                      højesterets kendelse
                         afsagt mandag den 31. august 2015
sag 150/2015
a
(advokat klaus jensen, beskikket)
mod
b
(advokat karin svenningsen, beskikket)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af fogedretten på frederiksberg den 2. marts, 18.
marts, 30. marts, 20. april, 7. maj og 20. maj 2015 og af østre landsrets 6. og 7. afdeling den
8. maj og 22. maj 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, michael rekling og lars hjortnæs.
påstande
kærende, a, har nedlagt følgende påstande:
ad forvaring:
principalt:
i. østre landsrets kendelser af 8. maj og 22. maj 2015 om stadfæstelse af forvaring af a op-
hæves.
ii. frihedsberøvelsen af a kendes ulovlig.
subsidiært:
lovligheden af frihedsberøvelsen af a hjemvises til landsretten med påstand om, at friheds-
berøvelsen af a kendes ulovlig.
                                              - 2 -
mere subsidiært:
lovligheden af frihedsberøvelsen af a hjemvises til fogedretten med påstand om, at friheds-
berøvelsen af a kendes ulovlig.
ad fogedsagens fremme:
principalt:
østre landsrets kendelser af 8. maj og 22. maj 2015 om stadfæstelse af fogedrettens afgørel-
ser af 20. april, 7. maj og 20. maj 2015 om sagens fremme ophæves og ændres, således at sa-
gens realitet prøves og sagen principalt afvises, subsidiært nægtes fremme og mere subsidiært
udsættes på indhentelse af yderligere oplysninger til brug for en realitetsprøvelse af sagen.
subsidiært:
østre landsrets kendelser af 8. maj og 22. maj 2015 om stadfæstelse af fogedrettens afgørel-
ser af 20. april, 7. maj og 20. maj 2015 ophæves, og sagen hjemvises til østre landsret til
prøvelse af sagens realitet med påstand om, at sagen principalt afvises, subsidiært nægtes
fremme og mere subsidiært udsættes på indhentelse af yderligere oplysninger til brug for en
realitetsprøvelse af sagen.
mere subsidiært:
østre landsrets kendelser af 8. maj og 22. maj 2015 om stadfæstelse af fogedrettens afgørel-
ser af 20. april, 7. maj og 20. maj 2015 ophæves, og sagen hjemvises til fogedretten til prø-
velse af sagens realitet med påstand om, at sagen principalt afvises, subsidiært nægtes fremme
og mere subsidiært udsættes på indhentelse af yderligere oplysninger til brug for en realitets-
prøvelse af sagen.
ad afvisning:
principalt:
østre landsrets kendelse af 8. maj 2015 om afvisning af kære af fogedrettens afgørelser af 2.
marts, 18. marts og 30. marts 2015 ophæves, og afgørelserne tillades kæret. afgørelserne æn-
dres, således at fogedsagen principalt afvises, subsidiært nægtes fremme og mere subsidiært
udsættes på indhentelse af yderligere oplysninger til brug for en realitetsprøvelse af sagen.
subsidiært:
                                               - 3 -
østre landsrets kendelse af 8. maj 2015 om afvisning af kære af fogedrettens afgørelser af 2.
marts, 18. marts og 30. marts 2015 ophæves, og afgørelserne tillades kæret, hvorefter sagen
hjemvises til østre landsret til prøvelse af sagens realitet med påstand om, at sagen principalt
afvises, subsidiært nægtes fremme og mere subsidiært udsættes på indhentelse af yderligere
oplysninger til brug for en realitetsprøvelse af sagen.
mere subsidiært:
østre landsrets kendelse af 8. maj 2015 om afvisning af kære af fogedrettens afgørelser af 2.
marts, 18. marts og 30. marts 2015 ophæves, og afgørelserne tillades kæret, hvorefter sagen
hjemvises til fogedretten til prøvelse af sagens realitet med påstand om, at sagen principalt
afvises, subsidiært nægtes fremme og mere subsidiært udsættes på indhentelse af yderligere
oplysninger til brug for en realitetsprøvelse af sagen.
indkærede, b, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelser.
østre landsret har henholdt sig til kendelserne.
sagsfremstilling
fogedretten på frederiksberg afsagde den 2. marts 2015 kendelse om fremme af en fogedsag
om udlevering af a og bs fællesbarn, c, til samvær med b. af retsbogen fremgår bl.a.:
      ”b forklarede behørigt formanet, at aftalen fra statsforvaltningen er med samvær i ulige
      uger fra kl. 10 – 17. de har dog aldrig praktiseret dette, men i stedet i efteråret indgået
      løbende aftaler om samværet. han har ikke set c siden nytårsaften. han er selv blevet
      forlovet, og det har skabt problemer i forhold til c. moren aflyste samværet den 31. ja-
      nuar, 19. februar og 28. februar 2015 med påstand om, at c var syg. moren har indgivet
      politianmeldelse mod ham for påstået vold.
      a forklarede behørigt formanet, at aftalen fra statsforvaltningen er med samvær i ulige
      uger fra kl. 10 – 17, men parterne har i efteråret praktiseret selv at indgå løbende aftaler
      om samvær, hvor c blev afleveret hos faren eller hvor faren kom forbi hende. samværet
      har ikke altid fungeret tilfredsstillende. faren har mistet interessen for c og der har til
      tider gået flere uger mellem samværene. hun har politianmeldt faren for vold begået
      den 31. januar 2014, og som c har overvåget. c kender ikke faren som sin far, og det er
      ikke i cs interesse at blive udleveret til samvær. c er skrækslagen ved at skulle udleve-
      res til samvær med faren.
                                             - 4 -
      hun har ikke villet og vil fremover ikke udlevere datteren til samvær. hun har i fredags
      kontaktet statsforvaltningen og bedt om et møde.
      …
      kendelse
      på baggrund af parternes forklaring lægger fogedretten til grund, at a ikke har udleveret
      fællesbarnet c til samvær siden årsskiftet, og at hun ikke fremover vil udlevere hende til
      samvær.
      fællesbarnet cs sjælelige eller legemlige sundhed vil efter oplysninger i sagen ikke ud-
      sættes for alvorlig fare, og fogedsagen fremmes derfor.
      a har tilkendegivet, at hun fremover ikke vil udlevere fællesbarnet til samvær, og fo-
      gedretten finder det derfor fornødent at fastsætte en tvangsbøde på 1.000 kr., såfremt
      fællesbarnet c ikke udleveres til næste ordinære samvær.”
ved kendelse af 18. marts 2015 fastsatte fogedretten en tvangsbøde for a på 1.000 kr. af
retsbogen fremgår bl.a.:
      ”b forklarede behørigt formanet, at han ikke fik fællesbarnet c udleveret til samvær
      lørdag den 14. marts 2015.
      a kunne under strafansvar bekræfte, at hun ikke udleverede c til samvær. hun vil ikke
      udlevere til samvær, før statsforvaltningen har behandlet sagen på ny. statsforvaltnin-
      gen har endnu ikke indkaldt parterne til møde.
      der blev afsagt
      kendelse
      efter parternes forklaring lægger fogedretten til grund, at a ikke udleverede fælles-
      barnet c til samvær den 14. marts 2015.
      fogedretten havde i retsmødet den 2. marts 2015 oplyst, at hun kunne idømmes en bøde
      på 1.000 kr., hvis hun ikke udleverede c til samvær.
      efter en samlet vurdering idømmes a en tvangsbøde på 1.000 kr., jf. retsplejelovens §
      537, stk. 3, 2. pkt.
      …
      forespurgt af fogeden ville hun ikke oplyse, om hun ville udlevere c til samvær, hvis
      tvangsbøden blev forhøjet, ligesom hun ikke ville oplyse, om hun ville holde c hjemme
      fra børnehaven, hvis tid og sted blev ændret til, at faren kunne hente c i børnehaven.
      a ville forlade retsmødet.
                                                - 5 -
      fogeden oplyste til a, at hun kan blive fremstillet af politiet, hvis hun forlod mødet.
      a forlod retsmødet.
      …
      hvis a ikke udleverer til samvær den 23 og 28. marts 2015 kan fogedretten fastsætte en
      tvangsbøde på 2.000 kr. for hvert af samværene.”
af fogedrettens retsbog af 30. marts 2015 fremgår bl.a.:
      ”b forklarede behørigt formanet, at datteren ikke var i børnehave den 23. marts 2015,
      og at han derfor ikke kunne hente hende til samvær. han fik ikke datteren udleveret til
      det ordinære samvær lørdag den 28. marts 2015.
      a forklarede behørigt formanet, at datteren ikke var i børnehave den 23. marts 2015 og
      ikke blev udleveret til samvær den 28. marts 2015, da hun var syg og fortsat er syg.
      fogeden opfordrede a til at indlevere lægeerklæring vedrørende datterens sygdom og
      vil herefter tage stilling til tvangsbøderne.
      fogedretten besluttede, at a kan idømmes en tvangsbøde på 2.000 kr., hvis hun ikke
      udleverer datteren til ordinært samvær lørdag den 11. april 2015.
      …
      adspurgt af fogeden ville a ikke oplyse, om hun agtede at holde datteren hjemme fra
      børnehaven den 7. og 14. april 2015 for at hindre faren i at få datteren udleveret til sam-
      vær.
      fogedretten besluttede, at a kan idømmes en tvangsbøde på 2.000 kr. for hvert af sam-
      værene, hvis hun ikke udleverer datteren til samværene tirsdage den 7. og 14. april
      2015.
      fogedretten meddeler, at retsmødet er berammet til … mandag den 20. april 2015.
      fogedretten agter her med politiets bistand at udlevere datteren til samvær med faren.
      børnesagkyndig og repræsentant fra kommunen indkaldes.
      fogeden gjorde a bekendt med, at hun kan blive fremstillet af politiet, hvis hun ikke er
      til stede på adressen, og at hun kan blive taget i forvaring af politiet, indtil hun oplyser,
      hvor datteren befinder sig.”
ved mail af 20. april 2015 til fogedretten anmodede advokat vivian jørgensen på vegne af a
om fri proces og om udsættelse af det berammede retsmøde den 20. april 2015.
                                              - 6 -
af fogedrettens retsbog af 20. april 2015 fremgår bl.a.:
     ”b var mødt.
     børnesagkyndig ole ottesen var mødt.
     politiet var til stede.
     der blev fremlagt … e-mail af 20. april 2015 fra advokat vivian jørgensen bl.a. med
     ansøgning om fri proces.
     a var ikke hjemme, og fogedretten ringede forgæves til hende.
     fogedretten blev herefter sat i cs børnehave, hvor det blev oplyst, at c ikke var i børne-
     have i dag.
     fogedretten blev herefter sat på as forældres adresse i …, men ingen var hjemme.
     b anmodede om anholdelse af a med henblik på, at hun skal oplyse, hvor c befinder
     sig.
     efter en samlet vurdering fandt fogeden ikke, at a har behov for advokatbistand og
     meddelte derfor afslag på ansøgningen om fri proces.”
fogedretten afsagde den 27. april 2015 kendelse om politifremstilling af a. af retsbogen
fremgår bl.a.:
     ”as advokat, advokat vivian jørgensen er trods telefonisk aftale den 23. april 2015 ikke
     senest den 24. april 2015 vendt tilbage med oplysninger om evt. lovligt forfald, og om
     hvorvidt hun fortsat repræsenterer a.
     det bemærkes, at advokat vivian jørgensen heller ikke tidligere i sagen har ringet til-
     bage, selv om der flere gange var lagt telefonbeskeder og har ikke tidligere besvaret e-
     mail om, hvorvidt hun fortsat repræsenterer a.
     på rekvirentens anmodning blev der afsagt
     kendelse
     da a – skønt lovligt indkaldt – er udeblevet uden oplyst lovligt forfald
     bestemmes:
     a skal fremstilles af politiet i fogedretten til fogedretsmøde den 30. april 2015 kl.
     14.00.”
                                                - 7 -
ved kæreskrift modtaget i fogedretten den 4. maj 2015 kærede advokat vivian jørgensen på
vegne af a fogedrettens kendelser af 2. marts og 18. marts 2015 og beslutninger af 30. marts
og 20. april 2015.
fogedretten afsagde den 7. maj 2015 kendelse om forvaring af a. af retsbogen fremgår bl.a.:
     ”a blev fremstillet af politiet.
     b mødte.
     a ville behørigt formanet ikke oplyse, hvor fællesbarnet c befinder sig og ville hellere
     tages i forvaring end oplyse, hvor c befinder sig.
     fogeden bemærkede, at politiet ved anholdelsen af a på hendes forældres adresse i
     hvidovre havde noteret, at børnene blev afleveret hos en nabo.
     fogedretten blev herefter sat på adressen ... (naboen), der oplyste, at as far havde hentet
     børnene.
     fogedretten blev herefter sat på adressen …, hvor bedsteforældrene bor. ingen var
     hjemme.
     a ville ikke medvirke til at få fat i hendes far (morfaren) med henblik på, at c kunne
     udleveres til samvær med faren.
     b anmodede om, at a bliver taget i forvaring, indtil hun oplyser, hvor c befinder sig.
     a havde lejlighed til at fremsætte bemærkninger hertil.
     der blev afsagt
     kendelse
     a har ikke villet medvirke til at oplyse, hvor c befinder sig. a tages derfor i forvaring,
     jf. retsplejelovens § 497, stk. 2, jf. § 178, stk. 1, nr. 5.
     thi bestemmes:
     a tages i forvaring indtil hun oplyser, hvor c befinder sig.
     …
     fogedretten beskikkede advokat vivian jørgensen som advokat for a.”
                                                - 8 -
ved mails af 7. maj 2015 kærede advokat vivian jørgensen på vegne af a fogedrettens ken-
delse af 7. maj 2015.
ved kendelse af 8. maj 2015 stadfæstede østre landsret fogedrettens beslutning af 20. april
2015 og kendelse af 7. maj 2015. landsretten afviste kæremålet for så vidt angår fogedrettens
kendelser af 2. og 18. marts 2015 og beslutning af 30. marts 2015. af landsrettens kendelse
fremgår bl.a.:
      ”da kendelserne af 2. marts 2015 og 18. marts 2015 samt beslutningerne af 30. marts
      2015 er indbragt efter udløbet af den almindelige kærefrist, jf. retsplejelovens § 586,
      stk. 1, og da der efter det oplyste om baggrunden for, at der er kæret for sent, ikke er
      grundlag for undtagelsesvis at tillade kære efter kærefristens udløb, jf. bestemmelsens
      stk. 4, afvises kæremålet for så vidt angår disse afgørelser.
      …
      for så vidt angår beslutningen af 20. april 2015 tiltræder landsretten efter oplysningerne
      om retsmødet denne dag, at der ikke på daværende tidspunkt var grundlag for at med-
      dele a fri proces efter retsplejelovens § 500, stk. 2.
      under retsmødet den 7. maj 2015 tilkendegav a, at hun ikke ville oplyse, hvor fælles-
      barnet befinder sig, og at hun hellere ville tages i forvaring end at oplyse dette.
      efter en samlet vurdering af disse omstændigheder tiltræder landsretten, at a er taget i
      forvaring, jf. retsplejelovens § 497, stk. 2, jf. § 178, stk. 1, nr. 5.”
fogedretten afsagde den 20. maj 2015 kendelse om fortsat forvaring af a. af kendelsen frem-
går bl.a.:
      ”a vil fortsat ikke oplyse, hvor datteren befinder sig.
      grundlaget for forvaringen er uændret og ikke uproportional, og fogedretten besluttede
      derfor, at a fortsat tages i forvaring, indtil hun oplyser, hvor c befinder sig.
      der foreligger ikke sådanne nye væsentlige oplysninger, at der er grundlag for at gen-
      optage fogedforretning.”
ved kæreskrift af 21. maj 2015 kærede advokat vivian jørgensen på vegne af a fogedrettens
kendelse af 20. maj 2015.
                                                - 9 -
ved kendelse af 22. maj 2015 stadfæstede østre landsret fogedrettens kendelse af 20. maj
2015 med henvisning til, at landsretten var enig i fogedrettens resultat og begrundelsen herfor.
den 29. juli 2015 besluttede ankestyrelsen indtil videre at suspendere bs samværsret med c.
fogedretten på frederiksberg trak herefter samme dag bestemmelse om at løslade a med føl-
gende begrundelse:
       ”da rekvirentens samvær med c er suspenderet, består der ikke længere en pligt for a
       til at udlevere c til samvær med rekvirenten og således heller ikke en pligt til at oplyse
       om, hvor c befinder sig, hvorfor der ikke længere er grundlag for at holde a i forva-
       ring…”
anbringender
a har anført bl.a., at hun, uanset at hun blev løsladt fra forvaring den 29. juli 2015, har retlig
interesse i kæremålet.
forvaringen af hende var i strid med grundlovens § 71, stk. 6, og den europæiske menneske-
rettighedskonventions artikel 5, stk. 1, litra b, fordi fogedretten ikke foretog en realitetsprø-
velse af statsforvaltningens afgørelse om samvær. fogedretten tog således ikke stilling til op-
lysningerne om bs voldelige overgreb mod hende og betydningen heraf for cs trivsel. forva-
ringens lovlighed afhænger af rigtigheden af afgørelsen om samvær. forældreansvarslovens
regler, hvorefter spørgsmål om samvær afgøres af en forvaltningsmyndighed, medfører, at
samværssager afgøres uden de retsgarantier, der ville være forbundet med en domstolsprøvel-
se. statsforvaltningen er ikke uafhængig og upartisk, da den er under politisk ledelse, ligesom
sagsbehandlerne ikke nyder samme uafhængighed og selvstændighed som dommere. højeste-
ret må derfor prøve, om statsforvaltningens afgørelse om samvær var lovlig, herunder om
afgørelsen var i overensstemmelse med hendes og cs menneskerettigheder.
forvaringen var også i sig selv i strid med hendes og cs menneskerettigheder, herunder men-
neskerettighedskonventionens artikel 5, 6 og 8 samt 4. tillægsprotokols artikel 2, fn’s bør-
nekonvention, eu’s charter om grundlæggende rettigheder og europarådets konvention om
forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder (istanbul-konventionen). menneskerettig-
hederne har forrang frem for forældreansvarsloven. hensynet til ”barnets bedste” er efter
menneskerettighedskonventionen det vigtigste hensyn, og beskyttelsen af barnet er ubetinget.
                                              - 10 -
fortolkningen af, hvad der er til ”barnets bedste”, må ske i lyset af konventionerne. forældre-
ansvarslovens regler om samvær er generelt i strid med menneskerettighedskonventionens
artikel 8 og fn’s børnekonvention, fordi loven har byttet rundt på den prioritering, der frem-
går af konventionerne.
hverken statsforvaltningen, fogedretten eller landsretten foretog en konkret vurdering af alle
forhold af betydning for c, herunder om c var beskyttet mod overgreb. hun havde vedvaren-
de fortalt statsforvaltningen om overgrebsadfærd fra bs side og havde bl.a. fremlagt læge-
erklæringer om voldsforhold begået af b. afgørelsen om uovervåget samvær skabte risiko for
vold og var ikke gavnlig for cs trivsel. afgørelsen om samvær indebar dermed en overtrædel-
se af både hendes og cs menneskerettigheder og var som følge heraf ugyldig, hvorfor den
ikke kunne danne grundlag for tvangsfuldbyrdelse.
forvaring var endvidere i strid med proportionalitetsprincippet, særligt når henses til, at sagen
drejer sig om en ung mor med to små børn på 4 og 1 år, som hun er alene med, og som er
stærkt knyttet til og afhængige af hende. frihedsberøvelsen af hende havde karakter af tortur i
strid med menneskerettighederne. hendes ytringsfrihed blev endvidere krænket derved, at hun
ikke fik lov til at afgive en fuldstændig forklaring om sine forhold under fogedsagen.
forvaringen burde i øvrigt have været tidsbegrænset i overensstemmelse med retsplejelovens
regler. hun havde hverken forud for eller under fogedrettens behandling af spørgsmålet om
forvaring adgang til advokatbistand. hun blev heller ikke vejledt af fogedretten om mulighe-
den for kære og blev dermed afskåret fra at kære en række af fogedrettens afgørelser.
hvis højesteret vurderer, at statsforvaltningens afgørelse ikke kan prøves materielt under
fogedsagen må det fastslås, at hun burde have været løsladt med henvisning til, at frihedsbe-
røvelse ikke kan anvendes som tvangsmiddel i samværssager, hvor afgørelsen om samvær er
truffet af en forvaltningsmyndighed. hvis højesteret ikke foretager en realitetsprøvelse af
forvaringens lovlighed, må sagen hjemvises til landsretten eller fogedretten med henblik på
prøvelse af forvaringens lovlighed.
en realitetsprøvelse ved fogedretten ville have ført til, at bs begæring om samvær var blevet
afvist eller nægtet fremmet, eller i det mindste at sagen var blevet udsat med henblik på ind-
                                              - 11 -
hentelse af yderligere oplysninger. højesteret skal derfor prøve fogedrettens beslutning om at
fremme udleveringssagen. alternativt må sagen hjemvises til realitetsbehandling ved lands-
retten eller fogedretten.
der foreligger som følge af den manglende kærevejledning og advokatbistand sådanne sær-
lige grunde, at hendes kære af fogedrettens beslutninger af 2. og 18. marts 2015 og kendelse
af 30. marts 2015 bør tillades, uanset at kære først er sket efter kærefristens udløb. højesteret
bør på den baggrund realitetsbehandle den afviste del af kæremålet eller hjemvise den afviste
del af kæremålet til realitetsbehandling ved landsretten eller fogedretten.
b har anført bl.a., at afgørelserne om forvaring af a ikke er behæftet med formelle mangler.
fogedrettens opgave i samværssager er alene som led i retshåndhævelsen at træffe afgørelse
om tvangsfuldbyrdelse. fogedretten skal ikke prøve samværsafgørelsens lovlighed eller rig-
tighed, men alene tage stilling til, om der er grundlag for at udsætte tvangsfuldbyrdelsen på
indhentelse af yderligere oplysninger eller at nægte fuldbyrdelse med henvisning til, at barnets
sjælelige eller legemlige sundhed udsættes for fare. fogedretten har prøvet disse spørgsmål,
og sagen er fuldstændigt belyst ved parternes forklaringer og det meget righoldige bilagsmate-
riale. det er alene statsforvaltningen, som kan tage stilling til samvær.
fogedrettens afgørelse om forvaring af a var ikke i strid med proportionalitetsprincippet. a
tilkendegav klart allerede meget tidligt i forløbet, at hun ikke ville udlevere c til samvær. ef-
ter at være blevet oplyst om risikoen for forvaring tilkendegav hun, at hun fortsat ikke ville
medvirke til samvær. hun fik løbende mulighed for at medvirke, og fogedretten forsøgte at
løse sagen med mindre indgribende midler. der er ikke i as forhold særlige omstændigheder,
som indebærer, at afgørelsen om forvaring ikke var proportional med formålet om tvangs-
gennemførelse af samværet.
det var ikke samværsafgørelsen, der lå til grund for beslutningen om forvaring. baggrunden
for forvaringen var derimod as nægtelse af at efterkomme fogedrettens afgørelse om at udle-
vere c eller oplyse hendes opholdssted. fogedrettens afgørelse om forvaring blev prøvet af
østre landsret, og a har således fået prøvet grundlaget for frihedsberøvelsen i henhold til
grundlovens § 71, stk. 6.
                                               - 12 -
a har ikke været afskåret fra at søge advokatbistand forud for fogedrettens afgørelse om for-
varing. fogedrettens beslutning om ikke at meddele fri proces og beskikkelse er alene en be-
slutning om, at hun ikke kan få dækket omkostningerne forbundet med advokatbistand. a var
i øvrigt i kontakt med en advokat efter fogedrettens kendelse af 30. marts 2015, hvor hun blev
oplyst om, at manglende oplysning om barnets opholdssted kunne indebære forvaring. advo-
katen deltog også i et møde i statsforvaltningen den 17. april 2015.
højesterets begrundelse og resultat
a blev den 7. maj 2015 taget i forvaring i forbindelse med en fogedsag om udlevering af hen-
des datter til samvær med datterens far.
a har til landsretten kæret fogedrettens kendelser af 2. marts, 18. marts, 7. maj og 20. maj
2015 og beslutninger af 30. marts og 20. april 2015 i samværssagen.
højesteret finder, at a har retlig interesse i kæremålet, selv om hun blev løsladt fra forvaring
den 29. juli 2015.
afvisning af en del af kæremålet og genoptagelse af fogedsagen
højesteret tiltræder af de grunde, som er anført i landsrettens kendelse af 8. maj 2015, at kæ-
remålet er afvist for så vidt angår fogedrettens kendelser af 2. marts og 18. marts 2015 og be-
slutning af 30. marts 2015. der er herefter ikke anledning til at tage stilling til spørgsmålene
om fremme af udleveringssagen og fastsættelse af tvangsbøder.
sagen angår herefter, om forvaringen af a var lovlig, herunder spørgsmålet om advokat-
bistand.
forvaring
efter retsplejelovens § 497, stk. 1, skal skyldneren i en fogedsag om tvangsfuldbyrdelse give
de oplysninger, som fogedretten finder nødvendige til gennemførelse af tvangsfuldbyrdelsen.
hvis skyldneren undlader at give de krævede oplysninger, kan fogedretten efter bestemmel-
sens stk. 2 bestemme, at skyldneren skal tages i forvaring, indtil skyldneren indvilliger i at
opfylde sin pligt. skyldneren kan dog ikke holdes i forvaring i samme sag ud over 6 måneder,
uafbrudt eller sammenlagt.
                                               - 13 -
i den foreliggende sag traf fogedretten den 2. marts 2015 afgørelse om, at as datter c skulle
udleveres til samvær med sin far.
det fremgår af sagen, at a gentagne gange havde nægtet at medvirke til udlevering af c til
samvær i overensstemmelse med fogedrettens bestemmelser, og at hun havde nægtet at oplyse
cs opholdssted over for fogeden. på et retsmøde den 7. maj 2015 oplyste a, at hun hellere
ville tages i forvaring end at oplyse cs opholdssted. det fremgår endvidere, at fogedretten
flere gange traf afgørelse om fastsættelse af tvangsbøder med henblik på at få a til at med-
virke til udlevering af c til samvær.
oplysningen om cs opholdssted havde afgørende betydning for gennemførelsen af samværet,
og højesteret finder, at det må lægges til grund, at oplysningen ikke kunne fremskaffes på
anden måde end ved forklaring fra a.
på den baggrund finder højesteret ikke grundlag for at tilsidesætte fogedrettens skøn, hvoref-
ter det den 7. maj 2015 var nødvendigt at tage a i forvaring efter retsplejelovens § 497, stk. 2.
på retsmødet den 20. maj 2015 nægtede a fortsat at oplyse cs opholdssted. højesteret finder
ikke grundlag for at tilsidesætte fogedrettens skøn, hvorefter det den 20. maj 2015 fortsat var
nødvendigt at tage a i forvaring.
efter det foreliggende finder højesteret endvidere ikke grundlag for at fastslå, at forvaringen
af a var uproportional i tiden efter den 20. maj 2015 indtil løsladelsen den 29. juli 2015.
a har for højesteret anført bl.a., at forvaringen af hende var ulovlig, fordi hun hverken forud
for eller under fogedrettens behandling af spørgsmålet om forvaring havde advokatbistand.
retsplejeloven indeholder ikke bestemmelser om, at skyldneren skal være repræsenteret af en
advokat, eller at fogedretten skal beskikke en advokat for skyldneren i tilfælde, hvor der træf-
fes afgørelse om forvaring efter lovens § 497, stk. 2. et sådant krav følger heller ikke af den
europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6 om retten til en retfærdig rettergang.
det forhold, at a ikke var repræsenteret af en advokat under retsmødet den 7. maj 2015, da
                                              - 14 -
fogedretten traf afgørelse om forvaring af hende, kan derfor ikke føre til, at forvaringen under
de ovenfor nævnte omstændigheder anses for ulovlig.
under hensyn til en forvarings indgribende karakter finder højesteret, at der er særlig anled-
ning til at overveje behovet for advokatbistand, jf. § 500, stk. 2, om fri proces i fogedsager, i
situationer, hvor der er spørgsmål om forvaring efter § 497, stk. 2.
fogedretten beskikkede den 7. maj 2015 en advokat for a, efter at fogedretten traf afgørelse
om forvaring.
højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte fogedrettens vurdering, hvorefter a den 20.
april 2015 ikke havde behov for advokatbistand. højesteret lægger herved vægt på, at der på
dette tidspunkt endnu ikke var fremsat begæring om forvaring efter § 497, stk. 2.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelser af 8. og 22. maj 2015.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelser af 8. og 22. maj 2015 stadfæstes.
ingen part skal betale kæremålsomkostninger for højesteret til den anden part.
