                                          udskrift
                                               af
                              østre landsrets dombog
                                         ____________
                                             dom
afsagt den 10. oktober 2012 af østre landsrets 5. afdeling
(landsdommerne thomas lohse, michael kistrup og mette undall-behrend (kst.)).
5. afd. nr. b-3171-11:
if skadeforsikring
filial af if skadeforsäkring ab
(advokat michael steen wiisbye)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten v/advokat henrik nedergaard thomsen)
denne sag, der er anlagt ved retten i glostrup den 22. december 2010, er ved kendelse af 6.
oktober 2011 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk.
1.
sagen drejer sig om, hvorvidt arbejdsskadesikringslovens bestemmelser om kapitalisering af
erhvervsevnetabserstatning er til hinder for, at den fulde erhvervsevnetabserstatning kan be-
gæres kapitaliseret i en sag som den foreliggende, hvor skadelidtes erhvervsevnetab overstiger
50 pct., og hvor der på tidspunktet for udbetaling af erhvervsevnetabserstatning efter arbejds-
skadesikringsloven allerede er udbetalt en fuldt kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter
erstatningsansvarsloven, og skadelidte har anerkendt derved at være fyldestgjort også i hen-
hold til arbejdsskadesikringsloven.
                                                 - 2 -
sagsøgeren, if skadeforsikring, filial af if skadeforsikring ab (herefter benævnt if skade-
forsikring), har nedlagt følgende påstande:
    1. sagsøgte, ankestyrelsen, tilpligtes at anerkende, at ankestyrelsens afgørelse af 26.
        juni 2009 ikke er gyldig.
    2. sagsøgte, ankestyrelsen, tilpligtes at anerkende, at if skadeforsikring med den erstat-
        ning, selskabet har udbetalt til a i henhold til erhvervsansvarsforsikringen, fuldt ud
        har opfyldt sin pligt til at erstatte as erhvervsevnetab efter ulykken den 14. maj 2003 i
        henhold til arbejdsskadeforsikringen, og at if skadeforsikring således ikke har pligt til
        at udbetale yderligere erhvervsevnetabserstatning i henhold til arbejdsskadeforsikrin-
        gen.
sagsøgte har over for if skadeforsikrings påstand 1 påstået frifindelse og over for påstand 2
principalt afvisning, subsidiært frifindelse.
sagsfremstilling
a var den 14. maj 2003 udsat for en arbejdsulykke, da han under arbejde som arbejdsmand
blev skubbet ned fra et stillads af nogle væltende spær. efter at være faldet ned fik a spærene
over sig, hvorved han pådrog sig kraniebrud og blødning i kraniet.
arbejdsskadestyrelsen anerkendte den 30. september 2003 hændelsen som en arbejdsskade.
as arbejdsgiver havde tegnet såvel erhvervsansvarsforsikring som arbejdsskadeforsikring hos
if skadeforsikring, og det er ubestridt, at a var berettiget til erstatning efter såvel erstatnings-
ansvarsloven som arbejdsskadesikringsloven.
i henhold til erhvervsansvarsforsikringen udbetalte if skadeforsikring i 2005 a conto
1.655.733,63 kr. i erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarsloven, svarende til et
erhvervsevnetab på 65 pct.
                                               - 3 -
ved afgørelse af 22. februar 2006 vurderede arbejdsskadestyrelsen as erhvervsevnetab til 75
pct. og fastsatte samtidig den løbende erstatning til 13.612 kr. månedligt.
på baggrund af en klage fra a forhøjede arbejdsskadestyrelsen den 6. marts 2006 den for a
fastsatte årsløn og ændrede derfor den løbende erstatning til 13.936 kr. månedligt.
if skadeforsikring ankede arbejdsskadestyrelsens afgørelse dels på grund af fastsættelsen af
årslønnen, dels fordi a efter if skadeforsikrings opfattelse ikke havde krav på yderligere er-
statning på grund af udbetalingen efter erstatningsansvarsloven.
den 13. november 2006 stadfæstede ankestyrelsen arbejdsskadestyrelsens afgørelse. om
spørgsmålet om betydningen af den allerede udbetalte erstatning efter erstatningsansvarsloven
udtalte ankestyrelsen blandt andet:
      ”…
      derudover bemærker vi, at arbejdsskadelovgivningen er primær i forhold til er-
      statningsansvarsloven, hvorfor den, der allerede har betalt erstatning efter erstat-
      ningsansvarsloven, har krav på at få udbetalt det erstatningsbeløb af samme art,
      som forsikringsselskabet i henhold til arbejdsskadeloven har pligt til at betale.
      hvis der således er betalt erstatning efter erstatningsansvarsloven, og dette beløb
      overstiger det beløb, der skal betales efter arbejdsskadeloven, har den tilskade-
      komne ikke krav på yderligere erstatning. hvis de ønsker en konkret beregning af
      størrelsen af det beløb a er berettiget til efter arbejdsskadeloven kan de henvende
      dem til arbejdsskadestyrelsen.
      …”
efter en begæring om kapitalisering af det størst mulige beløb af den løbende erhvervsevne-
tabserstatning fastsatte arbejdsskadestyrelsen ved afgørelse af 6. december 2006 et kapital-
beløb pr. 1. januar 2007 til 1.112.488 kr. (svarende til et erhvervsevnetab på 50 pct.) og den
løbende ydelse pr. samme dato til 4.770 kr. månedligt (svarende til de resterende 25 pct. af
erhvervsevnetabet).
if skadeforsikring anmodede herefter arbejdsskadestyrelsen om at beregne hele erhvervsev-
netabserstatningen på 75 pct. som et kapitalbeløb, da a efter if skadeforsikrings opfattelse
ikke havde krav på yderligere erstatning, fordi den allerede udbetalte erstatning efter erstat-
ningsansvarsloven oversteg den erstatning, han efter if skadeforsikrings beregninger havde
krav på efter arbejdsskadesikringsloven.
                                                - 4 -
i marts 2007 udbetalte if skadeforsikring yderligere 298.668 kr. til a i erhvervsevnetab-
serstatning efter erstatningsansvarsloven, således at der i alt var udbetalt erhvervsevnetabs-
erstatning efter erstatningsansvarsloven med 1.954.402 kr., svarende til et erhvervsevnetab på
75 pct.
as advokat lasse dalberg meddelte ved e-mail af 22. januar 2007 og brev af 27. marts 2007
til if skadeforsikring, at a accepterede, at erhvervsevnetabserstatningen (i arbejdsskadesagen)
kapitaliseredes fuldt ud, og at erstatningssagen blev afsluttet uden yderligere erstatningsud-
betaling i arbejdsskadesagen.
ved afgørelse af 2. juli 2007 fastholdt arbejdsskadestyrelsen, at der ikke kunne ske kapitali-
sering af erhvervsevnetabserstatning ud over, hvad der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, da
der ikke var lovhjemmel hertil.
ved brev af 16. juli 2007 oplyste arbejdsskadestyrelsen efter ønske fra if skadeforsikring
endvidere, at hvis tilskadekomne efter arbejdsskadelovens regler kunne kapitalisere hele den
efter arbejdsskadeloven tilkendte løbende erstatning for erhvervsevnetab, ville kapitalbeløbet
for 75 pct. erhvervsevnetab udgøre 1.668.731 kr. opgjort pr. 1. januar 2007.
if skadeforsikring ankede arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 2. juli 2007 til ankestyrelsen,
som den 26. juni 2009 stadfæstede afgørelsen. af ankestyrelsens afgørelse fremgår blandt
andet:
        ”resultatet er:
           • erstatning for tab af erhvervsevne kan ikke kapitaliseres ud over 50 procent.
        vi er således kommet til samme resultat som arbejdsskadestyrelsen.
        (…)
        begrundelsen for afgørelsen
        der er ikke lovhjemmel til at kapitalisere erstatning for tab af erhvervsevne ud
        over 50 procent.
                                                - 5 -
      vi har lagt vægt på, at det fremgår af § 43 i lov om forsikring mod følger af ar-
      bejdsskade, at løbende årlig erstatning på 50 procent og derover efter begæring fra
      den skadelidte kan omsættes til et kapitalbeløb svarende til 50 procents erhvervs-
      evnetabserstatning. vi har endvidere lagt vægt på, at der ikke er hjemmel til at
      gøre undtagelser, heller ikke efter en konkret vurdering.
      i as sag er der tilkendt erstatning for tab af erhvervsevne svarende til 75 procent.
      det fremgår af sagens oplysninger, at der er anmodet om kapitalisering og at ar-
      bejdsskadestyrelsen ved afgørelse af 6. december 2006 kapitaliserede størst muligt
      beløb af den løbende erstatning. det fremgår endvidere, at resten af erstatningen
      vil blive udbetalt som en månedlig ydelse.
      henset til, at der er kapitaliseret størst muligt beløb af den løbende erstatning, kan
      der ikke kapitaliseres yderligere.
      i as sag er der også tilkendt erstatning for tab af erhvervsevne efter erstatnings-
      ansvarsloven. forsikringsselskabet har oplyst, at erstatningen efter erstatningsan-
      svarsloven udgør 75 procent og at hele erstatningen er udbetalt som kapitalbeløb.
      da erstatning efter arbejdsskadelovgivningen er primær i forhold til erstatning ef-
      ter erstatningsansvarsloven eksisterer der derfor et krav mellem skadevolders for-
      sikringsselskab på ansvarssiden og forsikringsselskabet i arbejdsskadesagen, der i
      aktuelle sag for begges vedkommende er if… skadeforsikring.
      den resterende månedlige ydelse skal på baggrund af kravet derfor udbetales til
      skadevolders forsikringsselskab og dette skal ske, indtil skadevolders forsikrings-
      selskab på ansvarssiden ikke længere har et modkrav.
      det skal bemærkes, at arbejdsskadestyrelsen alene vejledende har oplyst if…
      skadesikring om kapitalværdien for erhvervsevnetabserstatning svarende til 75
      procent efter arbejdsskadelovgivningen.
      (…)”
retsgrundlag
de relevante bestemmelser i den dagældende arbejdsskadesikringslov (lovbekendtgørelse nr.
943 af 16. oktober 2000) har følgende ordlyd:
      ”
      § 32. (…)
      (…)
      stk. 4. erstatningen tilkendes som en løbende ydelse, medmindre denne kapitali-
      seres efter reglerne i § 43.
      (…)”
                                               - 6 -
      ”
      § 40. (…)
      stk. 2. er der som følge af arbejdsskaden udbetalt skadelidte eller dennes efter-
      ladte erstatning af en erstatningsansvarlig skadevolder eller dennes forsikringssel-
      skab, har skadevolderen henholdsvis forsikringsselskabet krav på af arbejdsskade-
      forsikringsselskabet eller arbejdsmarkedets erhvervssygdomssikring at få godt-
      gjort det erstatningsbeløb af samme art, som arbejdsskadeforsikringsselskabet el-
      ler arbejdsmarkedets erhvervssygdomssikring har pligt til at betale på det tids-
      punkt, hvor kravet fremsættes.”
      ”
      § 43. løbende årlig erstatning tilkendt efter § 32 for tab af erhvervsevne på min-
      dre end 50 pct. skal normalt og uden den erstatningsberettigedes samtykke om-
      sættes til et kapitalbeløb. af løbende årlig erstatning tilkendt for tab af erhvervs-
      evne på 50 pct. og derover omsættes efter den erstatningsberettigedes begæring
      herom den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til kapital-
      beløb. (…)
      (…)”
      ”
      § 59. (…) skadelidtes eller dennes efterladtes krav mod den erstatningsansvarlige
      nedsættes, i det omfang der er betalt eller er pligt til at betale ydelser til de pågæl-
      dende efter denne lov.”
bestemmelsen i § 59, 2. pkt., der er citeret ovenfor, svarer til den tidligere lovs § 55, stk. 2,
der blev indført ved lov nr. 79 af 8. marts 1978 om arbejdsskadeforsikring. af de specielle
bemærkninger til lovforslaget vedrørende § 55, stk. 2, fremgår følgende om bestemmelsen
(folketingstidende 1977-78, tillæg a, spalte 946):
      ”stk. 2. hensigten med bestemmelsen er at udelukke mulighed for dobbelterstat-
      ning til skadelidte i det omfang, forsikringsselskabets regresret bortfalder. dette
      opnås ved at fastslå, at skadelidte ikke kan fremsætte krav mod den erstatnings-
      pligtige i anledning af et tab, han har fået eller vil få erstattet over den lovpligtige
      arbejdsskadeforsikring.”
bestemmelserne i § 40, stk. 2, og § 43, stk. 1, 2. pkt., blev affattet ved lov nr. 390 af 20. maj
1992 om forsikring mod følger af arbejdsskade.
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår følgende om kapitalisering af erstat-
ning for tab af erhvervsevne (folketingstidende 1991-92, tillæg a, sp. 3752-3753):
      ”(…)
                                               - 7 -
         ved erhvervsevnetabserstatninger på 50 pct. eller derover foreslås det, at der
      efter begæring udbetales et kapitalbeløb svarende til 50 pct. erhvervsevnetab,
      mens den resterende erhvervsevnetabserstatning betales som løbende ydelse.
         der er således tale om en stramning i forhold til gældende praksis for så vidt an-
      går omfanget af kapitalisering, men også en lempelse, idet kapitaliseringsbegæ-
      ring altid skal imødekommes. forslaget skal ses i sammenhæng med ilo-kon-
      vention 102 og den europæiske kodeks for social sikring, hvorefter erhvervsev-
      netabserstatning ydes som periodisk ydelse. endvidere skal forslaget ses i sam-
      menhæng med den fremtidige udvikling af området for forsørgelsesmuligheder
      ved indkomstbortfald for eksempel gennem opbygning af en egentlig arbejdsmar-
      kedspension. målet i et sådant system må være en samordning af løbende ydelser,
      som sikrer en fremtidig forsørgelse, samtidig med at det sociale pensionssystem
      aflastes.”
af de specielle bemærkninger til § 40 fremgår følgende (folketingstidende 1991-92, tillæg a,
sp. 3764-3765):
      ”(…)
         bestemmelsens stk. 2, som er ny, må ses i sammenhæng med den gældende lovs
      § 55, efter hvilken skadelidtes krav mod en erstatningsansvarlig skadevolder ned-
      sættes svarende til arbejdsskadeerstatningen. den foreslåede bestemmelse tager
      højde for de situationer, hvor skadelidte eller de efterladte har modtaget erstat-
      ningsbeløb fra skadevolderen eller dennes ansvarsforsikringsselskab, men endnu
      ingen eller kun delvis erstatning efter arbejdsskadeforsikringsloven. bestemmel-
      sens sigte er undgåelse af dobbelterstatning. ved bestemmelsen pointeres, at er-
      statningskravet og erstatningsforpligtelsen skal vedrøre samme erstatningsart (er-
      hvervsevnetabserstatning contra erhvervsevnetabserstatning, méngodtgørelse
      contra méngodtgørelse og så videre). endvidere pointeres, at arbejdsskadeforsik-
      ringsselskabet kun kan forpligtes indenfor det beløb, det på tidspunktet for kravets
      fremsættelse stadig er pligtigt at betale efter arbejdsskadeforsikringsloven. har
      skadelidte på dette tidspunkt eksempelvis fået udbetalt erhvervsevnetabserstatning
      som engangskapital, skal arbejdsskadeforsikringsselskabet naturligvis ikke godt-
      gøre et fremsat krav for tab af erhvervsevne.”
endvidere er der i de specielle bemærkninger anført følgende om § 43 (folketingstidende
1991-92, tillæg a, sp. 3765):
      ”(…)
         med de nye kapitaliseringsregler indføres en ret for den erstatningsberettigede
      til at vælge mellem løbende erstatning og kapitalerstatning. for den efterladtes
      vedkommende kan den fulde erstatning for hele erstatningsperioden begæres ka-
      pitaliseret, hvorimod der for den, der er berettiget til erstatning for tab af er-
      hvervsevne, er lagt loft på kapitaliseringsmuligheden. specielt med hensyn til er-
      hvervsevnetabserstatningen er bestemmelsen for så vidt angår valgfriheden en vi-
      dereførelse af den allerede efter gældende lov meget lempelige kapitaliseringsad-
      gang, hvorimod omfanget af kapitaliseringsmuligheden er en begrænsning i for-
      hold til gældende lov, som giver mulighed for total kapitalisering.
                                                - 8 -
       (…)”
forklaringer
advokat lars lindevang madsen har forklaret blandt andet, at han er chef for advokatfunk-
tionen i if skadeforsikring og rådgiver if skadeforsikring, blandt andet i forbindelse med
drøftelser med ankestyrelsen. i if skadeforsikring er det to forskellige afdelinger, der tager
sig af erstatning efter erstatningsansvarsloven og erstatning efter arbejdsskadesikringsloven.
den problemstilling, der er opstået i denne sag, er ikke opstået tidligere, hverken med if ska-
deforsikring som ansvarsforsikringsselskab eller som arbejdsskadeforsikringsselskab. if ska-
deforsikring har ikke tidligere lagt så stort et beløb ud, da det er dyrt at tage fejl. ankestyrel-
sens afgørelse i denne sag vil intet nyt indebære for arbejdsskadeforsikringsafdelingen, men
for ansvarsforsikringsafdelingen, der skal modtage erhvervsevnetabserstatningen som en lø-
bende ydelse, er det et problem, da man ikke har et system, der kan håndtere dette, og da det
vil være tidskrævende. erstatningsansvarsloven kender ikke begrebet ”løbende ydelse”, hvor-
for ansvarsforsikringsafdelingen ikke er vant til at arbejde hermed. det er et problem, at sa-
gerne ikke kan afsluttes. den løbende ydelse er desuden en brutto-ydelse, hvilket indebærer,
at skadelidte skal betale skat af det beløb, der udbetales. ankestyrelsens afgørelse giver såle-
des også praktiske problemer for skadelidte. det kan også have betydning, hvis skadelidte
søger offentlig hjælp. for forsikringsselskabet giver skattepligten også problemer, for når
bruttoydelsen er betalt af arbejdsskadeforsikringsafdelingen tilstrækkeligt mange gange til, at
det beløb, der er udbetalt efter erstatningsansvarsloven, er betalt, kommer ansvarsforsikrings-
afdelingen til at mangle den del af ydelsen, der er betalt til skat. modregningen kan således
ikke gennemføres fuldt ud. erhvervsevnetabserstatningen bør anses som en kapitalydelse,
hvorfra skal trækkes en anden kapitalydelse. ellers kan der ikke modregnes. de løbende ydel-
ser vil også sammenlagt blive et større beløb end det kapitaliserede. hvis skadelidte døde to år
efter udbetalingen af en kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarslo-
ven, ville man kontakte arbejdsskadestyrelsen vedrørende spørgsmålet om den løbende
ydelse. i den situation, hvor der træffes midlertidig afgørelse om erhvervsevnetabserstatning,
og hvor erstatningen derfor ikke kan kapitaliseres efter arbejdsskadesikringsloven, kapitalise-
rer if skadeforsikring heller ikke en udbetaling efter erstatningsansvarsloven. skadelidte i
denne sag har tilkendegivet, at han anser sig som fyldestgjort efter arbejdsskadesikringsloven.
if skadeforsikring har ikke været i dialog med finanstilsynet om, hvordan problemet med
hensættelser skal løses.
                                                - 9 -
procedure
if skadeforsikring har til støtte for påstand 1 gjort gældende, at det fremgår udtrykkeligt af
arbejdsskadesikringslovens forarbejder, at de almindelige erstatningsretlige regler gælder ved
siden af arbejdsskadesikringsloven. den erhvervsevnetabserstatning, a har fået udbetalt efter
erstatningsansvarsloven, overstiger erstatningen efter arbejdsskadesikringsloven, hvorfor der
ikke foreligger et tab.
det fremgår af såvel arbejdsskadesikringslovens forarbejder som den juridiske teori, at reglen
om, at arbejdsskadesikringsloven skal dække forud for erstatningsansvarsloven ved arbejds-
skader, skyldes, at man vil sikre, at skadelidte ikke modtager dobbeltkompensation. i denne
sag sikres dette hensyn netop ved, at if skadeforsikring og a har aftalt, at der er gjort endeligt
op med as krav efter begge love med den udbetalte erstatning efter erstatningsansvarsloven.
hvis man fulgte ankestyrelsens synspunkt, ville skadelidte blive overkompenseret.
samspillet mellem arbejdsskadesikringsloven og erstatningsansvarsloven begrænser ansvars-
forsikringens pligt til at udbetale erstatning til skadelidte, men det kan ikke antages, at det
samtidig har været meningen at begrænse ansvarsforsikringens mulighed for at udbetale er-
hvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarsloven, når en sådan erstatning kan opgøres
uden at afvente opgørelsen efter arbejdsskadesikringsloven. det harmonerer med, at der som
udgangspunkt er aftalefrihed mellem skadelidte og skadevolder. erstatningsansvarsloven § 27
gør endeligt op med, hvilke begrænsninger der gælder i aftalefriheden ved personskade. i
denne sag har skadelidte, der var bistået af advokat, indgået aftale om, at erhvervsevnetabs-
erstatning kapitaliseres fuldt ud, og at der herefter ikke skal betales yderligere fra arbejdsska-
deforsikringen. ankestyrelsen kan ikke tilsidesætte denne aftalefrihed.
af forarbejderne til lov nr. 390 af 20. maj 1992 fremgår, at bestemmelsen i arbejdsskadesik-
ringslovens § 40, stk. 2, har til formål at undgå dobbelterstatning, og såfremt ”skadelidte på
dette tidspunkt eksempelvis [har] fået udbetalt erhvervsevnetabserstatning som engangskapi-
tal, skal arbejdsskadeforsikringsselskabet naturligvis ikke godtgøre et fremsat krav for tab af
erhvervsevne”. denne udtalelse i lovens forarbejder støtter if skadeforsikrings standpunkt.
                                              - 10 -
hensynet til, at erhvervsevnetabserstatningen kan få karakter af en forsørgelsesydelse ved
løbende udbetaling, gør sig ikke gældende i denne sag, hvor der allerede er udbetalt fuld er-
hvervsevnetabserstatning. erstatning efter erstatningsansvarsloven og arbejdsskadesikringslo-
ven opgøres i vidt omfang efter samme erstatningsretlige principper, og lovgiver tog også ved
tilblivelsen af erstatningsansvarsloven højde for bl.a. sociale hensyn.
en konsekvens af ankestyrelsens afgørelse vil være, at skadelidte stilles ringere i en arbejds-
skadesag end i andre personskadesager, f.eks. trafikskadesager, hvor skadelidte ville få udbe-
talt et kapitalbeløb svarende til erhvervsevnetabet på 75 pct. hvis ankestyrelsens afgørelse
følges, skal a principielt betale skat hver måned af et beløb, som han ikke modtager, hvorved
værdien af den udbetalte erhvervsevnetabserstatning reduceres væsentligt. endvidere skal der
principielt ske modregning af den fiktive løbende ydelse, hvis a modtager sociale ydelser.
om det efter skadens indtræden stod ansvarsforsikringen frit for at aftale med a, at erhverv-
sevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven skulle udbetales som en løbende ydelse,
er ikke relevant i denne sag, hvor if skadeforsikring først kunne opgøre erstatningen efter
erstatningsansvarslovens regler. det ville være helt usædvanligt at udbetale en erhvervsevne-
tabserstatning efter erstatningsansvarsloven som en løbende ydelse. under alle omstændighe-
der har skadelidte krav på at få erhvervsevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven
udbetalt som en kapitalerstatning og på at få udbetalt erstatningen en måned efter, at skade-
volder har været i stand til at indhente de oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af er-
statningens størrelse.
rent praktisk vil det være meget vanskeligt at beregne, med hvilke beløb og med hvilken takt
fiktive løbende udbetalinger efter arbejdsskadesikringsloven skal modregnes i den udbetalte
erstatning efter erstatningsansvarsloven. sådanne forsikringsretlige problemer kan ikke have
været tilsigtet. det er en forudsætning for begge loves regler, at de kan administreres af for-
sikringsselskaberne. højesteret har i andre sager lagt vægt på, at erstatningsreglerne i erstat-
ningsansvarsloven skal være klare og lette at administrere.
den retstilstand, som følger af ankestyrelsens afgørelse, vil være både urimelig og i strid med
de formål og hensyn, som ligger bag bestemmelserne i arbejdsskadesikringsloven.
                                                - 11 -
til støtte for påstand 2 har if skadeforsikring gjort gældende, at ankestyrelsens afgørelse og
forudsætningerne bag har direkte betydning for if skadeforsikrings samlede opgørelse og ud-
betaling af den erhvervsevnetabserstatning, der i henhold til samspillet mellem arbejdsskade-
sikringsloven og erstatningsansvarsloven tilkommer a.
det er if skadeforsikrings opfattelse, at ankestyrelsens afgørelse ikke er korrekt, og if skade-
forsikring har derfor en retlig interesse i at få afgjort, om if skadeforsikring er forpligtet til at
opgøre erhvervsevnetabserstatning i en arbejdsskadesag som den foreliggende på den måde,
som ankestyrelsen forudsætter – eller om if skadeforsikring er berettiget til at opgøre og ud-
betale erhvervsevnetabserstatning efter de principper, som if skadeforsikring under denne sag
gør gældende, at man er berettiget til at anvende. at ankestyrelsen ved den omtvistede afgø-
relse har forudsat, at if skadeforsikring ved erstatningsopgørelsen har en pligt, som if skade-
forsikring bestrider, indebærer tillige, at der foreligger en konkret tvist. påstand 2 vedrører if
skadeforsikring som arbejdsskadeforsikringsselskab, og ankestyrelsens afgørelser har i sa-
gens natur retsvirkning for arbejdsskadeforsikringen.
ankestyrelsen har til støtte for påstanden om frifindelse over for påstand 1 gjort gældende, at
det følger af arbejdsskadesikringslovens § 32, stk. 4, at udgangspunktet efter loven er, at en
erhvervsevnetabserstatning tilkendes som en løbende ydelse. udgangspunktet fraviges dog, i
det omfang erstatningen kan kapitaliseres efter arbejdsskadesikringslovens § 43.
det springende punkt er herefter, om skadevolders forsikringsselskab skal tåle at få erhvervs-
evnetabserstatningen efter arbejdsskadesikringsloven udbetalt som en til dels løbende ydelse,
eller om selskabet har krav på at få erstatningen udbetalt som et kapitalbeløb i videre omfang,
end den skadelidte ville have ret til.
arbejdsskadesikringslovens § 43 er efter sin ordlyd ganske klar: erstatning for erhvervsev-
netab på mindre end 50 pct. skal normalt og uden den skadelidtes samtykke omsættes til et
kapitalbeløb, og af erstatning for erhvervsevnetab på 50 pct. eller derover omsættes på begæ-
ring kun den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til et kapitalbeløb,
mens resten udbetales som en løbende ydelse. der er efter arbejdsskadesikringsloven § 43
således alene er hjemmel til at kapitalisere op til 50 pct. af den erhvervsevnetabserstatning,
                                                - 12 -
der som udgangspunkt skal udbetales som en løbende ydelse, og der er ikke hjemmel til at
dispensere fra denne bestemmelse.
forarbejderne til § 43 giver et lige så klart billede af, at folketinget ikke havde i tankerne, at
der skulle dispenseres fra reglen. ved indførelsen af § 43 i 1992 blev der netop foretaget en
stramning, som betød, at omfanget af kapitaliseringsmuligheden blev begrænset i forhold til
gældende lov, som ellers gav mulighed for fuld kapitalisering ud fra et skøn. en kapitalisering
af mere end 50 pct. af erhvervsevnetabet vil dermed stride mod både lovreglens ordlyd, moti-
ver og formål.
den omstændighed, at a fra sin arbejdsgivers erhvervsansvarsforsikringsselskab fik udbetalt
erstatning efter erstatningsansvarsloven svarende til et erhvervsevnetab på 75 pct. præjudice-
rer ikke arbejdsskadesikringslovens system. det følger af arbejdsskadesikringslovens § 59, at
den skadelidtes krav mod den erstatningsansvarlige nedsættes, i det omfang der er betalt eller
er pligt til at betale ydelser efter arbejdsskadesikringsloven. erstatningen efter arbejdsskade-
forsikringsloven er dermed principal.
desuden bygger erstatningsansvarsloven og arbejdsskadesikringsloven på vidt forskellige og
ikke sammenlignelige hensyn. erstatningsansvarsloven har et erstatningsretligt sigte, mens
arbejdsskadesikringsloven også har et socialt sigte.
det bestrides, at ankestyrelsens afgørelse af 26. juni 2009 begrænser den aftalefrihed, der
gælder efter erstatningsansvarslovens § 27, stk. 1, modsætningsvis. det stod således ansvars-
selskabet frit for at aftale med a (efter skadens indtræden), at erhvervsevnetabserstatningen
efter erstatningsansvarsloven skulle udbetales som en løbende ydelse.
if skadeforsikrings standpunkt synes reelt at hvile på en de lege ferenda betragtning, nemlig
at der bør findes en hjemmel i loven, så forsikringsselskaberne slipper for det besvær at skulle
administrere en månedlig indbetaling, henholdsvis udbetaling. det er imidlertid et politisk
lovgivningsspørgsmål, som en domstolsafgørelse ikke kan besvare.
til støtte for afvisningspåstanden over for if skadeforsikrings påstand 2 har ankestyrelsen
gjort gældende, at det ikke kan prøves i en sag mod ankestyrelsen, om if skadeforsikring er
                                               - 13 -
frigjort fra sin erstatningsforpligtelse over for a, allerede fordi ankestyrelsen ikke er part i
det privatretlige aftaleforhold mellem disse parter.
spørgsmålet om, i hvilket omfang arbejdsskadeselskabet er frigjort over for a, behandles di-
rekte i arbejdsskadesikringslovens § 40, stk. 2. bestemmelsen tager højde for de situationer,
hvor skadelidte har modtaget erstatning fra ansvarsselskabet, men endnu ingen eller kun del-
vis erstatning fra arbejdsskadeselskabet.
a har af ansvarsselskabet fået udbetalt i alt 1.954.402 kr. i erhvervsevnetabserstatning i hen-
hold til erstatningsansvarsloven, svarende til et erhvervsevnetab på 75 pct., og ankestyrelsen
har noteret sig, at a med dette beløb faktisk anser sig for fyldestgjort også i forhold til sit krav
efter arbejdsskadesikringsloven. sådan som if skadeforsikring har formuleret sin påstand 2 er
der ikke en konkret tvist, som skaber en retlig interesse for påstanden.
til støtte for den subsidiære frifindelsespåstand gøres de samme anbringender gældende, som
er anført til støtte for afvisningspåstanden.
landsrettens begrundelse og resultat
det følger af den dagældende arbejdsskadesikringslovs § 32, stk. 4, at erstatning for erhvervs-
evnetab tilkendes som en løbende ydelse, medmindre denne kapitaliseres efter reglerne i lo-
vens § 43. af den dagældende § 43 fremgår, at af en løbende årlig erstatning tilkendt for tab
af erhvervsevne på 50 pct. og derover omsættes efter den erstatningsberettigedes begæring
den del af erstatningen, der svarer til 50 pct. erhvervsevnetab, til kapitalbeløb.
det følger modsætningsvis af ordlyden af § 43, at der ikke kan ske kapitalisering af erstatning
for erhvervsevnetab ud over 50 pct. heller ikke bestemmelsens forarbejder tilsiger, at der,
generelt eller i særlige situationer som den foreliggende, skulle være mulighed for at begære
erhvervsevnetabserstatning kapitaliseret i videre omfang.
endvidere giver hverken ordlyden af bestemmelserne i arbejdsskadesikringslovens § 59, 2.
pkt., og § 40, stk. 2, eller disses forarbejder holdepunkter for at antage, at det forhold, at an-
svarsforsikringsselskabet har udbetalt en fuldt kapitaliseret erhvervsevnetabserstatning efter
                                             - 14 -
erstatningsansvarsloven, skulle indebære en adgang til at begære kapitalisering af erhvervsev-
netabserstatningen efter arbejdsskadesikringsloven i videre omfang, end hvad der følger af
ovennævnte §§ 32, stk. 4, og 43.
landsretten finder herefter ikke grundlag for at tilsidesætte ankestyrelsens fortolkning af ar-
bejdsskadesikringslovens bestemmelser om kapitalisering af erhvervsevnetabserstatning.
det forhold, at a har indgået aftale med if skadeforsikring om fuld kapitalisering af er-
hvervsevnetabserstatningen efter erstatningsansvarsloven og har anerkendt derved at være
fyldestgjort også i forhold til arbejdsskadesikringsloven, kan ikke føre til andet resultat.
ankestyrelsen skal derfor frifindes for if skadeforsikrings påstand 1.
for så vidt angår if skadeforsikrings påstand 2, som efter sin formulering angår forholdet
mellem if skadeforsikring og skadelidte a, finder landsretten, at en sådan påstand ikke kan
prøves i en sag mod ankestyrelsen, hvor a ikke er part. denne påstand afvises derfor.
efter sagens udfald og omfang skal if skadeforsikring betale sagsomkostninger for landsret-
ten til ankestyrelsen med i alt 40.000 kr. beløbet omfatter udgifter til advokatbistand inkl.
moms.
                                    thi kendes for ret:
ankestyrelsen frifindes for if skadeforsikrings påstand 1.
if skadeforsikrings påstand 2 afvises.
i sagsomkostninger for landsretten skal if skadeforsikring betale 40.000 kr. til ankestyrelsen.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
