                             højesterets dom
                           afsagt tirsdag den 17. april 2018
sag 303/2016
(2. afdeling)
akademikerne som mandatar for
a,
b,
c og
d
(advokat steen leonhardt frederiksen for alle)
mod
roskilde universitet
(advokat niels banke)
biintervenienter til støtte for roskilde universitet:
styrelsen for institutioner og uddannelsesstøtte og moderniseringsstyrelsen
(advokat niels banke for begge)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 13. afdeling den 14. november 2016.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, vibeke
rønne, hanne schmidt, jan schans christensen, lars apostoli og kristian korfits nielsen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
det er oplyst, at roskilde universitet har opfyldt landsrettens dom.
                                                - 2 -
anbringender
akademikerne som mandatar for a, b, c og d har anført navnlig, at de har ret til
pensionsbidrag af deres løn som undervisningsassistenter i perioden fra den 1. september
2012, jf. deltidslovens § 4, stk. 3, subsidiært lov om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk. 2. de
manglende pensionsbidrag i denne periode har indebåret forskelsbehandling i strid med
rammeaftalerne om deltidsansættelse og tidsbegrænset ansættelse. appellanterne er således
sammenlignelige med fuldtidsansat videnskabeligt personale (f-vip'ere), der var tilknyttet
den samfundsvidenskabelige basisuddannelse (sam.bas), og som på lige fod med dem indgik i
fordelingen af de samlede opgaver. de er i hvert fald sammenlignelige med videnskabelige
assistenter, der ligeledes indgik i fordelingen af opgaver, og som alle i henhold til
overenskomsten havde ret til pensionsbidrag af deres løn. alle undervisere har uanset
stillingsbetegnelse varetaget samme arbejdsopgaver, mens de har undervist på
basisuddannelsen. de har opfyldt de kvalifikationsmæssige betingelser for ansættelse som f-
vip'ere, da de har videnskabelige kvalifikationer på ph.d.-niveau. der er allerede derfor ikke
grundlag for at anse deres kvalifikationsniveau efter mange års uafbrudt ansættelse på
roskilde universitet for lavere end referencegruppens. f-vip’ere og videnskabelige
assistenter optjener ret til pension i den del af deres arbejdstid, hvor de er knyttet til basis-
uddannelsen. ved fordelingen af opgaver uden hensyn til stillingsbetegnelse og under samme
rammevilkår har universitetet reelt anerkendt, at de i hvert fald i forhold til de undervisnings-
opgaver, der samlet blev fordelt på basisuddannelsen, befandt sig på samme kvalifikationsni-
veau som f-vip’ere. at de befandt sig på samme kvalifikationsniveau som øvrige tilknyttede
videnskabelige assistenter er oplagt, da de selv fungerede som videnskabelige assistenter fra
2009-2012.
ved bedømmelsen af, om der foreligger forskelsbehandling, gælder, hvor det er hensigtsmæs-
sigt, et princip om forholdsmæssig aflønning og forholdsmæssige rettigheder. ansættelsesvil-
kårene, herunder adgangen til pensionsbidrag, må derfor som udgangspunkt bedømmes en-
keltvis. krav på pensionsbidrag er særligt beskyttet, og det er uden betydning for både be-
dømmelsen af, om der foreligger forskelsbehandling, og for opgørelsen af efterbetalingskravet
efter deltidslovens § 4, stk. 3, om undervisningsassistenters timeløn har været større end
sammenlignelige gruppers. det bestrides, at den tabel med timelønninger for videnskabelige
                                                 - 3 -
assistenter, undervisningsassistenter og eksterne lektorer, som er fremlagt af roskilde univer-
sitet, giver et retvisende billede af lønrelationerne.
efter ikrafttrædelsen af lov om tidsbegrænset ansættelse den 1. juni 2003 har appellanterne i
strid med lovens § 5, stk. 2, fået fornyet deres ansættelse mere end to gange. uanset at deres
ansættelsesforhold er undergået løbende og talrige skift med hensyn til stillingsbetegnelse og
hertil knyttede løn- og ansættelsesvilkår, skal de enkelte forlængelser i relation til § 5, stk. 2,
anses for samme ansættelsesforhold. det afgørende er, at appellanterne kontinuerligt har vare-
taget i det væsentlige samme opgaver. godtgørelsen bør fastsættes til 100.000 kr. det er ikke
udtryk for en korrekt forståelse af beskyttelsen efter § 5, stk. 2, når landsretten har anført, at
deres alternativ til fortsat tidsbegrænset ansættelse var ingen ansættelse. roskilde universitet
fandt dem fortsat egnede, da ansættelsesforholdene blev bragt til ophør, og universitetet havde
som følge af de gentagne krænkelser af § 5, stk. 2, over en mangeårig periode pligt til at vide-
reføre ansættelsen af dem. der var i foråret 2012 skabt grundlag for at ansætte eksterne lekto-
rer tidsubegrænset. den begrænsning i adgangen til at ansætte dem i en fast stilling, som fulg-
te af cirkulæret om stillingsstrukturen, kan ikke i en situation, hvor der foreligger et mange-
årigt misbrug af gentagne forlængelser, føre til et lavere godtgørelsesniveau efter lovens § 8,
stk. 1. det vil stride mod formålet med de eu-retlige regler og samtidig medføre, at personer,
der har været udsat for misbrug i form af gentagne forlængelser, vil undlade at påberåbe sig
deres rettigheder i håb om at kunne fortsætte ansættelsen. godtgørelsesniveauet bør afspejle,
at der foreligger et ganske alvorligt misbrug.
roskilde universitets afvisning af at videreføre appellanternes ansættelsesforhold i begyndel-
sen af efterårssemestret 2014 havde en sådan sammenhæng med, at de havde rejst krav over
for universitetet i henhold til deltidsloven og lov om tidsbegrænset ansættelse, at afvisningen
indebar en overtrædelse af lov om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk. 3, og deltidslovens § 4,
stk. 4, om viktimisering. der skal derfor tillige udmåles en godtgørelse efter disse bestemmel-
ser. afvisning af fortsat ansættelse udgør i det mindste en selvstændig krænkelse af deres ret-
tigheder i strid med diskriminationsforbuddet i lov om tidsbegrænset ansættelse § 4, stk. 1.
der bør derfor også udmåles en godtgørelse efter de nævnte bestemmelser.
                                               - 4 -
roskilde universitet har heroverfor anført navnlig, at appellanterne ikke har været udsat for
forskelsbehandling i strid med deltidsloven eller lov om tidsbegrænset ansættelse. på roskilde
universitet findes ikke fuldtidsstillinger eller tidsubegrænsede stillinger, der er sammenligne-
lige med appellanternes stillinger som deltidsansat videnskabeligt personale (d-vip’ere), og
der er ved fastsættelsen af timelønnen for d-vip’ere faktisk taget behørigt højde for, at der
ikke indbetales pensionsbidrag, som tilfældet er for f-vip’ere. d-vip’ere (undervisningsassi-
stenter og eksterne lektorer) kan ikke sammenlignes med f-vip’ere (adjunkt, lektor og pro-
fessor). det skyldes navnlig, at f-vip’eres stillinger er hovedstillinger, der omfatter andre
opgaver af især forskningsmæssig karakter, og at ansættelse som f-vip’er forudsætter doku-
menterede faglige kvalifikationer på et væsentligt højere niveau end påkrævet for ansættelse
som d-vip’er. det kan ikke føre til et andet resultat, at der kan være et vist overlap mellem
de opgaver, der varetages af f-vip’ere og d-vip’ere. at f-vip’ere ved siden af deres forsk-
ningsmæssige og administrative opgaver i et vist omfang varetager nogle af de samme under-
visningsopgaver som d-vip’ere medfører ikke, at stillingerne er sammenlignelige. appellan-
terne opfyldte ikke betingelserne for ansættelse som f-vip’ere og søgte heller ikke sådanne
stillinger. at appellanterne i deres ansættelse som undervisningsassistenter ikke modtog pen-
sionsbidrag kan følgelig ikke udgøre forskelsbehandling efter deltidsloven eller lov om tids-
begrænset ansættelse. selv hvis der måtte være tale om sammenlignelige stillinger, er dette
ikke nok til at konstatere, at appellanterne har været udsat for ulovlig forskelsbehandling, idet
det afgørende er, at deres samlede vederlæggelse ikke er mindre fordelagtig end vederlæggel-
sen i de f-vip-stillinger, som d-vip-stillingen som undervisningsassistent i givet fald er
sammenlignelig med.
roskilde universitet har gentagne gange ansat appellanterne i forskellige stillinger og stil-
lingskategorier, og der er derfor ikke tale om fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbe-
grænsede ansættelser i strid med lov om tidsbegrænset ansættelse § 5, stk. 2. hvis højesteret
måtte komme til, at appellanternes ansættelsesforløb har været i strid med § 5, stk. 2, har
appellanterne ikke været berettiget til at kræve deres ansættelse videreført på sædvanlige
opsigelsesvilkår. appellanterne har, henset til de konkrete omstændigheder ved deres ansæt-
telse, ikke været udsat for en krænkelse, der berettiger til godtgørelse efter lovens § 8, stk. 1.
genansættelserne har været i appellanternes interesse, da de ellers havde mistet deres tilknyt-
ning til roskilde universitet på et tidligere tidspunkt. de har ikke kunnet forvente en fastan-
                                                - 5 -
sættelse, idet en sådan ansættelse ville kræve, at deres faglige kvalifikationer svarede til dem,
der krævedes for ansættelse som f-vip’er.
appellanterne er ikke berettiget til godtgørelse efter § 8, stk. 3, i lov om tidsbegrænset ansæt-
telse, allerede fordi de ikke har været udsat for ulovlig forskelsbehandling. den manglende
forlængelse af deres ansættelsesforhold havde desuden ikke sammenhæng med de krav, de
havde rejst over for roskilde universitet. universitetet ønskede at eliminere den tvivl om
overholdelse af lov om tidsbegrænset ansættelse § 5, stk. 2, som en forlængelse af deres an-
sættelse kunne give anledning til. denne tvivl var rejst i rigsrevisionens beretning af 12. sep-
tember 2012, som først forelå efter, at appellanterne var blevet ansat som undervisningsassi-
stenter for 3 år.
supplerende sagsfremstilling
roskilde universitets rektorat besluttede i 2008 at nedsætte en arbejdsgruppe, hvis formål var
at drøfte deltidsansat videnskabeligt personales (d-vip’ernes) ansættelsesforhold og arbejds-
betingelser samt eventuelt fremlægge forslag til ændringer. i arbejdsgruppens rapport fra 19.
maj 2009 hedder det bl.a.:
       ”6. politik
       for at skabe tryggere rammer i forhold til ansættelsesforholdene for d-vip’erne frem-
       lagde timelærerforeningen i sommeren 2008 et oplæg til en politik for d-vip’erne, jf.
       bilag 5. timelærerforeningen ønskede bl.a., at ansættelsen fremover for d-vip’ere skul-
       le foretages som studieadjunkter/-lektorer eller som videnskabelig assistent for alle som
       ikke havde hovedstilling andetsteds, at forberedelsesnormerne skulle svare til de nor-
       mer, som gælder for eksterne lektorer, og endelig at 15 % af ansættelsestiden skulle af-
       sættes til faglig udvikling, mens tid til administrative opgaver skulle fratrækkes under-
       visningstiden. timelærerforeningen ønskede videre, at d-vip’erne blev tilknyttet en
       forskningsgruppe, at der blev mulighed for finansieret videreuddannelse og finansieret
       deltagelse i konferencer samt at nyuddannedes ansættelser burde være tidsbegrænsede
       og indeholde vejledning med henblik på ph.d.-studier.
       arbejdsgruppen fremlagde det af timelærerforeningen udarbejdede udkast til politik for
       d-vip’ere for direktionen til drøftelse. direktionen besluttede, at man ikke på nuværen-
       de tidspunkt ønskede at udarbejde en egentlig selvstændig politik for d-vip’erne. man
       var dog indstillet på at se på de relevante dele af personalepolitikkerne, jf. nedenfor.
       …
                                               - 6 -
       arbejdsgruppen har endvidere kendskab til, at der ved de centrale overenskomstfor-
       handlinger blev åbnet mulighed for fastansættelse af eksterne lektorer. når denne aftale
       er endelig forhandlet, vil ruc være positivt indstillet overfor så vidt muligt at ansætte
       eksterne lektorer i faste stillinger.
       …
       8. anbefalinger og d-vip’ernes fremtid på ruc
       der er en del d-vip’ere som i dag reelt kun har deres arbejde på ruc. det er i vidt om-
       fang modne medarbejdere, som har været ansat på ruc længe og som har ydet en stor
       indsats på ruc. ruc ønsker så vidt muligt at forbedre arbejdsvilkårene for den pågæl-
       dende gruppe af kompetente medarbejdere.
       såfremt instituttet har mulighed herfor anbefales det hermed, at de pågældende d-
       vip’ere tilbydes ansættelse som videnskabelige assistenter (3-årig ansættelse).”
retsgrundlaget
deltidsloven
i deltidsloven (lov nr. 443 af 7. juni 2001 om gennemførelse af deltidsdirektivet) hedder det i
§ 4 bl.a.:
       ”stk. 3. en lønmodtager, hvis sag i medfør af stk. 1 ikke afgøres efter fagretlige regler,
       og hvis løn i strid med loven er lavere end en sammenlignelig fuldtidsansats, har krav
       på forskellen.
       stk. 4. afskediges en lønmodtager, hvis sag i medfør af stk. 1 ikke afgøres efter fagret-
       lige regler, fordi denne har fremsat krav i henhold til denne lov, skal arbejdsgiveren be-
       tale en godtgørelse.”
en ”sammenlignelig fuldtidsansat” er defineret i bilag til rådets direktiv 97/98/ef af 15. de-
cember 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde. i § 3 hedder det bl.a.:
       ”definitioner
       i denne aftale forstås ved
       …
       2) ”en sammenlignelig fuldtidsansat” en fuldtidsansat i samme virksomhed, der har
       samme type ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold, og som er involveret i samme
       eller tilsvarende arbejde/beskæftigelse, idet der tages hensyn til andre forhold, der kan
       omfatte anciennitet, kvalifikationer/færdigheder.”
lov om tidsbegrænset ansættelse
                                                - 7 -
i lov om tidsbegrænset ansættelse (lov nr. 907 af 11. september 2008 med senere ændring),
der gennemfører direktivet om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, hedder det
i § 3, stk. 4:
       ”ved en sammenlignelig fastansat forstås i denne lov en fastansat i samme virksomhed,
       der er i et tidsubegrænset ansættelsesforhold, og som udfører samme eller tilsvarende
       arbejde, idet der tages hensyn til kvalifikationer og færdigheder.”
i lovens § 5 hedder det bl.a.:
       ”§ 5. fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold kan
       kun ske, hvis fornyelsen er begrundet i objektive forhold, jf. dog undtagelsen i stk. 2…
       …
       stk. 2. for ansatte, der er beskæftiget med undervisnings- og forskningsvirksomhed ved
       statslige institutioner samt selvejende institutioner, der overvejende er finansieret af til-
       skud fra staten, og hvor staten fastsætter eller aftaler løn- og ansættelsesvilkår, gælder,
       at fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold højst kan
       ske to gange. bestemmelsen finder dog ikke anvendelse for ansatte, der er beskæftiget
       med undervisning ved frie grundskoler, efterskoler, husholdnings- og håndarbejdsskoler
       samt private gymnasier.”
i lovens § 8 hedder det bl.a.:
       ”§ 8. en lønmodtager, hvis rettigheder i henhold til denne lov er krænket, kan tilkendes
       en godtgørelse.
       stk. 2. en lønmodtager, hvis løn i strid med loven er lavere end en sammenlignelig fast-
       ansats, har krav på forskellen.
       stk. 3. afskediges en lønmodtager, fordi denne har rejst krav i henhold til denne lov,
       skal arbejdsgiveren betale en godtgørelse.”
i forslag til lov om tidsbegrænset ansættelse hedder det i bemærkningerne til § 5 og § 8 (fol-
ketingstidende 2002-03, tillæg a, lovforslag nr. l 202, s. 6283-84) bl.a.:
       ”til § 5
       …
       som en undtagelse fremgår det af stk. 2, at der for ansatte, der er beskæftiget med un-
       dervisnings- og forskningsvirksomhed ved statslige institutioner samt selvejende institu-
       tioner, der er overvejende finansieret af tilskud fra staten, og hvor staten fastsætter eller
       aftaler løn- og ansættelsesvilkår, gælder, at fornyelse af flere på hinanden følgende tids-
                                               - 8 -
     begrænsede ansættelsesforhold højst kan ske 2 gange. institutioner omfattet af stk. 2 er
     fx universiteter, videregående uddannelsesinstitutioner, sektorforskningsinstitutioner,
     erhvervsskoler og maritime uddannelsescentre.
     undtagelsesbestemmelsen på dette særlige område er motiveret af, at det vurderes, at
     det for de konkrete ansættelsesforhold er vanskeligt at angive objektive begrundelser for
     forlængelse af tidsbegrænsede ansættelsesforhold, fordi behovet for at kunne forlænge
     ansættelsesforholdene er begrundet i sektorens særlige karakter og struktur.
     det pågældende undervisningsområde er kendetegnet ved væsentlige udsving i søgnin-
     gen til de enkelte uddannelser, fag og kurser. ligeledes er en betydelig del af den på-
     gældende forskningsvirksomhed finansieret af private fonde og de statslige forsknings-
     råd som midlertidige bevillinger. der er behov for at kunne bevare fleksibiliteten og
     dermed i et vist omfang at kunne forlænge tidsbegrænsede ansættelsesforhold. på linie
     med øvrige oecd-lande nødvendiggør hensynet til den videnskabelige konkurrence og
     hensynet til at bevare en dynamisk videnskabelig udviklingskultur på universiteterne,
     der er kendetegnet ved en høj specialiseringsgrad, at blandt andet en del af forskerne
     fortsat ansættes i tidsbegrænsede stillinger, der kan forlænges. af den årsag er det fun-
     det mest hensigtsmæssigt at anvende direktivets mulighed for at fastsætte antallet af
     gange, et tidsbegrænset ansættelsesforhold kan fornys. denne implementeringsform an-
     tages endvidere at være enklere at administrere på disse områder.
     det foreslås derfor, at fornyelser af tidsbegrænsede ansættelser på dette område falder
     uden for betingelserne i stk. 1 om, at fornyelse kun kan ske, hvis der er en objektiv be-
     grundelse herfor. til gengæld kan fornyelse kun ske op til 2 gange.
     …
     til § 8
     …
     i stk. 1 foreslås det, at lønmodtageren kan få en godtgørelse, hvis arbejdsgiveren har
     krænket lønmodtagerens rettigheder efter loven. udmålingen af godtgørelsens størrelse
     afhænger af de konkrete omstændigheder i den enkelte sag. der kan være tale om et-
     hvert ansættelsesvilkår sammenlignet med en fuldtidsansat, medmindre der er en objek-
     tiv begrundelse for forskelsbehandlingen.
     …
     i stk. 3 foreslås indsat en viktimiseringsbestemmelse. hvis lønmodtageren bliver afske-
     diget, fordi han eller hun har rejst et krav i henhold til loven, skal arbejdsgiveren betale
     en godtgørelse, der fastsættes ud fra omstændighederne i den konkrete sag. godtgørelse
     for usaglig afskedigelse kendes også fra fx funktionærloven, kønsligestillingslovene og
     deltidsloven. muligheden for at få godtgørelse i henhold til denne bestemmelse medfø-
     rer dog ikke, at en lønmodtager, der også opfylder betingelserne for ret til godtgørelse
     for usaglig afskedigelse i fx funktionærloven, får ret til godtgørelse efter flere regelsæt.”
praksis fra eu-domstolen
                                                - 9 -
eu-domstolen har om fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelses-
kontrakter i dom af 13. marts 2014 sag c-190/13 (márquez samohano), præmis 60, anført:
      ”60. henset til samtlige ovenstående bemærkninger skal det første spørgsmål besvares
      med, at rammeaftalens § 5 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national
      lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter universiteterne kan foretage en
      fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som er
      indgået med eksterne lektorer, uden nogen begrænsning af den maksimale samlede va-
      righed eller antallet af de gange, sådanne kontrakter kan fornyes, forudsat at sådanne
      kontrakter er begrundet i objektive omstændigheder som omhandlet i rammeaftalens
      § 5, stk. 1 litra a), hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. det påhvi-
      ler imidlertid også denne ret konkret at kontrollere, at den i hovedsagen omhandlede
      fornyelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter rent fak-
      tisk havde til formål at dække midlertidige behov, og at en lovgivning som den i hoved-
      sagen omhandlede ikke reelt blev anvendt til at dække faste og varige behov for rekrut-
      tering af undervisningspersonale.”
i eu-domstolens dom af 26. januar 2012 sag c-586/10 (kücük) anføres i præmis 36 og 37:
      ”36. i denne henseende bemærkes, at domstolen allerede har fastslået, at fornyelse af
      tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold for at dække behov, der
      faktisk ikke er midlertidige, men derimod faste og varige, ikke er begrundet i henhold til
      tba-rammeaftalen (jf. i denne retning dommen i sagen angelidaki m.fl., præmis 103).
      37. en sådan anvendelse af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesfor-
      hold er i direkte modstrid med den forudsætning, hvorpå tba-rammeaftalen hviler,
      nemlig forudsætningen om, at tidsubegrænsede ansættelseskontrakter udgør den sæd-
      vanlige ansættelsesform, selv om tidsbegrænsede ansættelseskontrakter er en beskæfti-
      gelsesform i visse sektorer, inden for visse erhverv og ved visse former for aktiviteter
      (jf. dommen i sagen adeneler m.fl., præmis 61).”
om godtgørelsens størrelse anføres i eu-domstolens dom af 14. september 2016 i de forenede
sager c-184/15 og c-197/15 (florentina martínez andrés m.fl.) i præmis 36-38 og 51:
      ”36. selv om eu-retten således fastsætter en forpligtelse for medlemsstaterne til at træf-
      fe præventive foranstaltninger, anføres der ikke deri særlige sanktioner for det tilfælde,
      at der konstateres misbrug. i et sådant tilfælde påhviler det de nationale myndigheder at
      vedtage foranstaltninger, der ikke alene skal være forholdsmæssige, men tillige til-
      strækkeligt effektive og afskrækkende med henblik på at sikre, at de regler, der er fast-
      sat i medfør af rammeaftalen, har fuld gennemslagskraft (jf. i denne retning dom af
      4.7.2006, adeneler m.fl., c-212/04, eu:c:2006:443, præmis 94, af 7.9.2006, marrosu
      og sardino, c-53/04, eu:c:2006:517, præmis 51, af 7.9.2006, vassallo, c-180/04,
      eu:c:2006:518, præmis 36, og af 3.7.2014, fiamingo m.fl., c-362/13, c-363/13 og c-
                                                - 10 -
      407/13, eu:c:2014:2044, præmis 62, samt kendelse af 11.12.2014, león medialdea, c-
      86/14, ikke trykt i sml., eu:c:2014:2447, præmis 44).
      37. når der ikke findes eu-retlige bestemmelser på området, må de nærmere bestem-
      melser for gennemførelsen af sådanne regler, der henhører under hver medlemsstats na-
      tionale retsorden i medfør af princippet om medlemsstaternes procesautonomi, imidler-
      tid ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende situationer på grund-
      lag af national ret (ækvivalensprincippet), og de må ikke i praksis gøre det umuligt eller
      uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges borgerne i henhold
      til unionens retsorden (effektivitetsprincippet) (dom af 4.7.2006, adeneler m.fl., c-
      212/04, eu:c:2006:443, præmis 95, af 7.9.2006, vassallo, c-180/04, eu:c:2006:518,
      præmis 37, og af 3.7.2014, fiamingo m.fl., c-362/13, c-363/13 og c-407/13,
      eu:c:2014:2044, præmis 63, samt kendelse af 11.12.2014, león medialdea, c-86/14,
      ikke trykt i sml., eu:c:2014:2447, præmis 45).
      38. heraf følger, at hvis et misbrug som følge af flere på hinanden følgende tidsbegræn-
      sede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold har fundet sted, skal en foranstalt-
      ning, der på effektiv og tilsvarende vis sikrer beskyttelsen af arbejdstagerne, kunne fin-
      de anvendelse, således at misbruget sanktioneres behørigt, og konsekvenserne af tilside-
      sættelsen af eu-retten elimineres. medlemsstaterne skal nemlig ifølge selve ordlyden af
      artikel 2, første afsnit, i direktiv 1999/70 »træffe de foranstaltninger, der er nødvendige
      for, at de til enhver tid kan nå de resultater, der er foreskrevet i dette direktiv« (jf. dom
      af 4.7.2006, adeneler m.fl., c-212/04, eu:c:2006:443, præmis 102, af 7.9.2006, vas-
      sallo, c-180/04, eu:c:2006:518, præmis 38, og af 3.7.2014, fiamingo m.fl., c-362/13,
      c-363/13 og c-407/13, eu:c:2014:2044, præmis 64).
      51. det tilkommer derfor den berørte medlemsstats retslige myndigheder at sikre over-
      holdelsen af rammeaftalens § 5, stk. 1, idet de holder øje med, at de arbejdstagere, der
      har været udsat for misbrug som følge af anvendelsen af flere på hinanden følgende
      tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, ikke afholder sig fra – i håbet om at kunne fort-
      sætte ansættelsen i den offentlige sektor – at gøre deres rettigheder gældende for de na-
      tionale myndigheder, herunder for domstolene, rettigheder, der følger af gennemførel-
      sen i den nationale lovgivning af alle de præventive foranstaltninger, der er fastsat i
      rammeaftalens § 5, stk. 1 (dom af 23.4.2009, angelidaki m.fl., c-378/07 – c-380/07,
      eu:c:2009:250, præmis 165).”
finansministeriets cirkulære
finansministeriets cirkulære nr. 9427 af 13. juni 2007 om stillingsstruktur for videnskabeligt
personale ved universiteter indeholder som bilag bl.a. et notat om stillingsstruktur 2007. ud
over det anførte i landsrettens dom fremgår af cirkulæret bl.a.:
      ”revisionen af stillingsstrukturen
      …
      hovedstillinger
      …
                                               - 11 -
      universitetets kerneopgaver er at drive forskning og give forskningsbaseret undervis-
      ning indtil højeste internationale niveau. derfor omfatter hovedstillingerne både forsk-
      ning – herunder forpligtelse til publicering og videnskabelig formidling – og forsk-
      ningsbaseret undervisning.
      …
      universitetets ledelse på alle niveauer har ansvaret for, at der er sammenhæng mellem
      den forskning, der udføres, og de uddannelser universitet tilbyder. ligeledes er universi-
      tetsledelsen ansvarlig for, at balancen mellem forskning og undervisning bliver opret-
      holdt, således at universitet til stadighed er i stand til at dække behovet for forsknings-
      baseret undervisning og dermed opfylde sin forpligtelse til at drive forskning og give
      forskningsbaseret uddannelse indtil højeste internationale niveau.”
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaring af b og thyge enevoldsen.
højesterets begrundelse og resultat
1. sagens baggrund og problemstillinger
appellanterne, a, b, c og d, har alle i langt størstedelen af deres arbejdsliv været ansat på
roskilde universitet navnlig med henblik på at varetage opgaver på den
samfundsvidenskabelige basisuddannelse, sam.bas (efter det oplyste fra 2013 den
samfundsvidenskabelige bacheloruddannelse, sam.bach). bortset fra enkelte perioder har de
kontinuerligt været ansat i tidsbegrænsede deltidsstillinger uden ret til pension. de har ikke
haft hovedstillinger andet sted. de har senest i perioden fra den 1. september 2012 til
ansættelsesophøret den 31. august 2014 været ansat som undervisningsassistenter.
sagen angår i første række, om appellanterne har ret til pensionsbidrag af den løn, som de
modtog som undervisningsassistenter i deres seneste ansættelsesperiode fra 2012 til 2014. i
anden række angår sagen, om de har ret til godtgørelse for krænkelse af deres rettigheder efter
deltidsloven eller lov om tidsbegrænset ansættelse.
2. pension af lønnen som undervisningsassistent
appellanterne har gjort gældende, at de i medfør af deltidslovens § 4, stk. 3, subsidiært lov
om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk. 2, har krav på pensionsbidrag af deres løn som under-
                                               - 12 -
visningsassistenter. de har principalt henvist til, at de er blevet forskelsbehandlet i forhold til
det fuldtidsansatte videnskabelige personale (f-vip’ere), som var tilknyttet sam.bas/sam.-
bach-uddannelsen, subsidiært i forhold til videnskabelige assistenter, der ligeledes indgik i
opgavefordelingen.
efter deltidslovens § 4, stk. 3, har en lønmodtager, hvis sag i medfør af stk. 1 ikke kan afgøres
efter fagretlige regler, og hvis løn i strid med loven er lavere end en sammenlignelig fuldtids-
ansat, krav på forskellen. ved ”en sammenlignelig fuldtidsansat” forstås ”en fuldtidsansat i
samme virksomhed, der har samme type ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold, og som
er involveret i samme eller tilsvarende arbejde/beskæftigelse, idet der tages hensyn til andre
forhold, der kan omfatte anciennitet, kvalifikationer/færdigheder”, jf. rammeaftalen om del-
tidsarbejde § 3, stk. 2.
efter lov om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk. 2, har en lønmodtager, hvis løn i strid med
loven er lavere end en sammenlignelig fastansats, krav på forskellen. ved ”en sammenlignelig
fastansat” forstås ”en fastansat i samme virksomhed, der er i et tidsubegrænset ansættelses-
forhold, og som udfører samme eller tilsvarende arbejde, idet der tages hensyn til kvalifika-
tioner og færdigheder”, jf. lov om tidsbegrænset ansættelse § 3, stk. 4.
2.1. om sammenligning med f-vip’ere
højesteret lægger efter oplysningerne i sagen til grund, at appellanterne som undervisningsas-
sistenter – i lighed med deres tidligere ansættelser – har varetaget forelæsning og holdunder-
visning, projektvejledning, eksamensafholdelse og en række administrative opgaver på
sam.bas/sam.bach-uddannelsen. højesteret lægger endvidere til grund, at denne opgavevare-
tagelse i det væsentlige har svaret til undervisningsopgaver mv., som de f-vip’ere, der var
tilknyttet sam.bas/sam.bach-uddannelsen, også varetog.
efter stillingsstrukturen for videnskabeligt personale, som fastlagt ved finansministeriets cir-
kulære nr. 9427 af 13. juni 2007, udgøres f-vip-stillinger ved universiteterne af følgende
stillingskategorier: adjunkt/forsker/post doc., lektor/seniorforsker og professor med særlige
opgaver/professor. universiteternes kerneopgave er at drive forskning og give forskningsba-
seret undervisning indtil højeste internationale niveau, og de nævnte hovedstillinger for f-
                                               - 13 -
vip’ere omfatter derfor både forskning, herunder pligt til publicering og videnskabelig for-
midling, og forskningsbaseret undervisning. henset hertil finder højesteret efter en samlet
vurdering, at den stilling, som appellanterne varetog i den omhandlede periode 2012-2014,
ikke er sammenlignelig med f-vip-stillinger, og at der dermed ikke har været tale om for-
skelsbehandling efter deltidslovens § 4, stk. 3, eller lov om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk.
2, i forhold til disse stillinger.
2.2. om sammenligning med videnskabelige assistenter
efter stillingsstrukturen, som fastsat i det nævnte cirkulære fra finansministeriet, sker ansæt-
telse som videnskabelig assistent for en periode af indtil tre år og uden mulighed for genan-
sættelse udover de tre år.
som nævnt har en lønmodtager, hvis løn i strid med loven om tidsbegrænset ansættelse er
lavere end en sammenlignelig fastansats løn, krav på forskellen, jf. lovens § 8, stk. 2. da en
videnskabelig assistent ikke kan ansættes tidsubegrænset (fastansættes), kan denne stilling
ikke indgå som en sammenlignelig stilling ved vurderingen af, om appellanternes krav om
pension kan støttes på § 8, stk. 2.
spørgsmålet er herefter, om appellanternes krav om pension kan støttes på deltidslovens § 4,
stk. 3.
stillingen som videnskabelig assistent er ifølge cirkulæret om stillingsstrukturen en tidsbe-
grænset videnskabelig stilling. hovedopgaverne for en videnskabelig assistent er forskning
og/eller undervisning. en mindre del af arbejdstiden kan anvendes på faglig udvikling samt
varetagelse af andre opgaver. ansættelse som videnskabelig assistent må antages at have som
forudsætning, at den pågældende har til hensigt at indlede eller fortsætte en forskerkarriere og
eventuelt med tiden kvalificere sig til en fast stilling på universitet eller anden tilsvarende
institution. ansættelsesvilkårene, herunder retten til pension, må anses for fastsat i lyset heraf.
højesteret finder på denne baggrund efter en samlet vurdering, at den stilling, som appellan-
terne varetog i perioden 2012-2014, ikke er sammenlignelig med stillingen som videnskabelig
assistent. det kan ikke føre til en anden bedømmelse, at appellanterne – ud fra andre hensyn –
har været ansat som videnskabelige assistenter i perioden 2009-2012. der har dermed heller
                                                - 14 -
ikke i forhold til denne stillingskategori været tale om forskelsbehandling efter deltidslovens §
4, stk. 3.
2.3. konklusion vedrørende pension (påstand 1 og 2)
efter det anførte frifindes roskilde universitet for appellanternes påstand 1 og 2.
3. godtgørelseskravet
for ansatte, der er beskæftiget med undervisnings- og forskningsvirksomhed ved bl.a. statsli-
ge institutioner, gælder efter lov om tidsbegrænset ansættelse § 5, stk. 2, at fornyelse af flere
på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelsesforhold højst kan ske to gange. bestem-
melsen omfatter efter lovforarbejderne bl.a. tidsbegrænsede ansættelser på universiteter.
§ 5, stk. 2, trådte i kraft den 1. juni 2003, og spørgsmålet er derfor, om der efter dette tids-
punkt er sket fornyelse af appellanternes tidsbegrænsede ansættelse i strid med bestemmelsen.
højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at appellanterne under hele deres ansættelse på
roskilde universitet i al væsentlighed varetog de samme undervisningsopgaver mv. på
sam.bas/sam.bach-uddannelsen. højesteret finder på denne baggrund, at appellanterne – uan-
set de forskellige stillingsbetegnelser som ekstern lektor, videnskabelig assistent og undervis-
ningsassistent – må anses for i realiteten kontinuerligt at have været ansat i den samme stil-
ling. højesteret tiltræder derfor, at roskilde universitet har overtrådt lov om tidsbegrænset
ansættelse § 5, stk. 2, og at appellanterne er berettiget til godtgørelse efter lovens § 8, stk. 1.
højesteret tiltræder endvidere, at det ikke er godtgjort, at undladelsen af at genansætte appel-
lanterne i 2014 var et udslag af, at de i juli 2013 over for roskilde universitet havde rejst krav
i henhold til deltidsloven og lov om tidsbegrænset ansættelse. roskilde universitet har derfor
ikke overtrådt lov om tidsbegrænset ansættelse § 8, stk. 3, eller deltidslovens § 4, stk. 4. høje-
steret lægger herved navnlig vægt på, at roskilde universitets ændring af sin praksis vedrø-
rende fornyelse af tidsbegrænset ansættelse var af generel karakter og således omfattede alle
ansatte, der var ansat tidsbegrænset.
                                               - 15 -
efter eu-domstolens praksis skal godtgørelsen fastsættes således, at den ikke alene skal være
forholdsmæssig, men tillige skal være tilstrækkelig effektiv og afskrækkende med henblik på
at sikre, at reglerne har fuld gennemslagskraft. godtgørelsen skal være effektiv og sikre be-
skyttelse af arbejdstageren, således at misbrug sanktioneres behørigt, og konsekvenserne af en
tilsidesættelse elimineres, jf. herved bl.a. eu-domstolens dom af 14. september 2016 i de
forenede sager c-184/15 og c-197/15 (florentina martínez andrés m.fl.), præmis 36-38 og
præmis 51.
højesteret finder efter en samlet vurdering, at den godtgørelse, som roskilde universitet som
følge af overtrædelsen af lov om tidsbegrænset ansættelse § 5, stk. 2, skal betale til hver af
appellanterne, bør fastsættes til 75.000 kr., jf. lovens § 8, stk. 1. højesteret har herved lagt
vægt på, at der har været tale om en række brud på § 5, stk. 2, siden bestemmelsens ikrafttræ-
den den 1. juni 2003, at fornyelserne af de tidsbegrænsede ansættelsesforhold er sket i strid
med forudsætningerne bag finansministeriets cirkulære om stillingsstrukturen, og at roskilde
universitet ved fornyelserne har fået dækket sit løbende behov for undervisning og løsning af
administrative opgaver på sam.bas/sam.bach-uddannelsen uden at fastansætte appellanterne,
som har haft størstedelen af deres arbejdsliv på roskilde universitet.
4. konklusion og sagsomkostninger
roskilde universitet frifindes for appellanternes påstand 1 og 2 vedrørende pension.
roskilde universitet skal til hver af appellanterne betale en godtgørelse på 75.000 kr. da
roskilde universitet har opfyldt landsrettens dom ved betaling af 25.000 kr. til hver af appel-
lanterne, skal universitetet yderligere betale 50.000 kr. med procesrente fra den 15. september
2014 til hver af appellanterne.
efter sagens udfald og karakter skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for landsret og
højesteret til nogen anden part.
                                      thi kendes for ret:
roskilde universitet frifindes for a, b, c og ds påstand 1 og 2.
                                            - 16 -
roskilde universitet skal inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse til hver af ap-
pellanterne, a, b, c og d, betale yderligere 50.000 kr. med procesrente fra den 15. september
2014.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret og højesteret til nogen anden part.
