                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 31. maj 2012
sag 121/2010
(1. afdeling)
tom nygaard
og
djohn nygaard
(advokat lida hulgaard)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 7. afdeling den 12. marts 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, poul
søgaard, henrik waaben og kurt rasmussen.
påstande
appellanterne, tom nygaard og djohn nygaard, har gentaget deres påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremlagt yderligere materiale om vurderingsmyndighedernes benyttel-
seskoder m.v. for ejendommen gedhusvej 10. det fremgår heraf, at der fra 1981 til 1988 og i
2010 blev anvendt benyttelseskode 05, og at der fra 1989 til 2009 blev anvendt benyttelses-
kode 34. fra 1981 til 1989 og fra 2004 til 2010 er der fastsat en grundværdi for stuehuset,
mens der ikke er fastsat en sådan værdi for perioden fra 1990 til 2003.
                                                - 2 -
af en udskrift af 1. oktober 2004 om vurdering af ejendommen gedhusvej 10 fremgår bl.a., at
der er anført benyttelseskode 34 ”erhvervsejendom af speciel karakter”, at ejendomsværdien
er ansat til 1.650.000 kr., at grundværdien er ansat til 291.800 kr., og at stuehusværdien er
ansat til 257.900 kr. i forbindelse med stuehusværdien er der anført ”pgf. 33, stk. 4”, og stue-
husgrundværdien er ansat til 5.000 kr. under specifikationer er det om grundværdien anført
”hektarpris 18,8237 ha à 15.500 kr.” opgjort til 291.767 kr. der følger herefter en opregning
af i alt 18 driftsbygninger. der er tale om to foderladebygninger og en garage samt 15 mink-
haller. der er angivet en ”teknisk værdi” for disse 18 bygninger på 1.173.600 kr., og der er
endvidere anført ”tillægsparcelværdi 300 % af 291.767 kr.” opgjort til 875.301 kr. herefter er
grundværdien på ny anført med 291.800 kr., ”bygningsværdi for stuehuse og fritliggende
beboelse i øvrigt” er anført med 196.140 kr., ”teknisk værdi” 1.173.600 kr., hvorefter ejen-
domsværdi i alt er opgjort til 1.661.540 kr., der er afrundet til 1.650.000 kr.
det fremgår af bbr-meddelelsen, der er udskrevet den 17. november 2008, at der er 15
minkhaller på ejendommen, og at disse er af varierende størrelse fra 240 kvm til 540 kvm, i
alt ca. 5.300 kvm.
det er oplyst, at der som en del af forpagtningsaftalen blev leveret 100 minibigballer halm til
minkene, og at staldgødning og gylle fra minkene blev spredt på forpagterens marker som
gødning.
det fremgår af årsregnskabet 2004 for tom & djohn nygaard i/s, at besætningen under om-
sætningsaktiver ved udgangen af 2003 havde en værdi på 1.490.400 kr., og at værdien ved
udgangen af 2004 var 1.068.056 kr. i 2003 udgjorde salg af mink 2.184.126 kr., og i 2004 var
tallet 2.576.181 kr. resultatet af den primære drift var i 2003 på 693.359 kr., og i 2004 var
tallet 1.645.355 kr. under sekundære indtægter er anført husleje gedhusvej 10 (stuehuset)
med 9.600 kr. i 2003 og 8.800 kr. i 2004 samt jordleje med 28.000 kr. for hvert af de to år.
det er oplyst, at der er ca. 1.400 minkfarme i danmark. tom nygaard og djohn nygaard har
fremlagt oplysninger om 32 af disse minkfarme. det fremgår bl.a. af dette materiale, at ged-
husvej 10 er angivet med 19,0 ha jord, 3.300 tæver, kode 34 og hektarpriser. de 31 andre
ejendomme har et jordareal, der varierer fra ca. 1 ha til ca. 46 ha, og antallet af tæver varierer
fra 850 til 4.500. i et tilfælde er der angivet kode 2 (beboelse og forretning), i fire tilfælde er
                                                - 3 -
der angivet kode 34 (visse erhvervsejendomme), mens der i alle de øvrige tilfælde er angivet
kode 5 (landbrug, bebygget). for to af eksemplerne med kode 34 er der angivet hektarpriser,
mens der i de to andre eksempler er angivet kvadratmeterpriser, hvilket også er tilfældet ved
det ene eksempel med angivelse af kode 2.
retsgrundlaget
i lovbekendtgørelse nr. 975 af 21. september 2004 om beskatning af fortjeneste ved afståelse
af fast ejendom var formuleringen af ejendomsavancebeskatningsloven § 5 a, stk. 1, 1. pkt.:
       ”er ejendommen omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1 og 7, på afståelsestidspunk-
       tet, kan den skattepligtige regulere anskaffelsessummen efter § 4, stk. 2, med den pro-
       cent beregnet med en decimal, hvormed reguleringstallet i personskattelovens § 20 er
       ændret fra anskaffelsesåret til afståelsesåret. for ejendomme, der er omfattet af § 4, stk.
       3, reguleres anskaffelsessummen fra og med kalenderåret 1993.”
bestemmelsen er en videreførelse fra lov nr. 427 af 25. juni 1993. om bestemmelsen hedder
det i skatteudvalgets betænkning af 18. juni 1993 (folketingstidende 1992-93, tillæg b, sp.
2662 f.):
       ”det foreslås, at ejendomme, der helt eller delvis benyttes til landbrug, gartneri, plante-
       skole eller frugtplantage samt skovbrugsejendomme, som er omfattet af vurderingslo-
       vens § 33, stk. 4 og stk. 7, skal kunne vælge at indeksere anskaffelsessummen. refor-
       men af ef’s landbrugspolitik og den forventede liberalisering af verdenshandelen med
       landsbrugsvarer vil stille store krav til omstillingen i landbruget. indkomstudviklingen i
       landbruget vil efter alt at dømme være præget heraf. set over en længere periode er der
       et betydeligt sammenfald mellem prisudviklingen på landbrugsejendomme og udviklin-
       gen for enfamilieboliger. erfaringen viser, at landbruget ofte i perioder med vigende
       indkomster kompenserer herfor ved stigende gældsætning. i de seneste 10 år er land-
       brugets gældsprocent vokset med knap 10 procentpoints. på baggrund af den forventede
       indkomstudvikling i landbruget finder regeringen, at der bør være mulighed for at fri-
       holde landbrug, skovbrug og gartneri for ejendomsavancebeskatning for en del af pris-
       udviklingen, som svarer til den almindelige prisudvikling i samfundet. regeringen fore-
       slår derfor, at der gives adgang for disse erhverv til at vælge mellem lovforslagets ned-
       trapningsordning af fortjenesten eller at indeksere anskaffelsessummen efter de hidtil
       gældende regler. indekseringen sker på baggrund af reguleringstallet i personskattelo-
       vens § 20, der i 1993 udgør 120,0 og i 1994 skønnes til 123,6.
       anskaffelsessummen skal uanset hvilken ordning, der vælges, opgøres ved, at anskaf-
       felsessummen omregnes til kontantværdi, og der tillægges 10.000 kr. pr. kalenderår
       samt afholdte vedligeholdelses- og forbedringsudgifter, i det omfang disse har overste-
       get 10.000 kr. for ejendomme, der er erhvervet før den 19. maj 1993, sker indekserin-
       gen på grundlag af de særlige indgangsværdier, der er fastsat i lovforslaget fra og med
       indkomståret 1993. det gælder også for de ejendomme, der anvender den oprindelige
                                                 - 4 -
      anskaffelsessum med tillæg af de afholdte vedligeholdelses- og forbedringsudgifter in-
      den den 1. januar 1993 som indgangsværdi. det vurderes, at den foreslåede særordning
      for landbruget er gunstigere end de regler om ejendomsavancebeskatning, der foreslås
      for andre erhverv. særordningen er derfor notificeringspligtig i henhold til ef’s stats-
      støtteregler. på denne baggrund foreslås det, at skatteministeren bemyndiges til at fast-
      sætte tidspunktet for bestemmelsens ikrafttrædelse.”
i lovbekendtgørelse nr. 740 af 3. september 2002 om vurdering af landets faste ejendomme
havde § 33, stk. 1, 1. pkt., følgende ordlyd:
      ”i forbindelse med vurderingen træffer vurderingsmyndigheden bestemmelse om, hvor-
      vidt en ejendom helt eller delvis må anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole
      eller frugtplantage, eller til hvilken benyttelse ejendommen i øvrigt henføres.”
bestemmelsen stammer fra lov nr. 418 af 19. december 1966, hvor den blev indsat med føl-
gende ordlyd:
      ”i forbindelse med vurderingen tager vurderingsrådet bestemmelse om, hvorvidt en
      ejendom helt eller delvis må anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole eller
      frugtplantage, jfr. § 6, stk. 1 og 4, i lov om beskatning til kommunerne af faste ejen-
      domme, og foretager de fordelinger af grundværdien og eventuelle fradrag i grundvær-
      dien for forbedringer, der er fornødne for gennemførslen af bestemmelsen i den nævnte
      lovs § 6, stk. 4.”
det hedder i forarbejderne til bestemmelsen (folketingstidende 1966-67, 2. samling, tillæg a,
sp. 63 f.):
      ”som foran bemærket står bestemmelsen i forbindelse med forslaget til lov om ændring
      af loven om beskatning til kommunerne af faste ejendomme. i dette forslags § 6, stk. 1,
      fastsættes en regel om, at nedsatte grundskyldspromiller skal finde anvendelse på ejen-
      domme, der på tidspunktet for den vurdering, der lægges til grund ved skatteberegnin-
      gen, benyttes til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage. det er vurderings-
      myndighederne, der i forbindelse med de almindelige vurderinger og omvurderinger
      skal tage stilling til, om de enkelte ejendomme anvendes til disse formål. såfremt kun
      en del af en ejendom benyttes til sådanne formål, finder den nedsatte grundskyldspro-
      mille efter det nævnte lovforslags § 6, stk. 4, kun anvendelse på den del af den afgifts-
      pligtige grundværdi, der falder på denne del. der skal derfor af vurderingsmyndighe-
      derne foretages en fordeling af den afgiftspligtige grundværdi på den del af arealet, der
      anvendes til landbrug m.v. den gældende § 33 indeholder ikke fornøden hjemmel til at
      pålægge vurderingsmyndighederne disse opgaver, hvorfor der foreslås indsat et nyt stk.
      1, indeholdende bestemmelser herom.”
                                               - 5 -
den ordning, der blev indført ved § 6 i lov om beskatning til kommunerne af faste ejen-
domme, angik nedsættelse af grundskyldspromillen for landbrug, gartneri, planteskoler og
frugtplantager – efter stk. 4 delvis nedsættelse, såfremt kun en del af ejendommen blev be-
nyttet til de nævnte erhverv. ved lovens § 6 a blev der samtidig indført en bestemmelse om
henstand med betaling af grundskyld. beskatningsordningen efter § 6 faldt væk i 1973.
ved lov nr. 224 af 18. maj 1981 blev ordlyden af vurderingslovens § 33, stk. 1, ændret til føl-
gende:
      ”i forbindelse med vurderingen træffer vurderingsrådet bestemmelse om, hvorvidt en
      ejendom helt eller delvis må anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole eller
      frugtplantage, eller til hvilken benyttelse ejendommen i øvrigt henføres.”
der blev samtidig i lovens § 33 a indsat en bestemmelse om klage. af bemærkningerne
fremgår bl.a. følgende (folketingstidende 1980-81, tillæg a, sp. 4639 f.):
      ”efter den foreslåede bestemmelse skal vurderingsrådet ikke blot som hidtil træffe be-
      stemmelse om, hvorvidt en ejendom må anses for benyttet til landbrug, gartneri, plante-
      skole eller frugtplantage. vurderingsrådet skal også træffe bestemmelse om benyttelsen
      af de øvrige ejendomme. som anført i de almindelige bemærkninger har dette betydning
      for de omregningsfaktorer, der skal benyttes ved kontantomregningen og den årlige re-
      gulering.
      vurderingsrådets afgørelse om benyttelsen kan påklages efter de sædvanlige regler. ved
      forslaget til § 33 a er herudover åbnet adgang for en ejer, hvis ejendom har skiftet be-
      nyttelse, til at begære, at vurderingsrådet tager spørgsmålet om benyttelsen op til ny
      overvejelse.”
ved cirkulære nr. 7 af 10. januar 1967 blev der fastsat regler til vurderingsrådene om disses
medvirken ved gennemførelsen af lempelses- og henstandsordningen vedrørende de kommu-
nale ejendomsskatter af ejendomme, der benyttes til landbrug, gartneri, planteskole eller
frugtplantage. i cirkulærets pkt. 2 hedder det bl.a.:
      ”2. lempelses- og henstandsberettigede ejendomme.
      lempelses- og henstandsordningen omfatter kun de ejendomme, som på tidspunktet for
      den vurdering, der lægges til grund ved skatteberegningen, helt eller delvis benyttes til
      landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage.
                                               - 6 -
     da der ikke i forbindelse med 13. alm. vurdering eller senere vurdering til og med 1.
     august 1966 er taget stilling til, hvilke ejendomme der på tidspunktet for den vurdering,
     der lægges til grund ved skatteberegningen, benyttedes til de nævnte formål, vil det
     være nødvendigt, at vurderingsrådene nu foretager den hertil fornødne undersøgelse.
     vurderingsrådet må herunder afgøre, om ejendommen helt eller delvis benyttedes til
     landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, samt for ejendomme, der delvis be-
     nyttedes til de nævnte formål, foretage fordeling af grundværdien og fradrag for forbed-
     ringer på denne del og på den øvrige del af ejendommen.
          •   a) ejendommens benyttelse.
     bestemmende for, om en ejendom er omfattet af lempelses- og henstandsordningen, er
     dens faktiske benyttelse på vurderingstidspunktet. det er uden betydning ved afgørelsen
     heraf, om den ansatte grundværdi pr. arealenhed er højere end anvendelsen til de pågæl-
     dende formål betinger, f.eks. som følge af, at der er ansat værdi for udstykningsmulig-
     hed eller for foreskomster i jorden eller er ansat herlighedsværdi.
     der må først og fremmest tages hensyn til, om jorden faktisk benyttes til produktion af
     afgrøder. grund, gårdsplads og have til landbrugsejendomme, gartneri, planteskoler el-
     ler frugtplantager medtages dog under de til nævnte formål benyttede arealer. det
     samme gælder de under landbrug m.v. værende ubenyttede arealer, f.eks. hede- og klit-
     arealer. endelig medtages de under landbrugsejendomme m.v. til juletræsdyrkning an-
     vendte arealer, ligesom mindre skov- og plantagearealer, der indgår som et naturligt led
     i en landbrugsejendoms drift, anses som benyttet til de nævnte formål. inden for ordnin-
     gen falder tillige visse specialiserede landbrugsejendomme, såsom hønserier, anderier
     og fællesstalde.
     uden for lempelses- og henstandsordningen falder skove og plantager, herunder egent-
     lige skov- og plantagearealer under landbrugsejendomme, samt skovejendommens
     planteskolearealer.
     arealer, der henligger udbenyttede uden at være knyttet til landbrug, f.eks. hede- og
     klitarealer, anses ikke som benyttet til landbrug m.v. det samme gælder jagtarealer og
     arealer, der anvendes til camping-, parkerings- og udstillingsplads o.l. samt arealer, der
     anvendes til rekreative formål. endvidere medtages ej heller arealer, der er inddraget til
     erhvervsmæssig udvinding af forekomster i jorden, f.eks. brunkuls-, grus-, kridt-, ler- og
     mergellejer m.v. uden for ordningen falder endelig en række ejendomskategorier, der
     vel har en vis tilknytning til landbrug, men for hvilke afgrødeproduktionen er uden be-
     tydning for ejendommens anvendelse, f.eks. silopakhuse, korntørrerier, egentlige ma-
     skinstationer m.v. det samme gælder pelsfarme og dambrug.
     den anførte afgrænsning kan ikke betragtes som udtømmende. tvivlsspørgsmål må fo-
     relægges ligningsdirektoratet.”
i vurderingsvejledningen for 2004 er der under pkt. c.2.4, ejendomme i landzone, under
overskriften ”pelsdyrfarme, hønserier m.m.” anført:
                                               - 7 -
     ”for en del ejendomme med små jordtilliggender, men med en betydelig bygnings-
     masse, er der en så specialiseret og omfangsrig animalsk produktion, at vurderingsmyn-
     dighederne efter bestemmelsen i vul § 33, stk. 1, ikke betragter ejendommene som
     landbrugsejendomme. grundværdien for sådanne ejendomme skal derfor ansættes til
     jordens handelsværdi (kvadratmeterprincippet).”
under pkt. d, benyttelse, hedder det:
     ”i henhold til vul § 33, stk. 1, skal vurderingsmyndigheden i forbindelse med vurde-
     ringen træffe bestemmelse om, til hvilken benyttelse en ejendom skal henføres. benyt-
     telseskodetildelingen kan påklages på linie med ansættelser i øvrigt.
     henførelsen til en benyttelse sker ud fra et skøn over, i hvilken af de oprettede benyttel-
     seskodekategorier ejendommen mest hensigtsmæssigt kan indplaceres. der er ikke tale
     om en objektiv afgrænsning.
     henførelsen til en benyttelse sker først og fremmest af statistik- og styringshensyn, så-
     ledes at ens ejendomme kan behandles ensartet i vurderingsprocessen.
     enkelte steder i lovgivningen er det imidlertid af afgørende betydning, til hvilken be-
     nyttelse en ejendom er henført. vurderingsmyndigheden skal især være opmærksom
     herpå, når det skal tage stilling til, om en ejendom skal henføres til benyttelsen 01, 05
     eller 06.
     ...
     der kan ikke gives en udtømmende vejledning i, hvilken kode en konkret ejendom skal
     tildeles. vurderingsmyndigheden bør ved bedømmelsen henføre så mange ejendomme
     som muligt til de specifikt afgrænsede koder og kun i begrænset omfang gøre brug af
     kode 13, 25 og 34.”
under overskriften ”benyttelseskoder” er det bl.a. anført:
     ”kode 05: landbrug, bebygget
     under koden henregnes landbrugsmæssigt benyttede, bebyggede ejendomme, som har
     et areal på mindst 0,55 ha. det afgørende er ejendommens benyttelse, og det er uden
     betydning om ejeren har sit hovederhverv på ejendommen eller andetsteds. det er lige-
     ledes uden betydning, om ejendommen i matriklen er noteret som landbrug.
     ejendomme, hvor den landbrugsmæssige benyttelse er helt underordnet set i forhold til
     benyttelse til beboelse, henføres til kode 01.
     selvstændige landbrugsejendomme, som i medfør af landbrugslovens § 9 er tilladt op-
     rettet uden bygninger, henføres til benyttelseskode 17, jf. beskrivelsen under denne be-
     nyttelse.
                                               - 8 -
       hvis der på ejendommen foruden landbrug drives anden virksomhed af væsentlig be-
       tydning, må der skønnes over, om ejendommen skal kodes som landbrug eller henføres
       til koden for den pågældende virksomhed, evt. om den skal henføres til kode 34.
       …
       kode 34: visse erhvervsejendomme
       koden omfatter ejendomme af speciel karakter, såsom fjernvarmeværker (jf. dog vej-
       ledningen til kode 04), dambrug, pelsdyrfarme, hønserier, garageanlæg, andelsfryse-
       bokse, grusgrave med bygninger, transformeranlæg samt vurderingspligtige havneejen-
       domme.”
anbringender
tom nygaard og djohn nygaard har navnlig anført, at den minkavl, som de drev på gedhus-
vej 10, var en naturlig del af en landbrugsmæssig drift på denne ejendom og derfor må anses
for en landbrugsmæssig benyttelse. mink er husdyr som andre husdyr såsom kvæg, får og
svin. de skal fodres og passes, der skal muges ud, og staldgødning og gylle spredes ud på
marken. der er på ejendommen beboelsesbygning og driftsbygninger, herunder til opbevaring
af halm, der også kommer fra ejendommen. ejendommen fremtræder i enhver henseende fy-
sisk som andre landbrugsejendomme.
minkavlen på ejendommen indgik som en naturlig del af den landbrugsmæssige drift. stald-
gødning og gylle fra minkene blev spredt ud på forpagterens marker, og forpagteren leverede
halm til minkene. i både landbrugs- og miljølovgivningen opfattes minkavl som landbrug.
vurderingsmyndighederne har også opfattet ejendommen som et landbrug, herunder i relation
til værdiansættelse af stuehus, prisfastsættelse af jorden samt fastsættelse af en tillægsparcel-
værdi. dette er endvidere underbygget af de fremlagte 31 eksempler på andre minkfarme i
danmark, hvoraf 26 er anført med kode 5. ejendommen er derfor omfattet af ejendomsavan-
cebeskatningslovens § 5 a, der giver mulighed for at vælge at indeksere anskaffelsessummen.
hertil kommer, at ejendommen under alle omstændigheder er et landbrug, idet størsteparten
af ejendommens jord dyrkes med korn og kartofler af forpagteren, der har betalt forpagtnings-
afgift, ligesom denne har leveret halm og aftaget gødning og gylle fra minkene. den omstæn-
dighed, at en mindre del af arealet benyttes til minkfarm, ændrer ikke på, at ejendommen er
omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1. der er således ikke hjemmel i loven til at foretage
en sondring baseret på en vurdering af den primære eller overvejende benyttelse.
                                                - 9 -
skatteministeriet har navnlig anført, at minkavl ikke er landbrug efter ejendomsavancebeskat-
ningslovens § 5 a, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1. der er tale om ”visse erhvervsejendom-
me” med benyttelseskode 34, og der er ikke grundlag for at tilsidesætte vurderingsmyn-
dighedernes praksis igennem knap 50 år, hvorefter minkavl ikke er landbrug.
ejendomsavancebeskatningslovens § 5 a er en undtagelsesbestemmelse, der har sin baggrund
i en reform af eu-landbrugspolitikken. minkavl er ikke en del af den fælles landbrugspolitik.
det gør ikke nogen forskel, at der af forpagteren er leveret halm til minkene, og at der er afta-
get gødning og gylle fra minkene. de fremlagte eksempler på vurderingsmyndighedernes
praksis vedrørende 31 andre minkfarme kan ikke tillægges betydning, da de konkrete forhold
ved disse ejendomme er uoplyste, ligesom placeringen efter den ene eller anden benyttelses-
kode beror på et konkret skøn i hver enkelt sag. siden lovændringerne i december 1966, der
blev fulgt op af et cirkulære fra januar 1967, har praksis på området været, at pelsfarme ikke
er omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1. der er tale om et masseadministrationsområde, og
det afgørende er benyttelsen, som myndighederne skønner over. det følger i øvrigt også af
landbrugsloven, at minkavl ikke er landbrug.
ejendommen er endvidere ikke omfattet af den gunstige indekseringsregel i ejendomsavance-
beskatningslovens § 5 a, bare fordi en del af ejendommen anvendes til landbrug ved bortfor-
pagtning til en landmand, der dyrker korn og kartofler på jorden. ordene ”helt eller delvis” i
vurderingslovens § 33, stk. 1, har baggrund i nogle særlige lempelser vedrørende grundskyld,
der var gældende fra 1966 til 1973. det afgørende er benyttelsen, og der kan kun være én be-
nyttelse pr. ejendom i relation til ejendomsavancebeskatningsloven, hvilket også støttes af
praksis med hensyn til parcelhusreglen i lovens § 8, stk. 1.
højesterets begrundelse og resultat
efter § 5 a, stk. 1, således som bestemmelsen var formuleret i den dagældende ejendoms-
avancebeskatningslov, jf. lovbekendtgørelse nr. 975 af 21. september 2004, kunne den skatte-
pligtige ved afståelse af en ejendom, som på afståelsestidspunktet var omfattet af vurderings-
lovens § 33, stk. 1 eller 7, regulere afståelsessummen i form af en indeksering efter de nær-
mere regler, der fulgte af § 5 a. det fremgår af forarbejderne til ordningen, som blev indført i
1993 (folketingstidende 1992-93, tillæg b, sp. 2662 f.), at der var tale om en særordning for
ejendomme, der helt eller delvis benyttes til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplan-
                                                - 10 -
tage, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1, samt skovbrugsejendomme, jf. vurderingslovens § 33,
stk. 7. ordningen, der blev anset for at være gunstigere end de regler om ejendomsavancebe-
skatning, som blev foreslået for andre erhverv m.v., havde sammenhæng med reformen af
ef’s landbrugspolitik og den forventede liberalisering af verdenshandlen med landbrugsvarer,
som ville stille store krav til omstillingen i landbruget.
efter vurderingslovens § 33, stk. 1, 1. pkt., har vurderingsmyndighederne til opgave i forbin-
delse med vurderingen at træffe bestemmelse om, hvorvidt en ejendom helt eller delvis må
anses for benyttet til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, eller til hvilken be-
nyttelse ejendommen i øvrigt skal henføres. afgørelsen herom skal således træffes på grund-
lag af en vurdering af ejendommens faktiske benyttelse. baggrunden for ordningen var, at der
skulle ske en udskillelse af de ejendomme, hvor der som følge af benyttelsen kunne ske en
lempelse af grundbeskatningen.
som anført af landsretten rejser sagen to hovedspørgsmål. for det første om drift af en mink-
farm i sig selv falder ind under begrebet ”landbrug” i vurderingslovens § 33, stk. 1. hvis dette
ikke er tilfældet, skal der som det andet hovedspørgsmål tages stilling til, hvad der i henhold
til vurderingslovens § 33, stk. 1, skal til for at anse en ejendom som delvis benyttet som land-
brug.
hvad angår det første hovedspørgsmål, er der som anført af landsretten hverken i ejendoms-
avancebeskatningsloven eller i vurderingsloven en definition af begrebet ”landbrug”. i vurde-
ringsmæssig sammenhæng er det imidlertid gennem mange år blevet foreskrevet, at mink-
farme ikke kan anses for landbrug, jf. f.eks. pkt. 2 i cirkulære nr. 7 af 10. januar 1967 og vur-
deringsvejledningen for 2004, pkt. c.2.4 og d.
på denne baggrund og ud fra en traditionel forståelse af begrebet landbrug tiltræder højeste-
ret, at drift af en minkfarm ikke kan anses for at falde ind under begrebet landbrug i vurde-
ringslovens § 33, stk. 1’s forstand.
der skal herefter tages stilling til, om tom nygaards og djohn nygaards ejendom i øvrigt
blev benyttet på en sådan måde, at der foreligger en delvis benyttelse som landbrug i bestem-
melsens forstand.
                                             - 11 -
højesteret finder, at vurderingslovens § 33, stk. 1, må forstås sådan, at ikke enhver uvæsentlig
landbrugsmæssig benyttelse af en ejendom kan føre til, at ejendommen skal anses for at være
benyttet til landbrug og dermed omfattet af de særligt gunstige skatteregler gældende for de
opregnede erhverv, herunder ejendomsavancebeskatningslovens § 5 a.
minkfarmen var beliggende på en landejendom med et jordtilliggende på ca. 19 ha, hvoraf ca.
13 ha var bortforpagtet til en nabo, der dyrkede korn og kartofler på arealet. tom nygaard og
djohn nygaard modtog en årlig jordleje på knap 30.000 kr. og fik som led i bortforpagtnin-
gen halm fra markerne til brug for minkfarmen, ligesom gødning og gylle fra minkene blev
spredt ud på forpagterens marker. driften af minkfarmen indebar i 2003 og 2004 et salg af
mink for mere end 2 mio. kr. for hvert af årene, og resultatet af den primære drift var i 2003
ca. 700.000 kr. og i 2004 ca. 1,6 mio. kr.
tom nygaards og djohn nygaards benyttelse af ejendommen angik således i alt væsentligt
drift af en minkfarm.
skattemyndighederne har ved afgørelsen om at anse ejendommen for en minkfarm og ikke
som en ejendom, der delvis blev benyttet som landbrug, lagt vægt på omfanget af virksomhe-
den med minkavl sammenholdt med benyttelsen af ejendommen i øvrigt og ikke fundet, at
ejendommen på afståelsestidspunktet blev benyttet til landbrug i et sådant omfang, at ejen-
dommen kunne anses for omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1.
der er ikke fremkommet oplysninger, som efter højesterets opfattelse giver grundlag for at
tilsidesætte denne bedømmelse.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
                                              - 12 -
i sagsomkostninger for højesteret skal tom nygaard og djohn nygaard solidarisk betale
50.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
