                       højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 7. maj 2010
sag 283/2009
dansk arbejdsgiverforening som mandatar for pro display a/s under konkurs
(advokat helge werner)
mod
hk danmark som mandatar for a
(advokat arvid andersen)
i tidligere instans er afsagt kendelse af sø- og handelsretten den 24. august 2009.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, peter blok, asbjørn jensen, niels
grubbe og vibeke rønne.
påstande
kærende, dansk arbejdsgiverforening som mandatar for pro display a/s under konkurs, har
nedlagt påstand om, at der i forbindelse med den præjudicielle forelæggelse for eu-domsto-
len, som er besluttet ved den påkærede kendelse, tillige stilles spørgsmål om betydningen af et
kompensationsbehov bestående i en nedsættelse af arbejdstiden i relation til forståelsen af be-
grebet ”handicap” i direktiv 2000/78/ef om generelle rammebestemmelser om ligebehandling
med hensyn til beskæftigelse og erhverv.
indkærede, hk danmark som mandatar for a, har principalt påstået afvisning, subsidiært
stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
 hovedsagen drejer sig om, hvorvidt pro display’s opsigelse af a var i strid med forskelsbe-
handlingsloven, herunder om opsigelsen kunne ske med henvisning til 120-dages reglen i
funktionærlovens § 5, stk. 2.
den 25. februar 2008 blev spørgsmålet om præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen pro-
cederet i sø- og handelsretten, der udsatte sagen på rettens skriftlige tilkendegivelse.
der fremkom imidlertid ikke en skriftlig tilkendegivelse, og den 9. oktober 2008 blev sagen
berammet til hovedforhandling. af retsbogsudskriften vedrørende berammelsen fremgår, at
der i forbindelse med hovedforhandlingen skulle tages stilling til spørgsmålet om forelæg-
gelse for eu-domstolen.
efter hovedforhandlingen afsagde sø- og handelsretten den påkærede kendelse.
anbringender
hk har til støtte for påstanden om afvisning navnlig anført, at pro display i sø- og handels-
retten fik medhold i sin påstand om, at der ikke skulle forelægges spørgsmål om forståelsen af
handicapbegrebet, og at pro display derfor er afskåret fra at kære sø- og handelsrettens ken-
delse. endvidere er pro display’s påstand for højesteret så upræcist formuleret, at den ikke er
egnet til påkendelse. kæren vedrører ikke en afgørelse truffet af sø- og handelsretten, da ret-
ten ikke har forholdt sig til det spørgsmål, pro display nu ønsker forelagt for eu-domstolen.
sø- og handelsrettens afgørelse, hvoraf fremgår, at as helbredsmæssige problemer var et
handicap i forskelsbehandlingslovens forstand, er en delafgørelse, jf. retsplejelovens § 253,
stk. 2, der har retskraft. sø- og handelsretten kan derfor ikke ændre sin afgørelse af spørgs-
målet om handicap. herefter har pro display ingen retlig interesse i under sagens behandling
for sø- og handelsretten at forelægge spørgsmål om forståelsen af handicapbegrebet. hertil
kommer, at kære af en delafgørelse kun kan ske med højesterets tilladelse, jf. retsplejelovens
§ 392, stk. 1, og en sådan tilladelse foreligger ikke.
pro display har vedrørende formaliteten navnlig anført, at der er væsentlig forskel på det
spørgsmål, som pro display ønsker stillet, og de spørgsmål, som hk oprindeligt ønskede fo-
relagt for eu-domstolen. der er således ikke tale om kære af en afgørelse, som pro display
har fået medhold i. endvidere er pro display’s påstand egnet til påkendelse. sø- og handels-
 retten har afvist, at der skulle stilles spørgsmål til eu-domstolen vedrørende fortolkning af
handicapbegrebet i direktiv 2000/78/ef, og dette kæremål vedrører således et spørgsmål, som
sø- og handelsretten har forholdt sig til. hertil kommer, at sø- og handelsretten ikke har
truffet en retskraftig afgørelse vedrørende spørgsmålet, om a er handicappet i forskelsbe-
handlingslovens forstand. sø- og handelsretten har alene truffet en foreløbig afgørelse i re-
lation til handicapspørgsmålet med henblik på en stillingtagen til, om det er nødvendigt at
stille spørgsmål til eu-domstolen om definitionen af handicapbegrebet.
med hensyn til realiteten har pro display navnlig anført, at arten og karakteren af relevante
hjælpeforanstaltninger udgør en integreret del af vurderingen af, om der overhovedet er tale
om et handicap. der er uoverensstemmelse mellem vestre landsrets og sø- og handelsrettens
fortolkning af handicapbegrebet, jf. vestre landsrets dom gengivet i ufr 2008.306. der bør
derfor stilles spørgsmål til eu-domstolen med henblik på afklaring af, om en medarbejder,
der har en funktionsnedsættelse, men hvis kompensationsbehov alene består i en nedsættelse
af arbejdstiden, skal anses for handicappet i direktivets og dermed i forskelsbehandlingslo-
vens forstand. det vil være procesbesparende, at der stilles spørgsmål vedrørende handicapbe-
grebet samtidig med de øvrige spørgsmål, der i henhold til kendelsen skal forelægges.
hk har vedrørende realiteten navnlig anført, at relevante afhjælpningsforanstaltninger hver-
ken efter eu-direktivet eller forskelsbehandlingsloven indgår i bedømmelsen af, om en per-
son har et handicap. vurderingen af, om det er muligt at anvise foranstaltninger, der giver den
handicappede adgang til beskæftigelse, skal således først foretages, når retten har lagt til
grund, at en person er handicappet.
højesterets begrundelse og resultat
sø- og handelsrettens kendelse tager sigte på at træffe afgørelse om, hvorvidt og i givet fald i
hvilket omfang der skal forelægges spørgsmål for eu-domstolen. rettens udtalelse om, at det
er rettens opfattelse, at as helbredsmæssige problemer var et handicap i forskelsbehandlings-
lovens forstand, og at der ikke er tilstrækkelig anledning til at forelægge de spørgsmål, som er
omfattet af hk’s spørgsmål 1, må derfor forstås således, at der efter rettens opfattelse ikke
foreligger rimelig tvivl om, at der også var tale om et handicap i den forstand, hvori dette ud-
tryk anvendes i rådsdirektiv 2000/78 af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser
om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.
 sø- og handelsrettens udtalelse om handicapbegrebet må på denne baggrund anses for et led i
en procesledende beslutning og kan ikke anses for en retskraftig afgørelse.
det spørgsmål, som påstanden for højesteret angår, svarer ikke til nogen af de spørgsmål, der
var indeholdt i det af hk foreslåede spørgsmål 1. pro display kunne derfor efter kendelsens
afsigelse have anmodet sø- og handelsretten om yderligere at forelægge det nu foreslåede
spørgsmål. selv om pro display ikke har fulgt denne fremgangsmåde, anser højesteret sig
efter omstændighederne ikke for afskåret fra at realitetsbehandle kæremålet.
herefter, og da de indsigelser, som i øvrigt er fremsat af hk, ikke kan føre til et andet resul-
tat, tager højesteret ikke hk’s afvisningspåstand til følge.
højesteret forstår pro display’s påstand således, at det spørgsmål, som ønskes forelagt for
eu-domstolen, går ud på at få belyst, om en varig funktionsnedsættelse, som ikke afføder
behov for særlige hjælpemidler eller lignende, og som alene består i, at den pågældende ikke
er i stand til at arbejde på fuld tid, skal anses for et handicap i den forstand, hvori dette udtryk
anvendes i rådsdirektiv 2000/78.
højesteret finder, at besvarelsen af dette spørgsmål giver anledning til tvivl, at en besvarelse
må antages at kunne få betydning for afgørelsen af den foreliggende sag, og at det vil være
hensigtsmæssigt at forelægge spørgsmålet for eu-domstolen sammen med de spørgsmål,
som sø- og handelsretten allerede har besluttet af forelægge.
højesteret tager herefter pro display’s påstand til følge som nedenfor bestemt.
                                          thi bestemmes:
i forbindelse med sø- og handelsrettens forelæggelse af spørgsmål for eu-domstolen skal
der tillige stilles spørgsmål om forståelsen af handicapbegrebet i rådsdirektiv 2000/78.
                        højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 7. maj 2010
sag 284/2009
dansk almennyttigt boligselskab - dab
(advokat christian emmeluth)
mod
hk danmark som mandatar for b
(advokat jacob goldschmidt)
i tidligere instans er afsagt kendelse af sø- og handelsretten den 24. august 2009.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, peter blok, asbjørn jensen, niels
grubbe og vibeke rønne.
påstande
kærende, dansk almennyttigt boligselskab - dab, har nedlagt påstand om, at der i forbin-
delse med den præjudicielle forelæggelse for eu-domstolen, som er besluttet ved den påkæ-
rede kendelse, tillige stilles spørgsmål om betydningen af et kompensationsbehov bestående i
en nedsættelse af arbejdstiden i relation til forståelsen af begrebet ”handicap” i direktiv
2000/78/ef om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæfti-
gelse og erhverv.
indkærede, hk danmark som mandatar for b, har principalt påstået afvisning, subsidiært
stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
hovedsagen drejer sig om, hvorvidt dab’s opsigelse af b var i strid med forskelsbehand-
lingsloven, herunder om opsigelsen kunne ske med henvisning til 120-dages reglen i funktio-
nærlovens § 5, stk. 2.
 den 25. februar 2008 blev spørgsmålet om præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen pro-
cederet i sø- og handelsretten, der udsatte sagen på rettens skriftlige tilkendegivelse.
der fremkom imidlertid ikke en skriftlig tilkendegivelse, og den 9. oktober 2008 blev sagen
berammet til hovedforhandling. af retsbogsudskriften vedrørende berammelsen fremgår, at
der i forbindelse med hovedforhandlingen skulle tages stilling til spørgsmålet om forelæg-
gelse for eu-domstolen.
efter hovedforhandlingen afsagde sø- og handelsretten den påkærede kendelse.
anbringender
hk har til støtte for påstanden om afvisning navnlig anført, at dab i sø- og handelsretten fik
medhold i sin påstand om, at der ikke skulle forelægges spørgsmål om forståelsen af handi-
capbegrebet, og at dab derfor er afskåret fra at kære sø- og handelsrettens kendelse. endvi-
dere er dab’s påstand for højesteret så upræcist formuleret, at den ikke er egnet til påken-
delse. kæren vedrører ikke en afgørelse truffet af sø- og handelsretten, da retten ikke har
forholdt sig til det spørgsmål, dab nu ønsker forelagt for eu-domstolen. sø- og handelsret-
tens afgørelse, hvoraf fremgår, at bs helbredsmæssige problemer var et handicap i forskelsbe-
handlingslovens forstand, er en delafgørelse, jf. retsplejelovens § 253, stk. 2, der har retskraft.
sø- og handelsretten kan derfor ikke ændre sin afgørelse af spørgsmålet om handicap. her-
efter har dab ingen retlig interesse i under sagens behandling for sø- og handelsretten at
forelægge spørgsmål om forståelsen af handicapbegrebet. hertil kommer, at kære af en delaf-
gørelse kun kan ske med højesterets tilladelse, jf. retsplejelovens § 392, stk. 1, og en sådan
tilladelse foreligger ikke.
dab har vedrørende formaliteten navnlig anført, at der er væsentlig forskel på det spørgsmål,
som dab ønsker stillet, og de spørgsmål, som hk oprindeligt ønskede forelagt for eu-dom-
stolen. der er således ikke tale om kære af en afgørelse, som dab har fået medhold i. endvi-
dere er dab’s påstand egnet til påkendelse. sø- og handelsretten har afvist, at der skulle
stilles spørgsmål til eu-domstolen vedrørende fortolkning af handicapbegrebet i direktiv
2000/78/ef, og dette kæremål vedrører således et spørgsmål, som sø- og handelsretten har
forholdt sig til. hertil kommer, at sø- og handelsretten ikke har truffet en retskraftig afgørelse
 vedrørende spørgsmålet, om b er handicappet i forskelsbehandlingslovens forstand. sø- og
handelsretten har alene truffet en foreløbig afgørelse i relation til handicapspørgsmålet med
henblik på en stillingtagen til, om det er nødvendigt at stille spørgsmål til eu-domstolen om
definitionen af handicapbegrebet.
med hensyn til realiteten har dab navnlig anført, at arten og karakteren af relevante hjælpe-
foranstaltninger udgør en integreret del af vurderingen af, om der overhovedet er tale om et
handicap. der er uoverensstemmelse mellem vestre landsrets og sø- og handelsrettens for-
tolkning af handicapbegrebet, jf. vestre landsrets dom gengivet i ufr 2008.306. der bør der-
for stilles spørgsmål til eu-domstolen med henblik på afklaring af, om en medarbejder, der
har en funktionsnedsættelse, men hvis kompensationsbehov alene består i en nedsættelse af
arbejdstiden, skal anses for handicappet i direktivets og dermed i forskelsbehandlingslovens
forstand. det vil være procesbesparende, at der stilles spørgsmål vedrørende handicapbegre-
bet samtidig med de øvrige spørgsmål, der i henhold til kendelsen skal forelægges.
hk har vedrørende realiteten navnlig anført, at relevante afhjælpningsforanstaltninger hver-
ken efter eu-direktivet eller forskelsbehandlingsloven indgår i bedømmelsen af, om en per-
son har et handicap. vurderingen af, om det er muligt at anvise foranstaltninger, der giver den
handicappede adgang til beskæftigelse, skal således først foretages, når retten har lagt til
grund, at en person er handicappet.
højesterets begrundelse og resultat
sø- og handelsrettens kendelse tager sigte på at træffe afgørelse om, hvorvidt og i givet fald i
hvilket omfang der skal forelægges spørgsmål for eu-domstolen. rettens udtalelse om, at det
er rettens opfattelse, at bs helbredsmæssige problemer var et handicap i forskelsbehandlings-
lovens forstand, og at der ikke er tilstrækkelig anledning til at forelægge de spørgsmål, som er
omfattet af hk’s spørgsmål 1, må derfor forstås således, at der efter rettens opfattelse ikke
foreligger rimelig tvivl om, at der også var tale om et handicap i den forstand, hvori dette ud-
tryk anvendes i rådsdirektiv 2000/78 af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser
om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.
sø- og handelsrettens udtalelse om handicapbegrebet må på denne baggrund anses for et led i
en procesledende beslutning og kan ikke anses for en retskraftig afgørelse.
 det spørgsmål, som påstanden for højesteret angår, svarer ikke til nogen af de spørgsmål, der
var indeholdt i det af hk foreslåede spørgsmål 1. dab kunne derfor efter kendelsens afsi-
gelse have anmodet sø- og handelsretten om yderligere at forelægge det nu foreslåede
spørgsmål. selv om dab ikke har fulgt denne fremgangsmåde, anser højesteret sig efter om-
stændighederne ikke for afskåret fra at realitetsbehandle kæremålet.
herefter, og da de indsigelser, som i øvrigt er fremsat af hk, ikke kan føre til et andet resul-
tat, tager højesteret ikke hk’s afvisningspåstand til følge.
højesteret forstår dab’s påstand således, at det spørgsmål, som ønskes forelagt for eu-dom-
stolen, går ud på at få belyst, om en varig funktionsnedsættelse, som ikke afføder behov for
særlige hjælpemidler eller lignende, og som alene består i, at den pågældende ikke er i stand
til at arbejde på fuld tid, skal anses for et handicap i den forstand, hvori dette udtryk anvendes
i rådsdirektiv 2000/78.
højesteret finder, at besvarelsen af dette spørgsmål giver anledning til tvivl, at en besvarelse
må antages at kunne få betydning for afgørelsen af den foreliggende sag, og at det vil være
hensigtsmæssigt at forelægge spørgsmålet for eu-domstolen sammen med de spørgsmål,
som sø- og handelsretten allerede har besluttet af forelægge.
højesteret tager herefter dab’s påstand til følge som nedenfor bestemt.
                                         thi bestemmes:
i forbindelse med sø- og handelsrettens forelæggelse af spørgsmål for eu-domstolen skal
der tillige stilles spørgsmål om forståelsen af handicapbegrebet i rådsdirektiv 2000/78.
