                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 9. marts 2017
sag 347/2011
(2. afdeling)
a for
1) a under konkurs
2) a holding a/s under konkurs
3) a ejendomme a/s under konkurs
4) a a/s under konkurs
(selv)
mod
sydbank a/s
(advokat anne buhl bjelke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 14. afdeling den 28. november 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, vibeke rønne, jan schans
christensen, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
a har for konkursboerne gentaget påstandene for landsretten.
sydbank a/s har påstået stadfæstelse.
anbringender
parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender.
a har for så vidt angår spørgsmålet om årsagssammenhæng supplerende anført bl.a., at hvis
banken havde overholdt mifid-reglerne, da de trådte i kraft den 1. november 2007, og givet
                                              - 2 -
ham og hans selskaber den investorbeskyttelse, de havde krav på efter loven, så ville han som
den ultimative ejer af koncernen have fulgt de råd, som en fornuftig og anerkendt bank må
antages at ville have givet en 63-årig mand, der skulle leve af den formue, han selv havde
skabt.
sydbank a/s har supplerende anført bl.a., at der allerede i 2005 var registreret en investe-
ringsprofil og foretaget en egnethedsvurdering for a holding a/s efter de dagældende regler i
god skik-bekendtgørelsen, som dækkede det samlede engagement. vurderingen indeholdt de
samme elementer som egnethedstesten efter mifid-reglerne. investeringsprofilen opfyldte
derfor også mifid-reglerne i november 2007.
forklaringerne for landsretten fra f og e gik ud på, at man ikke over for a havde anvendt
bankens spørgeværktøj til standardkunder. det er ikke det samme som, at der ikke er udført
en egnethedstest, som lever op til mifid-reglerne.
supplerende sagsfremstilling
den 9. januar 2012 blev a, a holding a/s og a ejendomme a/s taget under
konkursbehandling, og den 4. juni 2012 blev a a/s taget under konkursbehandling.
konkursboerne besluttede, at de ikke ville videreføre retssagen mod sydbank a/s.
ved kendelse af 1. juni 2016 bestemte højesteret, at a havde ret til at videreføre ankesagen
for konkursboerne.
der er for højesteret fremlagt et udateret udtræk af de data, der var registreret om a og hans
selskaber i banktrelleborgs system i datacentralen sdc. det fremgår heraf, at der er
registreret en horisont på 0-3 år, og at a holding a/s og a ejendomme a/s er registreret med
høj risiko, mens der for a og a a/s ikke er registreret nogen risikoprofil. i rubrikkerne
”mifid grundlag opfyldt” er anført ”ja”.
der er afgivet skriftlig vidneerklæring af ejvind viuf og skriftlige supplerende vidneerklæ-
ringer af f, e og k, som bl.a. indeholder enkelte korrektioner til landsrettens gengivelse af
forklaringerne.
                                               - 3 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om sydbank a/s (banktrelleborg a/s) er erstatningsansvarlig for det tab, a og
hans selskaber led ved, at deres investeringer i aktier i oktober 2008 mistede en væsentlig del
af deres værdi som følge af finanskrisen og blev solgt med tab efter mødet i banken den 22.
oktober 2008.
a har til støtte for sin erstatningspåstand navnlig gjort gældende, at banken har overtrådt
reglerne i den dagældende bekendtgørelse nr. 809 af 29. juni 2007 om investorbeskyttelse ved
værdipapirhandel (investorbeskyttelsesbekendtgørelsen), nu bekendtgørelse nr. 623 af 24.
april 2015. a har endvidere anført, at bankrådgiver f under telefonsamtalen den 8. juli 2008
rådede ham til ikke at sælge aktierne, og at dette er ansvarspådragende for banken, ligesom
banken har pådraget sig erstatningsansvar som følge af salget af aktierne i oktober 2008.
investorbeskyttelsesbekendtgørelsen
investorbeskyttelsesbekendtgørelsen trådte i kraft den 1. november 2007, og a har gjort
gældende, at banktrelleborg på dette tidspunkt forsømte sin pligt til at udarbejde en eg-
nethedstest og at rådgive ham om navnlig de risici, der var forbundet med hans investeringer i
aktier for lånte midler.
som beskrevet i landsrettens dom har banken i en række tilfælde ydet investeringsrådgivning
som defineret i investorbeskyttelsesbekendtgørelsens § 2, stk. 4.
a og hans selskaber var i banken kategoriseret som detailkunder, jf. bekendtgørelsens § 4, stk.
1, nr. 3. banken havde efter § 16 om egnethedstest pligt til at indhente de nødvendige
oplysninger om as kendskab til og erfaring med de investeringer, som var omfattet af
rådgivningen, og om hans finansielle situation og investeringsformål. på grundlag heraf skulle
banken vurdere, om investeringen opfyldte hans investeringsformål, om han finansielt var i
stand til at bære de med handlen forbundne investeringsrisici, og om han havde den
nødvendige erfaring og det nødvendige kendskab til at kunne forstå risiciene. det følger af §
18, stk. 3, at de oplysninger, der skal indhentes efter § 16, når det er relevant, skal indeholde
information om bl.a. investeringshorisont, risikovillighed og risikoprofil.
                                              - 4 -
bekendtgørelsen, der trådte i kraft den 1. november 2007, medførte ikke en pligt til at indhen-
te nye oplysninger, hvis banken i forvejen var i besiddelse af de nødvendige oplysninger. be-
kendtgørelsen indeholder heller ikke krav om, at der ved indsamlingen af oplysningerne og
vurderingen anvendes en bestemt fremgangsmåde eller formular.
a havde været kunde i det pengeinstitut, som blev til banktrelleborg, siden starten af
1990’erne og havde allerede forud for salget af sin virksomhed i 2004 i betydeligt omfang
investeret i aktier. i årene 2004-2007 handlede han og selskaberne aktier for i alt ca. 4 mia. kr.
fordelt på ca. 3.000 handler. bankens medarbejdere havde mange telefonsamtaler med a om
hans investeringer og hans overvejelser herom. en række af handlerne blev gennemført på as
eget initiativ uden rådgivning fra banken, og han handlede endvidere på egen hånd på
nordnet, som er en uafhængig internetmægler. banken var bekendt med, at han havde solgt
sin virksomhed, og at han ikke havde arbejdsindtægter, og banken modtog løbende
regnskaber fra a og hans selskaber. banken var således bekendt med, at han og selskaberne
havde en betydelig formue. ifølge den opgørelse, som han har fået udarbejdet af finanshuset i
fredensborg a/s, udgjorde hans og selskabernes samlede formue i slutningen af 2007 ca. 56
mio. kr.
højesteret finder på den baggrund, at banken i november 2007 havde de oplysninger, der
kræves efter bekendtgørelsens § 16 for så vidt angår as finansielle situation og hans kendskab
til og erfaring med aktieinvestering som grundlag for bankens vurdering af, at investering i
aktier for lånte midler var en egnet investering for a og hans selskaber.
for så vidt angår information om as investeringshorisont, risikovillighed, risikoprofil og
investeringsformål, jf. bekendtgørelsens § 18, stk. 3, fremgår det af den investeringsprofil,
som f udarbejdede i juni 2005 for a holding a/s, at selskabets risikovillighed var høj, og at
tidshorisonten var mellemlang, mens investeringsformålet ikke fremgår. investeringsprofilen
ses ikke at være forelagt for a, og parterne er uenige, om risikovillighed, risikoprofil,
investeringshorisont og investeringsformål er blevet drøftet med a.
højesteret finder, at det må påhvile banken at godtgøre, at banken har indhentet oplysninger
fra a om risikovillighed, risikoprofil, investeringshorisont og investeringsformål, og denne
                                                - 5 -
bevisbyrde har banken efter det anførte ikke løftet. banken har derfor ikke fuldt ud opfyldt de
krav til en egnethedstest, der følger af bekendtgørelsens § 16 og § 18.
a handlede i meget betydeligt omfang med aktier, herunder ved handler uden rådgivning fra
banken og ved køb af aktier, som han solgte ganske kort tid efter (day trading). i sine
telefonsamtaler med bankens medarbejdere udviste han betydelig viden om aktiehandel, og
det fremgik herunder, at han fulgte kurserne nøje, og at han trods tab valgte at fortsætte sine
investeringer, som altovervejende var i danske børsnoterede aktier.
højesteret finder det herefter ubetænkeligt at lægge til grund, at a fuldt ud var klar over de
risici, der var forbundet med hans og selskabernes investering i aktier for lånte midler, og at
banken var bekendt med dette. banken kunne endvidere med rette gå ud fra, at hans in-
vesteringer lå inden for hans investeringsformål og investeringshorisont.
på denne baggrund finder højesteret, at den anførte tilsidesættelse af kravene i investorbe-
skyttelsesbekendtgørelsen ikke indebærer, at banken har handlet ansvarspådragende over for
a og hans selskaber.
telefonsamtalen med f den 8. juli 2008 og salget af aktierne i oktober 2008
a har gjort gældende, at banken har handlet ansvarspådragende ved, at f under
telefonsamtalen den 8. juli 2008 rådede ham til ikke at sælge sine aktier.
det fremgår af telefonsamtalen, at a nøje fulgte kurserne, og at han var klar over, at
kursudviklingen kunne gøre hans økonomiske situation såvel værre som bedre. det fremgår
endvidere, at han havde overvejet situationen i et par timer sammen med sin datter. også f
gav i samtalen udtryk for, at situationen kunne blive værre. højesteret finder, at det må have
stået a klart, at fs udtalelser om bl.a., at han ”synes, det er for billigt at sælge”, og at han ”i
langt højere grad foretrækker at sidde lidt på hænderne”, var udtryk for fs skøn, som kunne
vise sig ikke at holde stik, og at a selv måtte træffe beslutningen om eventuelt salg af
aktiebeholdningerne og bære risikoen herfor.
højesteret finder på den baggrund, at sydbank ikke har handlet ansvarspådragende i forbin-
delse med fs udtalelser under telefonsamtalen den 8. juli 2008.
                                               - 6 -
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, at banken ikke har pådraget sig
et erstatningsansvar i forbindelse med salget af aktierne efter mødet den 22. oktober 2008, og
at banken heller ikke af andre grunde er erstatningsansvarlig over for a og selskaberne.
bankens selvstændige betalingspåstande
a har erkendt, at der efter salget af aktierne var en gæld til banken på 15.742.000 kr. a har
ikke anfægtet den fordeling af gælden mellem konkursboerne, som er foretaget af landsretten.
da a ikke har fået medhold i, at han har et erstatningskrav, der kan modregnes i gælden til
banken, tiltræder højesteret, at sydbanks betalingspåstande er taget til følge som bestemt af
landsretten.
konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 1 mio. kr. til sydbank a/s.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
