                      højesterets kendelse
                         afsagt fredag den 17. februar 2017
sag 127/2016 og 128/2016
a
(advokat peter schradieck)
mod
teoplyy dom lrs
(advokat jakob rosing)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i nykøbing falster den 2. februar 2016
og af østre landsrets 20. afdeling den 10. marts 2016 og 18. april 2016.
sag 128/2016, hvori østre landsret har afsagt kendelse den 10. marts 2016, angår, om a
rettidigt har kæret fogedretten i nykøbing falsters kendelse af 2. februar 2016 til rette
instans.
sag 127/2016, hvori østre landsret har afsagt kendelse den 18. april 2016, angår, om betin-
gelserne for genoprejsningsbevilling er opfyldt.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, hanne schmidt og oliver
talevski.
påstande
kærende, a, har i sag 128/2016 nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse skal ophæves,
og sagen hjemvises til fornyet behandling ved landsretten.
a har i sag 127/2016 nedlagt påstand om tilladelse til at kære fogedrettens kendelse og har
endvidere påstået landsrettens kendelse ophævet og sagen hjemvist til fornyet behandling ved
landsretten.
                                              - 2 -
indkærede, teoplyy dom lrs, har i begge sager nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
international commercial arbitration court at the chamber of commerce of the russian
federation traf den 30. maj 2014 afgørelse i en voldgiftssag, som den russiske virksomhed
teoplyy dom lrs (teoplyy) havde anlagt mod a. ved afgørelsen fik teoplyy medhold i et
krav på ca. 4,6 mio. kr.
teoplyy indgav på grundlag af voldgiftskendelsen anmodning om udlæg til fogedretten i ny-
købing falster. a protesterede imod, at voldgiftskendelsen kunne anerkendes og fuldbyrdes.
ved kendelse af 2. februar 2016 bestemte fogedretten, at sagen skulle fremmes til udlæg.
a kærede fogedrettens kendelse i kæreskrift af 16. februar 2016. kæreskriftet blev indgivet til
østre landsret ved en mail, hvoraf fremgik bl.a.:
      ”med henvisning til landsretternes ”vejledning i landsrettens behandling af kæremål”
      (januar 2015) indgives kæreskriftet direkte til østre landsret, ligesom kæreafgiften er
      indbetalt til landsrettens bankkonto…”
af den nævnte vejledning fremgår bl.a.:
      ”vestre landsret
      forberedelsen
      …
      kæreskrift skal indgives til den ret, der har truffet den afgørelse, der kæres. der skal
      samtidig sendes en kopi af kæreskriftet til modparten. i kæremål vedrørende sager om
      tvangsfuldbyrdelseskendelser af udenlandske afgørelser (eksekvaturkendelser) skal
      kæreskriftet sendes direkte til landsretten.”
vejledningen er senere ændret, således at det nu er angivet bl.a.:
      ”kæreskrift skal indgives til den ret, der har truffet den afgørelse, der kæres. der skal
      samtidig sendes en kopi af kæreskriftet til modparten. i kæremål vedrørende sager om
      tvangsfuldbyrdelse af udenlandske afgørelser omfattet af bruxelles i-forordningen (ek-
      sekvaturkendelser) skal kæreskriftet sendes direkte til landsretten.”
                                                 - 3 -
retsafgift blev indbetalt til landsretten den 16. februar 2016.
a sendte samtidig en mail til retten i nykøbing falster med orientering om kæren samt en
kopi af kæreskriftet. mailen havde følgende ordlyd:
       ”vedhæftet fremsendes til orientering kopi af email med tilhørende vedhæftninger, som
       d.d. er fremsendt til østre landsret”.
den 22. februar 2016 fremsendte fogedretten sagsakter, kæreskrift og kopi af den påkærede
kendelse til landsretten.
den 25. februar 2016 sendte a en mail til landsretten med anmodning om fastsættelse af en
frist for kæresvarskrift samt anmodning om indkaldelse til telefonmøde og mundtlig forhand-
ling. a har oplyst herudover at have været i telefonisk kontakt med østre landsret med hen-
blik på opfølgning vedrørende sagens behandling, hvor landsretten ikke gjorde opmærksom
på, at man ikke anså sagen for påkæret korrekt.
teoplyy indgav kæresvarskrift den 3. marts 2016. i svarskriftet var ikke bemærkninger ved-
rørende as indgivelse af kæren.
østre landsret afviste ved kendelse af 10. marts 2016 kæremålet under henvisning til, at kæ-
reskriftet ikke rettidigt var indgivet til fogedretten som rette instans. i kendelsen hedder det
bl.a.:
       ”efter voldgiftslovens § 38, stk. 1, har en voldgiftskendelse afsagt i udlandet bindende
       virkning her i landet og kan tvangsfuldbyrdes efter retsplejelovens regler om tvangs-
       fuldbyrdelse af domme. fogedrettens kendelse af 2. februar 2016, der er truffet i medfør
       af retsplejelovens kapitel 46, kan kæres i henhold til reglerne i retsplejelovens kapitel
       53. efter retsplejelovens § 587, stk. 1, jf. § 393, stk. 3, iværksættes kære ved indlevering
       af kæreskrift til den ret, hvis afgørelse kæres. kærefristen er 4 uger, jf. retsplejelovens §
       586, stk. 1.
       da a ikke rettidigt har indleveret kæreskriftet til rette instans, afvises kæremålet.
                                                   - 4 -
        det forhold, at kærendes advokat i sit følgebrev til landsretten har henvist til det anførte
        i vestre landsrets vejledning om behandling af kæremål ved vestre landsret vedrøren-
        de eksekvaturkendelser kan ikke føre til et andet resultat.”
a anmodede ved brev af 15. marts 2016 landsretten om at omgøre sin kendelse om afvisning
af kæremålet. teoplyys advokat udtalte sig herimod.
landsretten har i retsbog af 17. marts 2016 henholdt sig til kendelsen af 10. marts 2016.
ved mails af 17. og 18. marts 2016 anmodede a landsretten om tilladelse til at kære fo-
gedrettens kendelse. det er oplyst, at nyt kæreskrift er sendt til landsretten den 17. marts
2016.
landsretten afslog ved kendelse af 18. april 2016 at meddele tilladelse til kære efter anke-
fristens udløb. af kendelsen fremgår bl.a.:
        ”efter retsplejelovens § 586, stk. 4, kan landsretten undtagelsesvis give tilladelse til kæ-
        re efter kærefristens udløb. i denne sag blev kæreskrift og retsafgift modtaget i lands-
        retten den 16. februar 2016, og kæremålet blev den 10. marts 2016 afvist under henvis-
        ning til, at der ikke rettidigt var indleveret kæreskrift til rette instans.
        landsretten finder, at denne ekspeditionsfejl begået af as advokat ikke giver grundlag
        for undtagelsesvis at meddele kæretilladelse i medfør af retsplejelovens § 586, stk. 4.
        herefter, og da det af a anførte til støtte for anmodningen ikke kan føre til et andet
        resultat, tages anmodningen om kæretilladelse ikke til følge.”
anbringender
a har vedrørende kæreskriftets rette indgivelse anført navnlig, at det påhviler fogedretten og
ikke landsretten at påse eller efterprøve, om et kæreskrift de facto er indleveret rettidigt til
fogedretten, da kære iværksat efter fristens udløb afvises af den ret, hvortil afgørelsen kæres,
jf. retsplejelovens § 586, stk. 4, 1. pkt.
kæreskriftet skal anses for indleveret til fogedretten, jf. retsplejelovens § 393, stk. 3. efter en
almindelig, naturlig sproglig forståelse må indlevering være sket, når kæreskriftet faktisk er
sendt til fogedretten af kærende og modtaget af denne. det følger heraf, at såfremt kæreskrif-
                                                - 5 -
tet blot sendes til fogedretten - og eventuelt også direkte til landsretten - uden at kærende ved-
lægger f.eks. et følgebrev, vil kæreskriftet skulle anses for indleveret korrekt.
kæremålet skal under alle omstændigheder anses for rettidigt og korrekt iværksat, da foged-
retten har modtaget kæreskriftet inden for kærefristen og fremsendt sagen til landsretten efter
retsplejelovens § 587, stk. 1, jf. § 393, stk. 3., inden kærefristens udløb den 2. marts 2016.
landsretten synes at have set bort fra denne omstændighed, og landsrettens afgørelse fore-
kommer derfor formalistisk, idet der ikke var tvivl om, at a ønskede at kære sagen og havde
sendt kæreskriftet til både foged- og landsret inden fristens udløb.
havde fogedretten ikke videresendt sagen til landsretten, havde a haft en uge til at berigtige
eventuelle mangler ved kæreprocessen, hvilket a imidlertid ikke fandt anledning til efter
modtagelsen af fremsendelsesbrevet. a kan støtte ret på fogedrettens fremsendelsesbrev, selv
om a på grund af en uklar vejledning fra landsretterne omkring fremgangsmåden for iværk-
sættelse af kære alene måtte have sendt kopi af kæreskriftet til orientering til fogedretten.
vestre landsrets vejledning bibragte a den opfattelse, at kæreskriftet skulle indgives direkte
til landsretten, og for en sikkerheds skyld fremsendte a det samme materiale til foged- og
landsret.
det skal endvidere tillægges betydning, at landsretten ikke før udløbet af kærefristen oplyste,
at kære efter landsrettens opfattelse var iværksat forkert.
teoplyy har ligeledes anset kæreskriftet for rettidigt indgivet til rette instans, idet teoplyy i
sit svarskrift ikke fremkom med bemærkninger om kærens indgivelse. der er derfor ikke sær-
lige hensyn at tage til modparten. det er udtryk for en efterrationalisering, når teoplyy gør
gældende, at man ikke fremkom med bemærkninger, fordi landsretten af egen drift ville afvise
sagen.
a har vedrørende spørgsmålet om oprejsningsbevilling anført bl.a., at landsrettens prøvelse af,
om der foreligger undskyldelige omstændigheder, jf. retsplejelovens § 586, stk. 4, 2. pkt., er
en særskilt og anderledes prøvelse end den, som landsretten foretog ved kendelsen af 10.
marts 2016. landsretten valgte dog i kendelsen af 18. april 2016 i lighed med den første
kendelse at se bort fra, at fogedretten havde modtaget og fremsendt det oprindelige kæreskrift
                                                - 6 -
af 16. februar 2016 til landsretten på sædvanlig vis. landsretten undlod således at forholde sig
til det helt afgørende forhold i sagen, hvorfor a reelt ikke har fået en ny eller selvstændig prø-
velse af, om sagen under alle omstændigheder kunne påkæres til landsretten efter kærefristens
udløb. sagen bør derfor hjemvises til fornyet behandling.
der foreligger undskyldelige omstændigheder i sagen, hvorfor betingelserne for at meddele
oprejsningsbevilling i retsplejelovens § 586, stk. 4, 2. pkt. er opfyldt. herunder må der lægges
vægt på, at kæreskriftet blev indgivet til såvel foged- som landsretten inden kærefristens ud-
løb, og at kæremålet således må anses for indgivet rettidigt til rette instans.
det taler ligeledes for at tillade kære, at det oprindelige kæreskrift udelukkende blev indgivet
direkte til landsretten som følge af vestre landsrets uklare vejledning. det var rimeligt at for-
stå vejledningen som a gjorde, hvilket understreges af landsrettens senere rettelse af vejled-
ningen. fogedrettens fremsendelse af sagen til landsretten inden for kærefristen skabte
endvidere en berettiget forventning hos a om, at kæremålet under alle omstændigheder var
iværksat korrekt og rettidigt, og a havde derfor ikke anledning til at gøre yderligere.
det taler i samme retning, at landsretten ikke indikerede, at kæremålet ikke var korrekt iværk-
sat, og først traf afgørelse om afvisning af kæremålet efter kærefristens udløb. der er desuden
tale om en kort fristoverskridelse, og kæreskriftet blev indgivet så hurtigt som muligt efter
landsrettens afvisningskendelse af 10. marts 2016. a var af den opfattelse, at landsrettens ken-
delse af 10. marts 2016 måtte bygge på et forkert faktuelt grundlag, hvorfor det måtte være
tilstrækkeligt med en begrundet anmodning om omgørelse for at rette bod på denne fejl, og
landsretten ville have kompetence til at træffe en sådan afgørelse. endelig taler det for at til-
lade kære, at teoplyy har mulighed for at varetage sine interesser i forbindelse med kæremå-
let.
det bestrides, at der er tale om en ekspeditionsfejl fra as advokats side, idet det var udtryk for
et bevidst valg nødvendiggjort af landsrettens uklare vejledning at indgive kæreskriftet til
både fogedretten og landsretten for at sikre sig, at kæremålet blev iværksat korrekt.
teoplyy har vedrørende kæreskriftets rette indgivelse anført navnlig, at det er landsretten, der
har kompetencen til at afgøre, om kæreskriftet blev indgivet til rette domstol.
                                               - 7 -
kæreskriftet skal ikke anses for indleveret til fogedretten, da kæreskriftet blev indgivet til
landsretten i overensstemmelse med det udtrykkeligt anførte i fremsendelsesskrivelsen fra as
advokat. det var ligeledes udtrykkeligt anført, at der alene til orientering blev fremsendt en
kopi af følgebrevet til fogedretten, hvortil kæreskriftet var vedhæftet, og kæreskriftet er såle-
des ikke de facto også indleveret til fogedretten. dette følger af en naturlig sproglig forståelse
af det anførte i fremsendelsesbrevene. der er ikke belæg for as synspunkt om, at landsretten
med sin kendelse har indført både uhjemlede og uspecifikke krav til, hvordan en kærende skal
forholde sig, idet landsretten blot har forholdt sig konkret til, hvad kærende selv har angivet
om, til hvilken ret kæreskriftet blev indleveret.
det bestrides, at et kæremål skal anses for korrekt og rettidigt iværksat, hvis den fogedret,
hvis afgørelse kæres, har fremsendt sagen til landsretten i henhold til retsplejelovens § 587,
stk. 1, jf. § 396. fogedretten kan ikke via fogedrettens fremsendelsesbrev de facto fratage
landsretten sin kompetence til at afgøre, om et kæreskrift er indgivet til rette domstol. foged-
rettens fremsendelsesbrev til landsretten kunne derfor ikke give a en berettiget forventning
om, at kæren var korrekt og rettidigt iværksat.
det anførte i vestre landsrets vejledning om, at et kæreskrift i kæremål vedrørende eksekva-
turkendelser skal sendes direkte til landsretten, er ikke relevant, da der i denne sag ikke er tale
om kære af en eksekvaturkendelse, men en voldgiftskendelse, som kan tvangsfuldbyrdes efter
retsplejelovens regler om tvangsfuldbyrdelse af domme.
der var ikke anledning for teoplyy til at fremkomme med bemærkninger om spørgsmålet om
kæreskriftets indgivelse, da spørgsmålet påses af landsretten ex officio.
vedrørende spørgsmålet om oprejsningsbevilling er der ikke grundlag for at antage, at a ikke
skulle have fået en selvstændig prøvelse af, om der skulle meddeles oprejsningsbevilling. as
synspunkt om fremsendelse af en kopi af kæreskriftet til fogedretten må anses for adresseret
ved landsrettens bemærkning om, at det af a anførte til støtte for anmodningen ikke kunne
føre til et andet resultat.
                                                 - 8 -
der foreligger ikke undskyldende omstændigheder, som kan begrunde, at der meddeles tilla-
delse til at kære. det er efter retsplejelovens § 586, stk. 4, 1. pkt., udgangspunktet, at en kære
iværksat efter udløbet af kærefristen afvises, og at der kun undtagelsesvis meddeles tilladelse
efter retsplejelovens § 586, stk. 4, 2. pkt. retspraksis viser, at der skal overordentlig meget til
for at tilladelse meddeles. det er ikke korrekt, når a angiver, at kære både blev indgivet til
fogedretten og til landsretten, idet kæreskriftet alene blev fremsendt til fogedretten i kopi til
orientering. vestre landsrets vejledning om, at kæreskrift i eksekvaturkendelser skal sendes
direkte til landsretten, er ikke relevant, allerede fordi der ikke er tale om kære af en sådan af-
gørelse. det bestrides, at det var rimeligt at forstå vestre landsrets vejledning, som as advo-
kat gjorde. forholdet er dog uden betydning, idet retsplejelovens regler til enhver tid må gå
forud for, hvad der er angivet i en vejledning udarbejdet af en domstol. hvad vestre landsret
har anført i en vejledning om kære, kan derfor ikke skabe en berettiget forventning om, hvor-
ledes østre landsret behandler et kæremål.
det bestrides, at fogedrettens fremsendelsesbrev til landsretten har givet a en berettiget for-
ventning, som a kan støtte ret på, idet det er landsretten som afgør, om kære er indgivet til
rette instans. at fogedretten har behandlet den fremsendte kopi af kæreskriftet, som om kære-
skriftet var blevet indgivet til fogedretten, kan derfor ikke skabe en berettiget forventning hos
a om, at kæren var korrekt og rettidigt iværksat. a har endvidere ikke indgivet nyt kæreskrift
så hurtigt som muligt. det bestrides, at a ikke havde anledning til at indgive kæreskriftet på
ny, før landsretten den 17. marts 2016 havde taget stilling til as anmodning om omgørelse. a
burde derfor straks efter kendelsen var afsagt den 10. marts 2016 have indgivet kæreskrift på
ny og anmodet om oprejsningsbevilling. as advokat har begået ekspeditionsfejl, hvilket ikke
kan begrunde, at der meddeles oprejsningsbevilling.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om as kære til landsretten af en kendelse afsagt af fogedretten i nykøbing fal-
ster den 2. februar 2016 må anses for at være sket rettidigt til rette instans, og hvis dette ikke
er tilfældet, om der i medfør af retsplejelovens § 586, stk. 4, 2. pkt., skal meddeles a tilladelse
til at kære.
a indgav inden kærefristens udløb ved mail af 16. februar 2016 kæreskrift til landsretten og
oplyste i mailen, at kæreskriftet med henvisning til ”vejledning i landsrettens behandling af
                                                - 9 -
kæremål” var indgivet direkte til landsretten. a sendte samtidig ved en mail kopi af kæreskrif-
tet til fogedretten, der inden kærefristens udløb ved skrivelse af 22. februar 2016 videresendte
dette til landsretten sammen med sagens akter.
i hvert fald under disse omstændigheder finder højesteret, at kæreskriftet må anses for retti-
digt indleveret til fogedretten, uanset at kæreskriftet ifølge mailen alene blev sendt til foged-
retten til orientering, jf. voldgiftslovens § 38, stk. 1, sammenholdt med retsplejelovens § 586,
stk. 1, jf. § 587, stk. 1, og § 393, stk. 3.
højesteret ophæver herefter landsrettens kendelse af 10. marts 2016 og hjemviser sagen til
fornyet behandling i landsretten.
som følge heraf er det ikke nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt der skal
meddeles tilladelse til kære i henhold til retsplejelovens § 586, stk. 4, 2. pkt.
navnlig under hensyn til baggrunden for den foreliggende tvist finder højesteret, at ingen af
parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten (for den hidtidige behandling) eller for
højesteret til den anden part, jf. retsplejelovens § 312, stk. 3, sammenholdt med § 315.
                                          thi bestemmes:
landsrettens kendelse af 10. marts 2016 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling i
landsretten.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten eller højesteret til den anden
part.
kæreafgiften for højesteret i sag 127/2016 og i sag 128/2106 tilbagebetales til a.
