                      højesterets kendelse
                      afsagt torsdag den 14. september 2017
sag 101/2017
anklagemyndigheden
mod
t1
og
t2 a/s
(advokat jesper baungaard, beskikket for begge)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i viborg den 2. november 2016 og af vestre
landsrets 2. afdeling den 12. januar 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jens peter christensen, poul dahl jensen og hanne
schmidt.
påstande
t1 og t2 a/s har nedlagt påstand om, at retten i viborg skal beramme sagen til hovedfor-
handling straks.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
ved breve af 21. april 2004 og 4. august 2004 henstillede skattemyndighederne, at t1s inter-
netbaserede virksomheder ophørte med at reklamere for og linke til internetkasinoer, som ikke
havde bevilling til at udbyde spil i danmark.
ved brev af 23. august 2004 til skattemyndighederne anførte advokat jesper baungaard, at der
ikke var hjemmel for skattemyndighedernes henstilling. advokat jesper baungaard henviste
blandt andet til, at den dagældende lovbekendtgørelse nr. 1077 af 11. december 2003 om visse
                                                - 2 -
spil, lotterier og væddemål (herefter ”tips- og lottoloven”) skulle have været notificeret over
for eu-kommissionen.
t1 blev den 15. marts 2005 sigtet for overtrædelse af den dagældende tips- og lottolovs § 10,
stk. 1, nr. 2, og stk. 3, nr. 3.
ved brev af 18. november 2005 orienterede advokat jesper baungaard politimesteren i silke-
borg om sin korrespondance med skattemyndighederne. han gentog i den forbindelse sit
synspunkt om, at den dagældende tips- og lottolovs § 10 skulle have været notificeret over for
eu-kommissionen.
ved brev af 1. august 2006 meddelte politimesteren i silkeborg advokat jesper baungaard, at
sagen afventede afgørelsen af en civil sag, som var berammet til hovedforhandling i østre
landsret. landsretten afsagde dom i sagen den 15. november 2006, og dommen blev anket til
højesteret.
t1 blev på ny afhørt den 9. februar 2007. under denne afhøring blev den faktuelle beskrivelse
i sigtelsen ændret, således at sigtelsen bl.a. kom til at omfatte et større antal hjemmesider og et
nyt gerningstidspunkt.
ved brev af 30. maj 2007 gentog advokat jesper baungaard over for midt- og vestjyllands
politi sit synspunkt om notifikation.
den 19. juni 2007 besluttede rigsadvokaten at stille alle verserende sager om overtrædelse af
den dagældende tips- og lottolovs § 10 i bero, idet eu-kommissionen havde anført, at dan-
mark ved denne lov havde tilsidesat sine forpligtelser i relation til princippet om fri bevæge-
lighed for tjenesteydelser i henhold til ef-traktatens artikel 49 (nu artikel 56), og idet det i en
sag, der var indbragt for højesteret, var gjort gældende, at den pågældende lov var i strid med
eu-retten.
rigsadvokaten ophævede den 17. september 2010 afgørelsen om at stille sagerne i bero, da
kommissionen ikke havde anlagt traktatkrænkelsessag mod danmark, og fordi ankesagen for
højesteret var blevet hævet.
                                              - 3 -
den 30. maj 2011 tilkendegav rigsadvokaten, at alle verserende sager om overtrædelse af den
tidligere gældende tips- og lottolovs § 10 på ny skulle stilles i bero, idet der i én af disse straf-
fesager, som verserede ved københavns byret, var fremsat begæring om præjudiciel forelæg-
gelse for eu-domstolen af et spørgsmål om, hvorvidt loven var i strid med eu-traktatens be-
stemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser. en prøvesag herom, der blev behandlet af
københavns politi, blev forelagt juridisk specialudvalg med henblik på en udtalelse om,
hvorvidt der var grundlag for præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen. juridisk special-
udvalg fandt ikke grundlag for præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen, hvilket justitsmi-
nisteriet meddelte rigsadvokaten den 4. juli 2014.
den 25. juni 2015 afsagde københavns byret kendelse om præjudiciel forelæggelse af
spørgsmålet om notifikation.
retten i viborg forlængede herefter flere gange fristen for tiltalerejsning i straffesagen mod
t1 og t2 a/s, indtil eu-domstolen havde taget stilling til spørgsmålet om den pågældende
lovgivnings forenelighed med eu-retten.
ved kendelse af 20. maj 2016 (ufr 2016.2986) bestemte højesteret, at påtale mod t1 og t2
a/s skulle anses for opgivet, medmindre anklagemyndigheden inden 2 måneder fra afsigelsen
af højesterets kendelse traf afgørelse om tiltalespørgsmålet.
ved anklageskrift af 18. juli 2016 rejste anklagemyndigheden tiltale mod t1 og t2 a/s. an-
klagemyndigheden anmodede samtidig om, at sagen blev stillet i bero på eu-domstolens
stillingtagen til spørgsmålet om, hvorvidt den dagældende tips- og lottolov skulle have været
notificeret over for eu-kommissionen.
ved brev af 29. september 2016 protesterede de tiltalte mod udsættelse af sagen.
ved brev af 10. oktober 2016 fastholdt anklagemyndigheden anmodningen om, at hovedfor-
handlingen skulle udsættes. anklagemyndigheden henviste til, at den dagældende tips- og
lottolovs § 10 ikke vil kunne håndhæves, såfremt bestemmelsen skulle have været notificeret
over for eu-kommissionen.
                                                 - 4 -
ved retten i viborgs kendelse af 2. november 2016 blev sagens berammelse til hovedfor-
handling udsat i foreløbigt 1 år. det hedder i kendelsen:
       ”en straffesag skal i almindelighed fremmes med den hurtighed, som dens beskaffenhed
       kræver og tillader, ligesom hovedforhandling så vidt muligt skal berammes inden for 2
       uger fra anklageskriftets indlevering til retten, jf. retsplejelovens § 843 a. efter § 847
       kan retten udsætte hovedforhandlingen, inden den er påbegyndt, ”hvis dette er nødven-
       digt af hensyn til retten selv eller på grund af andre omstændigheder..”.
       retten har i tidligere kendelser i sagen påtalt, at der ikke tidligere end sket er taget stil-
       ling til tiltalespørgsmålet. højesteret har i kendelse af 20. maj 2016 pålagt anklagemyn-
       digheden at tage stilling til tiltalespørgsmålet, idet højesteret fandt, at der ikke var
       grundlag for yderligere forlængelser af fristen herfor, jf. herved retsplejelovens § 718 b.
       uanset dette finder retten, at eu-domstolens stillingtagen til notifikationsspørgsmålet
       har en sådan betydning for vurderingen af, om forholdene i tiltalen er strafbare, at der er
       grundlag for at udsætte berammelsen til hovedforhandling, jf. herved retsplejelovens §
       847. da de tidsmæssige aspekter herved er ukendte, udsættes berammelsen foreløbigt i
       1 år.”
ved kendelse af 12. januar 2017 stadfæstede vestre landsret denne afgørelse. i landsrettens
kendelse hedder det:
       ”eu-domstolens stillingtagen til notifikationsspørgsmålet i den sag, som er forelagt
       domstolen af københavns byret, er af afgørende betydning for vurdering af tiltalen i sa-
       gen mod t1 og t2 a/s, jf. herved retsplejelovens § 847, stk. 1. det tiltrædes derfor, at
       det er bestemt, at berammelsen af hovedforhandlingen foreløbigt udsættes i 1 år.
       som anført af byretten har anklagemyndigheden tilkendegivet, at den dagældende spil-
       lelovs § 10 ikke kan håndhæves, hvis eu-domstolen finder, at notifikation burde være
       sket. hvis de tiltalte måtte blive fundet skyldige, må betydningen af den meget lange
       sagsbehandlingstid indgå i sanktionsfastsættelsen.
       med disse bemærkninger stadfæster landsretten byrettens kendelse.”
anbringender
t1 og t2 a/s har anført navnlig, at en udsættelse af hovedforhandlingen strider mod grund-
læggende retssikkerhedsmæssige principper og den europæiske menneskerettighedskonven-
tion. selv om der kun er tale om en bødesag, er en sigtelse over en periode på mere end 12 år
uforholdsmæssigt byrdefuld.
                                               - 5 -
anklagemyndigheden har ikke tilrettelagt sagen, således at den kunne gennemføres inden for
rimelig tid. sagen har uden nogen egentlig begrundelse ligget stille ved flere lejligheder, selv-
om sagen var fuldt oplyst allerede i 2004, hvor anklagemyndigheden også var blevet gjort be-
kendt med det eu-retlige spørgsmål, som anklagemyndigheden nu ønsker sagen udsat på. det
har ingen betydning, at sigtelsen blev udvidet den 9. februar 2007.
sagen har været stillet i bero frem til den 17. september 2010, hvilket er en periode på mere
end 6 år fra det tidspunkt, hvor anklagemyndigheden blev gjort bekendt med de eu-retlige
aspekter af sagen. endvidere er det uvist, hvad der er sket i sagen i perioden fra den 5. august
2011 til den 4. juli 2014, hvor justitsministeriet meddelte anklagemyndigheden, at det efter
ministeriets opfattelse ikke var nødvendigt at stille eu-domstolen præjudicielle spørgsmål i
den straffesag, som fortsat verserer ved københavns byret. den foreliggende sag har således
været stillet i bero i mere end 9 år af den periode, der er forløbet, og der er ikke anført nogen
rimelig grund herfor.
der er ikke hjemmel til at udsætte sagen, når det er anklagemyndigheden, der har undladt at
afklare de eu-retlige spørgsmål i en periode på mere end 12 år. anklagemyndigheden har
herved tilsidesat objektivitetsprincippet, og denne tilsidesættelse udgør en krænkelse af de
tiltaltes retssikkerhed. anklagemyndighedens opfattelse af, at en præjudiciel forelæggelse
ikke er nødvendig, er ikke et udslag af objektivitetsprincippet, men derimod alene udtryk for
anklagemyndighedens subjektive vurdering.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at lovgiver ikke har fastsat en frist for, hvor lang tid
der må gå, før en hovedforhandling gennemføres. forarbejderne til retsplejelovens § 843 a,
stk. 1, 2. pkt., indeholder en henstilling om, at berammelsesvanskeligheder ikke må medføre,
at en sag ikke fremmes behørigt. der er ikke knyttet en retsvirkning til den manglende over-
holdelse af fristen, og uanset at hovedforhandlingen foreløbig er udsat i 1 år til den 2. novem-
ber 2017, så fremmes sagen med den hurtighed, som sagen efter sin beskaffenhed kræver, jf.
retsplejelovens § 843 a, stk. 1, 1. pkt. anklagemyndigheden har ikke ved at anmode om ud-
sættelse af hovedforhandlingen medvirket til, at sagen ikke fremmes, jf. retsplejelovens § 843
a, stk. 2.
                                               - 6 -
københavns byret har i en lignende straffesag besluttet at stille et præjudicielt spørgsmål til
eu-domstolen, da retten har fundet det usikkert, om den tidligere gældende tips- og lottolovs
§ 10 skulle have været notificeret i henhold til informationsdirektivet. det er fortsat anklage-
myndighedens opfattelse, at der ikke skulle være sket notifikation af tips- og lottoloven, men
eu-domstolens stillingtagen til notifikationsspørgsmålet er af afgørende betydning for afgø-
relsen af straffesagen, og derfor bør straffesagen som udslag af objektivitetsprincippet udsæt-
tes i medfør af retsplejelovens § 847, stk. 1.
sagen har verseret i lang tid, men den lange sagsbehandlingstid kan ikke i sig selv medføre, at
hovedforhandlingen skal berammes straks i en sag, hvor eu-domstolens afgørelse vil få afgø-
rende betydning for afgørelsen af skyldspørgsmålet. såfremt dette var tilfældet, ville man til-
sidesætte princippet om en forsvarlig retspleje og dermed retten til en retfærdig rettergang, jf.
menneskerettighedsdomstolens dom af 12. oktober 1992 i sag 12919/87 (boddaert mod bel-
gien), præmis 39. endvidere er det af afgørende betydning, at der bliver foretaget samme rets-
anvendelse i de verserende sager om overtrædelse af tips- og lottoloven.
en udsættelse af en sag på afgørelsen af en anden sag er ikke i sig selv en krænkelse af artikel
6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. selve udsættelsen indebærer således ikke
en tilsidesættelse af de retssikkerhedsgarantier, som gælder for tiltalte i straffesager i medfør
af artikel 6.
anklagemyndighedens beslutning om at stille sagerne om overtrædelse af tips- og lottoloven i
bero var i første omgang begrundet med, at eu-kommissionen havde udtaget en åbningsskri-
velse mod danmark, idet kommissionen mente, at danmark havde tilsidesat sine forpligtelser
i relation til princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser. det var først i forbindelse
med, at sagerne for anden gang blev sat i bero, at spørgsmålet om notifikation generelt blev
rejst. den omstændighed, at de tiltaltes forsvarer gjorde opmærksom på notifikationsproble-
met i 2004 kan ikke medføre, at hovedforhandlingen ikke kan udsættes. forsvareren har ikke
efter udvidelsen af sigtelsen i 2007 taget skridt til at få notifikationsspørgsmålet afklaret og
har ikke fremsat anmodning om præjudiciel forelæggelse.
                                               - 7 -
på baggrund af tilkendegivelserne i forarbejderne til den nugældende spillelov har anklage-
myndigheden ikke fundet, at det har været muligt at frafalde sigtelserne mod de tiltalte i den-
ne sag for overtrædelse af den tidligere gældende tips- og lottolov.
højesterets begrundelse og resultat
ifølge retsplejelovens § 843 a, stk. 1, skal retten fremme enhver sag med den hurtighed, som
dens beskaffenhed kræver og tillader. det fremgår endvidere, at hovedforhandlingen så vidt
muligt skal berammes inden for 2 uger fra anklagemyndighedens indlevering af anklageskrift
til retten. formålet med bestemmelsen er efter forarbejderne at betone vigtigheden af, at be-
handlingen af straffesager fremmes mest muligt, ligesom berammelse så vidt muligt skal ske
inden 2 uger, medmindre særlige forhold gør sig gældende (folketingstidende 2007-08, 2.
samling, tillæg a, lovforslag nr. l 78, s. 2955). samtidig fremgår af retsplejelovens § 847,
stk. 1, at retten kan udsætte hovedforhandlingen, inden den er begyndt, hvis dette er nødven-
digt af hensyn til retten selv eller på grund af andre omstændigheder.
det beror således på en konkret vurdering af sagens omstændigheder, om retten kan udsætte
berammelsen af en sag efter indleveringen af anklageskrift.
i den foreliggende sag udtalte højesteret i kendelse af 20. maj 2016 (ufr 2016.2986), at der
efter en samlet vurdering af forløbet i sagen ikke var grundlag for yderligere forlængelse af
fristen for anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet, selv om forelæggelse for eu-
domstolen af spørgsmål om de danske reglers overensstemmelse med eu-retten som ud-
gangspunkt vil kunne begrunde en forlængelse af fristen. højesteret lagde herved vægt på, at
t1 blev sigtet i sagen første gang den 15. marts 2005, på daværende tidspunkt for mere end
11 år siden, at sagen i den forløbne periode i flere perioder har været sat i bero, og at sagen
angår overtrædelse af spillelovgivningen og alene rejser spørgsmål om bødestraf. højesteret
afsagde på den baggrund kendelse om, at påtale mod t1 måtte anses for opgivet, medmindre
anklagemyndigheden inden to måneder traf afgørelse om tiltalespørgsmålet.
anklagemyndigheden rejste herefter tiltale i sagen mod t1 og t2 a/s ved anklageskrift af 18.
juli 2016, hvor der blev nedlagt påstand om bøde og om konfiskation af 3,5 mio. kr. samtidig
anmodede anklagemyndigheden om, at sagen blev sat i bero på eu-domstolens stillingtagen
til spørgsmålet om, hvorvidt den dagældende spillelov skulle have været notificeret for eu.
                                                - 8 -
forelæggelse for eu-domstolen er sket i en anden sag om overtrædelse af den dagældende
tips- og lottolov, der behandles ved københavns byret. byretten afsagde den 25. juni 2015
kendelse om forelæggelse, og generaladvokaten er den 26. juli 2017 fremkommet med forslag
til afgørelse.
den omstændighed, at en domstol i en anden sag har forelagt et præjudicielt spørgsmål for
eu-domstolen om danske reglers overensstemmelse med eu-retten, der har betydning for
afgørelsen af straffesagen, er efter højesterets opfattelse som udgangspunkt en sådan særlig
omstændighed, at retten kan undlade at beramme sagen inden for 2 uger efter indleveringen af
anklageskrift, jf. retsplejelovens § 843 a, stk. 1, og træffe bestemmelse om udsættelse af ho-
vedforhandlingen i medfør af retsplejelovens § 847, stk. 1.
højesteret finder endvidere ikke i den foreliggende sag grundlag for at tilsidesætte byrettens
skøn over nødvendigheden af at udsætte berammelse af hovedforhandlingen som sket på eu-
domstolens afgørelse af det præjudicielle spørgsmål i den anden sag. det forudsættes herved,
at sagen berammes til hovedforhandling snarest muligt efter eu-domstolens dom vedrørende
det præjudicielle spørgsmål.
det tilføjes, at sagsbehandlingstiden i den foreliggende sag forud for tiltalerejsningen har væ-
ret meget langvarig og betydeligt har oversteget det rimelige. højesteret tiltræder derfor, at
den samlede sagsbehandlingstid i tilfælde af domfældelse må tillægges væsentlig betydning
ved straffens fastsættelse, jf. straffelovens § 82, nr. 13 og 14.
højesteret stadfæster herefter kendelsen.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
