                             højesterets dom
                        afsagt torsdag den 22. oktober 2015
sag 179/2014
(1. afdeling)
a
(advokat steen p. husbjerg, beskikket)
mod
b
(advokat jørgen l. steffensen)
i tidligere instanser er afsagt dom af skifteretten i viborg den 11. juni 2013 og af vestre
landsrets 6. afdeling den 20. marts 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, michael rekling,
oliver talevski og lars apostoli.
påstande
parterne har gentaget deres påstande for landsretten.
anbringender
a har anført, at testamentet er ugyldigt på grund af bristende forudsætninger, jf. arvelovens §
77, stk. 1, nr. 2.
beslutningen om at indsætte b som universalarving hviler på en forudsætning om, at c var
ugift og uden livsarvinger, hvilket var i overensstemmelse med de faktiske forhold ved testa-
mentets oprettelse. forudsætningen om, at han ikke efterlod sig livsarvinger, fremgår da også
udtrykkeligt af testamentets tekst.
                                              - 2 -
forudsætningerne var afgørende for den testamentariske disposition, og de bristede, da c ef-
terfølgende blev gift og fik en datter med sin nye ægtefælle. da han ved sin død i 2011 efter-
lod sig såvel en ægtefælle som en datter, følger det allerede af arvelovens almindelige regler
om tvangsarv, at det er udelukket, at b kan arve hele hans formue i overensstemmelse med
testamentets bestemmelse herom.
det må formodes, at c har antaget, at testamentet var bortfaldet netop som følge af de bri-
stende forudsætninger, og at dette er årsagen til, at han ikke fandt anledning til at tilbagekalde
testamentet. en tilbagekaldelse var overflødig.
kontakten mellem c og b har ikke været af en så indgående og usædvanlig karakter, at det
kan begrunde en fravigelse af den i teorien opstillede hovedregel om, at et testamente bortfal-
der som følge af bristende forudsætninger, når en ugift og barnløs testator efterfølgende får et
barn eller indgår ægteskab.
b har anført, at testamentet ikke er ugyldigt som følge af bristende forudsætninger.
c undlod at tilbagekalde testamentet efter at have indgået nyt ægteskab og efter at have fået
en datter med den nye ægtefælle. der er ikke grundlag for en formodning om, at han antog, at
testamentet var bortfaldet. det må derimod formodes, at det skyldes et ønske om at opretholde
begunstigelsen af b, at han undlod at tilbagekalde testamentet.
c har til stadighed opretholdt en meget nær kontakt til b – også efter indgåelsen af det nye
ægteskab og efter at have fået barn med sin nye ægtefælle. han har gennem alle årene været
som en far for hende, der også har kaldt ham far, ligesom hendes børn har kaldt ham morfar.
han kan ikke antages at have haft noget ønske om at gøre hende arveløs. det må derimod
formodes at være bedst stemmende med hans vilje, at hun skulle arve på lige fod med hans
datter. testamentet bør derfor også opretholdes med denne virkning.
retsgrundlaget
arvelovens § 77 har følgende ordlyd:
      ”§ 77. en testamentarisk bestemmelse er ugyldig, hvis
                                                - 3 -
       1) testator ved oprettelsen befandt sig i en vildfarelse om omstændigheder, som var af-
       gørende for bestemmelsen, eller
       2) forhold, som var afgørende for bestemmelsen, efter oprettelsen har ændret sig på en
       sådan måde, at testator med kendskab dertil ville have tilbagekaldt bestemmelsen.
       stk. 2. uanset stk. 1 skal bestemmelsen dog gennemføres efter sin rette mening, hvis
       denne kan fastslås.”
bestemmelsen om ugyldighed som følge af bristende forudsætninger (§ 77, stk. 1, nr. 2) kom
ind i arvelovgivningen ved lov nr. 515 af 6. juni 2007.
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget er bl.a. anført følgende (folketingstidende
2006-07, tillæg a, lovforslag nr. l 100, s. 3347-3350):
       ”13. testamenters ugyldighed og anfægtelse
       13.1. gældende ret
       13.1.1.1. ugyldighedsgrunde
       …
       arveloven indeholder ikke regler om bristende forudsætninger, dvs. om tilsidesættelse
       eller ændring af en testamentarisk bestemmelse, fordi forholdene efter testamentets op-
       rettelse har ændret sig. gennem teori og retspraksis er der imidlertid dannet en generel
       grundsætning herom. grundsætningen indebærer, at en testamentarisk bestemmelse er
       uvirksom, hvis forholdene efter testamentets oprettelse har ændret sig i forhold til te-
       stators forventninger på en sådan måde, at det må antages, at testator med kendskab til
       udviklingen ville have tilbagekaldt bestemmelsen, hvis testator havde været opmærk-
       som på spørgsmålet og foranlediget til at tage stilling til dette. …
       …
       13.2. arvelovsudvalgets overvejelser
       …
       13.2.3. bristende forudsætninger
       …
       efter udvalgets opfattelse taler tilkomsten af aftalelovens § 36 om aftaler, som det vil
       være urimeligt eller i strid med redelig handlemåde at gøre gældende, for at opstille en
       lovregel om bristende forudsætninger i arveloven. hertil kommer, at den gældende ar-
       velov i § 53, stk. 1, indeholder regler om ugyldighed på grund af urigtige forudsætnin-
       ger (motivvildfarelse). det er efter udvalgets opfattelse ikke hensigtsmæssigt, at en op-
       rindelig manglende forudsætning er reguleret i loven, hvorimod den samme efterføl-
       gende bortfaldne forudsætning ikke omtales.
       udvalget foreslår på den baggrund, at der medtages en regel om bristende forudsætnin-
       ger i arveloven. den foreslåede lovfæstelse skal efter udvalgets opfattelse ikke indebære
       nogen ændring i adgangen til tilsidesættelse af en testamentarisk bestemmelse på grund
       af bristende forudsætninger i forhold til gældende ret. …
       …
                                                - 4 -
      13.3. justitsministeriets overvejelser
      …
      justitsministeriet kan endvidere tilslutte sig udvalgets forslag om lovfæstelse af grund-
      sætningen om ugyldighed på grund af bristende forudsætninger, og lovforslaget er der-
      for også på dette punkt udformet i overensstemmelse med udvalgets lovudkast, herun-
      der således at bestemmelserne om ugyldighed på grund af urigtige og bristende forud-
      sætninger samles i én bestemmelse. der er ikke med den foreslåede lovfæstelse af
      grundsætningen om bristende forudsætninger tale om nogen udvidelse af anvendelses-
      området herfor.
      der henvises til lovforslagets §§ 69-79 og bemærkningerne til disse bestemmelser.”
i lovforslagets specielle bemærkninger til § 77 hedder det bl.a. (anf. st. s. 3398):
      ”stk. 1, nr. 2, indebærer, at (efterfølgende) bristende forudsætninger som noget nyt re-
      guleres udtrykkeligt i arveloven. medtagelsen af en bestemmelse om bristende forud-
      sætninger har ikke til formål at udvide anvendelsesområdet for bristende forudsætnin-
      ger. bestemmelsen er således alene medtaget, fordi det er hensigtsmæssigt, at dette i
      praksis relevante spørgsmål er reguleret i loven.
      efter forslaget er en testamentarisk bestemmelse ugyldig, hvis forhold, som var afgø-
      rende for bestemmelsen, efterfølgende har ændret sig på en sådan måde, at testator, hvis
      testator havde kendt til det, ville have tilbagekaldt den testamentariske bestemmelse.”
i arvelovsudvalgets betænkning nr. 1473/2006 om revision af arvelovgivningen mv., som
lovforslaget var baseret på, hedder det på s. 256-257 bl.a.:
      ”en lovfæstelse af adgangen til tilsidesættelse på grund af bristende forudsætninger er
      ikke en nydannelse, men alene et udtryk for gældende ret.
      …
      udvalget har overvejet, om en bestemmelse om ugyldighed på grund af bristende forud-
      sætninger bør affattes således, at ugyldighed kan indtræde, hvis testator ikke ville have
      truffet bestemmelsen med kendskab til de ændrede forhold. under hensyn til at en regel
      om ugyldighed på grund af bristende forudsætninger også bør tage hensyn til en eventu-
      elt ændret opfattelse hos testator efter testamentets oprettelse, foreslås det imidlertid, at
      bestemmelsen affattes snævrere, således at ugyldighed på grund af bristende forudsæt-
      ninger kan indtræde, hvis testator ville have tilbagekaldt testamentet med kendskab til
      de ændrede forhold. efter denne løsning opretholdes testamentet bl.a. i følgende situa-
      tion: hvis testator ved oprettelsen havde kendt de rette forhold, ville han ikke have op-
      rettet testamentet, men han er efterfølgende blevet bekendt med forholdet og har affun-
      det sig med det. at testator forholder sig passiv, dvs. ikke får ændrer testamentet, efter
      at have fået kendskab til de ændrede forhold, kan således tale for, at forholdet ikke var
                                                 - 5 -
       afgørende for testator. passivitet vil dog ikke nødvendigvis føre til, at testamentet opret-
       holdes. den foreslåede løsning synes at afspejle opfattelsen i den juridiske litteratur, jf.
       finn taksøe-jensen, lærebog i arveret, 2. udg., 2000, s. 201f og irene nørgaard, arve-
       ret, 4. udg., 2004, s. 160-162.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det notartestamente, som c oprettede i 1981, er ugyldigt på grund af bri-
stende forudsætninger, således at b ikke er arving i boet efter ham, jf. arvelovens § 77, stk. 1,
nr. 2.
ved oprettelsen af testamentet var c ugift og barnløs. det fremgår af begrundelsen for testa-
mentets bestemmelse om, at b skulle være hans universalarving, at han havde ”været som en
far for hende”, og at han efter ægteskabets opløsning i 1976 stadig havde ”god kontakt med
hende”. det fremgår ikke af begrundelsen, men er dog anført i testamentet, at c ikke efterlod
sig livsarvinger.
i 1984 blev c gift med a, og i 1989 fik de datteren d. trods viden om de ændrede forhold
tilbagekaldte c ikke testamentet fra 1981, og højesteret lægger efter bevisførelsen til grund,
at hans nære relation til b fortsatte i alle årene indtil hans død i 2011.
på den anførte baggrund tiltræder højesteret, at det ikke er godtgjort, at testamentet er ugyl-
digt som følge af bristende forudsætninger, således at b ikke er arving i boet efter c, jf. arve-
lovens § 77, stk. 1, nr. 2.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 45.000 kr. til b.
sagsomkostningsbeløbet skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og
forrentes efter rentelovens § 8 a.
