                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 22. august 2017
sag 25/2017
(2. afdeling)
a
(advokat kirstine kryger dyekjær, beskikket)
mod
b
(advokat karen marie jespersen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af skifteretten i viborg den 2. november 2015 og af vestre
landsrets 10. afdeling den 9. september 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne, jens peter
christensen, oliver talevski og lars apostoli.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, a, har påstået stadfæstelse af skifteretten i viborgs dom.
indstævnte, b, har påstået stadfæstelse af vestre landsrets dom.
retsgrundlag
af bestemmelserne i § 28 og § 29 i lov om ægteskabets retsvirkninger (lovbekendtgørelse nr.
1814 af 23. december 2015) fremgår:
       ”kapitel 4
       om ægtepagter og andre retshandler mellem ægtefæller
                                                 - 2 -
      § 28. ved ægtepagt kan ægtefæller aftale:
       1) at hver ægtefælle ved bodeling efter separation eller skilsmisse beholder, hvad den-
            ne ejer, men at der er formuefællesskab ved dødsboskifte (skilsmissesæreje), og
       2) i forbindelse med en aftale om skilsmissesæreje, at ejendelene ved dødsboskifte
            skal forbeholdes en ægtefælle eller dennes arvinger (fuldstændigt særeje).
            stk. 2. en aftale efter stk. 1 kan angå en del af ægtefællernes ejendele, kan tids-
            begrænses og kan træffes alene med henblik på en af ægtefællernes død.
            stk. 3. en aftale efter stk. 1 omfatter, hvad der træder i stedet for de ejendele, af-
            talen vedrører, og indtægter af disse ejendele, medmindre andet er bestemt i aftalen.
      § 29. ægtefæller kan med de begrænsninger, som loven medfører, indgå retshandler
      med hinanden om ejendele, som nogen af dem råder over, og pådrage sig forpligtelser
      overfor hinanden.”
den gældende bestemmelse i retsvirkningslovens § 28 blev indført ved en lovændring i 1990
(lov nr. 396 af 13. juni 1990). i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. (folketings-
tidende 1989-90, tillæg a, lovforslag nr. l 23, spalte 778-779):
      ”den legale formueordning mellem ægtefæller samt de eksisterende muligheder for at
      ændre denne ved oprettelse af ægtepagt har gennem tiderne været taget op til overvejel-
      se af flere udvalg. den seneste betænkning om spørgsmålet er betænkning nr. 716/1974,
      afgivet af ægteskabsudvalget af 1969.
      af betænkningen fremgår (s. 9 og s. 17), at udvalget nåede til den konklusion, at den
      gældende ligedelingsordning mellem ægtefæller bør opretholdes som den grundlæggen-
      de hovedregel, men at der bør være en vidtgående adgang for ægtefæller til at aftale in-
      dividuelle ordninger.
      på denne baggrund foreslås en ændring af retsvirkningslovens § 28 med henblik på at
      give ægtefæller større frihed til at træffe aftale om deres formueforhold. forslaget svarer
      til lovudkastet i den ovennævnte betænkning fra 1974.
      forslaget indebærer,
      at             en ægtepagt om fravigelse fra ligedelings reglen som udgangspunkt kun
                     skal gælde for separation og skilsmisse (”skilsmissesæreje”),
      at             ægtefæller i forbindelse med en aftale, der skal gælde for separation eller
                     skilsmisse, skal kunne aftale en fravigelse fra ligedelingsreglen også for
                     tilfælde af dødsfald (”fuldstændigt særeje”), og
      at             aftalerne skal kunne begrænses til en del af formuen, begrænses til den ene
                     ægtefælles død og kunne tidsbegrænses.
      …
      en bestemmelse om særeje efter nr. 1 eller nr. 2 kan i overensstemmelse med den fore-
      slåede § 28, stk. 2, begrænses til kun at angå en del af ægtefællernes ejendele. der kan
      således ligesom idag aftales særeje vedrørende bestemte, nærmere specificerede gen-
                                              - 3 -
      stande, men som noget nyt kan der efter forslaget også aftales ”brøkdelssæreje”, altså at
      en nærmere angiven brøk af den pågældende ægtefælles nettoformue skal være særeje.”
af side 17-20 i ægteskabsudvalgets betænkning 3 om formueordningen (betænkning nr.
716/1974), fremgår bl.a.:
      ”aftale om afvigelser fra lovens
      ligedelingsprincip
      der er enighed i udvalget om, at der - uanset hvilket formuesystem der gælder i medfør
      af lovens hovedregel - skal være vidtgående adgang for ægtefællerne til at aftale indi-
      viduelle ordninger.
      det er den overvejende opfattelse i udvalget,
      at en ægtepagt om fravigelse fra ligedelingsreglen kun skal gælde for separation og
      skilsmisse, medmindre andet er aftalt (”skilsmissesæreje”),
      at ægtefæller i forbindelse med en aftale, der skal gælde for separation eller skilsmisse
      (”skilsmissesæreje”), skal kunne aftale en fravigelse fra ligedelingsreglen også for til-
      fælde af dødsfald (”fuldstændigt særeje”), og
      at aftalerne skal kunne begrænses til en del af formuen, begrænses til den ene ægtefæl-
      les død, og muligvis tidsbegrænses.”
      …
      betingelser og begrænsninger
      udvalget finder, at aftaler om ”skilsmissesæreje” og ”fuldstændigt særeje”, som det er
      tilfældet med ægtepagter efter de gældende regler, skal kunne begrænses til kun at angå
      en del af formuen, herunder f.eks. kun den ene ægtefælles formue eller enkelte ejendele.
      hvis ægtepagter angår bestemte ejendele, f.eks. en fast ejendom, indbo eller værdipapi-
      rer, bør det ved en fortegnelse i ægtepagten specificeres, hvilke genstande aftalen om-
      fatter, men der er ikke noget i vejen for, at aftalen omfatter en brøkdel af formuen uden
      nærmere specifikation. derudover skal en ægtepagt om fuldstændigt særeje kunne be-
      grænses til kun at gælde, hvis en bestemt af ægtefællerne dør først. f.eks. kan det af-
      tales, at særejet kun skal have virkning, hvis manden dør før hustruen, medens lovens
      almindelige ligedeling skal anvendes, hvis hustruen dør først.
      endelig finder nogle af udvalgets medlemmer, at en tidsbegrænsning skal være mulig,
      således at man ved den aftalte periodes udløb falder tilbage på den lovbestemte lige-
      delingsordning eller på en anden ordning, der i forvejen er aftalt. dette har fundet ud-
      tryk i lovskitsens § 17, stk. 2.
      udvalget har yderligere overvejet, om ægtepagten bør kunne indeholde særlige betin-
      gelser. blandt de yderligere betingelser, der kunne tænkes opstillet, kan som eksempler
      i flæng nævnes, at aftalen kun skal gælde:
      så længe ægtefællerne er barnløse,
      indtil ægtefællerne får fælles bopæl,
      indtil ægtefællerne begynder en påtænkt fælles virksomhed,
      så længe begge ægtefæller har erhvervsarbejde (og deres respektive indtægter overstiger
      …),
                                               - 4 -
      hvis skilsmisse eller separation skyldes en ødelæggelse af forholdet mellem ægtefæller-
      ne, der hovedsagelig beror på den ene ægtefælles forhold, eller
      ved skilsmisse på grund af utroskab.
      såfremt man ønsker at give ægtefællerne en betydelig aftalefrihed, må det kræve en
      særlig begrundelse at nægte adgang til at indsætte betingelser i ægtepagten.
      …
      mod en fri adgang til at indsætte betingelser kan anføres, at betingelser kan skabe usik-
      kerhed hos en ægtefælle om den økonomiske situation. som eksemplerne viser, vil man
      endvidere ved hjælp af betingelser åbne mulighed for, at ægtefællerne så at sige genind-
      fører skyldprincippet på områder, hvor lovgivningen tilsigter at ophæve dette princip.
      udvalgets flertal finder herefter ikke, at der bør være adgang til at indsætte særlige be-
      tingelser i ægtepagter, og foreslår, at dette finder udtryk i lovteksten, ved at de tilladte
      betingelser og tidsbegrænsninger opregnes udtrykkeligt i lovskitsens § 17, stk. 2.”
retsvirkningsloven ophæves ved lov nr. 548 af 30. maj 2017 om ægtefællers økonomiske
forhold, der træder i kraft den 1. januar 2018. det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget,
der er baseret på et udkast i retsvirkningslovsudvalgets betænkning nr. 1552/2015, at
spørgsmålet om indførelse af fuld aftalefrihed med hensyn til ægtepagter og adgang til aftale
om kompensation for vilkår om særeje blev overvejet. i bemærkningerne til lovforslaget hed-
der det bl.a. (lovforslag nr. l 178 af 29. marts 2017):
      ”3.8.2. retsvirkningslovsudvalgets overvejelser
      …
      ægtepagter indgås ofte på et tidspunkt, hvor parterne anser skilsmisse for usandsynlig.
      uanset at hensynet til den økonomisk svage ægtefælle ikke har samme vægt som ved
      retsvirkningslovens ikrafttræden i 1925, er der efter udvalgets opfattelse fortsat et behov
      for at beskytte en ægtefælle mod at indgå aftaler, hvis konsekvenser kan være vanske-
      lige at overskue, og som stiller vedkommende økonomisk urimeligt ved en formue-
      deling.
      …
      fuld frihed til at indgå aftaler om deling vil efter udvalgets opfattelse formentlig føre til,
      at aftaler om særeje ville blive kombineret med aftaler om, at den ene ægtefælle ved
      skilsmisse skal betale et beløb til den anden, aftaler om, hvem der skal udtage hvilke ak-
      tiver, og aftaler om, hvem der skal betale hvilke gældsposter. sådanne aftaler, hvor der
      ikke klart tages stilling til sammenhængen mellem aftalens enkelte elementer, vil gøre
      det meget vanskeligt at fastlægge indholdet af aftalen.
      udvalget finder det derfor mest hensigtsmæssigt at fastholde den nuværende model,
      hvor det i loven udtømmende opregnes, hvilke forhåndsaftaler om formuedeling, der
      gyldigt kan indgås.
      …
                                         - 5 -
3.9. andre forhåndsaftaler om formuedelingen
3.9.1. gældende ret
efter gældende ret kan ægtefæller ikke indgå andre bindende forhåndsaftaler om delin-
gen af deres formue, end de aftaler om særeje, der følger af retsvirkningslovens § 28 (se
punkt 3.8.), samt muligheden efter retsvirkningslovens § 16 h, stk. 2, for at aftale, at
værdien af en alders-, kapital- eller ratepensionsordning skal indgå i delingen af fælles-
boet ved skifte i anledning af separation, skilsmisse eller bosondring. om alderspension
henvises til punkt 3.16.1.2.
det er uafklaret, i hvilket omfang ægtefæller gyldigt kan indgå en forhåndsaftale om ud-
tagelse af aktiver efter ægtefælleskiftelovens § 63 (se punkt 3.20.) og om kompensation
efter ægtefælleskiftelovens § 67 til en økonomisk dårligt stillede ægtefælle (se punkt
3.18.).
begrundelsen for, at ægtefæller ikke kan indgå forhåndsaftaler om kompensationer
m.v., er, at lovgivningen om ægtefællers økonomiske forhold har til formål at beskytte
den økonomisk svage ægtefælle, som ikke på forhånd bør kunne give afkald på denne
beskyttelse. herved undgås det, at ægtefæller indgår aftaler, som er uoverskuelige på af-
taletidspunktet, og det undgås, at ægtefæller kommer i en situation, hvor de ikke kan
overskue konsekvensen af f.eks. at give forhåndsafkald på formuedeling eller kompen-
sation ved en eventuel skilsmisse mange år senere.
3.9.2. retsvirkningslovsudvalgets overvejelser
retsvirkningslovsudvalget foreslår, at det ikke skal være muligt at indgå forhåndsaftaler
om formuedelingen ud over de muligheder, der fastlægges i loven. udvalget foreslår så-
ledes, at ægtefæller ikke ved aftale skal kunne fravige reglerne i lov om ægtefællers
økonomiske forhold. dette indebærer bl.a., at en ægtefælle ikke på forhånd skal kunne
give afkald på retten til forsørgelse, krydsende udtagelsesret, regulerings- og misbrugs-
krav og kompensation. der henvises til punkt 3.9.2.3.
…
3.9.2.3. forhåndsaftaler om kompensation, reguleringskrav m.v.
udvalget har overvejet, om det bør være muligt for ægtefæller at indgå en forhånds-
aftale om kompensation til en ægtefælle, der har medvirket til at forøge eller bevare den
anden ægtefælles særeje, eller som er urimeligt økonomisk stillet. der henvises til punkt
3.18.
dette kunne være med til at forebygge tvister ved delingen og sikre, at en økonomisk
svag ægtefælle får et vist beløb uden at være tvunget til at føre retssag herom.
udvalget finder imidlertid ikke, at det bør være muligt på forhånd at indgå aftaler, der
stiller en økonomisk svag ægtefælle dårligere, end de foreslåede kompensationsregler,
der har til formål at beskytte den pågældende, ville føre til. et sådant forhåndssamtykke
til at blive "økonomisk ringe stillet“ eller et forhåndsafkald på del i den værdistigning,
man har været med til at skabe, vil være vanskeligt at overskue og ville kunne føre til
urimelige resultater.
                                               - 6 -
      herefter har udvalget overvejet, om forhåndsaftaler om kompensation skal tillades un-
      der forudsætning af, at en ægtefælle ikke derved stilles dårligere end efter kompensa-
      tionsreglerne.
      tilsvarende kan en ægtefælle, der istandsætter den anden ægtefælles særejeejendom og
      derved medvirker til at forøge dens værdi, sikre sig del i værditilvæksten ved, at ægte-
      fællerne aftaler, at ejendommen skal være brøkdelssæreje. i så fald skal den del af ejen-
      dommens værdi, der er delingsformue, ligedeles.
      udvalget anfører, at sådanne aftaler ikke vil være til hinder for, at den pågældende æg-
      tefælle efter kompensationsreglerne tilkendes et større beløb end efter aftalen.
      som anført i punkt 3.8.2.3. finder udvalget, at der ikke bør være mulighed for at aftale
      særeje, der kun har virkning ved død. en kompensationsaftale vil i endnu højere grad
      end dødsfaldssæreje kunne anvendes af en ægtefælle, der ønsker at beholde sin formue i
      tilfælde af separation eller skilsmisse, men ønsker at fratage sine livsarvinger arven ved
      sin død.
      …
      sammenfattende finder udvalget, at de foreslåede regler om aftaler om særeje giver æg-
      tefællerne tilstrækkelige muligheder for at finde en løsning, der passer til den pågæl-
      dende situation. udvalget finder derfor, at reglerne om regulerings- og misbrugskrav
      samt kompensation ikke skal kunne fraviges ved forhåndsaftaler.
      3.9.3. børne- og socialministeriets overvejelser
      børne- og socialministeriet er enig med retsvirkningslovsudvalget i, at lov om ægte-
      fællers økonomiske forhold skal indeholde en bestemmelse om, at ægtefæller ikke ved
      aftale kan fravige reglerne i loven ud over de aftalemuligheder, som loven indeholder,
      navnlig mulighederne for at aftale særeje og forhåndsaftaler om inddragelse af bestemte
      aktiver i formuedelingen. bestemmelsen vil bl.a. indebære, at ægtefæller ikke på for-
      hånd kan indgå aftaler om udtagelsesret, regulerings- og misbrugskrav (punkt 3.17.) og
      kompensationskrav (punkt 3.18.).”
ægtefælleskiftelovens § 67, stk. 1, har følgende ordlyd:
      ”har en ægtefælle haft særeje, kan det, hvis ægtefællernes formueforhold, ægteskabets
      varighed og omstændighederne i øvrigt i særlig grad taler for det, efter påstand af den
      anden ægtefælle bestemmes, at den ene ægtefælle skal yde den anden et beløb for at sik-
      re, at denne ikke stilles urimeligt ringe i økonomisk henseende efter en separation eller
      skilsmisse. denne regel anvendes også med hensyn til rettigheder, der er uoverdragelige
      eller i øvrigt af personlig art, og som ikke indgår i bodelingen.”
anbringender
a har supplerende anført navnlig, at retsvirkningsloven ikke er til hinder for, at der indgås
aftaler om kompensation i forbindelse med oprettelsen af en ægtepagt om særeje. der er tale
                                                - 7 -
om en social beskyttelseslov, som skal beskytte den økonomisk svage part, og det må derfor
have formodningen imod sig, at man kan indfortolke en ugyldighedsbestemmelse i loven, som
altid vil begunstige den økonomisk stærke part.
kompensationsaftalen er indgået med hjemmel i retsvirkningslovens § 29 og er ikke udtryk
for en ændring af særejeformen. begge parter har indrettet sig i tillid til aftalen, som ikke blev
drøftet i tiden fra den blev indgået, til parterne blev skilt, og som blev udarbejdet med advo-
katbistand efter længere drøftelser. ordlyden, der er klar og utvetydig, medfører, at a har krav
på beløbet på 1.016.938 kr.
hvis kompensationsaftalen tilsidesættes som ugyldig, skal kompensation fastsættes i medfør
af de almindelige regler i ægtefælleskiftelovens § 67. i lyset af ægteskabets varighed, ægte-
fællernes formueforhold og omstændighederne i øvrigt kan beløbet passende fastsættes til
1.016.938 kr.
b har supplerende anført navnlig, at retsvirkningslovens § 28 indeholder en udtømmende
angivelse af ægtefællers muligheder for på forhånd at træffe aftale om fravigelse af reglen om
almindeligt formuefællesskab med henblik på det økonomiske opgør på et skifte som følge af
skilsmisse. det fremgår udtrykkeligt af lovens § 29, at ægtefællers aftaler i strid med § 28 er
ugyldige. parternes kompensationsaftale er ugyldig, fordi den ikke er omfattet af de
muligheder, der følger af § 28. aftalen angår alene parternes økonomiske opgør i tilfælde af
separation eller skilsmisse, som ikke var aktuel på tidspunktet for aftalens indgåelse. det
spiller ingen rolle for aftalens gyldighed, at den er indgået i form af en ægtepagt, som er ting-
lyst.
i lyset af ægtefællernes økonomiske forhold er der ikke grundlag for en større kompensation i
medfør af ægtefælleskiftelovens § 67 end det beløb på 200.000 kr., som a blev tilkendt ved
landsrettens dom.
højesterets begrundelse og resultat
problemstilling
                                                - 8 -
kort før indgåelsen af ægteskab den 15. april 2006 oprettede parterne en ægtepagt om skils-
missesæreje. ifølge ægtepagten var a i tilfælde af separation eller skilsmisse berettiget til
kompensation for sin indsats i bs landbrug, således at hun efter 3 års ægteskab erhvervede ret
til en del af værdien af hans ejendom. parterne er enige om, at resultatet af beregningsreglen i
ægtepagten i den foreliggende situation, hvor de blev separeret i 2014, udgør et beløb på
1.016.938 kr.
sagen angår gyldigheden af det nævnte vilkår i ægtepagten. anses vilkåret for ugyldigt, angår
sagen størrelsen af den kompensation, som b skal yde til a i medfør af ægtefælleskiftelovens
§ 67.
a har heller ikke for højesteret gjort gældende, at ægtepagtens vilkår om skilsmissesæreje er
ugyldigt, hvis det anfægtede vilkår tilsidesættes.
kompensationsvilkårets gyldighed
efter retsvirkningslovens § 29 kan ægtefæller indgå formueretlige aftaler med hinanden. så-
danne aftaler må dog ikke være i strid med de begrænsninger, som loven medfører, herunder
de begrænsninger, der følger af § 28 vedrørende aftaler om ægtefællernes formueforhold i
tilfælde af separation eller skilsmisse mv.
som fastslået ved højesterets dom af 23. september 1998 (ufr 1998.1674) skal en aftale om
ægtefællers formueforhold i tilfælde af separation eller skilsmisse, der afviger fra lovens ho-
vedregel om almindeligt formuefællesskab, have sikker hjemmel i retsvirkningslovens § 28.
bestemmelsen i § 28 indeholder en udtømmende angivelse af de muligheder for afvigelse fra
hovedreglen om almindeligt formuefællesskab, der gyldigt kan aftales.
ægtefæller har adgang til at træffe aftale om skilsmissesæreje, jf. § 28, stk. 1, nr. 1, og en så-
dan aftale kan alene begrænses eller betinges inden for de rammer, der følger af § 28, stk. 2.
aftalen kan således begrænses til en del af ægtefællernes ejendele eller tidsbegrænses.
i ægtepagten af 7. april 2006 har parterne ikke alene aftalt skilsmissesæreje, men også indsat
et vilkår om et beløb til a i tilfælde af separation eller skilsmisse, beregnet som en nærmere
fastsat del af værdien af bs faste ejendom, afhængigt af ægteskabets varighed. højesteret
                                                - 9 -
finder, at vilkåret angår formuedelingen mellem parterne på skifte i tilfælde af separation eller
skilsmisse, og det skal derfor holde sig inden for de rammer, der følger af retsvirkningslovens
§ 28.
vilkåret indebærer, at en del af bs særeje skal deles, således at der, afhængigt af ægteskabets
varighed, sker en overførsel herfra til as særeje. dette ligger uden for de rammer for en
individuel formueordning, der følger af retsvirkningslovens § 28, og vilkåret er derfor ikke
gyldigt.
kompensation efter ægtefælleskiftelovens § 67
da vilkåret er ugyldigt, er parterne enige om, at a har krav på kompensation i henhold til
ægtefælleskiftelovens § 67. efter denne bestemmelse kan kompensation fastsættes under
hensyn til ægtefællernes formueforhold, ægteskabets varighed og omstændighederne i øvrigt
for at sikre, at den ene ægtefælle ikke stilles urimeligt ringe i økonomisk henseende efter
separation eller skilsmisse.
det ugyldige vilkår om et beløb til a havde sammenhæng med ægtefællernes aftale om
skilsmissesæreje. vilkåret tilsigtede at stille hende væsentligt bedre end lovens almindelige
regler og havde ikke til formål at omgå regler om beskyttelse af arvinger, kreditorer eller
andre. højesteret finder, at disse omstændigheder må have betydning for fastsættelsen af
kompensationens størrelse.
herefter og under hensyn til ægteskabets varighed og ægtefællernes formueforhold finder
højesteret, at kompensationsbeløbet i henhold til ægtefælleskiftelovens § 67 passende kan
fastsættes til 600.000 kr.
højesteret tiltræder, at betingelserne for krav om rente fra et tidligere tidspunkt end sagens
anlæg ikke er opfyldt, jf. rentelovens § 3.
konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom med den ændring, at kompensationsbeløbet fastsættes
til i alt 600.000 kr.
                                                - 10 -
efter sagens særlige karakter og udfald skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for
skifteret, landsret eller højesteret til den anden part eller til statskassen. b skal heller ikke
erstatte statskassens udgifter til fri proces for skifteretten.
                                        thi kendes for ret:
b skal til a betale i alt 600.000 kr. med procesrente fra den 19. september 2014.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for skifteret, landsret eller højesteret til den
anden part eller til statskassen.
det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
