                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 12. april 2012
sag 271/2011
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat henrik dupont jørgensen, beskikket)
og
f1
(advokat klaus kastrup-larsen, beskikket)
mod
t
(advokat henrik dupont jørgensen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 11. januar 2011 og af østre
landsrets 5. afdeling den 30. juni 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, poul dahl jensen, vibeke rønne,
jens peter christensen og michael rekling.
påstande
dommen er anket af t med påstand om, at straffen ændres til fængsel.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
f1 har nedlagt påstand om, at t til hende skal betale 161.520 kr., subsidiært et mindre beløb,
dog ikke under 111.520 kr., alt med procesrente af 111.520 kr. fra den 3. februar 2011 og af
restbeløbet fra den 8. marts 2012.
                                                 - 2 -
t har heroverfor påstået stadfæstelse.
anbringender
t har om den idømte forvaring anført, at betingelserne om farlighed og nødvendighed ikke er
opfyldt, jf. straffelovens § 70, stk. 2, nr. 2 og 3. han har ikke tidligere været straffet og var 17
år på gerningstidspunkterne. han har endvidere henvist til de lægelige udtalelser i sagen, her-
under den retspsykiatriske erklæring af 10. juni 2010, hvorefter man ikke med sikkerhed kan
udtale, at han frembyder en sådan nærliggende fare, at anvendelse af forvaring findes påkræ-
vet, og retslægerådets udtalelse af 28. juli 2010, hvorefter han udgør en så nærliggende fare,
at anvendelse af forvaring med stor sandsynlighed er nødvendig til forebyggelse heraf. efter
forarbejderne til straffelovens § 70, stk. 2, kræver dom til forvaring i tilfælde, hvor tiltalte
ikke tidligere har været straffet, at der er betydelig risiko for gentagelse.
anklagemyndigheden har anført, at der i medfør af straffelovens § 70, stk. 2, bør idømmes
forvaring, idet også betingelserne om farlighed og nødvendighed er opfyldt, jf. bestemmelsens
nr. 2 og 3. hans unge alder udelukker ikke anvendelse af forvaring. efter en samlet bedøm-
melse af de lægelige udtalelser, af oplysningerne om ts grænseoverskridende og stærkt
seksualiserede adfærd siden drengeårene, og af karakteren af den pådømte kriminalitet, der er
begået ved to lejligheder med et halvt års mellemrum, herunder navnlig overgrebet mod f1,
der blev bragt i manifest livsfare, må t antages at frembyde væsentlig fare, jf. § 70, stk. 2, nr.
2. alternativet til forvaring er en straf af fængsel, der ikke kan overstige 8 år, da t var 17 år
på gerningstidspunkterne, jf. straffelovens dagældende § 33, stk. 3. den tidsmæssige udstræk-
ning af en tidsbestemt fængselsstraf vil ikke være tilstrækkelig til at forebygge faren, og for-
varing er derfor nødvendig, jf. § 70, stk. 2, nr. 3.
f1 har gjort gældende, at tortgodtgørelsen efter erstatningsansvarslovens § 26 bør forhøjes fra
100.000 kr. til 150.000 kr. hun har henvist til kriminalitetens karakter og de betydelige fysi-
ske og psykiske følger, overgrebet har haft for hende. det idømte beløb er i overensstemmelse
med gældende praksis, men niveauet bør forhøjes væsentligt under hensyn til den tid, der er
gået siden fastlæggelse af niveauet i 2002, og til niveauet i de øvrige nordiske lande, herunder
norge, hvor niveauet for ”oppreisningserstatning” for voldtægt er 150.000 kr. ifølge norges
høyesteretts dom af 19. maj 2011.
                                              - 3 -
t har over for f1 anført, at tortgodtgørelsen er udmålt i overensstemmelse med praksis. der
er ikke – heller ikke med oplysningerne om ”oppreisningserstatning” efter norsk retspraksis –
grundlag for at forhøje niveauet for tortgodtgørelse.
højesterets begrundelse og resultat
under hensyn til, at t var 17 år på gerningstidspunkterne og ikke tidligere har været straffet,
finder højesteret, at der – uanset karakteren af den pådømte kriminalitet og oplysningerne om
hans person – ikke er fuldt tilstrækkeligt grundlag for at anvende forvaring i stedet for fæng-
sel i medfør af straffelovens § 70, stk. 2.
henset til karakteren og beskaffenheden af den alvorlige kriminalitet, som t er fundet skyldig
i, og under hensyn til hans alder på gerningstidspunkterne, fastsætter højesteret straffen til
fængsel i 7 år.
højesteret finder ikke grundlag for at ændre det almindelige niveau for tortgodtgørelse og
stadfæster derfor dommens bestemmelse på dette punkt.
t har fortsat været fængslet under anken.
                                     thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 7 år.
bestemmelsen i landsrettens dom om betaling til f1 stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten og højesteret.
