                        højesterets dom
                    afsagt onsdag den 10. april 2019
sag bs-5975/2018-hjr
(1. afdeling)
boet efter a
(advokat henrik lindebod)
mod
lemvig varmeværk a.m.b.a.
(advokat håkun djurhuus)
og
sag bs-6335/2018-hjr
b
(advokat henrik lindebod)
mod
lemvig varmeværk a.m.b.a.
(advokat håkun djurhuus)
og
sag bs-6356/2018-hjr
c og d
(advokat henrik lindebod for begge)
                                            2
mod
lemvig varmeværk a.m.b.a.
(advokat håkun djurhuus)
og
sag bs-6374/2018-hjr
e og f
(advokat henrik lindebod for begge)
mod
lemvig varmeværk a.m.b.a.
(advokat håkun djurhuus)
i tidligere instanser er afsagt domme af retten i holstebro den 14. juli 2016 og af
vestre landsrets 14. afdeling den 20. september 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul dahl jensen, henrik waaben,
michael rekling, jan schans christensen og lars apostoli.
påstande
i sag bs-5975/2018-hjr har appellanten, boet efter a, nedlagt påstand om 1) at
indstævnte, lemvig varmeværk a.m.b.a., skal betale 10.499,08 kr. med proces-
rente af 4.048,42 kr. fra den 20. november 2015 og af 6.450,66 kr. fra den 8. fe-
bruar 2018, og 2) at lemvig varmeværk skal anerkende at være uberettiget til at
tillægge renter i den periode, hvor pristillægget opkræves.
i sag bs-6335/2018-hjr har appellanten, b, nedlagt påstand om 1) at indstævn-
te, lemvig varmeværk a.m.b.a., skal betale 14.476,88 kr. med procesrente fra
den 10. juni 2015, subsidiært, for så vidt angår rentepåstanden, at forrentningen
sker fra et af højesteret fastsat senere tidspunkt, og 2) at lemvig varmeværk
skal anerkende at være uberettiget til at tillægge renter i den periode, hvor pris-
tillægget opkræves.
i sag bs-6356/2018-hjr har appellanterne, c og d, nedlagt påstand om 1) at ind-
stævnte, lemvig varmeværk a.m.b.a., skal betale 8.328,64 kr. med procesrente
af 4.004,36 kr. fra den 20. november 2015 og af 4.324,28 kr. fra den 8. februar
                                             3
2018, og 2) at lemvig varmeværk skal anerkende at være uberettiget til at til-
lægge renter i den periode, hvor pristillægget opkræves.
i sag bs-6374/2018-hjr har appellanterne, e og f, nedlagt påstand om 1) at ind-
stævnte, lemvig varmeværk a.m.b.a., skal betale 18.061,63 kr. med procesrente
fra den 30. juni 2015, subsidiært, for så vidt angår rentepåstanden, at forrentnin-
gen sker fra et af højesteret fastsat senere tidspunkt, og 2) at lemvig varme-
værk skal anerkende at være uberettiget til at tillægge renter i den periode, hvor
pristillægget opkræves.
lemvig varmeværk a.m.b.a. har påstået stadfæstelse.
anbringender
appellanterne har anført navnlig, at varmeforsyningsselskaberne reelt havde og
har en monopolposition, og på forespørgsel fra flere varmeforbrugere om mu-
lighederne for udtræden som varmeforbrugere har varmeforsyningsselskaberne
krævet et ganske betydeligt beløb. i fusionsaftalen var det oplyst, at vilkårene
for fusionen skulle godkendes af energitilsynet.
på baggrund af disse oplysninger valgte e og f og b at betale ”underdæknings-
beløbet” kontant. a, nu boet efter a, og c og d så sig nødsaget til at afvikle un-
derdækningsbeløbet ved udstedelse af et gældsbrev.
oplysningerne fra varmeforsyningsselskaberne var urigtige og vildledende og i
hvert fald egnet til at fremkalde den opfattelse, at appellanterne havde et per-
sonligt skyldforhold til lemvig varmeværk, som kunne kræves forrentet med 7
%, hvis ikke der straks skete betaling, og i øvrigt at lemvig varmeværk var be-
rettiget til at kræve omkostninger til oprettelse af gældsbrev og tinglysning af
deklaration betalt af varmeforbrugerne. der forelå ikke et personligt gældsfor-
hold. der kunne ikke kræves forrentning og heller ikke omkostninger til udste-
delse af gældsbrev og tinglysning af deklaration.
de urigtige og vildledende oplysninger var bestemmende for, at appellanterne
valgte at betale underdækningsbeløbet straks eller udstede et gældsbrev med
lavest mulig afviklingstid.
appellanterne har krav på tilbagebetaling af de indbetalte beløb, hvilket dels
støttes på, at aftalerne er ugyldige, jf. bl.a. aftalelovens § 33 og § 36, dels på, at
indbetalingerne er sket under urigtige forudsætninger, der var væsentlige, ken-
delige og i øvrigt relevante.
det er uafklaret, om betingelserne for en prisdifferentiering er opfyldt, og hvor-
ledes lemvig varmeværk reelt har forholdt sig med hensyn til afskrivninger på
                                             4
transmissionsledningen. det må være varmeforsyningsselskabet, der har bevis-
byrden for, at der overhovedet kan opkræves et tillæg.
lemvig varmeværk a.m.b.a. har anført navnlig, at energitilsynet (nu forsy-
ningstilsynet) var bekendt med rentevilkårene, da energitilsynet traf afgørelse
om ikke at foretage sig yderligere i anledning af fusionen, og varmeværket har
været berettiget til i overensstemmelse med fusionsaftalen at beregne en for-
rentning af gældsudligningsbeløbet med 7 % over afdragsprisen.
energitilsynet har ikke udstedt pålæg efter varmeforsyningslovens § 21, stk. 4,
og sagen vedrører ikke prøvelse af administrative afgørelser. den vedrører ale-
ne det civilretlige forhold mellem parterne på et område, der er tæt reguleret af
varmeforsyningsloven.
det bestrides, at der foreligger aftaleretlig ugyldighed for så vidt angår kravet
om betaling af gældsudligningsbeløbet eller for så vidt angår betalingsmåden,
dvs. betaling af et engangsbeløb eller afdragsvis betaling som annuitet over 3, 5
eller 10 år. der foreligger heller ikke aftaleretlig ugyldighed i relation til renten
fastsat i fusionsaftalen beregnet som annuitet.
fastlæggelsen af betalingsmåden og rentesatsen er sket i henhold til en fusions-
aftale med tilhørende bilag, herunder det revisorberegnede gældsudligningsbe-
løb. fusionsaftalen med tilhørende bilag, der regulerer disse forhold, er god-
kendt af de tre varmeværkers bestyrelser og efterfølgende af varmeværkernes
medlemmer i forbindelse med gennemførelse af ordinære og ekstraordinære
generalforsamlinger.
prisdifferentiering har hjemmel i varmeforsyningslovens § 20, stk. 5. det ville
stride mod bestemmelserne navnlig i lovens § 21, stk. 4, jf. § 20, stk. 7, og § 20 d,
stk. 1, hvis de varmeforbrugere, der ønskede afdragsvis betaling over en længe-
re årrække, ikke skulle betale sædvanlig, markedskonform rente af denne kre-
dit. i givet fald ville kreditten være til skade for de varmeforsyningskunder, der
valgte at betale gældsudligningsbeløbet uden forrentning som en engangsbeta-
ling, og for de kunder, der ikke skulle betale et gældsudligningsbeløb, som i
givet fald ville komme til at bidrage til finansieringen af kreditten. energitilsy-
nets krav om, at der skal være mulighed for at vælge mellem at betale gældsud-
ligningsbeløbet kontant som et engangsbeløb og betaling i afdrag, må bygge på
den forudsætning, at der kan indregnes en rente ved den afdragsvise betaling,
da valget mellem de to betalingsformer ellers vil savne mening.
supplerende sagsfremstilling
for højesteret er der fremkommet yderligere oplysninger.
                                          5
forsyningstilsynet (tidligere energitilsynet) har i en erklæring af 27. september
2018 besvaret følgende spørgsmål således:
     ”spørgsmål 1:
     det bedes venligst oplyst, om i i den konkrete fusionssag har godkendt, at
     det fortsættende varmeværk (lemvig varmeværk a.m.b.a.) forrenter un-
     derdækningsbeløbet/gældsudligningsbeløbet med 7 % ved opkrævninger
     hos varmeforbrugere, der har ønsket underdæknings/udligningsbeløbet
     opkrævet over en periode.”
     ”svar:
     forsyningstilsynet har ikke godkendt en forrentning på 7 % af pristillæg-
     get hos de varmeforbrugere, der har ønsket at betale pristillægget i forbin-
     delse med fusionen over en årrække over den faste afgift.
     som det fremgår af sagsmaterialet, herunder forsyningstilsynets bemærk-
     ninger til energiklagenævnet af 15. september 2016… fandt forsyningstil-
     synet, at en opkrævning med rente måtte betragtes som urimelig i hen-
     hold til varmeforsyningsloven. forsyningstilsynet indledte bl.a. på den
     baggrund en forhandling med lemvig varmeværk med henblik på at få
     bragt forholdet til ophør. lemvig varmeværk oplyste i den forbindelse
     bl.a., at samtlige gældsbreve med løbende renter ville blive annulleret.
     forsyningstilsynet fandt derfor ikke grundlag for at foretage sig yderli-
     gere og afsluttede herefter sagen.”
     ”spørgsmål 2:
     hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, bedes det venligst oplyst,
     hvad den konkrete forrentningsprocent er godkendt med?”
     ”svar:
     som følge af svar på spørgsmål 1, er besvarelse ikke relevant.”
     ”spørgsmål 3:
     hvis i, jf. spørgsmål 1 og 2, har godkendt en forrentning, bedes det ven-
     ligst oplyst med hvilken hjemmel en sådan godkendelse er givet, og med
     hvilken hjemmel, der i givet fald efter energitilsynets opfattelse, kan
     kræves rente.”
     ”svar:
                                            6
     som følge af svar på spørgsmål 1 og 2, er besvarelse ikke relevant.”
     ”spørgsmål 4:
     det bedes venligst oplyst, om det efter jeres opfattelse er således, at var-
     meværket v/dets repræsentanter har oplyst til jer, at der ikke – i hvert
     fald for fremtiden – ville blive opkrævet renter.”
     ”svar:
     under forhandlingen mellem lemvig varmeværk og forsyningstilsynet,
     se vores svar på spørgsmål 1, oplyste varmeværket at ville annullere
     gældsbreve med løbende renter. det er således forsyningstilsynets opfat-
     telse, at lemvig varmeværk hverken på daværende tidspunkt eller frem-
     adrettet ville opkræve renter hos varmeforbrugerne.”
af en mail af 3. december 2018 fra forsyningstilsynet til lemvig varmeværk
fremgår:
     ”forsyningstilsynet har modtaget en anmodning om genoptagelse af den
     tidligere afgjorte sag om lemvig varmeværks opkrævning af pristillæg
     hos de tidligere varmeforbrugere under nr. nissum kraftvarmeværk…
     forsyningstilsynet traf på daværende tidspunkt afgørelse om ikke at fore-
     tage sig yderligere, da lemvig varmeværk oplyste, at samtlige gælds-
     breve med løbende renter på 7 % blev annulleret, og pristillæg herefter
     blev opkrævet i overensstemmelse med tilsynets praksis.
     i anmodningen om genoptagelse bemærkes, at lemvig varmeværk fortsat
     opkræver rente af pristillæg.
     jeg har fundet den fusionsaftale, der blev anmeldt den 27. oktober 2014,
     hvor det i § 5.5, 4. afsnit, fremgår:
        ”såfremt forbrugerne i nr. nissum og klinkby måtte ønske at betale det
         ekstraordinære tilslutningsbidrag som et tillæg til varmeprisen, udreg-
         nes beløbet som en annuitet over maksimalt 10 år, idet renten fastsættes
         til 7 % af den til enhver tid værende restgæld. […]”
     til brug for vores vurdering af evt. sagsskridt, beder vi jer om en nærmere
     redegørelse for renteopkrævning.
     vi kan til generel orientering oplyse, at det må anses for urimeligt, såfremt
     der opkræves renter af selve pristillægget. varmeforbrugerne skal betale
                                           7
     de omkostninger, som de foranlediger, deraf pristillægget, og prisdifferen-
     tiering skal være omkostningsbegrundet. tilsvarende opkræves heller
     ikke renter af underdækninger. hvis renten ikke vedrører pristillægget,
     men vedrører transmissionsledningen, der er anlagt mellem lemvig var-
     meværk og nr. nissum kraftvarmeværk skal renten være den rente, som
     aktuelt betales for det lån, der er optaget til ledningen. den rente indreg-
     nes som en omkostning i priserne, og ikke som et rentetillæg.”
af en mail af 26. februar 2019 fra lemvig varmeværks advokat til forsyningstil-
synet fremgår:
     ”i forlængelse af forsyningstilsynets besvarelse af 27. september 2018 til
     højesteret, fremgår det af svaret på spørgsmål 4 som følger:
        ”under forhandlingen mellem lemvig varmeværk og forsyningstilsy-
         net, se vores svar på spørgsmål 1, oplyste varmeværket at ville annul-
         lere gældsbreve med løbende renter. det er således forsyningstilsynets
         opfattelse, at lemvig varmeværk hverken på daværende tidspunkt el-
         ler fremadrettet ville opkræve renter hos varmeforbrugerne.”
     indstævnte her i denne forbindelse forstået tilsynets besvarelse således, at
     dette alene har udtalt sig om rentespørgsmålet i en situation med udstedte
     gældsbreve. derimod har tilsynet ikke udtalt sig om, hvorvidt der vil kunne
     kræves renter i en situation hvor gældsudligningsbidraget betales over tid
     som en del af den faste afgift.
     kan tilsynet bekræfte, at besvarelsen af spørgsmål 4 skal forstås som an-
     ført ovenfor?
     indstævnte har endvidere forstået tilsynets 2. led/punktum af tilsynets be-
     svarelse af spørgsmål 4 således, at tilsynet ikke har udtalt sig om hvorvidt
     lemvig varmeværk måtte opkræve renter hos forbrugerne, men derimod
     om hvad der var tilsynets faktuelle opfattelse af hvorvidt der blev – eller
     ville blive – opkrævet renter i det konkrete tilfælde.
     kan tilsynet bekræfte, at 2. led/punktum af besvarelsen af spørgsmål 4
     skal forstås som ovenfor anført?
     energitilsynet har herudover i en e-mail af 3. august 2017 [i en anden sag
     end den foreliggende] til advokat uffe bro anført som følger:
        ”hertil nærmere, at såfremt gældsudligningsbeløbet betales over en år-
         række, vil dette ske som en annuitet som tillæg til den faste afgift, dvs.
         at der ikke etableres et gældsforhold/en afdragsordning som tillægges
                                            8
           påløbende renter, herunder ved tinglysning af forpligtelsen på forbru-
           gernes ejendomme.”
           indstævnte forstår tilsynets besvarelse til advokat bro således, at der
           dermed kan opkræves rente, når dette sker som en annuitet som tillæg
           til den faste afgift.
           kan tilsynet bekræfte dette?”
i en mail af 27. februar 2019 har forsyningstilsynet besvaret lemvig varme-
værks forespørgsel på følgende måde:
       ”forsyningstilsynet kan bekræfte, at besvarelsen af spørgsmål 4 er forstået
       som anført, nemlig at forsyningstilsynet alene har udtalt sig om rente-
       spørgsmål i situationen med udstedte gældsbreve.
       energitilsynets mail af 3. august 2017 i [sagen] om ”gudenådalens energi-
       selskab - fusion mellem bjerringbro varmeværk og ulstrup kraftvarme-
       værk”, hvori energitilsynet bemærker at tage redegørelsen af 14. juli 2017
       om indbetalingsformen af gældsudligningsbeløbet til efterretning, skal læ-
       ses i forlængelse af sagens akter, herunder navnligt det af uffe bro til
       energitilsynet oplyste om, at spørgsmålet om udregning af gældsudlig-
       ningsbeløb som en annuitet ikke var blevet anfægtet af hverken byretten i
       holstebro eller vestre landsret i forbindelse med fusionen mellem lem-
       vig varmeværk og nr. nissum kraftvarmeværk… energitilsynet havde
       ved brev af 14. juni 2017… oplyst, at ”det er som bekendt sekretariatets
       vurdering, at det vil anses for et urimeligt vilkår at påregne renter af det
       til enhver tid værende restbeløb, hvis forbrugeren ønsker at betale udlig-
       ningsbeløbet som et tillæg til den faste afgift over en årrække.” ”
retsgrundlag
den dagældende varmeforsyningslovs § 20, stk. 1, 5 og 7, og § 21, stk. 1, 3 og 4,
jf. lovbekendtgørelse nr. 1184 af 14. december 2011, som ændret ved lov nr. 577
af 18. juni 2012, var sålydende:
       ”§ 20. kollektive varmeforsyningsanlæg, industrivirksomheder, kraftvar-
       meanlæg med en eleffekt over 25 mw samt geotermiske anlæg m.v. kan i
       priserne for levering til det indenlandske marked af opvarmet vand, damp
       eller gas bortset fra naturgas med det formål at levere energi til bygnin-
       gers opvarmning og forsyning med varmt vand indregne nødvendige ud-
       gifter til energi, lønninger og andre driftsomkostninger, efterforskning,
       administration og salg, omkostninger som følge af pålagte offentlige for-
       pligtelser, herunder omkostninger til energispareaktiviteter efter §§ 28 a,
       28 b og 29, samt finansieringsudgifter ved fremmedkapital og underskud
                                             9
     fra tidligere perioder opstået i forbindelse med etablering og væsentlig
     udbygning af forsyningssystemerne, jf. dog stk. 7-17, § 20 a og § 20 b. 1.
     pkt. finder tilsvarende anvendelse på levering af opvarmet vand til andre
     formål fra et centralt kraft-varme-anlæg, jf. § 10, stk. 6, i lov om elforsy-
     ning.
     …
     stk. 5. de kollektive varmeforsyningsanlæg kan fastsætte forskellige priser
     til enkelte forbrugere, grupper af forbrugere og geografiske områder.
     klima-, energi- og bygningsministeren kan fastsætte regler om priser i for-
     bindelse med tilslutning af ejendomme til et kollektivt varmeforsynings-
     anlæg.
     …
     stk. 7. det vederlag, som betales ved hel eller delvis overdragelse af anlæg
     omfattet af stk. 1, må hverken direkte eller indirekte føre til, at priserne for
     ydelser fra anlæg omfattet af stk. 1 bliver højere, end de kunne være ble-
     vet, såfremt overdragelsen ikke havde fundet sted, herunder som følge af
     indregning af forøgede udgifter til finansiering ved fremmedkapital,
     driftsmæssige afskrivninger eller forrentning af indskudskapital.
     …
     § 21. tariffer, omkostningsfordeling og andre betingelser for ydelser om-
     fattet af §§ 20 eller 20 b skal anmeldes til et tilsyn, der er nedsat af klima-,
     energi- og bygningsministeren (energitilsynet), med angivelse af grundla-
     get herfor efter regler fastsat af tilsynet. energitilsynet kan fastsætte regler
     om formen for anmeldelse og om, at anmeldelse skal foretages elektro-
     nisk. energitilsynet kan fastsætte regler om, at anmeldelse skal ledsages af
     erklæring afgivet af en registreret revisor, statsautoriseret revisor eller
     kommunens revisor. energitilsynet kan give pålæg om anmeldelse.
     …
     stk. 3. tariffer, omkostningsfordeling og andre betingelser, der ikke er an-
     meldt som foreskrevet efter stk. 1, er ugyldige.
     stk. 4. finder energitilsynet, at tariffer, omkostningsfordeling eller andre
     betingelser er urimelige eller i strid med bestemmelserne i §§ 20, 20 a eller
     20 b eller regler udstedt i henhold til loven, giver tilsynet, såfremt forhol-
     det ikke gennem forhandling kan bringes til ophør, pålæg om ændring af
     tariffer, omkostningsfordeling eller betingelser, jf. dog stk. 6.”
bestemmelsen i § 20, stk. 5, svarer til § 27, stk. 2, der blev indsat i varmeforsy-
ningsloven ved lov nr. 308 af 9. juni 1982. § 27, stk. 2, var sålydende:
                                             10
      ”stk. 2. der kan fastsættes forskellige priser til enkelte forbrugere, grupper
      af forbrugere og geografiske områder.”
i lovforslagets bemærkninger til bestemmelsen anføres det (folketingstidende
1981-82, 2. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 197, sp. 4900 ff.):
      ”som nyt stk. 2 foreslås indført en bestemmelse, der giver mulighed for
      prisdifferentiering, således at d.o.n.g. a/s vil kunne prisdifferentiere re-
      gionalt over for de enkelte naturgasselskaber med henblik på at opnå ens-
      artede naturgaspriser til samme forbrugerkategorier over hele landet, så
      længe de samlede indtægter kan beregnes i overensstemmelse med stk. 1.
      selskaberne kan ligeledes prisdifferentiere over for forskellige forbruger-
      kategorier, således at industrien kan tilbydes naturgas til priser, der kan
      konkurrere med markedsprisen på det alternative brændsel. selskaberne
      kan ligeledes give individuelle rabatter inden for samme forbrugerkate-
      gori. dette indebærer f.eks., at selskaberne i kommuner, der anvender til-
      slutningspligten, kan få mulighed for at tilbyde forbrugerne særlige rabat-
      ter på naturgas eller overskudsvarme. bestemmelsen er især begrundet i
      hensyn til naturgasprojektet, men foreslås også at omfatte prisfastsættel-
      sen på leverancer af opvarmet vand og damp.
      prisdifferentiering forudsættes anvendt efter rimelige økonomiske prin-
      cipper.
      …
      det følger af bestemmelserne i stk. 1, at der ikke kan aftales højere forbru-
      gerpriser end sådanne priser, der indebærer, at summen af indtægterne i
      naturgasprojektet kan begrundes i omkostningerne i hvert enkelt salgsled
      med indregning af en rimelig forrentning.”
ved lov nr. 382 af 13. juni 1990 blev bestemmelsen i § 27, stk. 2, flyttet til § 20,
stk. 2. ved lov nr. 451 af 31. maj 2000 blev princippet i reglen videreført i § 20,
stk. 5.
af bemærkningerne til § 20, stk. 5, i dette lovforslag fremgår (folketingstidende
1999-00, tillæg a, lovforslag nr. l 240, s. 6621):
      ”bestemmelsen i § 20, stk. 5, 1. pkt., svarer til den gældende varmeforsy-
      ningslovs § 20, stk. 2, og er flyttet af redaktionelle grunde. det præciseres
      dog, at det er anlæggene, der har kompetencen til at differentiere i pris-
      fastsættelsen, som forudsættes at ske efter objektive og ikke-diskrimine-
      rende kriterier.”
ved lov nr. 745 af 1. juni 2015 blev § 20 d, stk. 1, indsat i varmeforsyningsloven.
                                             11
bestemmelsen, der trådte i kraft den 1. juli 2015, lyder: ”varmedistributions-
virksomheder skal stille deres ydelser omfattet af § 20, stk. 1, til rådighed for
forbrugerne på gennemsigtige, objektive, rimelige og ikkediskriminerende vil-
kår.”
af bemærkningerne til lovforslaget fremgår (folketingstidende 2014-15, 1. sam-
ling, tillæg a, lovforslag nr. l 177, s. 11):
      ”2.1.3. levering til procesformål, prisdifferentiering og forbrugerbeskyttelse
      2.1.3.1. gældende ret
       …
       varmeforsyningslovens § 20, stk. 5, indeholder muligheden for at prisdif-
       ferentiere mellem forbrugergrupper eller geografiske områder. det bety-
       der, at der må opkræves forskellige priser fra grupper af rumvarmefor-
       brugere, f.eks. forbrugere i boligforeninger og parcelhuse, eller i geografi-
       ske områder, f.eks. i forbindelse med fusioner. prisdifferentieringen skal
       være omkostningsbestemt. prisforskellen skal således kunne begrundes i,
       at levering til en forbrugergruppe eller et geografisk område påfører vær-
       ket mindre omkostninger end en anden gruppe eller et andet område.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det var berettiget, at lemvig varmeværk a.m.b.a. pålagde ap-
pellanterne at betale et gældsudligningsbeløb i forbindelse med fusionen mel-
lem nr. nissum kraftvarme a.m.b.a., klinkby kraftvarmeværk a.m.b.a. og lem-
vig varmeværk og i den forbindelse krævede forrentning med 7 % p.a. af den til
enhver tid værende restgæld for dem, der i stedet for kontant betaling af gælds-
udligningsbeløbet valgte afdragsvis betaling som et tillæg til den faste varmeaf-
gift.
det følger af varmeforsyningslovens § 20, stk. 5, at de kollektive varmeforsy-
ningsanlæg kan fastsætte forskellige priser til enkelte forbrugere, grupper af
forbrugere og geografiske områder. prisdifferentieringen skal efter loven og
dens forarbejder anvendes efter rimelige økonomiske principper, og den skal
ske efter objektive og ikke-diskriminerende kriterier. prisdifferentieringen skal
endvidere være omkostningsbestemt. efter lovens § 20, stk. 7, må det vederlag,
som betales ved overdragelse af et varmeforsyningsanlæg, hverken direkte eller
indirekte føre til, at priserne for ydelserne bliver højere, end de kunne være ble-
vet, såfremt overdragelsen ikke havde fundet sted.
højesteret finder, at beslutningen om at pålægge varmeforbrugerne hos nr.
nissum kraftvarme og klinkby kraftvarmeværk at betale et gældsudlignings-
beløb i anledning af de investeringer, der var nødvendige for deres tilslutning
                                           12
til lemvig varmeværk samt til udligning af forskelle i gæld m.m., var baseret
på saglige, objektive, rimelige og ikke-diskriminerende grunde. herved blev de
oprindelige varmeforbrugere hos lemvig varmeværk ikke belastet af udgifter
m.m., der ikke vedrørte dem.
appellanterne fik efter lemvig varmeværks endelige beslutning valget mellem,
om de ville betale gældsudligningsbeløbet kontant som en engangsbetaling, el-
ler om de ønskede henstand med betalingen, således at beløbet skulle betales i
afdrag som tillæg til den faste afgift. som vederlag for henstanden indregnede
lemvig varmeværk i så fald en rente på 7 % p.a. i tillægget.
højesteret finder, at vilkårene for betalingen ligeledes var saglige, objektive og
ikke-diskriminerende. ved indregningen af en rente på 7 % fik lemvig varme-
værk dækket omkostningen ved det likviditetsmæssige træk, der var en følge
af, at varmeværket ydede henstand med betalingen af de pågældende forbruge-
res andel af den gennemførte nødvendige investering m.m. højesteret finder, at
der ikke er grundlag for at fastslå, at lemvig varmeværk herved fik et vederlag
for den ydede henstand, som ikke var omkostningsbaseret og rimeligt. det be-
mærkes herved, at en rentefri henstand ville betyde, at de øvrige varmeforbru-
gere – direkte eller indirekte – ville komme til at bære en del af omkostningen
ved henstanden.
på denne baggrund finder højesteret, at fastsættelsen af det gældsudligningsbe-
løb, som appellanterne skulle betale, og af vilkårene for betalingen heraf er i
overensstemmelse med varmeforsyningslovens § 20, stk. 5.
herefter, og da der heller ikke i øvrigt er grundlag for at tilsidesætte aftalerne
mellem appellanterne og lemvig varmeværk som ugyldige, tiltræder højeste-
ret, at varmeværket er frifundet.
højesteret stadfæster derfor dommen.
                             thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal boet efter a betale 10.000 kr. til lemvig
varmeværk a.m.b.a.
i sagsomkostninger for højesteret skal b betale 10.000 kr. til lemvig varmeværk
a.m.b.a.
                                        13
i sagsomkostninger for højesteret skal c og d betale 10.000 kr. til lemvig var-
meværk a.m.b.a.
i sagsomkostninger for højesteret skal e og f betale 10.000 kr. til lemvig var-
meværk a.m.b.a.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
