                      højesterets kendelse
                           afsagt torsdag den 12. juni 2014
sag 29/2014
a
(advokat john kahlke)
mod
sydbank a/s
(advokat nicolai dyhr)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i lyngby den 14. juni 2013 og af østre
landsrets 6. afdeling den 3. oktober 2013.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: vibeke rønne, oliver talevski og lars apostoli.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at fogedretten i lyngbys kendelse af 14. juni 2013 stad-
fæstes.
indkærede, sydbank a/s, har nedlagt påstand om, at østre landsrets kendelse af 3. oktober
2013 stadfæstes.
sagsfremstilling
fogedretten i lyngby modtog den 29. januar 2013 en fogedrekvisition fra sydbank om fore-
tagelse af udlæg hos a på grundlag af en udeblivelsesdom af 31. januar 1990. det skyldige
beløb er opgjort til 345.639 kr., bestående af hovedstolen med tillæg af tilkendte sagsomkost-
ninger og renter for de seneste 3 år.
sydbank anmodede ved særskilt rekvisition til fogedretten endvidere om foretagelse af udlæg
hos a i henhold til et frivilligt forlig af 1. december 1988.
                                                - 2 -
det fremgår af oplysningerne i sagen bl.a., at den daværende kreditor aktiv finans a/s den
27. januar 1993 sendte en påmindelse til a vedrørende gælden efter udeblivelsesdommen af
31. januar 1990. i påmindelsen hedder det bl.a.:
      ”vi erindrer dem hermed om afvikling af vort tilgodehavende fra ovennævnte aftaler
      kr. 206.283,60 tillige med renter fra 20.01.1989.
      såfremt de ikke kan afvikle restkravet på nuværende tidspunkt, beder vi dem frem-
      sende dokumentation for deres økonomiske situation, for eks. sidste årsopgørelse fra
      skattevæsenet, regnskaber m.v.
      …
      vi forventer at høre fra dem snarest og inden 8 dage fra dato.
      …
      venlig hilsen
      aktiv finans
      b                      c”
på aktiv finans’ kopi af påmindelsen havde b med håndskrift tilføjet et notat af 29. januar
1993. i notatet hedder det:
      ”spillet ”jazzmusik” de sidste 5 år.
      samlever skolelærer.
      lejet lejlighed.
      søger ikke gældssanering.
      vil betale enhver sit.
      men hvornår?”
fogedretten, der behandlede sagerne samlet, nægtede ved kendelse af 14. juni 2013 at fremme
udlægsforretningerne med den begrundelse, at kravet efter udeblivelsesdommen var forældet,
og at det frivillige forlig måtte anses for indfriet.
sydbank kærede den del af kendelsen, der vedrørte nægtelse af udlæg på grundlag af udebli-
velsesdommen af 31. januar 1990 til landsretten.
for landsretten fremlagde sydbank en skriftlig erklæring fra b. i erklæringen hedder det bl.a.:
      ”undertegnede b erklærer hermed, at det er mig, der har lavet den håndskrevne påteg-
      ning dateret 29.01.1993, på brev af 27.01.1993 fra aktiv finans til a.
                                                - 3 -
       i sagsbehandlingsarbejdet var det normal procedure, at der ved telefoniske henvendelser
       fra kunder blev lavet en kort notits (f.eks. på kopi af seneste kundebrev) om indholdet af
       samtalen.”
ved kendelse af 3. oktober 2013 ændrede landsretten fogedrettens afgørelse således, at ud-
lægsforretningen skulle fremmes.
det er for højesteret ubestridt, at sydbank er rette kreditor, at a den 28. januar 1993 modtog
en skriftlig påmindelse dateret den 27. januar 1993 om gælden, og at sydbank i perioden fra
den 17. november 1997 til den 1. juli 2012 var afskåret fra at afbryde forældelsen på grund af
ukendskab til as opholdssted i udlandet.
anbringender
a har anført bl.a., at sydbank først har taget retslige skridt til afbrydelse af forældelse ved
indlevering af rekvisition til fogedretten den 29. januar 2013. forældelsesfristen, der skal reg-
nes fra den 28. januar 1993, hvor a modtog en påmindelse om gælden, er 10 år, jf. forældel-
seslovens § 5, stk. 1, nr. 3. på grund af ukendskab til as opholdssted i udlandet var sydbank
afskåret fra at afbryde forældelsen i perioden fra den 17. november 1997 til den 1. juli 2012.
forældelse indtræder derfor tidligst 1 år efter hindringens ophør, jf. forældelseslovens § 14,
stk. 1. dog kan forældelsesfristen ikke forlænges med mere end 10 år, jf. forældelseslovens §
14, stk. 2. derfor udløber forældelsesfristen senest den 28. januar 2013. kravet var således
forældet ved fogedrettens modtagelse af udlægsrekvisitionen den 29. januar 2013.
a har ikke erkendt kravet under en telefonsamtale. det bestrides i øvrigt, at en telefonsamtale
har fundet sted efter modtagelsen af påmindelsen den 28. januar 1993.
sydbank har anført bl.a., at forældelsesfristen først skal regnes fra den 29. januar 1993, hvor
a i en telefonsamtale med en medarbejder fra den daværende kreditor aktiv finans erkendte
gælden, jf. forældelseslovens § 15. af medarbejderens håndskrevne notat, dateret den 29. ja-
nuar 1993, på kopien af påmindelsen fremgår bl.a., at a vil ”betale enhver sit”, og at a ikke
gjorde indsigelse mod gælden. den mundtlige skylderkendelse er dokumenteret ved medar-
bejder bs skriftlige erklæring af 1. juli 2013, hvoraf det bl.a. fremgår, at han har udført den
håndskrevne påtegning, og at han som normal procedure ved telefoniske kundehenvendelser
noterede sig telefonsamtalen. det er under disse omstændigheder uden betydning, at a i dag
                                                - 4 -
ikke længere kan huske telefonsamtalen. sydbanks krav var derfor ikke forældet ved foged-
rettens modtagelse af fogedrekvisitionen den 29. januar 2013.
højesterets begrundelse og resultat
eksistensen og størrelsen af sydbanks pengefordring er fastslået ved en udeblivelsesdom af
31. januar 1990, og det er ubestridt, at fordringen ikke var forældet den 1. januar 2008, hvor
den nye forældelseslov af 2007 trådte i kraft. det er endvidere ubestridt, at fordringen hverken
var forældet efter de nye eller de gamle forældelsesregler inden udløbet af overgangsordnin-
gen for tidligere stiftede fordringer den 1. januar 2011, jf. forældelseslovens § 30, stk. 1.
spørgsmålet om fordringens forældelse skal derfor afgøres efter reglerne i forældelsesloven af
2007.
forældelsesfristen for krav, der er fastslået ved dom, er 10 år, jf. forældelseslovens § 5, stk. 1,
nr. 3. sydbanks fordring er derfor som udgangspunkt forældet den 31. januar 2000, medmin-
dre der er sket afbrydelse af forældelsesfristen forinden.
efter forældelseslovens § 30, stk. 3, har en afbrydelse af forældelsen, der har fundet sted før
lovens ikrafttræden, virkning som afbrydelse efter denne lov, selv om den ikke er sket på den
i loven foreskrevne måde. forældelseslovens regler om forældelse af krav, som er fastslået
ved dom, afløste reglen i danske lov 5-14-4, hvoraf det fulgte, at fristen for forældelse af
sådanne krav var 20 år, og at afbrydelse af forældelsesfristen kunne ske ved skriftlig eller
mundtlig påmindelse.
der er for højesteret enighed om, at a den 28. januar 1993 modtog en skriftlig påmindelse
om gælden, og forældelsesfristen blev således afbrudt efter de dagældende regler i danske
lov på dette tidspunkt. derfor begyndte en ny forældelsesfrist på 10 år at løbe fra den 28.
januar 1993, jf. forældelseslovens § 5, stk. 1, nr. 3, jf. § 19, stk. 1, og § 30, stk. 3.
parterne er enige om, at sydbank i perioden fra den 17. november 1997 til den 1. juli 2012
ikke kendte eller burde kende as opholdssted i udlandet. dette medfører efter forældelseslo-
vens § 14, stk. 1, at forældelse af sydbanks krav tidligst indtræder den 1. juli 2013. bestem-
melsen i § 14, stk. 1, kan imidlertid ikke medføre forlængelse af forældelsesfristen med mere
end 10 år, jf. § 14, stk. 2. forældelsesfristen blev som nævnt foran afbrudt ved påmindelsen
den 28. januar 1993, således at en ny forældelsesfrist på 10 år begyndte at løbe fra dette tids-
                                              - 5 -
punkt. da denne forældelsesfrist ville være udløbet den 28. januar 2003, kan bestemmelsen i
§ 14, stk. 1, sammenholdt med § 14, stk. 2, derfor ikke bevirke, at forældelsesfristen udløber
senere end den 28. januar 2013, medmindre forældelsesfristen er afbrudt på ny efter den 28.
januar 1993.
parterne er ikke enige om, hvorvidt en telefonsamtale mellem a og b har fundet sted den 29.
januar 1993. sydbank har som dokumentation fremlagt brevet af 27. januar 1993 fra aktiv
finans med bs håndskrevne påtegning af 29. januar 1993. det fremgår imidlertid hverken af
påtegningen eller af den efterfølgende skriftlige erklæring fra b, om telefonsamtalen fandt
sted den 28. januar 1993, hvor a modtog brevet, eller først den efterfølgende dag, som svarer
til påtegningens datering. højesteret finder herefter, at sydbank ikke har godtgjort, at en tele-
fonsamtale har fundet sted den 29. januar 1993. forældelsesfristen er derfor ikke afbrudt på
ny ved erkendelse eller påmindelse efter den 28. januar 1993, og det betyder, at sydbanks
fordring var forældet på tidspunktet for fogedrettens modtagelse af rekvisitionen den 29. ja-
nuar 2013.
højesteret stadfæster herefter fogedrettens kendelse i det omfang, den er påkæret.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal sydbank betale i alt 20.000 kr. til dækning
af advokatudgifter.
                                       thi bestemmes:
fogedretten i lyngbys kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal sydbank a/s betale 20.000 kr. til a.
sagsomkostningsbeløbene skal betales inden 14 dage efter afsigelsen af denne kendelse og
forrentes efter rentelovens § 8 a.
