                           højesterets dom
                        afsagt tirsdag den 4. december 2018
sag bs-11654/2018-hjr
(2. afdeling)
dfim
(advokat nicolai mailund clan)
mod
fagligt fælles forbund som mandatar for boet efter a
(advokat rasmus larsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 7. december 2016 og
af østre landsrets 9. afdeling den 22. december 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, michael rekling, jens kruse mikkelsen og anne louise bormann.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
retsgrundlag
færdselslovens § 101, stk. 1, og § 102 lyder:
       ”§ 101. den, der er ansvarlig for et motordrevet køretøj, skal erstatte skader, som
       køretøjet volder ved færdselsuheld eller ved eksplosion eller brand, der hidrører
       fra brændstofanlæg i køretøjet.
       …
       § 102. hvis et motordrevet køretøj volder skade på anden måde end nævnt i §
       101, stk. 1, skal den, der er ansvarlig for køretøjet, betale erstatning efter lovgiv-
       ningens almindelige regler.”
                                                2
færdselslovens § 101, stk. 1, fik sin nuværende affattelse ved lov nr. 495 af 27.
november 1985 om ændring af færdselsloven. lovændringen byggede på be-
tænkning nr. 1036/1985 om erstatning og forsikring for skader opstået ved be-
nyttelse af motordrevne køretøjer, hvoraf fremgår bl.a. s. 38, 145 f. og 160:
     ”kapitel 3. ansvarsgrundlaget.
     …
     3.2. gældende ret.
     …
     3.2.3. trafikskade.
     efter færdselslovens § 101, nr. 1, gælder præsumptionsansvaret for skader for-
     voldt ved påkørsel, sammenstød, væltning eller andre lignende kørselsuheld. ska-
     den skal således kunne karakteriseres som en trafikskade. bestemmelsen er imid-
     lertid i praksis fortolket ret vidt og omfatter således også tab af genstande fra kø-
     retøjet eller dets lad, jfr. f.eks. u 1946/17 h (tabt reservehjul) og u 1960/1002 h
     (halm tabt og antændtes af et bagved kørende motorkøretøjs udstødningsrør, hvor-
     ved køretøjet brød i brand). dette gælder dog ikke, hvis ulykken ikke er sket i
     umiddelbar tilknytning til tabet af genstanden, jfr. f.eks. om gødningsspild
     u 1967/267 h, kommenteret i u 1967/b.259.
     …
     kapitel 10. resumé af udvalgets overvejelser og forslag.
     …
     10.2. ændring af ansvarsgrundlaget.
     ansvarsgrundlaget for skader forvoldt af motordrevne køretøjer ved kørselsuheld
     m.v. er efter færdselslovens § 101 dansk rets almindelige erstatningsregel, culpa-
     reglen. bevisbyrden for skade, tab, årsagssammenhæng og adækvans påhviler i
     overensstemmelse med de almindelige bevisbyrderegler skadelidte. derimod er
     bevisbyrden med hensyn til uagtsomhed i forbindelse med kørselen eller materiel-
     let pålagt ejeren eller brugeren, der således for ikke at ifalde erstatningsansvar må
     bevise, at skadeforvoldelsen ikke kunne være undgået, selv om der var udvist den
     fornødne agtpågivenhed og omhu. i retspraksis har anvendelsen af reglen om om-
     vendt bevisbyrde udviklet sig således, at ejeren eller brugeren af et motordrevet
     køretøj anses for erstatningspligtig, når blot der er den fjerneste teoretiske mulig-
     hed for, at uheldet kunne have været afværget ved fornøden agtpågivenhed og
     omhu. ansvaret for skader forvoldt af motordrevne køretøjer nærmer sig således i
     praksis et egentligt objektivt erstatningsansvar. udvalget finder, at denne praksis
     må tages som udtryk for, at man i retspraksis gennem det meget store antal sager,
     som i årenes løb har været forelagt til prøvelse, har fundet det påkrævet at på-
     lægge et meget vidtgående ansvar på grund af den særlige og meget betydelige fa-
     re, som brugen af motordrevne køretøjer frembyder.
     …
     udvalget stiller bl.a. på denne baggrund forslag om, at der ved en ændring af færd-
     selslovens § 101 gennemføres et objektivt erstatningsansvar for trafikskader for-
     voldt af motordrevne køretøjer.
                                               3
      et objektivt erstatningsansvar bør dog efter udvalgets opfattelse begrænses på
      samme måde som det gældende præsumptionsansvar, således at det alene skal
      gælde i de tilfælde, hvor skaden er indtruffet ved påkørsel, sammenstød eller an-
      dre lignende kørselsuheld eller ved eksplosion eller brand, der opstår i brændstof-
      anlæg i køretøjet.
      …
      kapitel 11. udvalgets udkast til lov om ændring af færdselslovens regler om er-
      statning og forsikring.
      …
      11.2. bemærkninger til lovudkastets enkelte bestemmelser.
      til nr. 1.
      til § 101, stk. 1.
      …
      det er en forudsætning for anvendelsen af det særlige ansvarsgrundlag, at der er
      tale om et færdselsuheld eller en eksplosions- eller brandskade som skyldes
      brændstofanlæg i køretøjet. der er ikke med den foreslåede ændring af bestem-
      melsens sproglige formulering tilsigtet nogen ændring med hensyn til afgrænsnin-
      gen af de skadestilfælde der - som kørselsuheld - omfattes af bestemmelsen. hid-
      tidig retspraksis med hensyn til anvendelsesområdet for præsumptionsansvaret vil
      således fortsat være af betydning med hensyn til skader, der er forvoldt ved påkør-
      sel, sammenstød, væltning og andre kørselsuheld. der henvises til betænkningens
      kapitel 3.2.3.”
§ 19, stk. 2 og 6, i bekendtgørelse nr. 579 af 6. juni 2007 om ansvarsforsikring for
motorkøretøjer mv. lyder:
      ”stk. 2. dfim erstatter som garantifond umiddelbart over for en skadelidt skade
      som følge af uheld i danmark, der må antages forvoldt af ukendt, motordrevet kø-
      retøj. det er en forudsætning for udbetaling af erstatning for tingsskade, at der
      samtidig udbetales erstatning for personskade.
      …
      stk. 6. dfim hæfter ikke ved skade som følge af uheld, der må antages forvoldt
      af motordrevne køretøjer tilhørende staten, en kommune eller en anden offentlig
      institution, der i almindelighed er selvforsikrer.”
højesterets begrundelse og resultat
a påkørte på cykel den 2. oktober 2014 ca. kl. 6 en lysmast, der var væltet, så den
hældede ind over cykelstien. denne sag angår, om dfim som garantifond for
ukendte køretøjer er erstatningspligtig for den skade, han blev påført.
højesteret tiltræder, at lysmasten må antages at være blevet påkørt af et ukendt
motordrevet køretøj, og at der ikke er grundlag for at antage, at køretøjet til-
hørte staten, en kommune eller en anden offentlig institution.
                                           4
hovedspørgsmålet er herefter, om den skade, som a blev påført, er forvoldt af
det ukendte køretøj ved et færdselsuheld, jf. færdselslovens § 101, stk. 1.
der er enighed om, at det færdselsuheld, hvor det ukendte køretøj påkørte lys-
masten, skete mellem den 1. oktober 2014 kl. 16 og den 2. oktober 2014 kl. 6. det
vides ikke, hvornår i dette tidsrum uheldet skete. under disse omstændigheder
kan det ikke lægges til grund, at skaden på a er sket i umiddelbar tilknytning
til det ukendte køretøjs påkørsel af lysmasten. højesteret finder derfor, at ska-
den ikke kan anses for at være forvoldt af køretøjet ved et færdselsuheld, jf.
færdselslovens § 101, stk. 1.
da omstændighederne ved det ukendte køretøjs påkørsel af lysmasten ikke er
kendt, tiltræder højesteret, at det, som anført af byretten, ikke er godtgjort, at
skaden er forvoldt ved uforsvarlig (culpøs) adfærd, og dfim er derfor heller
ikke erstatningspligtig efter færdselslovens § 102.
på den anførte baggrund stadfæster højesteret byrettens dom om frifindelse af
dfim.
sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift for landsret og hø-
jesteret med 50.000 kr. og retsafgift for højesteret med 14.020 kr., i alt 64.020 kr.
                         thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal fagligt fælles forbund som
mandatar for boet efter a betale 64.020 kr. til dfim.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
