, b og c har eller har mulighed for at opnå en sådan tilknytning til dan-
mark, at der er grundlag for en vellykket integration her i landet, beror på en skønsmæssig
vurdering, og højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte ministeriets skøn.
højesteret finder heller ikke grundlag for at tilsidesætte integrationsministeriets vurdering,
hvorefter der ikke foreligger sådanne ganske særlige grunde, at der efter § 9, stk. 13, 2. pkt.,
skal ses bort fra betingelsen i 1. pkt.
resultatet kan ikke antages at være i strid med danmarks internationale forpligtelser, herun-
der den europæiske menneskerettighedskonvention og fn’s børnekonvention.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
under hensyn til sagens principielle karakter skal a, b og c ikke betale sagsomkostninger for
højesteret til integrationsministeriet.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.
