                              højesterets dom
                            afsagt onsdag den 25. april 2012
sag 139/2011
(1. afdeling)
generalauditøren
mod
t
(advokat jens christensen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 10. september 2010 og af østre
landsrets 8. afdeling den 28. februar 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, marianne højgaard pedersen, jens
peter christensen, michael rekling og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse, subsidiært formildelse.
den militære anklagemyndighed har påstået skærpelse.
anbringender
t har til støtte for frifindelsespåstanden anført, at den militære straffelovs § 27 alene finder
anvendelse på specifikt militær pligtstridig adfærd. hans kommunikation med journalister i
egenskab af leder af forsvarskommandoens kommunikationssekretariat er ikke sket til opfyl-
delse af specifikt militære pligter. heller ikke hans rapportering under samtaler den 24. og 30.
september 2009 med chefen for forsvarsstaben, generalløjtnant bjørn bisserup, og den 29.
september 2009 med forsvarschefen, admiral tim sloth jørgensen, om hans kommunikation
med journalister i egenskab af leder af forsvarskommandoens kommunikationssekretariat er
sket til opfyldelse af specifikt militære pligter.
                                               - 2 -
han har ikke tilvejebragt eller medvirket til tilvejebringelsen af en arabisk oversættelse af
bogen ”jæger – i krig med eliten”. han har heller ikke den 24. september 2009 ved grov uagt-
somhed eller forsæt sendt en elektronisk fil med en arabisk oversættelse af bogen til journalist
simon andersen, bt.
hans samtaler den 24. og 30. september 2009 med generalløjtnant bjørn bisserup og den 29.
september 2009 med admiral tim sloth jørgensen kan ikke karakteriseres som tjenstlige, og
hans udsagn under de nævnte samtaler kan ikke tilregnes ham som pligtforsømmelse af særlig
grov karakter efter den militære straffelovs § 27, stk. 2, jf. stk. 1.
til støtte for påstanden om formildelse har han anført, at den forskyldte straf bør bortfalde på
grund af de særlige formildende omstændigheder, som gør sig gældende for hans vedkom-
mende, jf. straffelovens § 82, nr. 3 og 4. han har subsidiært anført, at den forskyldte straf bør
nedsættes under den foreskrevne strafferamme efter straffelovens § 83. mest subsidiært har
han anført, at den forskyldte straf bør udmåles under hensyn til, at han ikke tidligere er straf-
fet.
med hensyn til sagsomkostninger har han anført, at sagen på intet tidspunkt har kunnet resul-
tere i andet end en bøde, og at det er urimeligt at pålægge ham omkostninger, som det har
været tilfældet. i henhold til landsrettens dom er han pålagt at betale 260.125 kr. (inkl. moms).
sagens åbenlyse politiske betydning for regeringen, folketinget og befolkningen burde være
oplyst i form af en kommissionsundersøgelse eller lignende, som ville have været økonomisk
neutral for ham. hertil kommer, at sagen mod ham er blevet langt dyrere ved at blive ført
sammen med den meget større sag mod a. sagens omkostninger bør derfor helt eller delvis
betales af statskassen.
den militære anklagemyndighed har anført, at påstanden om skærpelse støttes på sagens ka-
rakter og grovhed og almindelige strafudmålingsprincipper.
den militære straffelovs § 27 er ikke begrænset til specifikt militær pligtstridig adfærd, men
finder anvendelse på alle typer af pligtforsømmelser.
                                                  - 3 -
højesterets dom af 9. maj 1960 (ufr 1960, s. 574) kan ikke, som lagt til grund af byretten,
antages at støtte det synspunkt, at anvendeligheden af § 27 er afhængig af emnet for de usand-
færdige oplysninger, jf. herved højesterets domme af 18. oktober 1954 (ufr 1954, s. 982),
28. november 1956 (ufr 1957, s. 84) og 19. januar 1959 (ufr 1959, s. 149). § 27 er ikke be-
grænset til bestemte typer adfærd, hvilket også fremgår af forarbejderne til bestemmelsen,
herunder betænkning nr. 1435/2004 om den militære straffelov, retsplejelov og disciplinarlov.
t afgav bevidst usande oplysninger over for sine foresatte under tjenstlige samtaler. oplys-
ningen om, hvem der havde sendt den arabiske oversættelse af bogen ”jæger – i krig med
eliten” til dagbladet bt, var på daværende tidspunkt væsentlig for forsvarskommandoen, og
der var også tale om et spørgsmål, der påkaldte sig betydelig politisk opmærksomhed.
det er udtryk for en særlig grov pligtforsømmelse, der er omfattet af den militære straffelovs
§ 27, stk. 2, når en højtplaceret officer direkte forespurgt og gentagne gange afgiver usande
oplysninger til forsvarets ledelse om så væsentlige forhold, som der her er tale om.
med hensyn til strafudmåling har den militære anklagemyndighed henvist til, at påstanden fra
anklagemyndighedens side for landsretten var, at t bør idømmes en bøde på 10.000 kr. der
foreligger ikke omstændigheder, der kan begrunde en formildelse af straffen.
det forhold, at omkostningerne ved førelsen af sagen for byret og landsret har været betyde-
lige, skyldes ts egne forhold og bør ikke føre til, at statskassen pålægges at betale sagsom-
kostninger. han har under hele sagsforløbet nægtet sig skyldig.
højesterets begrundelse og resultat
den militære straffelov indeholder en række straffebestemmelser vedrørende nærmere an-
givne tjenestepligter. i tilslutning hertil straffes efter den militære straffelovs § 27, stk. 1, den,
der i øvrigt groft tilsidesætter sine pligter i tjenesten, for pligtforsømmelse med bøde eller
fængsel indtil 3 måneder. straffen kan efter stk. 2 stige til fængsel i 1 år, når pligtforsømmel-
sen er af særlig grov karakter, eller når den har medført betydelig skade eller fare.
et hovedspørgsmål i sagen er, om § 27 er begrænset til militære pligter, der har betydning for
sikkerheden i tjenesten.
                                                - 4 -
bestemmelsen er ikke efter sin ordlyd begrænset til tjenestepligter, der er af betydning for
sikkerheden, og forarbejderne til den militære straffelov udtrykker klart, at bestemmelsen
modsvarer straffelovens § 156 og § 157 (folketingstidende 2004-05, 2. samling, tillæg a, s.
990 og s. 1019, l 54), og at den omfatter alle typer af tjenestepligter, jf. herved betænkning
nr. 1435/2004 om den militære straffelov, retsplejelov og disciplinarlov s. 96-98 om den til §
27 svarende bestemmelse i den tidligere militære straffelovs § 15. denne opfattelse er tillige
lagt til grund i retspraksis.
sandhedspligten er af fundamental betydning i tjenesteforhold, og tilsidesættelse af denne
pligt er som udgangspunkt en grov tilsidesættelse af de pligter, der gælder i tjenesten.
ved afgørelse af, om der foreligger pligtforsømmelse af særlig grov karakter efter § 27, stk. 2,
kan der bl.a. lægges vægt på, om der er tale om tilfælde, hvor ”en befalingsmand i høj grad
har svigtet over for de krav, der efter hans stilling må stilles til ham” (folketingstidende 1972-
73, tillæg a, sp. 13).
spørgsmålet er herefter, om der er grundlag for at straffe t.
landsretten har fundet det bevist, at t kort efter modtagelsen af den arabiske oversættelse af
bogen ”jæger – i krig med eliten” videresendte oversættelsen til journalist simon andersen på
dagbladet bt, og at han under samtaler med chefen for forsvarsstaben, generalløjtnant bjørn
bisserup, den 24. og 30. september 2009 og under samtale med forsvarschefen, admiral tim
sloth jørgensen, den 29. september 2009 på direkte forespørgsel og i strid med sandheden
nægtede at have gjort dette. det må efter bevisførelsen tillige lægges til grund, at afklaringen
af, hvem der havde fremsendt oversættelsen til bt var et forhold, som forsvarets ledelse til-
lagde væsentlig betydning, og at dette stod klart for t.
t afgav som højtstående officer og chef i forsvarskommandoen i et tjenstligt anliggende be-
vidst de nævnte usande oplysninger over for forsvarschefen og chefen for forsvarsstaben.
højesteret tiltræder, at dette er en så grov forsømmelse af de pligter, der følger af stillingen, at
forholdet er omfattet af den militære straffelovs § 27, stk. 2, jf. stk. 1.
                                             - 5 -
højesteret finder ikke grundlag for at ændre den udmålte bødestraf på 8.000 kr.
efter det foreliggende finder højesteret ikke grundlag for at begrænse ts omkostningsansvar.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
