                      højesterets kendelse
                          afsagt fredag den 31. januar 2014
sag 221/2013
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat claus bonnez)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 12. december 2012 og af
østre landsret den 21. februar 2013.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen og jens
peter christensen.
påstande mv.
kærende, t, har nedlagt påstand om, at sagen hjemvises til fornyet behandling ved
københavns byret og østre landsret, subsidiært at højesteret fastslår, at den foretagne ran-
sagning af hans bil var ulovlig.
indkærede, rigsadvokaten, har påstået stadfæstelse.
landsretten har henholdt sig til afgørelsen.
højesteret afviste ved beslutning af 12. december 2013 ts anmodning om mundtlig
forhandling af kæremålet.
supplerende sagsfremstilling
t blev den 13. juli 2011 anholdt af en patrulje fra københavns politi og sigtet for
overtrædelse af færdselslovens § 54 om kørsel under påvirkning af bevidsthedspåvirkende
stoffer.
                                                - 2 -
t blev i den forbindelse indbragt på den lokale politistation, station city, med henblik på
lægeundersøgelse og blodprøveudtagning. t indvilgede i, at politiet kørte hans bil til
politistationen, og han overlod i den forbindelse sine bilnøgler til politiet. politiet stillede
bilen ud for politistationen og aflåste bilen.
mens t opholdt sig på politistationen og undergik lægeundersøgelse og blodprøveudtagning,
gennemførte politiet en ransagning af ts bil som led i politiets efterforskning af sagen.
politiet fandt ingen bevidsthedspåvirkende stoffer eller lægemidler i bilen.
t blev ikke underrettet om ransagningen og dermed heller ikke opfordret til at overvære
ransagningen eller tilkalde vidner hertil.
t blev senere samme dag løsladt og oplyst om, at hans bilnøgler og kørekort kunne afhentes
på politistationen af en person med gyldigt kørekort, som blev skønnet i stand til at føre et
motorkøretøj på betryggende vis.
den foretagne blodprøve viste efterfølgende, at der ikke var påvist bevidsthedspåvirkende
stoffer eller lægemidler i ts blod. sigtelsen mod ham blev på den baggrund opgivet.
anbringender
t har gjort gældende, at ransagningen var ulovlig og har til støtte herfor henvist til de samme
anbringender, som han har gjort gældende for byretten og landsretten.
t har for højesteret yderligere anført, at den foretagne ransagning skal henføres under
retsplejelovens § 793, stk. 1, nr. 1, da bilen var aflåst på ransagningstidspunktet, og at
ransagningen derfor forudsatte en retskendelse, jf. retsplejelovens § 796, stk. 2.
t har endvidere gjort gældende, at den manglende underretning af ham om ransagningen er
særlig alvorlig, fordi han er forsvarsadvokat, og at ransagningen er i strid med den
europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
t har endelig gjort gældende, at der ikke er hjemmel til at pålægge ham sagens omkostninger,
og at salæret til den beskikkede advokat, claus bonnez, er for lavt.
                                                 - 3 -
rigsadvokaten har til støtte for ransagningens lovlighed gjort gældende, at ransagningen skal
henføres under retsplejelovens § 793, stk. 1, nr. 2, da politiet havde umiddelbar adgang til
bilen, og ransagning kan derfor besluttes af politiet, jf. retsplejelovens § 796, stk. 1. i den for-
bindelse har rigsadvokaten henvist til, at ransagningen kunne have været foretaget af politiet i
forbindelse med standsningen af bilen, og at bilen alene blev aflåst af politiet som en sikker-
hedsmæssig foranstaltning, ligesom bilnøglerne blev opbevaret af politiet under hele forløbet.
rigsadvokaten har endvidere gjort gældende, at den manglende underretning af t om
ransagningen ikke udgør så væsentlig en formel fejl, at ransagningen af den grund ikke kan
godkendes.
rigsadvokaten har endelig gjort gældende, at t kan pålægges at betale sagens omkostninger
efter princippet i retsplejelovens § 1008, stk. 1.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret finder ikke grundlag for at hjemvise sagen i overensstemmelse med ts principale
påstand.
mens afgørelse om ransagning af boliger og andre husrum, dokumenter, papirer og lignende
samt indholdet af aflåste genstande, træffes ved rettens kendelse, jf. retsplejelovens § 796, stk.
2, jf. § 793, stk. 1, nr. 1, træffes afgørelse om ransagning af andre genstande samt lokaliteter
uden for husrum af politiet, jf. § 796, stk. 1, jf. § 793, stk. 1, nr. 2.
det fremgår af forarbejderne til § 793, stk. 1, nr. 2, jf. folketingstidende 1996-97, tillæg a, s.
2489, at bestemmelsen omfatter bl.a. ”biler, hvis døre ikke er aflåste”.
højesteret finder, at ts bil under de konkrete omstændigheder ikke kan anses for at have
været aflåst i den forstand, som der tales om i retsplejelovens § 793, stk. 1, nr. 1, da politiet
foretog ransagningen af den. ransagningen krævede derfor ikke retskendelse, jf. rets-
plejelovens § 796, stk. 1, jf. § 793, stk. 1, nr. 2.
                                                - 4 -
herefter og i øvrigt at de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at den fore-
tagne ransagning af ts bil var lovlig, og at det ikke kan føre til et andet resultat, at t ved en
fejl fra politiets side ikke blev underrettet om ransagningen.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at t er blevet pålagt at betale
sagens omkostninger. højesteret finder ikke grundlag for at forhøje det af byretten fastsatte
salær.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
