- lab
                                        udskrift
                                              af
                         sø- & handelsrettens dombog
                                       ____________
                                           dom
afsagt den 6. april 2018
n-1-17
                                   forbrugerombudsmanden
                                   (specialkonsulent jacob tanderup linkis)
                                   mod
                                   1) viabill a/s
                                   (advokat michael hopp)
                                   2) viabill group a/s
                                   (advokat michael hopp)
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag, der er anlagt af forbrugerombudsmanden den 3. marts 2017 mod viabill a/s og
viabill group a/s, som efter en fusion hedder viabill a/s (herefter viabill), handler om,
hvorvidt to typer gebyrer, som viabill har opkrævet fra forbrugere, er lovlige.
forbrugerombudsmanden har nedlagt følgende endelige påstande:
                                                   -2-
påstande i relation til opkrævningen af ”autopay-gebyrer” (viabills forretningskon-
cept frem til den 28. februar 2017):
   1. det forbydes viabill a/s i aftaler om forbrugerkredit at anvende vilkår om, at
        viabill a/s efter, at der er indtrådt forsinket betaling, kan opkræve et gebyr for,
        at viabill hæver den forsinkede betaling på forbrugerens betalingskort eller
        tilmelder den forsinkede betaling til nets betalingsservice eller lignende beta-
        lingssystemer.
   2. det forbydes viabill a/s i sine “handelsbetingelser for viabill kredit” at an-
        vende følgende vilkår, jf. bilag 8, afsnit 5 “vilkår for viabill kredit”: “gennemfø-
        res betalingen – enten via korthævning eller nets betalingsservice – opkræver viabill
        et administrationsgebyr på kr. 39 pr. betaling.”
   3. det forbydes viabill a/s i sine “handelsbetingelser for viabill kredit” at an-
        vende følgende vilkår, jf. bilag 7, afsnit 5 “vilkår for viabill kredit”: “såfremt
        månedsydelsen ikke betales rettidigt, tilmeldes betalingen automatisk viabills admini-
        strationsservice, hvorved månedsydelsen denne gang automatisk hæves på det i forbin-
        delse med købet anvendte betalingskort samt et administrationsgebyr på kr. 39,- pr. be-
        taling, hvorved rykkergebyrer og morarenter iht. dansk rentelovgivning undgås så
        længe månedsydelsen kan trækkes via kortet.”
   4. det forbydes viabill a/s at opkræve gebyrer hos forbrugerne for at hæve for-
        sinkede betalinger på forbrugernes betalingskort eller for at tilmelde den for-
        sinkede betaling til nets betalingsservice eller lignende betalingssystemer.
        subsidiært i forhold til påstand 1-4
        viabill a/s tilpligtes at anerkende, at opkrævninger af gebyrer fra forbrugere
        foretaget på grundlag af viabills aftalevilkår gældende frem til den 28. februar
        2017 (såkaldte ”autopay-gebyrer”) var uberettigede og derfor uden bindende
        virkning for forbrugerne.
                                              -3-
   5. principalt
      det påbydes viabill a/s at tilbagebetale allerede modtagne gebyrer, der er ble-
      vet opkrævet i henhold til vilkår, som beskrevet i påstandene 1 til 4, til samtlige
      nuværende og forhenværende kunder, som har betalt gebyret.
      subsidiært
      det påbydes viabill a/s, med tillæg af renter efter rentelovens § 5, stk. 1, at til-
      bagebetale allerede modtagne gebyrer, der er blevet opkrævet i henhold til vil-
      kår som beskrevet i påstandene 1 til 4 til samtlige nuværende og forhenværen-
      de kunder, som har betalt gebyret inden for en periode på 3 år fra sagens an-
      læggelse.
   6. [frafaldet]
   7. [frafaldet]
påstande i relation til opkrævningen af ”reminder fees” (viabills forretningskoncept fra
og med den 28. februar 2017):
   8. principalt:
      viabill a/s forbydes at opkræve gebyrer fra forbrugere på grundlag af viabills
      aftalevilkår gældende fra den 28. februar 2017 (såkaldte ”reminder fees”).
      subsidiært:
      viabill a/s tilpligtes at anerkende, at opkrævninger af gebyrer fra forbrugere
      foretaget på grundlag af viabills aftalevilkår gældende fra den 28. februar 2017
      (såkaldte ”reminder fees”) er uberettigede og derfor uden bindende virkning
      for forbrugerne.
   9. viabill a/s påbydes, med tillæg af renter efter rentelovens § 5, stk. 1, at tilbage-
      betale allerede modtagne gebyrer (såkaldte ”reminder fees”) til samtlige kun-
                                                -4-
        der, der er blevet opkrævet gebyret i perioden fra og med den 1. marts 2017 til
        og med den 21. december 2017.
påstand i relation til opkrævningen af såvel ”autopay-gebyrer” som ”reminder fees”:
    10. viabill a/s tilpligtes at anerkende, at opkrævningen af gebyrer fra forbrugere
        foretaget på grundlag af viabills aftalevilkår gældende frem til den 28. februar
        2017 (såkaldte ”auto pay-gebyrer”) samt på grundlag af viabills aftalevilkår
        gældende fra den 28. februar 2017 (såkaldte ”reminder fees”) er i strid med god
        markedsføringsskik.
viabill har i forhold til forbrugerombudsmandens påstand 1-4 og 10 (vedrørende påstand 10
dog alene for så vidt angår de såkaldte ”autopay-gebyrer”) nedlagt endelig påstand om af-
visning, subsidiært frifindelse, og har i forhold til forbrugerombudsmandens påstand 5, 8, 9
og 10 (vedrørende påstand 10 dog alene for så vidt angår de såkaldte ”reminder fees”) ned-
lagt endelig påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
viabill tilbyder forbrugere, som handler på webshops, rente- og omkostningsfri kredit i 24
måneder på køb op til 2.000 kr. derudover fungerer viabill også som kreditformidler for
sparexpress (spar nord bank a/s), som tilbyder et rentebærende lån med en højere kre-
ditramme.
frem til den 28. februar 2017 opererede viabill med en model med såkaldte ”autopay-
gebyrer” (herefter ”den gamle model”). herefter udviklede viabill et nyt forretningskoncept
med såkaldte ”reminder fees” (herefter ”den nye model”).
vedrørende ”den gamle model” fremgår der af viabills handelsbetingelser version 1505, der
blev anvendt af viabill indtil september 2016, bl.a. følgende:
                                                    -5-
      ”…
      5. vilkår for viabill kredit
      ved valg af viabill kredit, forfalder første delbetaling den førstkommende 20. i måneden,
      hvor butikkens afsender varen, og de efterfølgende delbetalinger med 1 måneds interval.
      så snart butikken afsender varen, sender viabill en velkomstmail (samt sms om, at e-
      mailen er afsendt) til den oplyste e-mail adresse samt mobiltelefonnummer, indeholden-
      de oplysninger om lånet, link til ”mit viabill” samt førstegangskode hertil. af samme år-
      sag er det en betingelse, at debitor accepterer, at viabill må sende informationer om lånet
      til debitor via e-mail og sms, idet der ellers er risiko for, at debitor ikke modtager de
      nødvendige informationer om lånet. ”mit viabill” indeholder informationer om lånet,
      købet, månedsydelse samt fi-kode, hvortil der kan indbetales senest den 20. i hver må-
      ned via debitors netbank. når debitor i forbindelse med købet accepterer at kortoplys-
      ninger må gemmes til senere brug, betyder dette, at debitor ved senere køb med viabill
      undgår igen at indtaste sine kortoplysninger. af sikkerhedsmæssige årsager skal debitor
      anvende et selvvalgt kodeord ved hvert senere køb. kodeordet er personligt, og må ikke
      udleveres til tredjemand, herunder mindreårige, for at sikre debitor mod misbrug af kre-
      ditten. debitor kan til enhver tid tilbagekalde sin accept til at viabill gemmer kortoplys-
      ningerne via ”mit viabill”. såfremt månedsydelsen ikke betales rettidigt tilmeldes beta-
      lingen automatisk viabills administrationsservice, hvorved månedsydelsen denne gang
      automatisk hæves på det i forbindelse med købet anvendte betalingskort samt et
      adm.gebyr på kr. 39,- pr. betaling, hvorved rykkergebyrer og morarenter iht. dansk rente-
      lovgivning undgås (sålænge månedsydelsen kan trækkes via kortet). kan hævning via
      det anvendte betalingskort ikke gennemføres, indleder viabill en rykker- og inkassopro-
      ces i overensstemmelse med dansk lovgivning.
      …”
af handelsbetingelser for viabill kredit version 1512, der blev anvendt af viabill fra septem-
ber 2016 og indtil 28. februar 2017, fremgår bl.a. følgende:
      ”…
      5. vilkår for viabill kredit
      ved valg af viabill kredit, forfalder første delbetaling den førstkommende 20. i måneden,
      hvor butikkens afsender varen, og de efterfølgende delbetalinger med 1 måneds interval.
      så snart butikken afsender varen, sender viabill en velkomstmail (samt sms om, at e-
      mailen er afsendt) til den oplyste e-mail adresse samt mobiltelefonnummer, indeholden-
      de oplysninger om lånet, link til ”mit viabill” samt førstegangskode hertil. af samme år-
      sag er det en betingelse, at debitor accepterer, at viabill må sende informationer om lånet
      til debitor via e-mail og sms, idet der ellers er risiko for, at debitor ikke modtager de
      nødvendige informationer om lånet. meddelelser, oplysninger og informationer til debi-
      tor vedrørende lånet, der fremsendes til debitors ”mit viabill”, er bindende for debitor
      fra det tidspunkt, hvor meddelelsen mv. modtages i ”mit viabill”, og på den måde gøres
      tilgængelig for debitor. ”mit viabill” indeholder informationer om lånet, købet, måneds-
      ydelse samt fi-kode, hvortil der kan indbetales senest den 20. i hver måned via debitors
      netbank. når debitor i forbindelse med købet accepterer at kortoplysninger må gemmes
      til senere brug, betyder dette, at debitor ved senere køb med viabill undgår igen at indta-
      ste sine kortoplysninger. af sikkerhedsmæssige årsager skal debitor anvende et selvvalgt
      kodeord ved hvert senere køb. kodeordet er personligt, og må ikke udleveres til tredje-
                                                       -6-
       mand, herunder mindreårige, for at sikre debitor mod misbrug af kreditten. debitor kan
       til enhver tid tilbagekalde sin accept til at viabill gemmer kortoplysningerne via ”mit
       viabill”. såfremt månedsydelsen ikke betales rettidigt, vil viabill bestræbe sig på at und-
       gå tilskrivning af rykkergebyrer og morarenter iht. dansk rentelovgivning, ved at hæve
       den forfaldne månedsydelse før rykkertilskrivning via det i forbindelse med købet an-
       vendte betalingskort. kan hævning via det anvendte betalingskort ikke gennemføres,
       indledes en rykkerproces iht. dansk rentelovgivning. sideløbende hermed er viabill be-
       rettiget til at forsøge at tilmelde betalingen / den forfaldne saldo til nets betalingsservice i
       bestræbelsen på, at debitor undgår en decideret inkassooverdragelse. gennemføres beta-
       lingen – enten via korthævning eller nets betalingsservice – opkræver viabill et adm. ge-
       byr på kr. 39 pr. betaling. lykkes betaling af forfalden saldo hverken via korthævning,
       egenbetaling eller betaling via nets betalingsservice, overdrages sagen til inkasso i over-
       ensstemmelse med dansk lovgivning.
       …”
 på baggrund af klager fra forbrugere over viabills opkrævning af autopay-gebyrer beslutte-
de forbrugerombudsmanden den 26. juni 2015 at tage sagen op til behandling, og ved brev
af 18. august 2016 gjorde forbrugerombudsmanden viabill opmærksom på sagen og anmo-
dede om oplysninger til brug for den videre behandling af sagen.
af viabills svar af 20. september 2016 på forbrugerombudsmandens høringsbrev af 18. au-
gust 2016 fremgår vedrørende aftalevilkåret om autopay-gebyret bl.a.:
       ”…
       på vores rente- og gebyrfrie produkt, skal der omkostningsfrit afdrages (via netbank el-
       ler girokort) inden d. 20. (=forfaldsdato) hver måned. rettidig betaling er afgørende for,
       at viabill kan stille en helt og aldeles rente- og gebyrfri konto til rådighed for forbruge-
       ren.
       …
       hvis nogle af vores kunder én eller flere gange ikke ønsker at benytte sig af vores om-
       kostningsfrie service (egen tilbagebetaling via netbank / girokort), tilbyder vi til disse
       kunder en tillægsservice, nemlig at disse kunder intet behøver at foretage sig. såfremt en
       kunde i en måned ikke har foretaget rettidig betaling, venter vi yderligere 6 dage, og tid-
       ligst den 26. i den pågældende måned, igangsætter vi selv en opkrævningsproces, hvor vi
       forsøger at hæve afdraget på kundens betalingskort. disse forsøg kan gentages adskillige
       gange, hvis der ikke er dækning på kortet, men først når betalingen autoriseres, tilskrives
       et gebyr, som hidtil har været benævnt autopay gebyr
       …
       vores forslag til ændring som følge af jeres henvendelse: såfremt forbrugerombuds-
       manden ønsker navnet ”autopay gebyr” ændret, er vi meget åbne overfor dette, og hører
       gerne jeres forslag hertil.
       konklusion:
                                                       -7-
     efter gennemgang af sagen, er det vores vurdering, at vi på de enkelte webshops har gi-
     vet tilstrækkelige oplysninger om kreditrammen og dette vil vi fremadrettet desuden,
     indarbejde på vores egen hjemmeside. yderligere vurderer vi at gebyret på 39 kr. er en
     rimelig valgfri tillægsservice, i de måneder, vores kunder glemmer eller ikke ønsker at
     benytte netbanken, og som muliggør en aldeles rente- og gebyrfri kontoløsning.
     …”
forbrugerombudsmanden traf den 15. december 2016 beslutning vedrørende viabills mar-
kedsføring af rente- og gebyrfri forbrugerkredit samt aftale om opkrævning af 39 kr. i au-
topay-gebyr ved forsinket betaling. af beslutningen fremgår bl.a.:
     ”…
     viabill bedes senest fire uger fra dato meddele forbrugerombudsmanden
     …
         -   at viabill er ophørt med at opkræve ”autopay-gebyret” på 39 kr. for hævning af
             skyldige beløb på forbrugernes betalingskort som følge af forsinket betaling.
     …
     forbrugerombudsmandens vurdering:
     …
     2. vilkår om betalingsservicegebyr ved forsinket betaling
     …
     rimelige og relevante omkostninger er alene omkostninger til udarbejdelse og indgåelse
     af et såkaldt frivilligt forlig med forbrugeren og til den erhvervsdrivendes administration
     af forliget, jf. § 4, stk. 1, samt bilag 2, i bekendtgørelse om udenretlige inddrivelsesom-
     kostninger i anledning af forsinket betaling. der kan ikke opkræves omkostninger efter
     rentelovens § 9 a, før der er sendt en rykkerskrivelse i henhold til rentelovens § 9 b.
     …
     på det tidspunkt hvor viabill hæver det skyldige beløb på forbrugerens betalingskort, er
     der indtrådt forsinket betaling. viabill må derfor kun kræve de omkostninger, der frem-
     går af rentelovens § 9 a og § 9 b.
     da ”autopay-gebyret” på 39 kr. hverken er betaling for viabill’s omkostninger til et fri-
     villigt forlig, jf. § 9 a, eller betaling for rykkerskrivelser eller for overdragelse af sagen til
     et inkassobureau, jf. § 9 b. er det forbrugerombudsmandens opfattelse, at ”autopay-
     gebyret” ikke har hjemmel i renteloven.
     …”
                                                      -8-
herefter har været en dialog mellem viabill og forbrugerombudsmanden, og den 19. januar
2017 blev der afholdt et møde mellem viabill og forbrugerombudsmanden. af referatet fra
mødet udarbejdet af forbrugerombudsmanden fremgår bl.a.:
       ”…
       viabills direktør og advokaten oplyste, at man ikke kunne imødekomme forbrugerom-
       budsmandens anmodning om tilbagebetaling til forbrugerne, idet auto-pay-gebyret ud-
       gjorde hele virksomhedens indtjening.
       …”
ved brev af 3. februar 2017 kontaktede forbrugerombudsmanden igen viabill og anførte
bl.a. følgende:
       ”…
       viabill har i forbindelse med høringen oplyst, at betalingspåmindelser og betalingskvitte-
       ringer alene sendes til postkassen ”mit viabill”. andre meddelelser sendes både til den e-
       mail, kunden har oplyst i forbindelse med købet, og til postkassen ”mit viabill”. viabill
       har oplyst, at det sker med hjemmel i viabills handelsbetingelser.
       …
       betalingspåmindelser og betalingskvitteringer er vigtige beskeder, som forbrugeren om
       nødvendigt skal regere på for at kunne varetage sine økonomiske interesser.
       efter forbrugerombudsmandens opfattelse er det urimeligt byrdefuldt for forbrugerne,
       at handelsbetingelserne opstiller vilkår om, at betalingspåmindelser og betalingskvitte-
       ringer kan sendes til en postkasse oprettet på viabills platform med bindende virkning
       for forbrugeren. reelt betyder vilkåret, at forbrugeren dagligt skal logge ind på ” mit
       viabill” for at sikre sig, at der ikke er kommet nye betalingspåmindelser og betalingskvit-
       teringer, som forbrugeren skal reagere på.
       vilkåret er derfor efter forbrugerombudsmandens foreløbige opfattelse et urimeligt afta-
       levilkår i strid med aftalelovens § 36 og god markedsføringsskik, jf. markedsføringslo-
       vens § 1.
       …”
i viabills svar af 22. februar 2017 til forbrugerombudsmanden fremgår bl.a. følgende:
       ”…
       1      autopay-gebyret
       …
                                                      -9-
     det følger hverken direkte eller indirekte af renteloven, at alle omkostninger, der opkræ-
     ves efter forfaldsdagen, per definition er omfattet af renteloven. tværtimod fremgår det
     udtrykkeligt af direktivets art. 6, stk. 1., at retten til kompensation for afholdte inddrivel-
     sesomkostninger først indtræder, når der skal betales morarenter.
     2      fremsendelse af betalingspåmindelser og betalingskvitteringer
     …
     viabill er dog indstillet på at ændre i opsætningen, således at kunden modtager en email
     om, at der er ny post i kundens ”mit viabill”, hver gang viabill sender en besked, der
     kræver en reaktion fra kunden, som f.eks. en betalingspåmindelse. viabills system vil
     hermed komme til at fungere på samme måde som e-boks.
     …”
den 24. februar 2017 skrev viabill i en e-mail til forbrugerombudsmanden bl.a.:
     ”…
     det er fortsat vores vurdering, at autopay-gebyret er lovligt. for at undgå et foreløbigt
     forbud, vil viabill a/s imidlertid fremadrettet ophøre med at opkræve autopay-gebyret.
     vi foreslår derfor, at forbrugerombudsmanden udfærdiger et tilsagn, jf. markedsførings-
     lovens 23, som viabill kan underskrive.
     …”
den 28. februar 2017 fremsendte viabill et underskrevet tilsagn udfærdiget af forbrugerom-
budsmanden og anførte i fremsendelsesmailen til forbrugerombudsmanden bl.a. følgende:
     ”…
     du nævner i dit brev af 27. februar 2017, at forbrugerombudsmanden vil ”gå videre med
     en forbudssag efter markedsføringslovens § 20 med henblik på at få domstolenes stillingtagen til,
     om viabills ulovlige handelspraksis skal standses og for at sikre forbrugernes tilbagebetalings-
     krav”.
     eftersom viabill har tilrettet sin handelspraksis og standset den efter forbrugerombuds-
     mandens opfattelse ulovlige handelspraksis i overensstemmelse med det underskrevet
     tilsagn, bedes du oplyse, hvad en forbudssag vil omfatte.
     vi er klar over, at forbrugerombudsmanden vil anlægge en sag, jf. markedsføringslovens
     § 20, stk. 1, 2. pkt., nr. 2, hvor forbrugerombudsmanden vil påbyde viabill at tilbagebeta-
     le autopay-gebyret til samtlige nuværende og forhenværende kunder, der inden for de
     sidste 3 år har betalt gebyret.
     …”
af det den 28. februar 2017 underskrevne tilsagn fremgår bl.a.:
                                                      - 10 -
       ”…
       1. fra og med den 1. marts 2017 vil viabill ophøre med at opkræve gebyrer hos forbru-
       gerne for at hæve forsinkede betalinger på forbrugernes betalingskort.
       2. fra og med den 1. marts 2017 vil viabill ophøre med at opkræve gebyrer hos forbru-
       gerne for at tilmelde forsinkede betalinger til nets betalingsservice eller lignende beta-
       lingssystemer.
       3. fra og med den 15. marts 2017 vil viabill have slettet alle vilkår og bestemmelser om
       de af punkt 1 omfattede gebyrer i sine lånebetingelser, på sin hjemmeside og i de elektro-
       niske finansieringsplatforme, som selskabet leverer til webshops.
       …”
efter forbrugerombudsmandens indgivelse af stævning i sagen den 3. marts 2017 udfærdi-
gede viabill selv et yderligere tilsagn underskrevet den 7. marts 2017, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”…
       1. fra og med den 18. marts 2017 vil viabill ophøre med i sine ”handelsbetingelser for
       viabill kredit” at anvende følgende vilkår: ”meddelelser, oplysninger og informationer til de-
       bitor vedrørende lånet, der fremsendes til debitors ”mit viabill”, er bindende for debitor fra det
       tidspunkt, hvor meddelelsen mv. modtages i ”mit viabill”, og på den måde gøres tilgængelig for
       debitor.”
       2. fra og med den 8. marts 2017 vil viabill ophøre med at markedsføre finansieret køb
       af burger, hårvoks eller creme på forsiden af viabill.dk.
       …”
på baggrund af viabills tilsagn frafaldt forbrugerombudsmanden den 16. marts 2017 på-
stand 6 og 7.
den 15. marts 2017 anmodede viabill forbrugerombudsmanden om forhåndsbesked vedrø-
rende et påtænkt nyt koncept. forbrugerombudsmanden meddelte den 24. marts 2017, at
konceptet efter forbrugerombudsmandens opfattelse ikke var lovligt, og konceptet blev al-
drig implementeret.
i forlængelse af sagsanlægget udsendte forbrugerombudsmanden den 22. marts 2017 en
pressemeddelelse, hvoraf fremgår bl.a.:
       ”…
                                                         - 11 -
       forbrugerombudsmanden har anlagt retssagen mod viabill, selvom selskabet har med-
       delt, at det fremover vil undlade at opkræve auto-pay-gebyret. det skyldes, at viabill ik-
       ke er enig i, at selskabet er forpligtet til at betale gebyrerne tilbage til forbrugerne.
       …
       viabill har meddelt forbrugerombudsmanden, at selskabet fremover vil undlade at mar-
       kedsføre finansieret køb af burgere og hårvoks på viabill.dk. selskabet har også fjernet
       vilkåret om, at selskabet kan sende vigtige beskeder med bindende virkning til ”mit
       viabill” på viabill.dk
       …”
herefter modtog forbrugerombudsmanden fra april 2017 flere klager fra forbrugere over
viabills reminder fee (”den nye model”). på baggrund af disse klager rettede forbrugerom-
budsmanden den 10. juli 2017 igen henvendelse til viabill, der ved brev af 12. juli 2017 rede-
gjorde for ændringerne i sit forretningskoncept pr. 28. februar 2017. af redegørelsen fremgår
bl.a.:
       ”…
       efter tiltrædelsen af tilsagnet af 28. februar 2017 ændrede viabill sit setup.
       viabill tilbyder fortsat et rente- og gebyrfrit kreditprodukt, men opkræver ikke længere
       et aftalt gebyr for at hæve en forfalden ydelse fra kundens kreditkort. hvis kunden ikke
       betaler den månedlige ydelse ved forfald, sender viabill derimod en rykker til kunden og
       tilskriver i den forbindelse et rykkergebyr i overensstemmelse med rentelovens § 9b, stk.
       2. viabill opkræver 39 kr. for den første rykkerskrivelse og 100 kr. for de efterfølgende to
       rykkerskrivelser.
       med viabills nye setup ser tidsforløbet ud som følgende:
           -  før den 1. i en måned: kunden køber en vare gennem en af de tilknyttede webs-
              hops og vælger betaling via viabill.
           -  den 1. i måneden: viabill sender en opkrævning til kundens indbakke i "mit
              viabill" (bilag 1). viabill sender samtidig en email til kunden om, at der er kommet
              ny post i "mit viabill" (bilag 2). det fremgår af opkrævningen, at forfaldsdatoen er
              den 20. i måneden, samt at viabill tilskriver et reminder fee på 39 kr., hvis kunden
              ikke har betalt den månedlige ydelse til tiden.
           -  den 20. i måneden: den månedlige ydelse forfalder til betaling.
           -  den 21. i måneden: hvis kunden ikke har betalt rettidigt, sender viabill en ryk-
              kerskrivelse til kundens indbakke i "mit viabill", (bilag 3). viabill sender samtidig
              en email til kunden om, at der er kommet ny post i "mit viabill". det fremgår af
              rykkerskrivelsen, at der er blevet tilskrevet et reminder fee på 39 kr. som følge af
              den forsinkede betaling. det fremgår også, at viabill vil forsøge at hæve betalingen
                                                  - 12 -
             på kundens betalingskort, hvis denne ikke har betalt det skyldige beløb inden 8
             dage. det skal understreges, at rykkergebyret tilskrives som følge af, at viabill er
             nødsaget til at sende rykkerskrivelsen ud. det er således ikke korrekt som anført
             af forbrugerombudsmanden, at gebyret tilskrives i forbindelse med forsøget på at
             hæve betaling fra kundens betalingskortet, samt at gebyret kun opkræves, hvis der
             er dækning på kundens betalingskort.
        …”
af det bilag 1 (opkrævning til kundens indbakke i ”mit viabill”), der henvises til i viabills
redegørelse for ”den nye model”, fremgår bl.a. følgende:
      ”…
      hej …
      du kan helt gratis indbetale denne måneds ydelse via din netbank. ydelsen finder du
      under ”oversigt” i ”mit viabill” forfaldsdatoen er den 20. i denne måned.
      hvis du ikke har indbetalt din månedlige ydelse, tilskrives et reminder fee på 39 kr., som
      viabill vil forsøge at hæve sammen med ydelsen på dit betalingskort den sidste bankdag
      i måneden.
      venligst helle, viabill
      …”
af bilag 2 (e-mail til kunden om, at der er kommet ny post i ”mit viabill”) fremgår bl.a.:
      ”…
      hej …
      vi har sendt dig en ny besked i mit viabill
      du kan logge ind på mit viabill, og læse den under beskeder.
      venlig hilsen
      viabill
      …”
endelig fremgår der af bilag 3 (rykkerskrivelse sendt til kundens ”mit viabill” bl.a. følgende:
      ”…
      hej …
      vi håber, du nyder shoppingen med din rentefri viabill konto.
                                                    - 13 -
      vi kan se, at du ikke har indbetalt denne måneds ydelse via din netbank senest den 20. i
      denne måned. som aftalt har vi derfor tilskrevet et reminder fee på 39 kr. det nye beløb
      til betaling ser du på ”mit viabill” under ”oversigt”.
      for at sikre dig mod yderligere gebyrer, beder vi dig indbetale beløbet via din netbank.
      om 8 dage hæver vi – uden omkostninger – selv beløbet på dit kort, hvis du ikke selv har
      indbetalt.
      …”
efter det oplyste har forbrugerombudsmanden ikke kommenteret viabills beskrivelse af
”den nye model”, før afgivelsen af processkrift 2 den 4. december 2017.
af viabills almindelige forretningsbetingelser, som de fremgik af viabills hjemmeside den 1.
december 2017, fremgår bl.a.:
      ”…
      3.2. når der indgås en kreditaftale sender viabill en velkomstmail til den af debitor oply-
      ste e-mailadresse (samt en sms om at e-mailen er afsendt). velkomstmailen indeholder
      informationer om lånet, kreditaftalen, ”almindelige forretningsbetingelser for viabill
      kredit”, ”vilkår om automatisk betaling”, ”persondatapolitik, herudover sendes yderli-
      gere en mail med link til ”mit viabill” samt førstegangskodeord hertil. efter modtagelse
      af velkomstmailen skal debitor sørge for at logge på ”mit viabill” og ændre kodeordet til
      et personligt kodeord.
      …
      5 betalingsvilkår
      5.1. den månedlige ydelse forfalder til betaling den 20. i hver måned.
      5.2. debitor har mulighed for at betale sin månedlige ydelse uden renter og uden andre
      omkostninger ved at betale den månedlige ydelse via debitors netbank under anvendelse
      af det elektroniske indbetalingskort (med fi-kode), der fremgår af debitors side på ”mit
      viabill”. viabill foretager ikke en automatisk trækning ved forfald. debitor er selv an-
      svarlig for at betale sin månedlige ydelse senest på forfaldsdatoen.
      5.3. hvis debitor ikke har betalt sin månedlige ydelse senest på forfaldsdagen forbeholder
      viabill sig retten til at opkræve renter og rykkergebyrer i overensstemmelse med rentelo-
      ven. endvidere har debitor accepteret, at viabill har ret til at forsøge, at trække den for-
      faldne saldo via nets betalingsservice. forsøg på betaling via betalingsservice vil ske ef-
      ter udsendelse af rykkere, men inden, at den forfaldne ydelse overgives til inkasso. dette
      sker for at undgå, at den forfaldne ydelse inddrives via inkasso, med yderligere omkost-
      ninger til følger for debitor. der er tale om en enkelt betaling via nets betalingsservice, og
      ikke en tilbagevendende betaling. debitor er således selv ansvarlig for indbetaling af
      ydelsen den efterfølgende måned.
                                                    - 14 -
     6 kommunikation med debitor
     6.1. kommunikation om aftaleforholdet sker via debitors ”mit viabill”. hver gang viabill
     sender en besked til debitor i ”mit viabill”, vil viabill samtidig sende en e-mail og/eller
     en sms til debitor om, at der er kommet en ny besked til debitor i ”mit viabill”.
     7 ændring af debitors kontaktoplysninger og betalingskort
     7.1. debitor er ansvarlig for, at alle kontaktoplysninger om debitor, herunder e-
     mailadresse, adresse og mobilnummer, er korrekte og ajourførte. det påhviler tilsvarende
     debitor at meddele ændringer om det tilmeldte betalingskort. ændringer skal straks til-
     rettes på ” mit viabill” eller ved at rette henvendelse til support@viabill.com.
     7.2. hvis viabill konstaterer, at det af debitor oplyste betalingskort ikke kan anvendes
     f.eks. fordi datoen for betalingskortet er udløbet, eller betalingskortet er spærret, vil de-
     bitor få tilsendt en e-mail, hvor debitor inden for en frist på 3 hverdage skal sikre, at der
     er et brugbart betalingskort tilknyttet kreditaftalen. ved forsinket betaling er viabill be-
     rettiget til at opkræve renter og gebyrer i overensstemmelse med punkt. 5.3.
     …”
af de ”vilkår for automatisk kortbetaling” der fandtes på viabills hjemmeside den 1. de-
cember 2017 fremgår videre bl.a.:
     ”…
     1.2. første gang debitor benytter viabill som betalingsmåde, skal debitor indtaste sine be-
     talingskortoplysninger. hvis debitor ikke selv betaler den månedlige ydelse rettidigt via
     debitors netbank, vil viabill 8 dage efter udsendt rykker forsøge at benytte debitors beta-
     lingskortoplysninger til at hæve den månedlige ydelse og eventuelle rykkergebyrer. de-
     bitor har selv ansvaret for at betale den efterfølgende måned, da viabill udelukkende fo-
     retager en enkeltstående trækning i forbindelse med manglende betaling.
     …
     3 opdatering og opbevaring af oplysninger
     3.1. det er debitors ansvar, at oplysningerne om debitors betalingskort opdateres ved ud-
     løb, spærring, bortkomst eller lignende. opdatering af kundens betalingskortoplysninger
     kan ske i ”mit viabill”.
     …”
forklaringer
der er under sagen afgivet forklaring af aleksander løkke og adem ökmen.
                                                  - 15 -
aleksander løkke har forklaret bl.a., at han er uddannet revisor og har en hd i regnskab. ef-
ter ansættelse hos deloitte blev han i september 2014 ansat som controller hos viabill, hvor
han efter ca. et års ansættelse blev cfo/økonomidirektør. lige for tiden har han via en gene-
ralfuldmagt overtaget jan lytje-hansens rolle som administrerende direktør og bestyrelses-
medlem. til daglig har han ansvar for opgaver vedrørende økonomi, regnskab, jura og hr i
viabill. han har selv aktier i viabill. viabill har i alt 40 medarbejdere i danmark og i udlan-
det. efter en fusion af de to selskaber viabill group a/s og viabill a/s, hedder selskabet i
dag viabill a/s, da det var det navn, forbrugerne kendte, men viabill group a/s er stadig
binavn til selskabet. samtidig med fusionen blev selskabets regnskabspraksis ændret til ifrs,
som er den internationale regnskabsstandard.
selskabet havde en samlet indkomst i 2014/2015 på 17.806.522 kr. og i 2015/2016 på
35.835.984 kr. selskabets indtjening før skat var i 2014/2015 på ca. 3,8 mio. kr. og i 2015/2016
på ca. 9,4 mio. kr. på grund af en regulering af skat, som ikke har likviditetsmæssig betyd-
ning, var indtjeningen efter skat i 2014/2015 på ca. 1,1 mio. kr. og i 2015/2016 på ca. 9,7 mio.
kr. i 2014/2015 var der et likviditetsmæssigt negativt resultat på ca. 2 mio. kr., mens der i
2015/2016 var et likviditetsmæssigt overskud på 149.000 kr. omsætningen er for 2016/2017
steget til ca. 44 mio. kr., og indtjeningen efter skat er på ca. 11 mio. kr. viabill finansierer sit
udlån til forbrugerne hos en tredjepart (funding), og på grund af omkostningerne ved at rej-
se kapital ved nykredit, er der for 2016/2017 igen et likviditetsmæssigt underskud. ind-
tægtskilderne i omsætningen er 1) oprettelsesgebyrer, når en webshop tilmelder sig, 2) det
tidligere autopay-gebyr og rykkergebyrer, 3) transaktionsgebyrer fra webshops, 4) formid-
lingsprovision fra sparnord, når forbrugerne ønsker lån ud over 2.000 kr., og 5) markedsfø-
ringsprovision fra webshops som følge af, at viabill leverer trafik til disse webshops hjem-
mesider. viabill er en af 7 nordiske virksomheder, der ud af i alt 720 virksomheder er ud-
valgt til projektet nordic scalers under nordisk ministerråd. projektet skal fremme højska-
lerbare virksomheder i norden, og viabill har i den forbindelse siden december 2017 fået
hjælp til opstart i usa.
én årsag til at forbrugerne anvender viabills forretningsmodel er ”try before you buy”, som
især har betydning inden for tøjbranchen. det betyder, at forbrugeren kan få varer hjem,
                                                 - 16 -
prøve dem og eventuelt sende nogle varer retur og først betale efterfølgende, idet der er op
til 51 dages kredit. desuden tager viabill risikoen, når forbrugerne handler med webshops,
som ikke er e-mærkede, hvilket gælder for en stor del af de snart 3.200 webshops, som
viabill har samarbejdsaftaler med. e-mærket er et kvalitetsstempel på, at forbrugerne trygt
kan handle på en hjemmeside.
viabill har i dag mellem 130.000 og 140.000 aktive kunder. derudover har viabill ca. 20.000
kunder, der sporadisk køber og indfrier, og som er delvist aktive og inaktive. disse ca. 20.000
kunder får således ikke et forløb hos viabill og har derfor ikke et månedligt beløb, der for-
falder til betaling. viabills score på trustpilot er baseret på ca. 11.500 anmeldelser og er på
9,2 ud af 10, hvilket er meget godt. mange banker har en score på under 5. viabills aktive
kunder køber i gennemsnit hver 6,5 gange pr. år, og efter en periode på 2 år er ca. 55 procent
af kunderne, inkl. de kunder, der indfrier eller sendes til inkasso, fortsat aktive. på denne
baggrund og ud fra kommunikationen med kunderne på facebook er det hans opfattelse, at
hovedparten af kunderne er glade for og forstår viabills koncept. viabill har relativt få kla-
ger/henvendelser i forhold til antallet af kunder.
viabills forretningsmodel er blevet vurderet flere gange, herunder af e-mærket, der har blå-
stemplet den. derudover havde viabill i foråret 2017 dialog med en potentiel investor, chri-
stian rasmussen, og der blev i den forbindelse gennemført en due diligence af advokatfir-
maet kromann reumert. det endte med, at christian rasmussen og fjeldsted holding in-
vest, som også er aktionær i dag, blev aktionær i august 2017. derudover blev der også gen-
nemført en due diligence i september og oktober 2017 af advokatfirmaet delacour, da viabill
havde dialog med nykredit om funding. det endte med, at viabill lånte 270 mio. kr. af ny-
kredit og opnåede en samlet kreditramme på 320 mio. kr. viabills samlede udlån er i dag ca.
200 mio. kr.
den gamle model med autopay-gebyret, som var en free model, dvs. en kontoløsning, blev
implementeret ti dage efter, at han blev ansat hos viabill i september 2014. tidligere havde
viabill en fakturaløsning, som ikke indebar samme fleksibilitet for kunderne. viabill har og-
så før september 2014 haft gebyrmodeller. autopay-gebyret på 39 kr. blev opkrævet, når en
                                                 - 17 -
kunde ikke betalte sit afdrag på netbank. viabill hævede selv betalingen på forbrugerens
konto med dennes kreditkortoplysninger. der blev ikke betalt autopay-gebyr, hvis ikke
viabill kunne gennemføre en hævning. det var centralt i markedsføringen af den gamle mo-
del med autopay-gebyret, at der var tale om rente- og gebyrfri kredit.
viabill har fortsat nogle kunder på gamle aftalevilkår vedrørende den gamle model. da
viabill overgik til den nye model, fik kunderne besked om, at de skulle godkende de nye
vilkår i en e-mail, der blev sendt til alle kunder, samt når de loggede ind på mit viabill, og
når de foretog et nyt køb. også efter den nye forretningsmodel fra marts 2017 skal forbruge-
ren selv betale afdrag via netbank, da det er baggrunden for, at viabill kan tilbyde rente- og
gebyrfri kredit, idet en sådan betaling er uden omkostninger for viabill. til sammenligning
koster hver betaling med nets betalingsservice 6,50 kr. inkl. moms. i de større banker i
danmark kan forbrugerne tilmelde afdragsbetalingen som en løbende gentagen betaling.
viabills kunder kan inden for en ramme på 2.000 kr. købe via viabill så mange gange, de øn-
sker, og hvis en kunde foretager et nyt køb, deles den nye udestående saldo op i 24 betalin-
ger. når en kunde har foretaget et genkøb, modtager kunden en e-mail, hvoraf fremgår, at
kunden skal være opmærksom på, at den månedlige ydelse ændrer sig. alle detaljer, om
hvad og hvor der er købt, om hvordan der skal betales, og hvad den månedlige ydelse er,
fremgår af ”mit viabill”.
en kunde, der under den nye model foretager et køb fx den 15. i en måned modtager en vel-
komstmail, og derudover modtager kunden den 1. i måneden en besked med en beregning
af den månedlige ydelse og med oplysning om, at kunden skal betale. fra den 1. marts og
frem til den 21. december 2017 har kunden fået denne besked i ”mit viabill” og har samtidig
modtaget en notifikationsmail om, at der var en ny besked i ”mit viabill”. hvis ikke kunden
betaler sit afdrag mellem den 1. og den 20. i måneden, og hvis den 20. er en hverdag, tilskri-
ver viabill herefter en rykker 1/reminder i ”mit viabill” den førstkommende hverdag, og der
sendes også en notifikationsmail til kunden om, at der er ny post i ”mit viabill”. i denne for-
bindelse tilskriver viabill 39 kr. til kundens saldo. herefter går der 11 dage eller 10 fulde
dage, før der sendes endnu en rykker i ”mit viabill” og i en e-mail med fuld tekst. det sam-
me sker i forbindelse med den tredje rykker, som sendes den 14. i den efterfølgende måned,
                                               - 18 -
idet der dog også her sendes en sms til kunden, hvoraf fremgår, at kunden risikerer at blive
sendt til inkasso, hvis ikke der betales.
viabill kommunikerer med kunderne via mitviabill for at sikre, at det er den person, der har
kundeforholdet, som får beskeden, og det undgås desuden, at beskeden ender i et spamfilter
i kundens mailprogram. viabill er inspireret af fx nordea, nykredit og elselskaber, der også
har deres egne platforme og sender beskeder på samme måde. det er efter hans opfattelse en
helt naturlig udvikling, at erhvervsdrivende benytter sådanne platforme. han ved ikke, om
de erhvervsdrivende, der fremgår af bilag v, også sender rykkerskrivelser ud på deres plat-
forme. når der sendes en velkomstmail og en besked om køb, er det første gang, viabill
henvender sig til kunden, og kunden har på dette tidspunkt ikke adgang til ”mit viabill”.
når kommunikationen herefter foregår på ”mit viabill” letter det på kundeservicen, idet
kunderne her kan se detaljer om deres forskellige køb. viabill vil gerne have, at kunder bru-
ger ”mit viabill”, og på baggrund af dialogen med forbrugerombudsmanden, hvor der blev
gjort opmærksom på, at det ikke var tilstrækkeligt alene at sende en ny besked til kunden i
”mit viabill”, begyndte viabill at sende notifikationsmails til kunderne. dette fremgår også
af det tilsagn, som viabill sendte til forbrugerombudsmanden. også på baggrund af for-
brugerombudsmandens pressemeddelelse af 22. marts 2017 var det viabills opfattelse, at det
var tilstrækkeligt og hensigtsmæssigt at sende en e-mail til kunden med notifikation om, at
der var ny besked på ”mit viabill”. forbrugerombudsmanden kendte ikke til den nye model
med reminder fees, da pressemeddelelsen blev skrevet. når kunderne modtager besked pr.
e-mail, ved de, at de skal logge ind på ”mit viabill”, og de skal derfor ikke ind at kontrollere
”mit viabill” hver dag, hvilket tilsyneladende var forbrugerombudsmandens opfattelse. ef-
ter modtagelsen af forbrugerombudsmandens processkrift 2 den 4. december 2017 har
viabill opfattet, at det efter forbrugerombudsmandens opfattelse ikke er tilstrækkeligt med
en neutral notifikation til kunderne, og viabill har derfor rettet til, så al kommunikation til
kunderne fra og med den 21. december også sendes ud på e-mail. det har ikke den store be-
tydning for viabill, og havde de tidligere fået at vide, at det var det, der skulle til, så havde
de rettet deres model til. den sidste gang, der blev opkrævet reminder fee på 39 kr. omfattet
af sagen, var således den 21. november 2017. viabill er åben for at tilrette sit koncept i for-
hold til myndighedernes krav.
                                                 - 19 -
efter underskrivelsen af tilsagnet til forbrugerombudsmanden skyndte viabill sig at lave
forretningsmodellen om, og det var deres overbevisning, at modellen herefter var tilfredsstil-
lende. henvendelsen fra forbrugerombudsmanden i juli 2017 var derfor overraskende, og
den kom, mens de fleste hos viabill var på ferie. han var derfor heller ikke selv med i den ef-
terfølgende dialog, hvor viabill redegjorde for ændringerne i modellen, idet klagerne mente,
at viabill gjorde tingene på samme måde som tidligere.
viabill anmodede ikke forbrugerombudsmanden om forhåndsbesked vedrørende modellen
med remindergebyret, da det var viabills opfattelse, at forbrugerombudsmanden ikke øn-
skede at komme med yderligere en forhåndsbesked herom.
det er vigtigt for viabill, hvis kundens kreditkort er spærret eller udløbet, da der så ydes
kredit uden sikkerhed. viabill skal sikre, at der er sikkerhed, herunder at kreditkortet er ak-
tivt. viabill sender derfor besked herom til kunden pr. e-mail, sms og på ”mit viabill”.
adem ökmen har forklaret bl.a., at det var meget nemt at tilmelde sig til viabill, som han
blev opmærksom på, da han skulle købe et produkt og manglede penge. viabill reklamerede
med rente- og gebyrfri kredit. han skulle oplyse cpr-nr., e-mail, telefonnummer og beta-
lingskortoplysninger. han mener, at der også var en kontrakt med vilkår, som han skulle læ-
se igennem, og at han skulle acceptere viabills vilkår ved at klikke i en lille boks. man skulle
klikke for at åbne for vilkårene. han begyndte på den hjemmeside, hvor han skulle købe et
produkt, og han blev herefter ledt over på viabills hjemmeside. han foretog senere flere køb,
hvilket var lige til, da viabill allerede havde hans oplysninger. han tilmeldte sig den 19. ok-
tober 2015 og betalte første afdrag med en bankoverførsel. da han efter tre måneder kontrol-
lerede sin oversigt, så han, at der var et gebyr på 39 kr., hvilket han ikke forstod, når viabill
sagde, at der ikke var gebyrer. derfor klagede han til forbrugerombudsmanden. han har
stadig en konto hos viabill og har et køb, hvor han mangler at betale 500 kr. han har fået et
reminder-gebyr på 39 kr. inden for den seneste måned, og han tror, at han fik en besked pr.
e-mail om, at det var tid til at betale.
                                                   - 20 -
parternes synspunkter
parterne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokumenterne,
idet det dog bemærkes, at forbrugerombudsmanden i forbindelse med hovedforhandlingen
har ændret sin påstand 10 til at vedrøre god markedsføringsskik i medfør af markedsførings-
lovens § 3, hvorfor spørgsmålet om god erhvervsskik i medfør af markedsføringslovens § 4
er udgået af sagen.
af forbrugerombudsmanden påstandsdokument af 29. januar 2018 fremgår bl.a.:
      ”…
      3.1. anbringender i relation til viabills afvisningspåstand
      forbrugerombudsmanden har søgsmålsadgang og retlig interesse i sagen, uanset om
      viabill har afgivet tilsagn i sagen, og uanset om viabill er ophørt med de omtvistede
      handlinger (...). det følger af markedsføringslovens § 32, stk. 1, 2. pkt. (tidligere § 27, stk.
      1, 2. pkt.) (...), at forbrugerombudsmanden kan anlægge sag om forbud og påbud efter §
      24, stk. 1, og på begæring anlægge sag om erstatning og vederlag (...).
      et tilsagn efter markedsføringslovens § 28 eller et påbud for overtrædelse heraf, jf. mar-
      kedsføringslovens § 28, stk. 2, kan ikke sidestilles med en dom og påvirker ikke forbru-
      gerombudsmandens søgsmålsadgang eller retlige interesse. det er i øvrigt forbrugerom-
      budsmanden opfattelse, at viabill ikke overholder tilsagnet, hvorfor forbrugerombuds-
      manden har inddraget viabills koncept efter den 28. februar 2017 i sagen, med henblik på
      at retten kan tage stilling hertil.
      viabill har i sine låneaftaler med forbrugerne haft urimelige vilkår om opkrævning af au-
      topay-gebyrer, der fraviger de beskyttelsespræceptive regler i renteloven. (…) viabills
      […]praksis har således været urimelig, og derfor har viabill handlet i strid med god
      [markedsførings-]skik (…).
      forbrugerombudsmanden har i høringsfasen ved forhandling med viabill forsøgt at få
      viabill til at standse opkrævningen af de urimelige autopay-gebyrer, slette aftalevilkår
      herom samt tilbagebetale de uretmæssigt opkrævede gebyrer til forbrugerne. viabill
      imødekom kun forbrugerombudsmandens krav delvist ved at give tilsagn om at slette
      vilkåret om autopay-gebyret og ophøre med at opkræve gebyret fremadrettet. viabill har
      imidlertid fortsat ikke refunderet de uretmæssigt opkrævede gebyrer til forbrugerne, idet
      viabill ikke er enig i forbrugerombudsmandens fortolkning af rentelovens beskyttelses-
      præceptive bestemmelser. forbrugerombudsmanden har således ikke ved forhandling
      med viabill kunnet opnå en løsning af sagen.
      derfor har forbrugerombudsmanden stævnet viabill ved sø- og handelsretten med på-
      stand om forbud og genopretning af den forud for den ulovlige handling værende til-
                                              - 21 -
stand ved tilbagebetaling af de ulovligt opkrævede gebyrer. denne fremgangsmåde er i
overensstemmelse med forhandlingsprincippet i markedsføringslovens § 28, stk. 1 (tidli-
gere § 23) (...).
det er af væsentlig betydning af hensyn til forbrugerne og til almene samfundsmæssige
interesser, at forbrugerombudsmanden som håndhævende myndighed kan anvende det
retsmiddel, der har den bedst mulige præventive effekt over for erhvervsdrivende, der
opkræver uretmæssige beløb fra forbrugere eller indgår urimelige aftaler med forbruge-
re. derfor har forbrugerombudsmanden anlagt en forbuds- og påbudssag efter markeds-
føringslovens § 24 (tidligere § 20).
der ses hverken i markedsføringslovens § 24, stk. 1, eller i § 32, stk. 1, at være et krav om
en ”klar” overtrædelse, for at sø- og handelsretten ved dom kan give sådanne påbud, som
må anses for nødvendige for at sikre genoprettelse af den forud for den ulovlige handling
eksisterende tilstand (...). derimod er der i markedsføringslovens § 32, stk. 2, et krav om
klar overtrædelse, men denne bestemmelse vedrører administrative påbud.
endelig rejser en forbudssag med påstand om, at viabill skal påbydes at tilbagebetale
ulovligt opkrævede gebyrer til forbrugerne, ikke spørgsmål om proportionalitet.
3.2. anbringender i relation til opkrævningen af ”autopay-gebyrer” (påstand 1-5):
viabills aftalevilkår om og opkrævning af autopay-gebyrer er i strid med rentelovens
ufravigelige forbrugerbeskyttende regler.
det skyldes, at der mellem viabill og forbrugerne er aftalt en forfaldsdag den 20. hver
måned, og at autopay-gebyret opkræves, når forbrugeren ikke har foretaget betaling in-
den denne forfaldsdag, dvs. når forbrugeren er i misligholdelse. når forbrugeren er i mis-
ligholdelse, gælder imidlertid rentelovens regler, der udtømmende gør op med, hvilke
omkostninger kreditor (viabill) kan kræve og under hvilke forudsætninger (...).
rentelovens § 9 b regulerer, hvornår en kreditor kan kræve rykkergebyrer i anledning af
en forbrugers misligholdelse. det følger af bestemmelsens stk. 1, 1. pkt., at der kan kræ-
ves gebyr for rykkerskrivelser, såfremt skrivelsen er fremsendt med rimelig grund. det
fremgår derudover af stk. 2, 1. pkt., at der højst kan kræves 100 kr. i gebyr for hver ryk-
kerskrivelse, og at der højst kan kræves gebyr for tre skrivelser vedr. samme ydelse (...).
viabills opkrævning af autopay-gebyret udløses ikke af, at viabill sender en rykkerskri-
velse til forbrugeren, hvorfor gebyret er i strid med rentelovens § 9 b.
rentelovens §§ 9 a og 9 b samt inkassobekendtgørelsen gør som nævnt udtømmende op
med, hvad kreditor i forbrugerforhold kan opkræve af gebyrer og omkostninger ved for-
sinket betaling. viabills autopay-gebyr opkræves som følge af forsinket betaling og har
ikke hjemmel i loven eller inkassobekendtgørelsen, hvorfor det er ulovligt og ugyldigt
(...).
viabills anbringende om, at autopay-gebyret ikke skal anses som en inddrivelsesomkost-
ning, må afvises, da gebyret opkræves ved og som følge af forsinket betaling. men uanset
betegnelsen af gebyret, herunder spørgsmålet om det kan betegnes som en inddrivelses-
omkostning eller ej, er gebyret i strid med renteloven og inkassobekendtgørelsen, der ud-
                                                  - 22 -
tømmende gør op med, hvilke udgifter der kan pålægges forbrugeren i anledning af mis-
ligholdelse. det modsatte resultat vil åbne betydelige muligheder for omgåelse af rente-
lovens og inkassobekendtgørelsens beskyttelsespræceptive regler og vil i praksis føre til
en udhuling af disse reglers ufravigelighed.
rentelovens regler kan ikke i forbrugerforhold fraviges ved aftale. aftalevilkår, der fra-
viger rentelovens ufravigelige regler, er derfor ugyldige og uden bindende virkning for
forbrugeren. forbrugere, der har betalt det pågældende gebyr, har derfor også krav på
tilbagebetaling af gebyret (...).
viabill skal derfor påbydes at genoprette den forud for den ulovlige handling bestående
tilstand ved at tilbagebetale gebyret til de forbrugere, der har betalt gebyret. tilbagebeta-
lingen skal ske med tillæg af renter efter rentelovens § 5, stk. 1.
3.3. anbringender i relation til opkrævningen af ”reminder fees” (påstand 8-9):
3.3.1. reminder-gebyret er ikke vedtaget med fornøden klarhed
det er uklart, hvordan pkt. 5.3 i viabills almindelige forretningsbetingelser samt pkt. 1.2 i
vilkårene for automatisk kortbetaling skal forstås. efter førstnævnte vilkårs ordlyd har
viabill ”ret til at forsøge, at tilmelde den forfaldne saldo til nets betalingsservice”, og
sidstnævnte vilkårs ordlyd angiver, at ”viabill [vil] forsøge at benytte debitors betalings-
kortoplysninger til at hæve den månedlige ydelse og eventuelle rykkergebyrer”. brugen
af udtrykket ”forsøge” gør det uklart, om forbrugeren særskilt skal acceptere opkrævnin-
gerne, inden de kan foretages, eller om der er tale om et aftalevilkår, der giver viabill en
umiddelbar ret til at foretage opkrævningerne. hvis der var tale om sidstnævnte, ville det
have været naturligt, at man havde udeladt ordet ”forsøge”.
det er derudover uklart, hvordan pkt. 5.3 i de almindelige forretningsbetingelser skal
forstås. det følger af disse, at det alene er ”den forfaldne saldo”, som viabill har ret til at
forsøge at tilmelde til betalingsservice. udtrykket ”den forfaldne saldo” kan ikke inklu-
dere viabills reminder fees.
endelig må udtrykket ”eventuelle rykkergebyrer” i pkt. 1.2 i vilkårene for automatisk
kortbetaling forstås i overensstemmelse med rentelovens rykkerbegreb, og viabills re-
minder fee er ikke en rykker i rentelovens forstand.
uklare aftalevilkår i en erhvervsdrivendes ensidigt formulerede standardvilkår skal i
forbrugeraftaler fortolkes til ulempe for den erhvervsdrivende, jf. aftalelovens § 38 b (...).
3.3.2. reminder-gebyret er i strid med renteloven
viabills aftalevilkår om og opkrævning af såkaldte ”reminder fees” er i strid med rente-
lovens ufravigelige forbrugerbeskyttende regler.
det skyldes, at betingelserne efter rentelovens § 9 b for at kræve et rykkergebyr for
viabills udsendelse af reminders ikke er opfyldt.
3.3.2.1. viabills reminders er ikke rykkere i rentelovens forstand
                                                 - 23 -
viabills reminder type 1 indeholder hverken en anmodning om betaling eller en beta-
lingsfrist. reminderen er derfor ikke en rykkerskrivelse, men en orientering om, at der vil
blive hævet penge på forbrugerens betalingskort. det fremgår i øvrigt heller ikke, hvilke
konsekvenser det har, hvis ikke der er dækning på kortet.
det følger af formålet med rentelovens § 9 b samt af lovbemærkningerne til bestemmel-
sen, at rykkere skal udsendes og udformes således, at de påminder skyldneren om, at han
skal foretage en skyldig betaling. det følger derudover af en almindelig sproglig forståel-
se af ordet ”rykker”, at der er tale om en skrivelse, der skal få en skyldner til at betale et
skyldigt beløb (...).
viabills reminder type 2 indeholder en anmodning om betaling og en betalingsfrist. det
fremgår imidlertid ikke tilstrækkelig klart af reminder type 2, at det er en rykker for beta-
ling, da viabill samtidig oplyser, at viabill selv trækker beløbet – uden yderligere om-
kostninger – hvis forbrugeren ikke indbetaler beløbet.
der skal bemærkes, at der ikke er enighed mellem parterne om, hvorvidt viabill har
brugt begge typer remindere, idet viabill i processkrift b (...) har gjort gældende, at kun
reminder type 2 har været anvendt. viabill har dog tidligere selv sendt forbrugerom-
budsmanden dokumentation for begge reminder-typer (...).
3.3.2.2. viabills reminder er ikke sendt med rimelig grund
rykkerskrivelser skal i henhold til rentelovens § 9 b være sendt med ”rimelig grund”, for
at kreditor kan kræve et rykkergebyr. det indebærer bl.a., at en rykker skal have en mo-
tiverende virkning på skyldneren (...).
viabill sender reminder-beskeden uden rimelig grund i rentelovens forstand, allerede
fordi viabill har anmodet om forbrugerens betalingskortoplysninger og ifølge viabills
egen opfattelse har ret til at forsøge at tilmelde den forfaldne saldo til nets betalingsser-
vice. det fremgår således også af viabills reminderbeskeder, at viabill mener at have ret
til at hæve den månedlige indbetaling, når den ikke er blevet betalt af forbrugeren inden
forfaldsdato. viabills remindere kan således ikke antages at være motiverende for for-
brugernes egen betaling.
3.3.2.3. viabills reminder kan ikke anses for at være fremsendt eller fremkommet til forbrugeren
det er et grundlæggende obligationsretligt princip, at påbud ikke får virkning, før de er
kommet frem til modtageren (...).
med hensyn til rykkerskrivelser efter rentelovens § 9 b må det tilsvarende gælde, at disse
forudsætter fremkomst for at kunne få virkning, herunder for at kunne danne grundlag
for opkrævning af gebyrer. det følger også allerede af, at formålet med en rykker er, at
den skal virke motiverende på skyldneren, hvilket i sagens natur ikke er tilfældet, hvis
ikke den kommer frem til skyldneren. derfor kræver rentelovens § 9 b, stk. 1, også, at
rykkerskrivelser skal være ”fremsendt”, for at skyldnere kan pålægges gebyrer.
fremsendelse i rentelovens § 9 b’s forstand kan alene anses for at være sket, hvis medde-
lelsen bringes fra afsenderen (kreditor) til modtageren (skyldner), hvilket også støttes af
en ordlydsfortolkning (...).
                                                  - 24 -
viabills reminders sendes ikke med brevpost, e-mail eller anden kommunikation, hvor-
ved meddelelsen bevæger sig fra viabill til forbrugeren (skyldneren). meddelelsen læg-
ges derimod i ”mit viabill” på viabills hjemmeside på et domæne tilhørende viabill, og
ved en notifikation pr. e-mail orienteres forbrugeren om, at der ligger en meddelelse i
”mit viabill”. herved er kravet i rentelovens § 9 b, stk. 1, om, at rykkerskrivelsen skal
være ”fremsendt”, ikke opfyldt.
selve notifikationen må ganske vist anses for at være såvel fremsendt som fremkommet,
men reminderen kan kun anses for at være fremsendt eller fremkommet, i det omfang
indholdet af den er gengivet i notifikationen. efter det oplyste indeholder notifikationen
alene den oplysning, at der ligger en meddelelse på forbrugerens ”mit viabill”, og giver
ingen informationer om meddelelsens karakter eller indhold. reminderen forlader såle-
des aldrig viabills rådighedssfære.
det kan ikke ændre på vurderingen, at det pkt. 6.1 i viabills almindelige forretningsbe-
tingelser (...) er anført, at kommunikation om aftaleforholdet sker via ”mit viabill”. for
det første er det ikke klart, at udtrykket ”kommunikation om aftaleforholdet” også om-
fatter rykkere for misligholdelse af aftaleforholdet, og denne uklarhed må fortolkes til ulempe
for viabill, jf. aftalelovens § 38 b. for det andet vil vilkåret – måtte det skulle fortolkes
som omfattende rykkerskrivelser – være ugyldigt. vilkåret fraviger nemlig ikke blot det
almindelige obligationsretlige fremkomstprincip for påbud, men også rentelovens § 9 b,
og en sådan fravigelse vil være ugyldig. det følger således af rentelovens § 9 b, stk. 4, jf. §
7, stk. 1, at rentelovens § 9 b er ufravigelig (præceptiv) i forbrugerforhold (...).
3.4. anbringender i relation til opkrævningen af såvel ”autopay-gebyrer” som ”remin-
der fees”:
3.4.1. opkrævningen af gebyrerne er i strid med betalingstjenesteloven (fra 1. januar 2018 beta-
lingsloven)
det følger af betalingslovens § 82 (tidligere betalingstjenestelovens § 57), at en betalings-
transaktion kun er autoriseret, hvis betaleren har meddelt samtykke til at gennemføre be-
talingstransaktionen (...).
forbrugernes afgivelse af betalingskortoplysninger til viabill kan ikke anses for at inde-
bære et samtykke til at anvende betalingskortoplysningerne til at trække viabills au-
topay- og/eller reminder-gebyrer på forbrugernes konti. viabills hævninger af reminder
fees foretaget ved brug af forbrugernes betalingskortoplysninger er derfor uautoriserede,
jf. betalingstjenestelovens § 82.
dertil kommer, at et samtykke altid kan tilbagekaldes, jf. betalingslovens § 82, stk. 3. i det
omfang samtykket er givet over for betalingsmodtageren (viabill), kan betaleren (forbru-
geren) tilbagekalde sit samtykke over for betalingsmodtageren. viabill vil derfor under
alle omstændigheder være uberettiget til at benytte forbrugernes betalingskortoplysnin-
ger, hvis forbrugeren over for viabill har meddelt viabill, at han eller hun bestrider kra-
vet (...).
3.4.2. gebyret er ugyldigt på grund af svig
viabills markedsføring er i vidt omfang baseret på, at det er en rente- og gebyrfri kredit-
facilitet, man som forbruger får stillet til rådighed. at kreditten er rente- og gebyrfri be-
                                                - 25 -
tyder også, at viabill ikke har pligt til at give kreditoplysninger efter markedsføringslo-
vens § 18 og kreditaftalelovens §§ 7 a og 8, jf. kreditaftalelovens § 3, stk. 1, nr. 1. når for-
brugere på baggrund af viabills markedsføring indgår aftale med viabill om en kreditfa-
cilitet på op til 2.000 kr., har de således en forventning om, at de ikke i aftaleforholdet bli-
ver pålagt renter eller gebyrer. at der opkræves reminder fees ved manglende betaling,
og at betaling skal ske senest den 20. i hver måned – hvilket i sig selv er et usædvanligt
forfaldstidspunkt – fremgår ikke tydeligt af viabills markedsføring.
at forbrugerne ved læsning af aftalevilkårene kan gøre sig bekendt med, at viabill under
visse omstændigheder forbeholder sig ret til at opkræve ”renter og rykkergebyrer i over-
ensstemmelse med renteloven” kan ikke ændre på vurderingen, når disse vilkår i sig selv
er uklare, og når forbrugeren med rette kan forstå disse vilkår sådan, at viabill selv hæ-
ver forfaldne beløb på betalingskortet, og at forbrugeren i tilfælde af manglende dækning
på betalingskortet vil modtage en rykkerskrivelse i overensstemmelse med renteloven,
dvs. på anden vis end på viabills hjemmeside.
når forbrugeren ved betaling af køb på nettet ved brug af viabills betalingskoncept bli-
ver bedt om at indtaste sine betalingskortoplysninger, er det således egnet til at give for-
brugerne opfattelsen af, at oplysningerne skal bruges med henblik på, at viabill kan sikre
rettidig betaling af ydelserne. dermed bortledes forbrugernes opmærksomhed fra, at de
selv skal sørge for betalingen af ydelserne.
viabills betalingsvilkår har til formål at påføre forbrugeren omkostninger, uden at for-
brugeren er opmærksom herpå. en rykker er karakteriseret ved at være en påmindelse til
skyldneren om en betalingspligt med henblik på at få ham til at foretage den pågældende
betaling. men hvis forbrugeren – som anført af viabill – allerede har afgivet de oplysnin-
ger og samtykker, som kræves for, at betalingen kan gennemføres, vil viabills gebyrer
udelukkende være en form for strafgebyr, der udløses ved forbrugerens forglemmelse el-
ler oversidning af en frist for netbanksbetaling. en frist som må antages at være indført i
viabills ensidigt formulerede standardaftalevilkår udelukkende for at fremkalde den si-
tuation, at forbrugeren oversidder fristen.
viabills fremgangsmåde er således egnet til at give forbrugerne det indtryk, at de aldrig
vil komme til at betale den månedlige ydelse for sent, hvis blot der er dækning på deres
betalingskort. viabills fremgangsmåde er samtidig egnet til at skjule eller få forbrugerne
til at overse, at der er sendt en reminder.
den viljeserklæring, som forbrugerne ved at acceptere viabills aftalevilkår har afgivet, er
således afgivet på et af viabill svigagtigt underinformeret og vildledende grundlag og er
derfor ikke bindende for forbrugerne (...).
det følger derfor af aftalelovens § 30, jf. markedsføringslovens §§ 5 og 6, jf. § 9, jf. lovens
bilag 1, pkt. 20, at viabills autopay- og reminder-gebyrer er ugyldige og dermed uden
bindende virkning for forbrugerne.
3.4.3. viabills aftalevilkår er urimelige
aftalevilkår om, at rykkergebyrer automatisk kan hæves på forbrugerens betalingskort,
er et urimeligt aftalevilkår, jf. aftalelovens § 38 c, jf. § 36. et sådant vilkår kan bevirke en
betydelig skævhed i forbrugerens retsstilling over for viabill med hensyn til at gøre ind-
sigelser over for forkerte eller uberettigede opkrævninger. hertil kommer, at indhentelse
                                                    - 26 -
     af forbrugerens betalingskortoplysninger ved aftalens indgåelse med det ene formål at
     sikre betaling af ydelsen efter en rykkerskrivelse er meget usædvanligt og i øvrigt savner
     mening.
     et vilkår om, at ”kommunikation om aftaleforholdet sker via ”mit viabill”” er urimeligt,
     i det omfang det omfatter meddelelser med forpligtende virkninger for forbrugerne (på-
     bud). det skyldes, at det påhviler afsenderen af sådanne meddelelser at sikre sig, at de
     kommer frem til modtageren, og da et sådant vilkår indebærer, at det i vidt omfang på-
     lægges forbrugeren at holde sig orienteret på viabills hjemmeside, vil vilkåret efter være
     urimeligt bebyrdende for forbrugerne, ikke mindst når viabill har mulighed for nemt og
     billigt at sende fx en rykkerskrivelse ud pr. e-mail. henset i øvrigt til at viabill rent fak-
     tisk sender e-mails til forbrugerne, når der lægges en besked i ”mit viabill” – blot uden
     heri at oplyse karakteren eller indholdet af beskeden – er det i øvrigt vanskeligt at se, at
     vilkåret tjener andet formål end at højne risikoen for, at forbrugeren overser meddelelser.
     …”
af viabills påstandsdokument af 29. januar 2018 fremgår bl.a.:
     ”…
     3           anbringender
     3.1         forbrugerombudsmandens manglende retlige interesse
     3.1.1       viabill har afgivet tilsagn om ikke at opkræve autopay-gebyret (påstand 1 til 4
                 og 10)
     det er ubestridt, at viabill ved tiltrædelse af tilsagnet af 28. februar 2017, har forpligtet
     sig til at ophøre med den gamle model, som forbrugerombudsmanden søger at forbyde
     ved påstand 1 til 4, samt til dels påstand 10.
     efter markedsføringslovens § 28, stk. 2, kan forbrugerombudsmanden, hvis en erhvervs-
     drivende tilsidesætter et tilsagn, meddele den erhvervsdrivende sådanne påbud, som må
     anses for nødvendige for at sikre tilsagnets overholdelse. overtrædelse af et sådant på-
     bud er strafsanktioneret, jf. markedsføringslovens § 37, stk. 1.
     påstandene mangler derfor aktualitet, og forbrugerombudsmanden har således ikke ret-
     lig interesse i påstand 1 til 4 og 10, hvorfor påstandene skal afvises.
     forbrugerombudsmanden gør imidlertid gældende, at viabills tiltrædelse af tilsagnet af
     28. februar 2017 ikke påvirker forbrugerombudsmandens retlige interesse i at få nedlagt
     et forbud mod den gamle model og/eller at få viabill til at anerkende, at den gamle
     model var ulovlig. til støtte herfor har forbrugerombudsmanden anført, at der efter
     retspraksis, jf. u.2017.993.s, u.1962.511.h (...) og u.1972.1032.s (...), kan nedlægges for-
     bud mod en adfærd, selvom den pågældende adfærd er ophørt.
     viabill gør gældende, at retspraksis ikke kan fortolkes til også at omfatte tilfælde, hvor
     sagsøgte ved afgivelse af tilsagn har forpligtet sig retligt til at ophøre med den pågæl-
     dende adfærd.
                                                 - 27 -
hvis en virksomhed genoptager en adfærd, som virksomheden ved et tilsagn har forplig-
tet sig til at afstå fra, vil virksomheden pålægges et påbud fra forbrugerombudsmanden,
hvis overtrædelse er strafsanktioneret, jf. markedsføringslovens § 37, stk. 1, uden at der
sker en egentlig prøvelse af adfærdens lovlighed. denne helt afgørende forskel har for-
brugerombudsmanden valgt at se bort fra ved henvisningen til de ovennævnte domme,
hvor der ikke var givet noget tilsagn, og som således adskiller sig væsentligt fra denne
sag.
til støtte for, at forbrugerombudsmanden har retlig interesse i påstand 1 til 4, har for-
brugerombudsmanden endvidere henvist til eu-domstolens afgørelse af 21. december
2016 i de forenede sager c-154/15, c-307/15 og c-308/15. i lighed med den øvrige rets-
praksis, som forbrugerombudsmanden har henvist til, var der heller ikke i disse sager ta-
le om en påstand om forbud eller anerkendelse, hvor sagsøgte forinden ved et tilsagn
havde forpligtet sig til at afstå fra at udøve den adfærd, der var genstand for påstanden. i
disse sager var der desuden tale om, at de enkelte forbrugere selv havde anlagt sagen
mod de erhvervsdrivende. afgørelsen er derfor ikke relevant for vurdering af forbruger-
ombudsmandens retlige interesse i påstand 1 til 4 i nærværende sag.
til støtte for sin påstand har forbrugerombudsmanden også gjort gældende, at et under-
skrevet tilsagn ikke kan sidestilles med et af retten nedlagt forbud eller givet påbud, da
"den første" overtrædelse af et tilsagn ikke er strafsanktioneret, idet forbrugerombuds-
manden først skal have givet et påbud for overtrædelse af tilsagnet.
dette synspunkt ser imidlertid helt bort fra, at virksomheden ikke desto mindre er retligt
forpligtet af tilsagnets indhold. synspunktet ser også helt bort fra forarbejderne til mar-
kedsføringslovens § 28.
formålet med forhandlingsprincippet og markedsføringslovens § 28, stk. 2, fremgår før-
ste gang af betænkning 1236/1992 om ny markedsføringslov, s. 20 (...):
        "forhandlingsprincippet foreslås understøttet af en regel om, at tilsidesættelse af en
        aftale indgået med forbrugerombudsmanden efter forhandling skal sidestilles med
        tilsidesættelse af et af retten nedlagt forbud eller givet påbud. herved opnås, at
        der under minimal anvendelse af ressourcer (både for det offentlige og
        erhvervsdrivende) er muligt ikke blot at få bragt et forhold til ophør, men også, hvor
        dette skønnes påkrævet, efter samme omkostningsbesparende, ekstrajudicielle
        proces effektivt at forebygge fremturen." (min fremhævning)
selve formålet med forhandlingsprincippet, og dermed med muligheden for at afgive til-
sagn, er netop, at adfærd som forbrugerombudsmanden mener er ulovlig, kan bringes til
ophør, uden at sagen skal indbringes for retten. hvis forbrugerombudsmanden havde fri
adgang til at anlægge forbudssager vedrørende adfærd, der er ophørt i forbindelse med
afgivelsen af et tilsagn efter forhandling, vil det således undergrave selve forhandlings-
princippet, der er helt centralt for forbrugerombudsmandens virke.
bemærkningen fra betænkning 1236/1992 blev ikke eksplicit gentaget i forslaget til ny
markedsføringslov fra 1992 (l 50, fremsat 21. oktober 1992) eller 1994 (l 211, fremsat 2.
marts 1994) (...). bemærkningen er til gengæld gentaget i markedsføringslovsudvalgets
rapport fra juli 2016, s. 370 (...), under beskrivelsen af gældende ret.
forbrugerombudsmanden var repræsenteret i markedsføringslovsudvalget og må såle-
des formodes at være bekendt med indholdet.
                                                    - 28 -
herudover fremgår følgende af lovbemærkningerne til markedsføringslovens § 28, stk. 2
(l 40 fremsat 12. oktober 2016), og som er en ordret videreførelse af den tidligere mar-
kedsføringslovs § 23, stk. 2 (...):
        "det foreslås i stk. 2, at en tilsidesættelse af tilsagn afgivet af den erhvervsdrivende
        som led i forhandling med forbrugerombudsmanden kan modvirkes ved, at
        forbrugerombudsmanden meddeler den erhvervsdrivende sådanne påbud, som må
        anses for nødvendige for at sikre tilsagnets overholdelse. bestemmelsen
        understøtter således forhandlingsprincippet med en regel om, at tilsidesættelse af
        en aftale indgået med forbrugerombudsmanden efter forhandling skal sidestilles
        med tilsidesættelse af et af retten nedlagt forbud eller givet påbud." (vores
        fremhævning)
det er således fremhævet i forarbejderne til den nye markedsføringslov, at tilsidesættelse
af et tilsagn kan sidestilles med tilsidesættelse af et af retten nedlagt forbud eller givet
påbud. det fremgår samtidig af forarbejderne, at der er tale om videreførelse af gældende
ret. det kan derfor ikke tillægges betydning, at ovenstående ikke eksplicit fremgår af for-
arbejderne til markedsføringsloven fra 1994. det kan heller ikke tillægges betydning, at
forbrugerombudsmanden skal udstede et påbud, før en fortsat tilsidesættelse af et til-
sagn er strafsanktioneret, jf. markedsføringslovens § 37, stk. 1, da dette ikke ændrer ved,
at et tilsagn er retligt forpligtende for den erhvervsdrivende.
ved viabills tilsagn, har forbrugerombudsmanden således sikret sig mod den adfærd,
der er beskrevet i tilsagnet, på samme måde som hvis der var afsagt dom herom. en dom
i overensstemmelse med forbrugerombudsmandens påstand 1 til 4 vil dermed ikke tjene
noget formål.
forbrugerombudsmanden har heller ikke ud fra et håndhævelsessynspunkt som tilsyns-
myndighed retlig interesse i påstand 1 til 4, hvilket ligeledes skyldes, at viabill på grund
af tilsagnet er afskåret fra at udøve den adfærd, der er genstanden for påstand 1 til 4. af
samme grund må det også afvises at have nogen som helst betydning, at viabill har til-
kendegivet ikke at være enig i forbrugerombudsmandens fortolkning af reglerne, da det-
te ikke har indflydelse på tilsagnets gyldighed.
hvis påstand 1 til 4 ikke afvises, vil det reelt betyde, at forbrugerombudsmanden kan an-
lægge en forbudssag mod enhver erhvervsdrivende under påberåbelse af en interesse i at
få fastslået fortolkningen af en regel, uanset om den erhvervsdrivende faktisk handler i
strid med den pågældende regel eller ej, og uanset om den erhvervsdrivende har under-
skrevet et tilsagn om at handle i overensstemmelse med forbrugerombudsmandens for-
tolkning. det skal understreges, at stævningen er indgivet efter tiltrædelse af tilsagnet, og
dermed efter at viabill er ophørt med den adfærd, der søges forbud mod ved påstand 1 til
4.
forløbet i sagen viser desuden, at det også må være forbrugerombudsmandens egen op-
fattelse, at et underskrevet tilsagn indebærer en bindende påtalebegrænsning. forbruger-
ombudsmanden valgte således selv at frafalde påstand 6 og 7 i sagen med direkte hen-
visning til viabills tilsagn af 7. marts 2017, bilag b, hvilket forbrugerombudsmanden
meddelte retten ved email af 16. marts 2017, (...):
        "forbrugerombudsmanden skal herved meddele sø- og handelsretten, at vi frafalder
        påstand 6 og 7 i vores stævning af 2. marts 2017, fordi viabill har givet tilsagn om at
        standse den ulovlige markedsføring, som er beskrevet i de to påstande."
                                                     - 29 -
der kan endvidere henvises til sø- og handelsrettens afgørelse i højesterets dom af 15.
januar 2001 i u.2001.777.h (...), hvoraf det kan udledes, at et underskrevet tilsagn inde-
bærer en bindende påtalebegrænsning.
som begrundelse for, hvorfor forbrugerombudsmanden har fremsat påstand 1 til 4, har
forbrugerombudsmanden anført, at man ønsker at få fastslået, at der er et grundlag for at
påbyde genopretning efter markedsføringslovens § 20, stk. 1, nr. 2. det følger imidlertid
af retspraksis, at nedlæggelsen af et forbud mod en handling ikke er nødvendig for, at
der kan gives påbud om genoprettelse af den forud for den ulovlige handling eksisteren-
de tilstand, jf. sø- og handelsrettens dom af 6. juni 2000, fed.2000.1582.s (ms 243).
dommen er kommenteret i borcher & bøggild, markedsføringsloven, 3. udg., s. 532, hvor
følgende er anført (...):
       "påbudshjemlen kan anvendes uafhængigt af, om en handling direkte forbydes, jf.
       shd af 6. juni 2000, sag v-23/99 (edc-mæglerne), hvor der ikke var nedlagt påstand
       om, at en uretmæssig annoncering skulle forbydes, men derimod om at annoncøren
       skulle påbydes at berigtige udsagn i annonceringen samt betale erstatning."
med den subsidiære påstand til påstand 1 til 4, som først blev fremsat i processkrift ii,
forsøger forbrugerombudsmanden at råde bod på sin manglende retlige interesse ved
subsidiært at påstå viabill tilpligtet til at anerkende, at opkrævningen af autopay-
gebyret forud for tilsagnet af 28. februar 2017 var uberettiget og uden bindende virkning.
da den subsidiære anerkendelsespåstand har præcis samme genstand som de principale
forbudspåstande, har forbrugerombudsmanden heller ikke retlig interesse i at få prøvet
denne påstand ved domstolene.
(…)
3.2        den gamle model (autopay-gebyret)
3.2.1      autopay-gebyret er ikke omfattet af renteloven
forbrugerombudsmanden gør gældende, at autopay-gebyret er i strid med renteloven,
og dermed også med god markedsføringsskik, da gebyret opkræves efter, at der er ind-
trådt forsinket betaling, og da gebyret ikke har hjemmel i rentelovens bestemmelser.
til støtte herfor har forbrugerombudsmanden bl.a. anført følgende i replikken, s. 4-5 (...):
       "rentelovens bestemmelser om inddrivelsesomkostninger er beskyttelsespræceptive
       i forbrugerforhold, jf. § 9a, stk. 2, og § 9b, stk. 4.
       beskyttelsen       består     i,     at     renteloven og     inkassobekendtgørelsens
       beskyttelsespræceptive regler udtømmende oplister de omkostninger, som kreditor
       kan pålægge en forbruger i anledning af forbrugerens forsinkede betaling, dvs. at
       kreditor ikke kan pålægge forbrugeren andre gebyrer og omkostninger end de, som
       er oplistet i loven. (…)
       da auto-pay gebyret opkræves som følge af forsinket betaling, og da gebyret ikke har
       hjemmel i loven eller i bekendtgørelsen, er det opkrævet i strid med renteloven."
forbrugerombudsmanden har desuden citeret fra lovbemærkningerne til rentelovens §
9a (l 74 fremsat 30. januar 2002) (...), hvoraf det fremgår, at § 9a omfatter alle "inddrivel-
                                                 - 30 -
sesomkostninger". herudover henviser forbrugerombudsmanden til højesterets afgørel-
se i u.2013.2941.h, hvori det er fastslået, at renteloven og inkassobekendtgørelsen fast-
lægger, hvilke "inkassoomkostninger" en skyldner kan pålægges at betale.
viabill bestrider ikke, at renteloven og inkassobekendtgørelsen udtømmende gør op
med, hvilke inddrivelsesomkostninger en kreditor kan pålægge en forbruger.
det kan imidlertid ikke udledes af rentelovens ordlyd, af forarbejderne til renteloven el-
ler af praksis, at begrebet "inddrivelsesomkostninger" (eller det synonyme begreb "inkas-
soomkostninger") omfatter "alle omkostninger, der opkræves ved forsinket betaling".
denne fortolkning er alene udtryk for forbrugerombudsmandens egen opfattelse og har
ikke støtte i praksis eller forarbejder. det centrale er derimod, at omkostningen skal rela-
tere sig til inddrivelsen af det skyldige beløb.
i forlængelse heraf fremgår det udtrykkeligt af art. 6, stk. 1, i direktiv 2011/7/eu om be-
kæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (tidligere direktiv 2000/35/ef), som
ligger til grund for rentelovens § 9a, at retten til kompensation vedrører afholdte inddri-
velsesomkostninger, og at denne ret først indtræder, når der skal betales morarenter. af
artikel 6, stk. 1, fremgår (...):
       "medlemsstaterne sikrer, at kreditor, når der skal betales morarenter i
       handelstransaktioner i henhold til artikel 3 eller 4, er berettiget til fra skyldneren som
       minimum at modtage et fast beløb på 40 eur. (…)
       kreditor er ud over det i stk. 1 omhandlede faste beløb berettiget til at kræve rimelig
       kompensation af skyldneren for eventuelle yderligere omkostninger ud over det
       faste beløb, der er påløbet på grund af skyldnerens forsinkede betaling." (vores
       fremhævning)
der er således først tale om en inddrivelsesomkostning omfattet af renteloven fra det
tidspunkt, hvor der skal betales morarenter, idet det først er på dette tidspunkt, at skyld-
neren er i betalingsmisligholdelse. eftersom viabill efter deres handelsbetingelser, (...), er
afskåret fra at kræve morarenter i de tilfælde, hvor autopay-gebyret opkræves, dvs. når
det lykkes viabill at gennemføre betalingen, således at kunden ikke kommer i betalings-
misligholdelse, kan autopay-gebyret aldrig blive en inddrivelsesomkostning omfattet af
renteloven. gebyret opkræves med andre ord inden, kunden kommer i betalingsmislig-
holdelse.
derimod er autopay-gebyret et almindeligt gebyr med hjemmel i parternes aftale, som
dækker over den service, der består i, at viabill automatisk forestår betalingen af den
månedlige ydelse på kundens vegne. kunden er endvidere klart og tydeligt blevet infor-
meret om og har accepteret autopay-gebyret i forbindelse med indgåelsen af aftalen med
viabill, ligesom kunden er blevet informeret om autopay-gebyret i velkomstmailen, (...).
autopay-gebyret er således et almindeligt aftaleretligt vilkår, og ikke en inddrivelsesom-
kostning, der er udtryk for en rimelig kompensation for en omkostning, som er påløbet
som følge af skyldnerens forsinkede betaling.
det fremgår af viabills handelsbetingelser punkt 5 for den gamle model, (...), at kunden
ikke er i betalingsmisligholdelse på det tidspunkt, hvor autopay-gebyret opkræves:
       "ved valg af viabill-kredit forfalder første delbetaling den førstkommende 20. i
       måneden, hvor butikken afsender varen, og de efterfølgende delbetalinger med 1
                                                  - 31 -
        måneds interval. (…) såfremt månedsydelsen ikke betales rettidigt, vil viabill
        bestræbe sig på at undgå tilskrivning af rykkergebyrer og morarenter, iht. dansk
        rentelovgivning, ved at hæve den forfaldne månedsydelse før rykkertilskrivning
        via det i forbindelse med købet anvendte betalingskort. kan hævning via kortet
        ikke gennemføres, indledes en rykkerproces iht. dansk rentelovgivning. (…) " (vores
        fremhævning)
kunden kan således vælge enten selv at betale, eller lade viabill stå for betalingen mod
betaling af autopay-gebyret. hvis viabill forestår betalingen, er viabill efter handelsbe-
tingelserne forpligtet til ikke at opkræve rykkergebyrer og morarenter - da der netop er
sket betaling. samtidig er viabill i kraft af handelsbetingelserne afskåret fra at indlede en
egentlig rykkerprocedure, før viabill (forgæves) har forsøgt at hæve betalingen.
selvom den 20. i måneden er forfaldsdag for den gebyrfrie betaling, er kunden derfor ik-
ke kommet i betalingsmisligholdelse, hvis det lykkes viabill at hæve den månedlige
ydelse fra kundens betalingskort.
der er endvidere ikke noget i forarbejderne til renteloven, der indikerer, at automatisk
hævning på et betalingskort efter aftale, udgør en inddrivelsesomkostning.
det forhold, at der ikke er tale om en inddrivelsesomkostning understøttes yderligere af,
at autopay-gebyret jo netop kun opkræves, hvis hævningen på kundens betalingskort
lykkes. hvis der derimod havde været tale om en inddrivelsesomkostning, ville omkost-
ningen blive tilskrevet kunden, uanset om hævningen lykkedes eller ej, således som det
f.eks. er tilfældet med viabills opkrævning af reminder fees efter den nye model.
af forarbejderne til rentelovens § 9a (l nr. 379 af 6. juni 2002) fremgår (...):
        "fordringshaveren [vil] således kunne kræve, at skyldneren betaler
        fordringshaverens rimelige og relevante omkostninger ved inddrivelse af fordringen.
        der vil bl.a. være tale om inddrivelse (inkasso), når der udsendes inkassoskrivelse til
        skyldneren, indgås en betalingsaftale (frivilligt forlig) eller foretages andre egentlige
        inkassoskridt vedrørende den pågældende fordring." (vores fremhævning)
alle de eksempler på inddrivelse, der er nævnt i renteloven eller forarbejderne hertil -
herunder udsendelse af rykkerskrivelser - kræver en aktiv handling fra skyldnerens side
(nemlig betaling), før inddrivelsen lykkes. i modsætning hertil skal kunden ikke foretage
sig noget i forbindelse med, at viabill hæver ydelsen på kundens betalingskort.
autopay-gebyret er også af denne grund ikke er et gebyr, som dækker over viabills ind-
drivelsesomkostninger af en forfalden fordring, men et gebyr, som dækker over den ser-
vice, der består i, at kunden ikke aktivt behøver at foretage sig noget for at betale ydelsen
for den pågældende måned. autopay-gebyret opkræves således ikke som følge af kundens
forsinkede betaling, men derimod som følge af, at kunden ved ikke at betale til forfald har
valgt i stedet at benytte sig af viabills betalingsservice. gebyret relaterer sig således ikke
til inddrivelsen af det skyldige beløb.
det har desuden ikke været afgørende for viabills forretningsmodel, at autopay-gebyret
blev tilskrevet efter den aftalte forfaldsdag. uden at ændre grundlæggende i sit koncept
kunne viabill principielt have aftalt med forbrugeren, at forfaldsdagen var den 26. i må-
neden, således at autopay-gebyret blev opkrævet ved eller før (og ikke efter) forfald,
samtidig med at forbrugeren blev tilbudt en gratis betalingsmulighed ved førtidig beta-
ling. viabill har således ikke, som anført af forbrugerombudsmanden, forsøgt at omgå
                                                   - 32 -
reglerne i renteloven og inkassobekendtgørelsen. viabill har blot en anden forståelse af
retstilstanden end forbrugerombudsmanden.
3.3          den nye model (reminder fees)
3.3.1        viabill opkræver reminder fees i overensstemmelse med renteloven
som nævnt under pkt. 3.5 valgte viabill at tage den nye model i brug efter, at viabill
med tilsagnet af 28. februar 2017 forpligtede sig til at afstå fra den gamle model, og efter
at forbrugerombudsmanden havde tilkendegivet, at hun ikke længere ønskede at indgå i
en dialog om viabills forretningsmodel. efter den nye model sender viabill en rykker-
skrivelse til de kunder, der ikke har betalt til tiden, og opkræver i den forbindelse et ryk-
kergebyr på 39 kr. i overensstemmelse med rentelovens § 9b, der har følgende ordlyd:
        "stk. 1, for rykkerskrivelser vedrørende fordringer kan fordringshaveren kræve et
        gebyr, jf. stk. 2, såfremt skrivelsen er fremsendt med rimelig grund (rykkergebyr).
        fordringshaveren kan endvidere kræve et gebyr, jf. stk. 3, for at anmode en anden
        om at inddrive fordringen på fordringshaverens vegne, såfremt dette er sket med
        rimelig grund (inkassogebyr).
        stk. 2. der kan kræves et rykkergebyr på højst 100 kr. for hver rykkerskrivelse, dog
        højst for 3 skrivelser vedrørende samme ydelse. har skyldneren inden for en
        sammenhængende periode til stadighed været i restance vedrørende samme
        skyldforhold, kan der uanset 1. pkt. højst kræves rykkergebyr for 3 skrivelser
        vedrørende restancerne i den pågældende periode. der kan kun kræves gebyr for
        rykkerskrivelser, som er sendt med mindst 10 dages mellemrum.
        stk. 3. der kan kræves et inkassogebyr på højst 100 kr.
        stk. 4. reglerne i stk. 1-3 kan ikke fraviges til skade for skyldneren ved aftale, hvis
        der er tale om en fordring i henhold til en aftale som nævnt i § 7, stk. 1. i andre
        tilfælde kan reglerne i stk. 1-3 fraviges ved aftale eller handelsbrug eller anden
        sædvane i det omfang, som følger af § 9 a, stk. 1 og stk. 2, 1. pkt. "
3.3.1.1      reminderen er en rykkerskrivelse i rentelovens forstand
viabill har valgt at kalde sin rykkerskrivelse for en reminder i overensstemmelse med
den engelske betegnelse for begrebet. viabills reminder har følgende ordlyd, (...):
        "hej [kundens navn]
        vi håber, du nyder shoppingen med din rentefrie viabill konto.
        vi kan se, at du ikke har indbetalt denne måneds ydelse via din netbank senest den
        20. i denne måned. som aftalt har vi derfor tilskrevet et reminder fee på 39 kr. det
        nye beløb til betaling ser du på "mit viabill" under "oversigt".
        for at sikre dig mod yderligere gebyrer, beder vi dig indbetale beløbet via din
        netbank. om 8 dage hæver vi - uden omkostninger - selv beløbet på dit kort, hvis du
        ikke selv har indbetalt.
        vidste du, at der - bare i løbet af den seneste måned - er kommer flere end 100 shops
        til, som tilbyder viabill? se dem alle på viabill.dk
        venligst
        tina, viabill"
                                                   - 33 -
forbrugerombudsmanden gør gældende, at det ikke fremgår tilstrækkelig klart af re-
minderen, at det er en rykker for betaling, da viabill samtidig oplyser, at viabill selv
trækker beløbet uden yderligere omkostninger, hvis forbrugeren ikke indbetaler beløbet.
en rykkerskrivelse er defineret i lovbemærkningerne til rentelovens § 9b (l132 fremsat
13. december 2000), hvoraf følgende fremgår (...):
         "det foreslås, at reglerne skal finde anvendelse på rykkerskrivelser, dvs. skrivelser,
         som sendes til forbrugeren med påmindelse om at opfylde en indtruffet forpligtelse i
         anledning af forbrugerens misligholdelse af parternes aftale. ved skrivelser forstås
         alle læsbare meddelelser, uanset om disse fremsendes på traditionel vis ved et brev
         eller på anden måde, f.eks. ved e-mail."
ved en rykkerskrivelse forstås således en skrivelse med påmindelse om at opfylde en
indtruffet forpligtelse i anledning af forbrugerens misligholdelse, uden at der er knyttet
andre form- eller indholdskrav til rykkerskrivelsen. det fremgår tydeligt af viabills re-
minder, (...), at kunden ikke har betalt senest den 20. i måneden, der er den aftalte for-
faldsdag. viabill opfordrer samtidig klart og tydeligt kunden til at opfylde den indtrufne
forpligtelse ved at indbetale beløbet via sin netbank. det er derfor klart for kunden, at der
er tale om en rykker for betaling.
reminderen udgør således en rykkerskrivelse i rentelovens forstand, og det er i den for-
bindelse ikke afgørende, at viabill også oplyser, at de om muligt vil hæve beløbet på
kundens betalingskort, hvis kunden ikke selv har betalt inden for 8 dage.
tilsvarende er det ikke relevant i forhold til rentelovens § 9b, hvad man kalder skrivel-
sen.
3.3.1.2      reminderen er fremsendt med rimelig grund
forbrugerombudsmanden gør gældende, at reminderen er i strid med rentelovens § 9b,
da reminderen efter forbrugerombudsmandens opfattelse ikke er fremsendt med rimelig
grund. til støtte herfor gør forbrugerombudsmanden anført følgende i processkrift ii, s.
8 (...):
         "det er forbrugerombudsmandens opfattelse, at viabill sender reminder-beskeden
         uden rimelig grund i rentelovens forstand allerede fordi viabill har anmodet om
         forbrugerens betalingskortoplysninger og ifølge viabills egen opfattelse har ret til at
         forsøge at tilmelde den forfaldne saldo til nets betalingsservice. det fremgår således
         også af viabills reminder-beskeder, at viabill mener at have ret til at hæve den
         månedlige indbetaling, når den ikke er blevet betalt af forbrugeren inden
         forfaldsdato."
det bestrides, at det forhold, at viabill med kundens samtykke forsøger at hæve det
skyldige beløb fra kundens betalingskort, hvis kunden ikke selv har indbetalt beløbet in-
den 8 dage, skulle bevirke, at reminderen ikke er fremsendt med rimelig grund.
hver gang viabill hæver betalingen fra en kundes betalingskort, koster det 1 % af belø-
bet, dog min. 0,80 kr., samt 0,10 kr. pr. forsøg på at hæve betalingen. dertil kommer de
interne administrationsomkostninger. det koster derimod ikke viabill noget, når kunden
betaler den månedlige ydelse til viabill via sin netbank. hvis viabill skulle hæve den
månedlige ydelse fra samtlige 125.000 kunders betalingskort, ville det således være for-
                                              - 34 -
bundet med betydelige udgifter hver måned. hertil kommer øgede udgifter til admini-
stration af alle de kunder, som det ikke ville lykkes viabill at hæve den månedlige ydelse
hos.
for at kunne tilbyde alle kunder en rente- og gebyrfri kredit, har viabill derfor valgt at
indrette sin forretning således, at kunderne skal betale den månedlige ydelse via netbank.
som redegjort for under 3.3.3, fremgår det også klart af viabills kommunikation med
kunderne, at betalingen af den månedlige ydelse skal ske via netbank.
hvis viabill hævede den månedlige ydelse fra kundens betalingskort inden fremsendel-
sen af reminder og tilskrivelse af reminder fee, ville kunderne imidlertid ikke være moti-
verede til at betale den månedlige ydelse i overensstemmelse med aftalen - altså via net-
bank. på grund af omkostningerne ved at hæve betalingen fra kundernes betalingskort,
ville konsekvensen af dette være, at viabill ikke kunne tilbyde kunderne et rente- og ge-
byrfrit kreditprodukt.
fremsendelsen af reminderen sker derfor med rimelig grund, idet den motiverer kunden
til at betale til forfald på den anviste betalingsmåde. samtidig orienteres kunden om, at
kunden, for at undgå yderligere rykkergebyrer, skal betale via netbank eller sørge for, at
kunden har et gyldigt betalingskort med dækning tilknyttet sin aftale.
til støtte for sin påstand fremhæver forbrugerombudsmanden desuden lovbemærknin-
gerne til rentelovens § 9b, som nævner en række eksempler på, hvornår en rykkerskrivel-
se ikke skal anses for at være fremsendt med rimelig grund. dette er eksempelvis, hvis
fordringen ikke består, hvis den samme erhvervsdrivende ikke samler flere forfaldne
fordringer i samme rykkerskrivelse, eller hvis forbrugeren har meddelt, at han ikke vil
betale. det fremgår derimod hverken direkte eller indirekte af lovbemærkningerne til §
9b, at en rykkerskrivelse ikke skal anses for at være fremsendt med rimelig grund, blot
fordi den erhvervsdrivende med kundens samtykke forsøger at hæve det skyldige beløb
fra kundens betalingskort, hvis kunden ikke selv har indbetalt beløbet inden en given
frist.
forbrugerombudsmanden hævder herudover, at såfremt viabill har fået kundens sam-
tykke til at hæve den månedlige ydelse inklusiv reminder fee, må det betyde, at kundens
eventuelle misligholdelse skyldes viabills egne forhold. denne ubegrundede sammen-
hæng må dog afvises, da det er aftalt med kunden, at betaling af den månedlige ydelse
skal ske via netbank senest den 20. i måneden. det skyldes således ikke viabills forhold,
hvis kunden ikke betaler den månedlige ydelse til tiden.
på denne baggrund gøres det derfor gældende, at viabills reminder, der sendes til kun-
der, som ikke har betalt den månedlige ydelse til tiden, er fremsendt med rimelig grund i
overensstemmelse med rentelovens § 9b.
3.3.1.3    reminderen er fremsendt til kunden
i forbindelse med fremsendelsen af tilsagnet af 7. marts 2017, orienterede viabill ved brev
af 7. marts 2017, (...), forbrugerombudsmanden om, at viabill fremadrettet agtede at
kommunikere med kunderne på følgende måde:
                                                   - 35 -
         "vi er ikke enige heri, da vilkåret om kommunikation gennem "mit viabill" ikke er
         tilstrækkelig byrdefuldt for kunderne til at fravige udgangspunktet om, at parterne
         selv aftaler, hvordan de vil kommunikere med hinanden.
         "viabill er dog indstillet på at ændre i opsætningen, således at kunden modtager en
         email om, at der er ny post i kundens "mit viabill", hver gang viabill sender en
         besked, der kræver en reaktion fra kunden, som f.eks. en betalingspåmindelse.
         viabills system vil hermed komme til at fungere på samme måde som e-boks"
herefter valgte forbrugerombudsmanden ved email til sø- og handelsretten af 16. marts
2017, (...), at frafalde påstand 6 vedrørende viabills vilkår om kommunikation med kun-
derne. ved en pressemeddelelse af 22. marts 2017, (...), om retssagen mod viabill, oplyste
forbrugerombudsmanden følgende:
         "selskabet har også fjernet vilkåret om, at selskabet kan sende vigtige beskeder med
         bindende virkning til "mit viabill" på viabill.dk. viabill har nu ændret sin
         kommunikation, således at alle kunder nu får en email, hvis der er en besked til
         kunden i "mit viabill"."
det savner grundlæggende mening for forbrugerombudsmanden at fremhæve, hvordan
viabill har ændret i sin kommunikation, hvis ikke forbrugerombudsmanden var af den
holdning, at den ændrede måde at kommunikere på var lovlig. ved at frafalde påstand 6
og fremhæve viabills ændrede måde at kommunikere på i pressemeddelelsen, har for-
brugerombudsmanden bibragt viabill den berettigede opfattelse, at viabills nuværende
måde at kommunikere med sine kunder på er lovlig.
det gøres derfor gældende, at forbrugerombudsmanden har accepteret, at viabill kom-
munikerer med kunderne via "mit viabill" kombineret med, at kunderne modtager en
email om, at der er ny post i "mit viabill".
selv hvis forbrugerombudsmanden ikke skulle have accepteret viabills fremgangsmåde
ved kommunikation med kunderne, skal reminderen under alle omstændigheder anses
for at være fremsendt.
til støtte for sin påstand om, at viabills reminders ikke skal anses for at være fremsendt
eller kommet frem til kunden, anfører forbrugerombudsmanden følgende i processkrift
ii, s. 9 (...):
         "det er et grundlæggende obligationsretligt princip, at påbud ikke får virkning, før
         de er kommet frem til modtageren. med hensyn til rykkerskrivelser efter rentelovens
         § 9b må det tilsvarende gælde, at disse forudsætter fremkomst for at kunne få
         virkning, herunder for at kunne danne grundlag for opkrævning af gebyrer."
følgende fremgår imidlertid af lovbemærkningerne til rentelovens § 9b (l132 fremsat 13.
december 2000) vedrørende selve fremsendelsen af en rykkerskrivelse (...):
         "ved skrivelser forstås alle læsbare meddelelser, uanset om disse fremsendes på
         traditionel vis ved et brev eller på anden måde, f.eks. ved e-mail." (vores
         understregning)
det er således forudsat i forarbejderne til rentelovens § 9b, at der ikke stilles formkrav til
fremsendelsesmetoden. viabill har derfor valgt, at al kommunikation med kunden pri-
mært sker via "mit viabill". udover at dette fremgår klart af pkt. 6.1 i viabills forret-
ningsbetingelser, (...), fremgår det også af velkomst-emailen, (...), at kunden skal logge på
                                                - 36 -
"mit viabill" og ændre sit kodeord. på den måde bliver kunden bekendt med viabills
kommunikationsunivers.
når der sendes nye beskeder til kunden i "mit viabill", lagres indholdet hos viabills eks-
terne service-udbyder, og viabill kan ikke uden videre ændre i beskedernes indhold. da
der ikke er formkrav med hensyn til fremsendelsesmetoden, har det derfor ikke betyd-
ning, at reminderen sendes til "mit viabill" på viabill.dk, som er et domæne tilhørende
viabill.
det er ikke korrekt, som anført af forbrugerombudsmanden, at pkt. 6.1 i viabills forret-
ningsbetingelser fraviger det almindelige, obligationsretlige fremkomstprincip. tværti-
mod følger det netop af almindelige obligationsretlige principper, at parterne kan aftale,
hvilken kommunikationsform de vil benytte imellem sig, samt at spørgsmålet om, hvor-
vidt en meddelelse skal anses for at være kommet frem til den anden part, skal ses i lyset
af parternes aftale.
baggrunden for viabills valg af kommunikationsform er, at kunden skal have sikkerhed
for, at alle relevante oplysninger om aftaleforholdet er samlet ét sted. viabill har dog for-
ståelse for, at kunden ikke nødvendigvis tjekker "mit viabill" hver dag. dette var netop
også grunden til, at viabill valgte at underskrive tilsagnet af 7. marts 2017, (...), og indføre
en notifikationsordning, hvorved kunden modtager en email, hver gang der er ny post i
"mit viabill".
forbrugerombudsmanden gør desuden gældende, at der kan sluttes modsætningsvist fra
§ 10 i lov om digital post fra offentlige afsendere, således at meddelelser i e-boks ikke
skulle anses for at være kommet frem til adressaten, hvis ikke det var på grund af hjem-
len i § 10.
denne modsætningsslutning må afvises som ukorrekt. lovgivningen er tværtimod fyldt
med eksempler på, at almindelige principper kodificeres inden for særlige områder - som
f.eks. digital kommunikation med det offentlige.
e-boks kan også benyttes af private virksomheder, hvis de har indgået aftale herom med
deres aftalepart. hvis forbrugerombudsmandens opfattelse skal lægges til grund, vil det
således indebære, at meddelelser i e-boks fra offentlige afsendere skal anses for at være
nået frem til adressaten, mens meddelelser i e-boks fra private afsendere ikke skal anses
for at være kommet frem til adressaten. dette kan ikke have været lovgivers hensigt.
selv hvis § 10 i lov om digital post fra offentlige afsendere skal anses for at være en fravi-
gelse af almindelige obligationsretlige principper, må det naturligvis lægges til grund, at
lovgiver ved vedtagelsen af loven har vurderet, at den kommunikationsform, som e-
boksløsningen er udtryk for, er en acceptabel og lovlig måde at kommunikere på. det har
i den forbindelse ikke betydning, at loven ikke finder anvendelse på kommunikation
mellem borgere og virksomheder, da det står private parter frit for at aftale, hvordan de
vil kommunikere med hinanden. det skal i øvrigt bemærkes, at lov om digital post fra of-
fentlige afsendere trådte i kraft 1. juli 2012, og der må således på nuværende tidspunkt
være etableret en sædvane om, at e-boksløsningen er en acceptabel måde at kommunike-
re på. hvis denne form for kommunikation skal forbydes, bør det således ikke ske ved en
domstolsafgørelse, men ved et lovgivningstiltag.
forbrugerombudsmandens snævre opfattelse af ordet "fremsende" illustrerer desuden
tydeligt, at forbrugerombudsmanden ikke tager højde for den generelle udvikling i sam-
                                                  - 37 -
fundet henimod digital kommunikation. der skal i den forbindelse henvises til bilag v,
der er en oversigt med eksempler på virksomheder, der kommunikerer med deres kun-
der gennem selvbetjeningsløsninger.
forbrugerombudsmanden gør endvidere gældende, at det er uklart, om pkt. 6.1. i
viabills forretningsbetingelser, hvorefter "kommunikation om aftaleforholdet sker via
debitors "mit viabill"", også omfatter rykkere for misligholdelse af aftaleforholdet. ud fra
en almindelig sproglig forståelse må "kommunikation om aftaleforholdet" dog forstås så-
ledes, at det omfatter al kommunikation om aftaleforholdet, herunder kommunikation i
anledning af den ene parts misligholdelse. dette står uden tvivl klart for en almindelig
gennemsnitsforbruger, og der er derfor ikke grundlag for at fortolke pkt. 6.1 anderledes,
jf. aftalelovens § 38b.
til støtte for sit synspunkt har forbrugerombudsmanden også henvist til afgørelserne i
u.2010.1534.h (...) og u.2013.1181.sh (...), der begge vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt
et påkrav om betaling af en parkeringsafgift, der blev placeret i bilens forrude, kunne an-
ses for at være kommet frem til forbrugeren. afgørelserne har dog ikke relevans for nær-
værende sag, da spørgsmålet om, hvorvidt påkravet var "kommet frem" til bilisten ikke
vedrørte kommunikationsformen mellem parterne, men derimod om bilisten grundlæg-
gende havde mulighed for at gøre sig bekendt med påkravet.
viabill er i øvrigt grundlæggende ikke enig med forbrugerombudsmanden i, at rentelo-
vens § 9b indeholder et krav om, at rykkerskrivelsen skal være kommet frem til modtage-
ren. derimod følger det af bestemmelsens ordlyd, at rykkerskrivelsen skal være frem-
sendt, hvilket ikke skal forstås som et krav om, at skrivelsen er modtaget af modtageren.
denne ordlydsfortolkning af bestemmelsen støttes desuden af renteloven med kommen-
tarer, 5. udg., s. 281 (...):
        "det fremgår af formuleringen, at risikoen for, at rykkerskrivelsen er kommet frem,
        påhviler skyldneren, jf. også bet. 1321/1996 om inkassovirksomhed s. 90. det påhviler
        imidlertid fordringshaveren at løfte bevisbyrden for, at rykkerskrivelsen i det hele
        taget er afsendt."
også af denne grund gøres det gældende, at viabills fremgangsmåde, hvorved reminde-
ren sendes til kundens indbakke i "mit viabill" kombineret med, at der sendes en notifi-
kation om ny post til kundens email, bevirker, at reminderen skal anses for at være frem-
sendt til kunden i overensstemmelse med rentelovens § 9b.
3.3.2       kunden har givet samtykke til betalingstransaktionen
3.3.2.1     viabills vilkår for automatisk kortbetaling
forbrugerombudsmanden anfører i processkrift ii, s. 6 (...), at brugen af udtrykket "forsø-
ge" i pkt. 1.2 i viabills vilkår for automatisk kortbetaling gør det uklart, om kunden sær-
skilt skal acceptere opkrævningerne, inden de kan foretages, eller om der er tale om et af-
talevilkår, der giver viabill en umiddelbar ret til at foretage opkrævningerne.
pkt. 1.2 i vilkårene for automatisk kortbetaling, (...), har følgende ordlyd:
        "første gang debitor benytter viabill som betalingsmåde, skal debitor indtaste sine
        betalingskortoplysninger. hvis debitor ikke selv betaler den månedlige ydelse
        rettidigt via debitors netbank, vil viabill 8 dage efter udsendt rykker forsøge at
                                                - 38 -
        benytte debitors betalingskortoplysninger til at hæve den månedlige ydelse og
        eventuelle rykkergebyrer. debitor har selv ansvaret for at betale den efterfølgende
        måned, da viabill udelukkende foretager en enkeltstående trækning i forbindelse
        med manglende betaling."
det fremgår således klart og tydeligt, at viabill vil forsøge at hæve den månedlige ydelse
inklusiv rykkergebyr fra kundens betalingskort, hvis kunden ikke inden 8 dage har ind-
betalt beløbet via sin netbank. hver måned lykkedes det ikke viabill at hæve det skyldige
beløb hos ca. 10-13 % af de kunder, der ikke har betalt inden 8 dage efter udsendelse af
reminderen. dette kan f.eks. være fordi, at der ikke er dækning på kortet, eller hvis kortet
er spærret eller udløbet. ordet "forsøge", er derfor alene brugt for at indikere, at det ikke
nødvendigvis vil lykkes for viabill at hæve det skyldige beløb fra kundens betalingskort.
sådan som vilkåret er formuleret, er det således gjort klart for kunden, at viabill vil hæve
den månedlige ydelse med rykkergebyr - hvis muligt - uden at kunden særskilt skal ac-
ceptere denne hævning. forbrugerombudsmandens udsagn om, at det er uklart, om vil-
kåret skal forstås således, at forbrugeren særskilt skal give sin accept, hver gang viabill
hævede den månedlige ydelse, er ikke blot i strid med ordlyden af pkt. 1.2, men ville og-
så bevirke, at vilkårene for automatisk kortbetaling i deres helhed var overflødige.
3.3.2.2      kundens afgivelse af samtykke
forbrugerombudsmanden hævder, at viabills hævning af reminder fees foretaget ved
brug af kundens betalingskortoplysninger er i strid med betalingslovens § 82. forbruger-
ombudsmanden mener således ikke, at kunden med sin accept af viabills vilkår for au-
tomatisk kortbetaling kan anses for at have givet samtykke til den betalingstransaktion,
der finder sted, hvis kunden ikke betaler den månedlige ydelse til forfald, jf. betalingslo-
ven § 82 (tidligere betalingstjenestelovens § 57).
som illustreret i bilag i (...), skal kunden dog aktivt acceptere viabills vilkår for automa-
tisk kortbetaling ved at klikke af i en boks, for at kunne indgå en kreditaftale med viabill.
kunden bliver således ikke først bekendt med vilkårene for automatisk kortbetaling, når
kunden har scrollet ned gennem viabills forretningsbetingelser.
følgende fremgår af forarbejderne til betalingslovens § 82 (l 157 fremsat den 15. marts
2017) (...):
        "det foreslås i stk. 2, at samtykke kan meddeles i den form, der er aftalt mellem
        betaleren og dennes udbyder. det kan herunder aftales, at samtykke til at
        gennemføre en betalingstransaktion tillige kan gives via betalingsmodtageren eller
        en udbyder, der udbyder betalingsinitieringstjenester."
der stilles således ikke formkrav til, hvordan betalerens samtykke skal gives. samtidig er
det i forhold til den eksisterende § 57 blevet præciseret i betalingslovens § 82, stk. 2, at det
kan aftales mellem en betaler og dennes udbyder, at samtykket til at gennemføre en beta-
lingstransaktion kan gives via betalingsmodtageren.
herudover fremgår følgende af pkt. 5.2 i forbrugerombudsmandens egne retningslinjer
for betalingsmodtageres håndtering af betalinger ved fjernsalg, (...):
        "tilbagevendende betalinger med et betalingsinstrument er baseret på, at
        forbrugeren giver betalingsmodtageren en bemyndigelse (samtykke) til at
                                                    - 39 -
       gennemføre visse fremtidige betalinger i et bestemt aftaleforhold ved hjælp af
       forbrugerens       betalingsinstrument,        således     at    betalingerne debiteres
       betalingskontoen. (…) denne betalingsform må for at leve op til kravene om god
       markedsføringsskik og god erhvervsskik kræve en særskilt og klar aftale med
       forbrugeren og vilkårene og procedurerne for disse betalinger må være betryggende
       og sikre forbrugeren den fornødne gennemsigtighed."
kravene i forbrugerombudsmandens retningslinjer for betalingsmodtageres håndtering
af betalinger ved fjernsalg er netop baggrunden for, at viabill har udarbejdet vilkårene
for automatisk kortbetaling, (...), som præcist beskriver, hvornår viabill vil (forsøge at)
gennemføre en betaling på kundens betalingskort. vilkårene beskriver også, hvordan
kunden skal forholde sig, hvis han ønsker at tilbagekalde sit samtykke til den automati-
ske betaling, eller hvis han har en indsigelse imod en allerede gennemført betaling.
følgende fremgår af forbrugerombudsmandens retningslinjer i relation til betalinger,
hvor størrelsen eller debiteringstidspunktet ikke nødvendigvis kendes på det tidspunkt,
hvor kunden giver sit samtykke til betalingen (...):
       "såfremt aftalen med forbrugeren giver betalingsmodtageren mulighed for at trække
       andet end et fast beløb, eller debiteringstidspunktet ikke er forudbestemt, må
       vilkårene sikre, at der gives forbrugeren det nødvendige overblik og informationer
       om de enkelte betalinger i god tid inden disse gennemføres, og således at
       forbrugeren har mulighed for at forhindre gennemførelsen af en betaling, som ikke
       kan anerkendes. under henvisning til de varslingsfrister, der som udgangspunkt
       gælder for andre betalingsformer, herunder betalingsservice og sepa direct debit
       betalinger, må fristen ikke være under 8 dage inden betalingen iværksættes.
       forbrugeren skal ved indsigelse over for betalingsmodtageren have mulighed for at
       få tilbageført beløbet i op til 14 dage efter, at betalingen er gennemført."
i overensstemmelse med forbrugerombudsmandens retningslinjer indeholder viabills
reminder, (...), information om, at kunden kan se det nye beløb til betaling på "mit
viabill" under "oversigt", samt at viabill hæver beløbet fra kundens betalingskort efter 8
dage. i forhold til kundens indsigelsesret, fremgår det tydeligt af pkt. 2.2 i viabills vilkår
for automatisk betaling, (...), at kunden kan rette henvendelse til support@viabill.com,
hvis kunden har en indsigelse imod en allerede gennemført betaling.
på denne baggrund gøres det gældende, at kunden ved aktivt at acceptere viabills vilkår
for automatisk kortbetaling i forbindelse med aftaleindgåelsen, har givet et tilstrækkeligt
samtykke til, at viabills hævning af den månedlige ydelse fra kundens betalingskort skal
anses for at være autoriseret, jf. betalingslovens § 82.
3.3.3       viabill har ikke handlet svigagtigt
efter forbrugerombudsmandens opfattelse er den viljeserklæring, som kunderne afgiver
ved at acceptere viabills forretningsbetingelser og vilkår for automatisk kortbetaling,
fremkaldt ved svigagtig adfærd fra viabills side, og dermed ugyldig, jf. aftalelovens § 30.
efter bestemmelsen kan der foreligge svig, når der svigagtigt er givet urigtige oplysnin-
ger, eller svigagtigt er fortiet oplysninger, som kan antages at være af betydning for vil-
jeserklæringen.
det gøres gældende, at viabill hverken har givet urigtige oplysninger eller fortiet oplys-
ninger.
                                                 - 40 -
det fremgår klart, tydeligt og med fed i pkt. 5.1 i viabills forretningsbetingelser, (...), at
den månedlige ydelse forfalder til betaling den 20. i hver måned. det fremgår ligeledes
klart og tydeligt af pkt. 5.2, at betalingen skal ske via debitors netbank, og at viabill ikke
foretager en automatisk trækning ved forfald.
herudover fremgår det tydeligt af det vindue, som kommer op, hvis kunden i ordreflo-
wet klikker på "første gang? sådan virker viabill", at det er gratis, hvis kunden selv fore-
tager indbetalingen via netbank senest den 20. i hver måned, (...). det fremgår også af
velkomst-emailen, (...), at kunden kan se sin fi-kode til brug ved netbankoverførsel inde
på "mit viabill". viabill forsøger således på ingen måde at skjule, at kunden selv skal be-
tale den månedlige ydelse via netbank.
det er derfor ikke korrekt, at kunden, som anført af forbrugerombudsmanden, med rette
kan forstå viabills vilkår således, at viabill selv hæver forfaldne beløb på betalingskortet,
og at kunden kun vil modtage en rykkerskrivelse, hvis der ikke er dækning på kortet. for
at indgå en aftale med viabill skal kunden aktivt acceptere vilkårene for automatisk beta-
ling, (...), og ved klik på linket føres kunden direkte til vilkårene. kunden risikerer derfor
ikke at overse afsnittet "generelt" i vilkårene for automatisk betaling.
der er heller intet i viabills kommunikation, der giver kunderne en forventning om, at de
ikke kan blive pålagt et rykkergebyr, hvis de ikke betaler til tiden. viabill forsøger samti-
dig ikke at skjule, at kunderne bliver pålagt et rykkergebyr ved forsinket betaling.
tværtimod fremgår det af vinduet i ordreflowet, og af velkomst-emailen, at kunden bli-
ver opkrævet 39. kr., hvis kunden ikke husker at betale til tiden.
efter kreditaftalelovens § 3, stk. 1, nr. 1, finder loven ikke anvendelse på kreditaftaler,
hvor kreditten ydes rentefrit og uden andre omkostninger. efter forarbejderne til be-
stemmelsen (l 91 fremsat 16. december 2009), betragtes en kredit som rentefri og uden
andre omkostninger i følgende tilfælde (...):
        "undtagelsen finder kun anvendelse, hvis der ikke skal betales nogen form for
        oprettelsesomkostninger, løbende omkostninger eller rente."
viabills reminder fee er ikke en kreditomkostning, men et rykkergebyr, der pålægges
med hjemmel i renteloven, når viabill har været nødt til at sende kunden en reminder
som følge af kundens forsinkede betaling. viabills kreditprodukt er således rente- og ge-
byrfri i kreditaftalelovens forstand, idet kunden ikke pålægges nogen form for kreditom-
kostninger under aftaleforholdet. det ændrer ikke herved, at kunden bliver pålagt et
rykkergebyr, hvis kunden ikke betaler til tiden. der er derfor hverken vildledende eller
svigagtigt, at viabill markedsfører sit kreditprodukt som rente- og gebyrfrit.
det må endvidere afvises, at det blotte faktum, at kunden skal indtaste sine kortoplys-
ninger, giver kunden en berettiget forventning om, at viabill automatisk trækker den
månedlige ydelse fra kundens betalingskort, når det fremgår af både ordreflow, forret-
ningsbetingelser, vilkår om automatisk kortbetaling og velkomst-emailen, at kunden skal
betale den månedlige ydelse selv via netbank. hvis kunden klikker på vilkår for automa-
tisk kortbetaling, inden kunden accepterer vilkårene, vil det desuden stå klart, at viabill
først benytter betalingskortoplysningerne 8 dage efter udsendt rykker, hvis kunden ikke
har betalt til tiden via netbank.
konsekvensen af forbrugerombudsmandens synspunkt er, at det ikke vil være muligt for
virksomheder, der indgår forbrugeraftaler, at regulere aftaleforholdet i sine forretnings-
                                                 - 41 -
betingelser. det skal i den forbindelse erindres, at der ved vurderingen af viabills han-
delspraksis skal tages udgangspunkt i en gennemsnitforbruger, sådan som dette begreb
er defineret i direktiv 2005/29 om urimelig handelspraksis, betragtning 18 (ms 10):
        "i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og for at den beskyttelser, der
        ligger i det, rent faktisk kan fungere, anvender dette direktiv som benchmark en
        under hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold almindeligt oplyst,
        rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, således som denne
        fortolkes af domstolen." (vores understregning)
viabill må således kunne gå ud fra, at deres kunder gør sig bekendt med vilkårene for af-
taleforholdet, herunder vilkårene om hvordan betaling skal ske, i forbindelse med at de
accepterer vilkårene - især da viabills forretningsbetingelser og vilkår om automatisk
kortbetaling hverken er urimeligt lange eller uklare.
3.3.4       viabills forretningsbetingelser er ikke urimelige
3.3.4.1     viabills vilkår om automatisk kortbetaling
forbrugerombudsmanden har gjort gældende, at pkt. 1.2 i viabills vilkår om automatisk
kortbetaling, (...), er et urimeligt aftalevilkår, jf. aftalelovens § 38c, jf. § 36, da det bevirker
en betydelig skævhed i forbrugerens retsstilling over for viabill med hensyn til at gøre
indsigelser over for forkerte eller uberettigede opkrævninger.
det fremgår imidlertid klart af vilkårene for automatisk kortbetaling pkt. 2.1 og 2.2, at
debitor til enhver tid kan tilbagekalde sit samtykke til, at viabill må benytte debitors be-
talingskortoplysninger, samt at debitor bevarer muligheden for at gøre indsigelse over
for forkerte eller uberettigede opkrævninger. viabills vilkår for automatisk kortbetaling
er desuden udarbejdet i overensstemmelse med pkt. 5.2 i forbrugerombudsmandens ret-
ningslinjer for betalingsmodtagers håndtering af betalinger ved fjernsalg (...), der vedrø-
rer tilbagevendende betalinger iværksat af betalingsmodtager.
det gøres derfor gældende, at pkt. 1.2 i viabills vilkår om automatisk kortbetaling ikke
bevirker en betydelig skævhed i forbrugerens retsstilling over for viabill og derfor ikke
skal anses for at være et urimeligt aftalevilkår, jf. aftalelovens § 38 c, jf. § 36.
3.3.4.2     viabills vilkår om kommunikation med kunderne
forbrugerombudsmanden anfører i processkrift ii, s. 17-18 (...), at pkt. 6.1 i viabills for-
retningsbetingelser om kommunikation med kunderne er et urimeligt aftalevilkår, da det
i vidt omfang pålægges forbrugeren at holde sig orienteret på viabills hjemmeside, og da
kommunikationsformen ikke tjener andet formål end at højne risikoen for, at kunden
overser viabills reminders, idet viabill lige så godt kunne sende reminders ud pr. email.
dette er grundlæggende ikke korrekt. tværtimod skyldes valget af kommunikationsform
netop, at kunden skal have sikkerhed for, at alle relevante oplysninger om aftaleforholdet
er samlet ét sted. samtidig får kunden en email med orientering om, at der er nye beske-
der i "mit viabill", således at kunden netop ikke pålægges at holde sig orienteret på
viabills hjemmeside - udover når kunden har fået besked herom på email. viabills valg
                                                 - 42 -
af kommunikationsform skyldes dermed ikke et ønske om, at kunden skal overse vigtige
beskeder som f.eks. rykkerskrivelser.
at viabills kunder rent faktisk heller ikke har overset beskederne i "mit viabill" under-
støttes desuden af, at forbrugerombudsmanden tilsyneladende kun har modtaget én en-
kelt klage over viabill efter, at viabill i december 2017 valgte både at udsende reminder-
skrivelserne via email og indbakken i "mit viabill" til de kunder, der ikke havde betalt til
tiden.
en stor del af viabills kunder har desuden deres arbejds-email tilknyttet til aftalen med
viabill. hvis viabill alene kommunikerede via email, er der risiko for, at vigtige beskeder
går tabt, når kunden skifter arbejde, samt at fremtidige beskeder ikke når frem til kun-
den. viabill sender normalt blot 1-2 notifikationer om ny post i "mit viabill" (...) om må-
neden til kunderne (udover eventuelle remindere), og der er således ikke tale om, at
kunderne bliver overbebyrdet med email-notifikationer.
kunderne kan således nøjes med kun at holde sig orienterede i deres email, og det kan
ikke i sig selv anses for at være urimeligt, at viabill benytter den samme standard-email,
uanset hvad beskeden i "mit viabill" vedrører. viabill må med rimelighed kunne forven-
te, at kunderne tjekker deres indbakke i "mit viabill" når de har modtaget en email om, at
der er ny post i indbakken.
det gøres således samlet gældende, at viabills vilkår om kommunikation med kunderne
- som forbrugerombudsmanden i øvrigt tidligere har accepteret, jf. ovenfor pkt. 3.3.1.3 -
ikke er et urimeligt aftalevilkår, jf. aftalelovens § 38c, jf. § 36.
3.3.5       viabill har ikke handlet i strid med god [markedsførings-]skik
som redegjort for i det foregående, har viabill ikke handlet i strid med loven, hverken i
forhold til den gamle model eller den nye model. på denne baggrund gøres det gæl-
dende, at viabill heller ikke har handlet i strid med god [markedsførings-]skik (…).
3.4         særligt om påstandene om tilbagebetaling
3.4.1       kravet om klar overtrædelse
efter markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2, kan der ved dom gives sådanne påbud, som
må anses nødvendige for at sikre genoprettelse af den forud for den ulovlige handling
eksisterende retstilstand. med denne hjemmel har forbrugerombudsmanden med på-
stand 5 og 9 nedlagt påstand om påbud om tilbagebetaling med tillæg af renter af allere-
de modtagne autopay-gebyret opkrævet efter den gamle model, og reminder fees op-
krævet efter den nye model til samtlige kunder, der er blevet opkrævet gebyrerne.
det gøres grundlæggende gældende, at betingelserne for at give et påbud til genoprettel-
se af en forud for en ulovlig handling eksisterende tilstand, jf. markedsføringslovens § 20,
stk. 1, 2. pkt. nr. 2, ikke er opfyldt, idet der under alle omstændigheder ikke er tale om til-
strækkeligt klare overtrædelser, ligesom et påbud ikke vil stå i rimeligt forhold til forseel-
sen.
                                                     - 43 -
baggrunden for bestemmelsen i markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2, fremgår af be-
tænkning 1236/1992 om ny markedsføringslov, s. 26 (...):
        "bestemmelsen i § 8, stk. 1, 2. pkt., litra b [nu § 20, stk. 1, 2. pkt., nr. 2], er ny. den
        giver mulighed for i tilfælde, hvor det må anses nødvendigt for at sikre genoprettelse
        af status quo, at give de i så henseende nødvendige påbud. (…) et påbud skal dog
        stå i rimeligt forhold til forseelsen, ligesom påbud skal respektere retsordenens
        almindelige regler."
i lovbemærkningerne til § 24, stk. 1, nr. 2 (l 40 af 12. oktober 2016), fremgår (...):
        "hvis en erhvervsdrivende hos kunder opkræver beløb, som ikke baserer sig på et
        civilretligt krav - f.eks. enten fordi de pågældende aftaler ikke indeholder hjemmel til
        at opkræve beløbene - eller fordi vilkår om betaling af de pågældende beløb er
        ugyldige efter aftalelovens regler - vil der således i klare tilfælde, kunne gives
        påbud om tilbagebetaling af allerede modtagne beløb." (vores fremhævning)
præciseringen i lovbemærkningerne om, at hjemlen kun kan anvendes til tilbagebetaling
i klare tilfælde, må antages at skyldes de retssikkerhedsmæssige betænkeligheder, der er
ved at pålægge en erhvervsdrivende at tilbagebetale beløb, der er opkrævet i god tro,
uden at der sker en individuel prøvelse af det enkelte krav.
med kravet om klare tilfælde kan der drages en parallel til den såkaldte "business judge-
ment rule", der vedrører bestyrelsesansvar, og som betyder, at en bestyrelse ikke kan
drages til ansvar for forretningsmæssige beslutninger, der træffes på et grundlag, som på
tidspunktet for beslutningen fremstod som forsvarligt. kravet om klare tilfælde er endvi-
dere rimeligt henset til den indgribende betydning som et påbud om tilbagebetaling kan
have for en virksomhed. i denne sag vil viabills eksistensgrundlag således være truet,
hvis forbrugerombudsmanden får medhold i påstandene om tilbagebetaling.
at markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2, kun kan anvendes til at give påbud om tilba-
gebetaling i klare tilfælde illustreres også af, at hjemlen viabill bekendt kun har været
anvendt i 2 retssager, nemlig i u.2005.2960.s "viasat-sagen" (...) og 2013.1181.s "europark-
sagen" (...).
i viasat-sagen forelå der en afgørelse fra forbrugerklagenævnet, der fastslog, at viasats
vilkår om opsigelse og bindingsperiode var ugyldigt. samtidig var tilbagebetalingspås-
tanden begrænset til kunder, der på tidspunktet for domsforhandlingen aktivt havde
meddelt viasat, at de ikke mente at være forpligtet af det pågældende vilkår - altså en pa-
rallel til et opt-in i forbindelse med et gruppesøgsmål.
i europark-sagen havde højesteret i en tidligere afgørelse slået fast, at europarks op-
krævning af rykkergebyr var i strid med renteloven. tilbagebetalingspåstanden var der-
for begrænset til gebyrer, som europark fortsat havde opkrævet i tiden efter højesterets
afgørelse. af dommen fremgår (...):
        "da retstilstanden efter højesterets dom af 4. marts 2010 har haft den fornødne
        klarhed, og da europark a/s fortsatte opkrævningerne uden at ændre
        registreringsforholdene, findes et påbud om tilbagebetaling at stå i rimeligt forhold
        til forseelsen." (vores fremhævning)
tilbagebetaling af ulovligt opkrævede beløb efter markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2,
har således alene været pålagt i helt klare tilfælde, hvor der ikke har været tvivl om rets-
tilstanden, og hvor det ikke har været retssikkerhedsmæssigt betænkeligt at pålægge den
                                                 - 44 -
erhvervsdrivende at betale de pågældende beløb tilbage uden en individuel prøvelse af
hvert enkelt krav.
samtidig skal det bemærkes, at tilbagebetalingspåstanden i begge sager har været tids-
mæssigt begrænset til beløb opkrævet efter, at den erhvervsdrivende er blevet gjort op-
mærksom på retstilstanden. dette er en helt afgørende forskel i forhold til nærværende
sag, hvor tilbagebetalingspåstanden ikke er afgrænset til gebyrer opkrævet efter, at for-
brugerombudsmanden gav viabill meddelelse om, at autopay-gebyret efter forbruger-
ombudsmandens opfattelse var i strid med renteloven.
det gøres således gældende, at det på baggrund af lovbemærkningerne til markedsfø-
ringslovens § 24, stk. 1, nr. 2, samt af retspraksis, står klart, at der ikke er hjemmel til at
give et påbud om tilbagebetaling af beløb, der har været opkrævet uberettiget, hvis der
har eksisteret rimelig tvivl om, hvorvidt opkrævningen af beløbene har været uberettiget
eller ej. samtidig skal et påbud stå i rimeligt forhold til forseelsen.
3.4.2       den gamle model
der findes hverken praksis fra domstolene eller fra forbrugerombudsmanden selv, der
indikerer, om et gebyr for automatisk hævning på et betalingskort, i en situation som ef-
ter den gamle model, er en inddrivelsesomkostning omfattet af renteloven. der gøres
derfor gældende, at der i sagens natur ikke kan være tale om en klar overtrædelse af reg-
lerne, når spørgsmålet om, hvorvidt der er sket en overtrædelse, er af principiel betyd-
ning og kræver en fortolkning af reglerne, der ikke tidligere har fundet sted i praksis.
til støtte for sin påstand om, at der er tale om en klar overtrædelse af rentelovens regler,
har forbrugerombudsmanden alene gjort følgende argument gældende i sin replik (...):
        "da renteloven finder anvendelse ved forsinkede betalinger, og da renteloven og
        inkassobekendtgørelsen udtømmende oplister, hvilke omkostninger og gebyrer
        kreditor med rette kan pålægge forbrugerne, er viabills opkrævning af gebyret en
        klar overtrædelse af rentelovens beskyttelsespræceptive regler. (…)
        på den baggrund er det forbrugerombudsmandens opfattelse, at klarhedskriteriet er
        opfyldt."
forbrugerombudsmanden har ikke fremført yderligere til støtte for, hvorfor der skulle
være tale om en klar overtrædelse. som nævnt ovenfor under afsnit 3.2.1 er det bestemt
ikke klart, hvad begrebet "inddrivelsesomkostninger" omfatter. tværtimod kan der frem-
føres væsentlige argumenter imod synspunktet om, at autopay-gebyret skulle være om-
fattet af rentelovens beskyttelsespræceptive regler.
der findes således hverken i forarbejder eller retspraksis støtte for en anvendelse af hjem-
len i markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2, i et tilfælde som med opkrævningen af au-
topay-gebyret, hvor der eksisterer en rimelig tvivl om fortolkningen af retstilstanden.
forbrugerombudsmanden er da også selv af den opfattelse, at sagen rejser principielle og
vanskelige spørgsmål om fortolkning af renteloven, idet forbrugerombudsmanden i
stævningen anmodede om, at sagen behandles af 3 juridiske dommere. på det forbere-
dende retsmøde den 16. maj 2017 var forbrugerombudsmanden da også enig i, at sagen
skulle behandles af 3 juridiske dommere, med den konkrete begrundelse, at sagen frem-
byder særligt vanskelige retlige spørgsmål, jf. retsplejelovens § 12, stk. 3, nr. 3 (...).
                                               - 45 -
der kan således af gode grunde ikke være tale om en klar overtrædelse af rentelovens
regler, der kan berettige et påbud om tilbagebetaling med hjemmel i markedsføringslo-
vens § 24, stk. 1, nr. 2, når forbrugerombudsmanden selv mener, at sagen frembyder sær-
ligt vanskelige retlige spørgsmål.
viabill har opkrævet autopay-gebyret i god tro, og viabill har ikke forud for denne sag
haft anledning til at tro, at gebyret blev opkrævet i strid med renteloven. hvis retten måt-
te finde, at autopay-gebyret er opkrævet i strid med renteloven, gøres det således gæl-
dende, at der under alle omstændigheder ikke er tale om en klar overtrædelse, der kan
berettige et påbud om tilbagebetaling, jf. markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2. samti-
dig vil et påbud om tilbagebetaling være af særdeles indgribende betydning for viabill,
og påbuddet vil derfor ikke stå i rimeligt forhold til forseelsen, hvilket efter lovbemærk-
ningerne tillige er en betingelse for anvendelsen af markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr.
2.
3.4.3       den nye model
det gøres gældende, at betingelserne for at give et påbud om tilbagebetaling af reminder
fees opkrævet efter den nye model, heller ikke er opfyldt, idet der under alle omstæn-
digheder ikke er tale om et tilstrækkeligt klart tilfælde, ligesom et påbud ikke vil stå i ri-
meligt forhold til forseelsen, jf. markedsføringslovens § 24, stk. 1, nr. 2.
der findes ikke praksis fra domstolene eller øvrige fortolkningsbidrag, der indikerer, at
det skulle være i strid med renteloven og/eller aftaleloven at opkræve et rykkergebyr for
udsendelse af en rykkerskrivelse i en situation som efter den nye model. der er heller
ikke i øvrigt noget i viabills kommunikation eller forretningsbetingelser, der medfører, at
der skulle være tale om en klar overtrædelse af reglerne.
krav om tilbagebetaling af ulovligt opkrævede beløb efter markedsføringslovens § 24,
stk. 1, nr. 2, har som nævnt ovenfor i praksis alene været anvendt i helt klare tilfælde,
hvor der ikke har været tvivl om retstilstanden, og hvor det ikke har været retssikker-
hedsmæssigt betænkeligt at pålægge den erhvervsdrivende at betale de pågældende be-
løb tilbage uden en individuel prøvelse af hvert enkelt krav, jf. ovenfor.
viabill har været i god tro om, at deres opkrævning af reminder fees har været i overens-
stemmelse med rentelovens og aftalelovens regler. deres gentagne forsøg på at komme i
dialog med forbrugerombudsmanden omkring den nærmere indretning af deres forret-
ningskoncept, viser med al tydelighed, at viabill har ønsket at indrette deres forretning
inden for lovens rammer.
samtidig har forbrugerombudsmanden været bekendt med viabills nuværende forret-
ningskoncept siden viabill orienterede forbrugerombudsmanden herom ved brev af 12.
juli 2017, (...). hvis viabills opkrævning af reminder fees udgjorde en klar overtrædelse af
lovgivningen, må det derfor formodes, at forbrugerombudsmanden ville have reageret
noget før - eksempelvis i forbindelse med indgivelsen af processkrift a i sagen den 28.
august 2017, som imidlertid slet ikke nævner den nye model. dette er så meget desto
mere tilfældet, idet viabill med forbrugerombudsmandens brev af 10. juli 2017, (...), blev
givet en ekstraordinært kort svarfrist på 2 dage, hvilket tydeligt indikerede, at forbru-
gerombudsmanden planlagde at foretage retslige skridt, hvis forbrugerombudsmanden
ikke modtog tilstrækkelig dokumentation for lovligheden af viabills forretning.
                                                      - 46 -
       hvis retten måtte finde, at viabills opkrævning af reminder fees har været uberettiget,
       gøres det derfor gældende, at der under alle omstændigheder ikke har været tale om en
       tilstrækkelig klar overtrædelse af lovgivningen til, at der kan gives et påbud om tilbage-
       betaling af de opkrævne reminder fees med hjemmel i markedsføringslovens § 24, stk. 1,
       nr. 2.
       der skal endvidere sondres mellem opkrævningen af reminder fee og hævningen af den
       månedlige ydelse inklusiv reminder fee fra kundens betalingskort i tilfælde af kundens
       forsinkede betaling. hvis retten måtte finde, at hævningen fra kundens betalingskort har
       været uberettiget, gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at påbud om tilbagebe-
       taling af gebyrerne allerede fordi, at selve fordringen - rykkergebyret - består uanset om
       viabill ikke har været berettiget til at hæve gebyret fra kundens betalingskort eller ej.
       …”
sø- og handelsrettens begrundelse og resultat
viabills afvisningspåstande (autopay-gebyret)
viabills gebyrmodel, autopay-modellen, som viabill over en længere periode indtil den 28.
februar 2017 gjorde brug af i sin markedsføring og som vilkår i forbindelse med sin kredit-
givning til forbrugerne, ophørte ubestridt med udgangen af februar 2017. på dette tidspunkt
afgav viabill over for forbrugerombudsmanden et tilsagn i henhold til den dagældende
markedsføringslovs § 23. ved tilsagnet forpligtede viabill sig til at ophøre med at gøre brug
af autopay-gebyret. viabill afgav dette tilsagn, uanset at det var viabills tilkendegivne opfat-
telse, at autopay-modellen ikke var lovstridig. både før viabills tilsagn og før sagens anlæg
samt under sagen har det været viabills opfattelse, at modellen ikke er i strid med præcepti-
ve bestemmelser i renteloven, og at viabill ikke er forpligtet til at tilbagebetale autopay-
gebyrer, som forbrugerne gennem årene har betalt til viabill.
retten bemærker herefter, at forbrugerombudsmanden ikke kan antages at have været af-
skåret fra at anlægge nærværende sag om forbud, jf. den tidligere markedsføringslov § 27,
stk. 1 (nu § 32, stk. 1), jf. § 20, stk. 1 (nu § 24, stk. 1), alene fordi viabill forud for sagsanlægget
havde afgivet et tilsagn i henhold til den tidligere markedsføringslovs § 23 (nu § 28). retten
bemærker endvidere, at forbrugerombudsmanden under de ovenfor beskrevne forhold un-
der alle omstændigheder må anses at have en åbenbar interesse i som tilsynsmyndighed at få
fastslået, hvorvidt viabills autopay-model er lovmedholdelig i henhold til de præceptive
regler i rentelovens § 9 a og § 9 b samt inkassobekendtgørelsen.
viabills afvisningspåstande overfor forbrugerombudsmandens påstande 1-4 og 10 tages
herefter ikke til følge.
                                                    - 47 -
autopay-gebyret
viabill, der ikke bestrider, at renteloven og inkassobekendtgørelsen udtømmende gør op
med, hvilke inddrivelsesomkostninger en kreditor kan pålægge en forbruger, har anført, at
autopay-gebyret ikke kan anses for at være en inddrivelsesomkostning, men et almindeligt
aftaleretligt vilkår om gebyr, der er udtryk for en rimelig kompensation for en omkostning,
som er påløbet som følge af forbrugerens forsinkede betaling.
efter oplysningerne om autopay-modellen lægger retten til grund, at autopay-gebyret op-
kræves ved forsinket betaling. forsinket betaling er således en forudsætning for viabills op-
krævning af gebyret, og opkrævningen har ikke sammenhæng med og udløses ikke af, at
viabill sender en rykker til forbrugeren. hvis forbrugeren ikke betaler ydelsen til forfaldstid
den 20. i måneden, og hvis forbrugeren fortsat ikke betaler efter viabills advis dagen efter,
hæver viabill den 26. i måneden – om muligt – selv ydelsen på det betalingskort, som for-
brugeren ved kundeforholdets start har oplyst over for viabill. sammen med den forfaldne
ydelse hæves autopay-gebyret på 39 kr.
retten finder, at viabills hævning af ydelsen og gebyret på forbrugerens betalingskort under
de anførte omstændigheder må betegnes som en inddrivelse, og at gebyret, der knytter sig til
den udeblevne betaling og den påfølgende inddrivelse kan betegnes som en inddrivelses-
omkostning. inddrivelsesomkostningen er imidlertid ikke udløst af, at viabill har sendt en
rykkerskrivelse til forbrugeren. det er herefter rettens opfattelse, at gebyret opkræves i strid
med de udtømmende regler i rentelovens § 9 b, der ikke kan fraviges til skade for forbruge-
ren, jf. rentelovens § 9, stk. 4, jf. § 7, stk. 1.
forbrugerombudsmandens principale påstande 1-4 tages herefter til følge.
reminder-gebyret
den fremgangsmåde, som viabill benyttede i relation til reminder-gebyret på 39 kr., bestod
efter det fremkomne i, at viabill den 1. i måneden efter web-shoppens afsendelse af produk-
tet til forbrugeren stilede en besked til forbrugeren i dennes indbakke i ”mit viabill”. beske-
den indeholdt blandt andet en påmindelse om den ydelse, der skulle betales den 20. i samme
måned, og at viabill ville tilskrive et gebyr på 39 kr., hvis kunden ikke betalte sin ydelse til
tiden. viabill sendte samtidig en e-mail til forbrugeren (notifikation) om, at der var kommet
ny post i ”mit viabill”. hvis forbrugeren ikke betalte rettidigt den 20. i måneden, stilede
viabill den 21. i måneden (eller næstkommende hverdag) forbrugeren en reminder i forbru-
gerens indbakke i ”mit viabill” og sendte samtidig en e-mail til forbrugeren (notifikation)
om, at der var kommet ny post i ”mit viabill”. det fremgik af denne reminder, at viabill
                                                 - 48 -
ville forsøge at hæve det skyldige beløb på forbrugerens betalingskort, hvis denne ikke hav-
de betalt det skyldige beløb inden 8 dage.
det er rettens opfattelse, at det var karakteristisk for denne fremgangsmåde, at reminderen
til forbrugeren forblev på viabills hjemmeside under et domæne, der tilhørte viabill, og at
det – uanset kundens forudgående accept af viabills forretningsbetingelser og uanset den til
kunden fremsendte notifikation i form af en e-mail – dermed ikke behørigt blev sikret, at re-
minderen nåede frem til kunden. reminderen kan derfor ikke anses for at være fremsendt, jf.
rentelovens § 9 b. oplysningerne om benyttede fremgangsmåder af andre virksomheder på
disses selvbetjeningstjenester, jf. bilag v, kan ikke føre til nogen anden vurdering.
forbrugerombudsmandens principale påstand 8 tages herefter til følge.
overtrædelse af markedsføringsloven
den praksis, som viabill har gjort brug af, og som retten har tilsidesat som stridende imod
rentelovens præceptive regler i §§ 9 a og 9 b, jf. ovenfor, indebærer yderligere en overtrædel-
se af markedsføringsloven, jf. markedsføringslovens § 3 (tidligere § 1).
forbrugerombudsmanden påstand 10 tages herefter til følge.
påbud om tilbagebetaling af autopay-gebyrer. påstand 5
de opkrævninger, som viabill gennem flere år har foretaget af autopay-gebyrer hos forbru-
gere, har, som fastslået ovenfor, fundet sted i strid med rentelovens præceptive regler og
markedsføringsloven. de forbrugere, hos hvem viabill har opkrævet disse gebyrer, har som
følge heraf et tilbagesøgningskrav mod viabill.
et påbud fra forbrugerombudsmanden må anses for nødvendigt for at sikre genoprettelse af
den forud for de lovstridige handlinger eksisterende retstilstand, jf. markedsføringslovens §
24, stk. 1, nr. 2.
herefter og under særlig hensyn til gebyrernes efter rettens opfattelse klart retsstridige ka-
rakter findes et påbud om tilbagebetaling at stå i rimeligt forhold til de stedfundne opkræv-
ninger, og forbrugerombudsmandens påstand tages derfor til følge, dog for så vidt angår
påstandens subsidiære led som nedenfor bestemt, idet der ikke skal ske tilbagebetaling i det
omfang, der er indtrådt forældelse.
påbud om tilbagebetaling af reminder fee. påstand 9
                                                    - 49 -
det fremgår, at forbrugerombudsmanden i perioden marts til juni 2017 modtog fire klager
over viabills reminder fee, som viabill introducerede pr. 28. februar 2017. den 10. juli 2017
skrev forbrugerombudsmanden til viabills advokat og anførte, at dette gebyr efter forbru-
gerombudsmandens opfattelse var i strid med renteloven, god markedsføringsskik og det
tidligere tilsagn af 28. februar 2017. forbrugerombudsmandens brev blev imødegået af
viabill ved brev af den 12. juli 2017. parterne korresponderede herefter yderligere om
spørgsmålet frem til den 17. juli 2017, hvor viabills advokat besvarede nogle spørgsmål fra
forbrugerombudsmanden og sluttede sit brev med at tilkendegive viabills velvilje til at ind-
sende yderligere dokumentation og besvare spørgsmål.
i perioden fra 17. juli 2017 og til forbrugerombudsmandens processkrift ii af 4. december
2017, hvor forbrugerombudsmanden nedlagde nye påstande med henvisning til viabills
reminder fee, kommenterede forbrugerombudsmanden ikke viabills reminder fee-model.
det er ubestridt, at viabill i tilknytning til forbrugerombudsmandens processkrift ii ændre-
de fremgangsmåde, således at den hidtidige reminder fee-model blev opgivet.
under disse omstændigheder finder retten, at et påbud om tilbagebetaling i henhold til mar-
kedsføringslovens § 24, stk. 1, ikke vil stå i rimeligt forhold til de stedfundne opkrævninger.
tilbagebetaling skal derfor kun finde sted efter krav fra en enkelte forbruger.
viabill frifindes derfor for forbrugerombudsmandens påstand 9.
som følge af sagens principielle karakter, sagens udfald og den medgåede tid skal viabill til
forbrugerombudsmanden betale 100.000 kr. i sagsomkostninger.
                                          thi kendes for ret:
det forbydes viabill a/s i aftaler om forbrugerkredit at anvende vilkår om, at viabill a/s ef-
ter, at der er indtrådt forsinket betaling, kan opkræve et gebyr for, at viabill hæver den for-
sinkede betaling på forbrugerens betalingskort eller tilmelder den forsinkede betaling til
nets betalingsservice eller lignende betalingssystemer.
det forbydes viabill a/s i sine “handelsbetingelser for viabill kredit” at anvende følgende
vilkår, jf. bilag 8, afsnit 5 “vilkår for viabill kredit”: “gennemføres betalingen – enten via kort-
hævning eller nets betalingsservice – opkræver viabill et administrationsgebyr på kr. 39 pr. beta-
ling.”
                                                    - 50 -
det forbydes viabill a/s i sine “handelsbetingelser for viabill kredit” at anvende følgende
vilkår, jf. bilag 7, afsnit 5 “vilkår for viabill kredit”: “såfremt månedsydelsen ikke betales retti-
digt, tilmeldes betalingen automatisk viabills administrationsservice, hvorved månedsydelsen denne
gang automatisk hæves på det i forbindelse med købet anvendte betalingskort samt et administrations-
gebyr på kr. 39,- pr. betaling, hvorved rykkergebyrer og morarenter iht. dansk rentelovgivning undgås
så længe månedsydelsen kan trækkes via kortet.”
det forbydes viabill a/s at opkræve gebyrer hos forbrugerne for at hæve forsinkede betalin-
ger på forbrugernes betalingskort eller for at tilmelde den forsinkede betaling til nets beta-
lingsservice eller lignende betalingssystemer.
viabill a/s forbydes at opkræve gebyrer fra forbrugere på grundlag af viabills aftalevilkår
gældende fra den 28. februar 2017 (såkaldte ”reminder fees”).
viabill a/s tilpligtes at anerkende, at opkrævningen af gebyrer fra forbrugere foretaget på
grundlag af viabills aftalevilkår gældende frem til den 28. februar 2017 (såkaldte ”auto pay-
gebyrer”) samt på grundlag af viabills aftalevilkår gældende fra den 28. februar 2017 (så-
kaldte ”reminder fees”) er i strid med god markedsføringsskik.
det påbydes viabill a/s, med tillæg af renter efter rentelovens § 5, stk. 1, at tilbagebetale al-
lerede modtagne gebyrer, der er blevet opkrævet i henhold til vilkår som beskrevet i påstan-
dene 1 til 4 til samtlige nuværende og forhenværende kunder, med mindre der for tilbagebe-
talingen er indtrådt forældelse.
viabill a/s frifindes for påstand 9.
viabill a/s skal inden 14 dage betale 100.000 kr. i sagsomkostninger til forbrugerombuds-
manden.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8a.
                                   - 51 -
lise krüger andersen          henrik rothe             claus forum petersen
               michael kjær              andré just vedgren
                                 (sign.)
                              ___ ___ ___
                     udskriftens rigtighed bekræftes
                        sø- og handelsretten, den
