                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 23. januar 2018
sag 106/2017
(2. afdeling)
thomas cook airlines scandinavia a/s
(advokat jens rostock-jensen)
mod
tina vestmark pedersen,
mikael lauesen,
shila vestmark pedersen,
steven rene larsen,
mike vestmark lauesen og
sabrina elmhorst jensen
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 30. oktober 2015 og af østre
landsrets 18. afdeling den 27. januar 2017.
de indstævnte har ikke afgivet svarskrift under sagen og har ikke givet møde under hovedfor-
handlingen. ankestævningen samt retsbogsudskrifter af 27. juni 2017 og 11. september 2017
med oplysning om berammelsen af hovedforhandlingen og om udeblivelsesvirkningerne er
forkyndt for de indstævnte. sagen er fremmet på grundlag af det foreliggende skriftlige mate-
riale og et mundtligt indlæg fra appellanten, jf. retsplejelovens § 386, stk. 2.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne, henrik
waaben, jan schans christensen og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, thomas cook airlines scandinavia a/s, har påstået frifindelse.
de indstævnte anses for at have påstået stadfæstelse.
                                                - 2 -
supplerende retsgrundlag
forordning nr. 261/2004
forslag til europa-parlamentets og rådets forordning om fælles bestemmelser om kompensa-
tion og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange for-
sinkelser (kom/2001/0784, de europæiske fællesskabers tidende, 2002, c 103 e, s. 225 ff.)
blev forelagt af kommissionen den 21. december 2001.
i forslaget havde artikel 12 følgende ordlyd:
       ”denne forordning indskrænker på ingen måde en passagers senere henvendelse med
       henblik på yderligere kompensation til de domstole, der har jurisdiktion.”
i bemærkningerne til forslaget (cs/2002/5129) hedder det bl.a.:
       ”artikel 12 tydeliggør, at forordningen ikke påvirker passagerernes ret til yderligere
       kompensation”
i rådets fælles holdning af 18. marts 2003 (nr. 27/2003/ef, den europæiske unions tidende,
2003, c 125 e, s. 63 ff.) foreslog rådet følgende ordlyd af artikel 12, stk. 1:
       ”denne forordning indskrænker på ingen måde en passagers ret til yderligere kompen-
       sation. kompensation i henhold til denne forordning kan fratrækkes en sådan yderligere
       kompensation.”
europa-parlamentets holdning blev fastlagt ved 2. behandling den 3. juli 2003. europa-
parlamentet foreslog, at artikel 12, stk. 1, skulle have følgende ordlyd (den europæiske
unions tidende, 2004, c 74 e, s. 806 ff.):
       ”denne forordning indskrænker på ingen måde en passagers ret til yderligere kompen-
       sation.”
i bemærkningerne til forslaget hedder det bl.a. (a5-0221/2003 endelig):
                                          ”ændringsforslag 15
                                             artikel 12, stk. 1
       …
                                                 - 3 -
                                                begrundelse
      andet punktum skal nødvendigvis udgå, da den forudsete modregning af kompensatio-
      nen i en eventuel skadeserstatning betyder, at den berørte flypassager vil skulle give af-
      kald på kompensationen.
      denne fremgangsmåde betyder en principiel ændring af systemet til skade for personer,
      der ud over manglende befordring på grund af overbookning også har lidt anden skade,
      og som stilles ringere end dem, der kun har krav på den faste kompensation. forskels-
      behandling bør imidlertid undgås.”
i kommissionens udtalelse af 11. august 2003 (kom (2003) 496 endelig) blev europa-
parlamentets ændringsforslag 15 afvist. i begrundelsen hedder det bl.a.:
      ”4.      kommissionens udtalelse om europa-parlamentets ændringsforslag
      …
      4.2.     ændringsforslag, som kommissionen har afvist
      …
      ændringsforslag 15 fjerner sætningen om, at domstolene kan trække kompensation i
      henhold til forordningen fra den skadeserstatning, de tilkender. den sætning bør bibe-
      holdes, fordi den giver domstolene mulighed for at undgå at forpligte luftfartsselskaber-
      ne til at betale dobbelt erstatning (dels den erstatning, domstolene træffer afgørelse om,
      dels den kompensation, luftfartsselskaberne har pligt til at yde efter forordningsforsla-
      get). sted i forslaget: artikel 12, stk. 1.”
herefter fik artikel 12, stk. 1, i den vedtagne forordning følgende ordlyd:
      ”denne forordning indskrænker på ingen måde en passagers ret til yderligere kompen-
      sation. kompensation i henhold til denne forordning kan fratrækkes en sådan yderligere
      kompensation”
pakkerejseloven
folketinget vedtog den 19. december 2017 lov om pakkerejser og sammensatte rejsearrange-
menter (lov nr. 1666 af 26. december 2017). loven gennemfører dele af europa-parlamentets
og rådets direktiv 2015/2302/eu af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rej-
searrangementer mv. loven træder i kraft den 1. juli 2018 og ophæver samtidig lov nr. 472 af
30. juni 1993 om pakkerejser.
lovens § 31 har følgende ordlyd:
                                                 - 4 -
       ”ret til erstatning eller forholdsmæssigt afslag efter denne lov har ikke betydning for
       den rejsendes rettigheder efter eu-forordninger om passagerrettigheder og erstatnings-
       ansvar ved passagertransport og efter internationale konventioner, jf. dog stk. 2.
       stk. 2. har den rejsende opnået erstatning eller forholdsmæssigt afslag efter de forord-
       ninger og internationale konventioner, der er nævnt i stk. 1, fratrækkes det modtagne
       beløb erstatningen eller det forholdsmæssige afslag, som gives efter denne lov.”
i bemærkningerne til § 31 hedder det i lovforslaget bl.a. (folketingstidende 2017-18, tillæg a,
lovforslag nr. l 33 af 4. oktober 2017, s. 117):
       ”til § 31
       …
       de forordninger, som omfattes af forslaget, er i overensstemmelse med direktivet for-
       ordning (ef) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensati-
       on og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange
       forsinkelser m.v. forordningen fastsætter en række minimumsrettigheder for luftfart-
       passagerer ved boardingafvisning mod passagerens vilje, aflysning af flyafgang og for-
       sinkelse af flyafgange.
       …
       det foreslås i stk. 2, at hvis den rejsende har opnået erstatning eller forholdsmæssigt af-
       slag efter de nævnte forordninger eller internationale konventioner i det foreslåede stk.
       1, fratrækkes det modtagne beløb i erstatningen eller det forholdsmæssige afslag, som
       gives efter denne lov.
       bestemmelsen skal sikre, at en rejsende ikke opnår overkompensation. dette er i over-
       ensstemmelse med dansk rets almindelige principper, hvorefter et lidt tab erstattes fuldt
       ud, men ikke yderligere.
       den foreslåede bestemmelse er ny i forhold til den gældende pakkerejselov.”
i eu-domstolens dom af 19. november 2009 i de forenede sager c-402/07 og c-432/07, der
bl.a. vedrørte retten til kompensation ved flyforsinkelse efter forordning nr. 261/2004, hedder
det bl.a.:
       ”51 der erindres i denne forbindelse om, at forordning nr. 261/2004 har til formål at
              godtgøre skaderne på en standardiseret og umiddelbar måde gennem forskellige
              former for indgriben, som er undergivet regler vedrørende boardingafvisning, af-
              lysning og lange forsinkelser i forbindelse med en flyafgang (jf. i denne retning
              dommen i sagen iata og elfaa, præmis 43).
       52     gennem denne indgriben har forordning nr. 261/2004 bl.a. til formål at afhjælpe
              de skader for passagererne, der består i et tab af tid, som i betragtning af sin
              uigenkaldelige karakter kun kan godtgøres med en kompensation.”
                                                 - 5 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det transporterende luftfartsselskab thomas cook airlines scandinavia a/s
i forbindelse med udbetaling af 600 euro til hver af de indstævnte passagerer som kompensa-
tion for en flyforsinkelse var berettiget til at fratrække et beløb på 686 kr., som hver af passa-
gererne havde modtaget som kompensation fra rejsearrangøren spies a/s i anledning af
samme flyforsinkelse. thomas cook airlines udbetalte kompensationen i medfør af reglerne i
forordning (ef) nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation til passagerer ved
bl.a. lange flyforsinkelser, mens udbetalingen fra spies skete i medfør af reglerne i pakkerej-
seloven.
det følger af artikel 5 i forordning nr. 261/2004, således som bestemmelsen er blevet fortolket
af eu-domstolen, at passagerer, der som følge af en forsinket flyafgang lider et tab af tid på
tre timer eller mere, har ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab med de
beløb, som fremgår af artikel 7. som anført af landsretten, følger det af forordningens artikel
3, stk. 6, at forordningen ikke påvirker passagerrettigheder i henhold til rådets direktiv
90/314/eøf om pakkerejser mv.
i forordningens artikel 12, stk. 1, 1. pkt., er det bestemt, at forordningen på ingen måde ind-
skrænker en passagers ret til yderligere kompensation. det fremgår imidlertid af 2. pkt., at
kompensationen kan ”fratrækkes en sådan yderligere kompensation.” som anført af landsret-
ten følger det af eu-domstolens dom af 13. oktober 2011 i sag c-83/10, præmis 46, at begre-
bet ”yderligere kompensation” skal fortolkes således, at det giver den nationale domstol mu-
lighed for at tilkende erstatning på grundlag af montrealkonventionen (om indførelse af visse
ensartede regler for international luftbefordring) eller nationale regler for skade, herunder ik-
ke-økonomisk skade, som følge af misligholdelse af en kontrakt om lufttransport.
det fremgår af forordningens tilblivelse, at artikel 12, stk. 1, 2. pkt., har til formål at give
domstolene ”mulighed for at undgå at forpligte luftfartsselskaberne til at betale dobbelt erstat-
ning (dels den erstatning, domstolene træffer afgørelse om, dels den kompensation, luftfarts-
selskaberne har pligt til at yde efter forordningsforslaget)”, jf. pkt. 4.2 i eu-kommissionens
udtalelse af 11. august 2003 (kom (2003) 496 endelig) i anledning af bl.a. europa-
parlamentets ændringsforslag nr. 15.
                                               - 6 -
højesteret lægger til grund, at de beløb, som de indstævnte passagerer modtog efter pakkerej-
seloven, skulle kompensere dem for tab af tid som følge af den forsinkede ankomst til rejse-
målet. tilsvarende må de beløb, der tilkommer passagererne efter forordningen, anses for
kompensation for det tab af tid, der var en følge af flyforsinkelsen. kompensationen efter så-
vel pakkerejseloven som efter forordningen er dermed alene begrundet i tidstabet som følge af
flyforsinkelsen.
på den anførte baggrund finder højesteret, at de indstævnte passagerer ville blive overkom-
penseret, hvis de udover den kompensation efter pakkerejseloven, som de allerede har modta-
get, tillige modtager den fulde kompensation efter forordningen. thomas cook airlines var
derfor berettiget til i medfør af forordningens artikel 12, stk. 1, 2. pkt., at fradrage det beløb,
som rejsearrangøren tidligere havde udbetalt efter pakkerejsereglerne.
højesteret tager herefter thomas cook airlines’ påstand om frifindelse til følge.
da sagen angår et principielt spørgsmål, som efter det oplyste har betydning for en række
verserende sager, finder højesteret, at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for by-
ret, landsret eller højesteret til den anden part.
                                       thi kendes for ret:
thomas cook airlines scandinavia a/s frifindes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller højesteret til den
anden part.
