                       højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 20. maj 2016
sag 17/2016
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat jesper baungaard)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i viborg den 1. oktober 2015 og af vestre
landsrets 4. afdeling den 11. november 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, poul dahl jensen og hanne schmidt.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse af byrettens kendelse.
t har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse.
supplerende sagsfremstilling
t blev den 15. marts 2005 sigtet for overtrædelse af dagældende lovbekendtgørelse nr. 1077
af 11. december 2003 om visse spil, lotterier og væddemål § 10, stk. 1, nr. 2, og stk. 3, nr. 3.
den 19. juni 2007 besluttede rigsadvokaten at stille alle verserende sager om overtrædelse af
lovbekendtgørelse nr. 1077 af 11. december 2003 om visse spil, lotterier og væddemål § 10 i
bero, idet kommissionen havde anført, at danmark ved denne lov havde tilsidesat sine for-
pligtelser i relation til princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser i henhold til ef-trak-
tatens artikel 49 (nu artikel 56), og idet det i en sag, der var indbragt for højesteret, var gjort
gældende, at den pågældende lov var i strid med eu-retten.
                                               - 2 -
rigsadvokaten ophævede den 17. september 2010 afgørelsen om at stille sagerne i bero, da
kommissionen ikke havde anlagt traktatkrænkelsessag mod danmark, og fordi ankesagen for
højesteret var blevet hævet.
på et tidspunkt efter maj 2011 blev alle verserende sager om overtrædelse af lovbekendtgø-
relse nr. 1077 af 11. december 2003 om visse spil, lotterier og væddemål § 10 på ny stillet i
bero, idet der i én af disse sager var fremsat begæring om præjudiciel forelæggelse for eu-
domstolen af et spørgsmål om, hvorvidt loven var i strid med eu-traktatens bestemmelser om
fri udveksling af tjenesteydelser. en prøvesag herom, der blev behandlet af københavns po-
liti, blev forelagt juridisk specialudvalg med henblik på en udtalelse om, hvorvidt der var
grundlag for præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen. juridisk specialudvalg fandt ikke
grundlag for præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen, hvilket justitsministeriet meddelte
rigsadvokaten den 4. juli 2014.
retten i viborg fastsatte den 13. januar 2015 frist for anklagemyndighedens afgørelse af til-
talespørgsmålet i den foreliggende sag med udløb 13. juli 2015, jf. retsplejelovens § 718 b,
stk. 2.
den 25. juni 2015 afsagde københavns byret kendelse i prøvesagen om præjudiciel forelæg-
gelse af spørgsmålet om notifikation.
anklagemyndigheden anmodede den 2. juli 2015 retten i viborg om at forlænge fristen for
anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet, indtil eu-domstolen havde taget stil-
ling til spørgsmålet om den pågældende lovgivnings forenelighed med eu-retten.
den 3. juli 2015 forlængede retten i viborg fristen for tiltalerejsning til den 1. september
2015 på forsvarerens bemærkninger til anklagemyndighedens anmodning, idet forsvareren var
på ferie.
ved beslutning af 7. august 2015 forlængede retten i viborg på ny fristen for anklagemyn-
dighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet til foreløbig 3 måneder efter, at eu-domstolen
havde besvaret præjudicielle spørgsmål i sagen, som verserede ved københavns byret.
                                                 - 3 -
både anklagemyndigheden og t kærede byrettens beslutning af 7. august 2015. t gjorde bl.a.
gældende, at anklagemyndighedens påtale skulle anses for opgivet, idet anklagemyndighedens
anmodning af 2. juli 2015 om forlængelse af fristen for anklagemyndighedens afgørelse af
tiltalespørgsmålet var fremsat mindre end to uger før udløbet af fristen den 13. juli 2015,
hvilket må medføre, at påtale skulle anses for opgivet, jf. retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2.
pkt.
ved kendelse af 11. september 2015 ophævede vestre landsret byrettens beslutning af 7. au-
gust 2015 og hjemviste sagen til fornyet behandling, idet fristen efter retsplejelovens § 718 b,
stk. 3, 2. pkt., kan forlænges højst et år ad gangen, og idet byretten ikke havde forholdt sig til
spørgsmålet om, hvorvidt anklagemyndighedens anmodning om fristforlængelse var indgivet
rettidigt.
ved kendelse af 1. oktober 2015 fastsatte retten i viborg frist med udløb 1. september 2016
for anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet. kendelsen var sålydende:
       ”efter retsplejelovens § 718 b, stk. 3, skal en anmodning fra anklagemyndigheden om
       forlængelse af en frist fastsat af retten efter § 718 b, stk. 2, indgives til retten senest 14
       dage inden fristens udløb. forud for den senest fastsatte frist udløb fristen den 13. juli
       2015. anklagemyndighedens anmodning om forlængelse af fristen blev modtaget den 2.
       juli 2015 og var derfor ikke rettidig. retten besluttede at forlænge fristen til den 1. sep-
       tember 2015 med henblik på, at forsvareren fik mulighed for at fremkomme med sine
       bemærkninger. rettens beslutning blev ikke påkæret. forsvareren påtalte ikke dengang,
       at fristen ikke var overholdt, men retten finder ikke, at dette afskærer forsvareren fra in-
       den for rimelig tid herefter at gøre indsigelse mod den manglende overholdelse af fri-
       sten.
       lovens forarbejder ses ikke at tage stilling til en manglende overholdelse af 14-dages-
       fristen, men retten finder, at fristen nærmest må betragtes som om ordensforskrift, og på
       denne baggrund, og da overskridelsen af fristen var forholdsvis beskeden og ikke ses at
       have haft betydning for sigtedes varetagelse af sine interesser, kan overskridelsen ikke i
       sig selv føre til, at anklagemyndighedens anmodning om en forlængelse af fristen afvi-
       ses.
       det fremgår af forarbejderne, at en af de situationer, hvor det kan komme på tale at fast-
       sætte en frist er, når ”det tidsrum, der er forløbet siden sigtelsens rejsning, efter en
       samlet vurdering, herunder af hensyn til den sigtede, forurettede, sagens beskaffenhed
       samt dens samfundsmæssige betydning, må anses for åbenbart urimeligt. det gælder
                                              - 4 -
     navnlig i mindre alvorlige sager, herunder navnlig bødesager, hvor der vil kunne fast-
     sættes frist alene på dette grundlag”.
     retten finder, at det forløbne tidsrum i sagen, hvor egentlig efterforskning synes afslut-
     tet i hvert fald i 2007, må betragtes som åbenbart urimeligt, også selvom de mulige eu-
     retlige aspekter tages i betragtning. anklagemyndigheden har således haft anledning til
     på et langt tidligere tidspunkt at søge disse aspekter afklaret.
     som anført i rettens beslutning af 7. august 2015 har anklagemyndigheden imidlertid nu
     taget skridt til via københavns byret at søge de eu-retlige aspekter afklaret. efter en
     samlet vurdering af sagen, herunder at sigtelsen har været rejst i meget lang tid, at det
     på den anden side er en sag, hvor eventuel sanktion vil være bøde, ligesom sagen er et
     led i sigtedes erhverv, og at der er ved at ske forelæggelse for eu-domstolen, findes der
     at foreligge sådanne særlige omstændigheder, at betingelserne for at forlænge fristen er
     til stede. på baggrund af den tid, som må forventes at gå, inden eu-domstolens
     præjudicielle afgørelse foreligger, fastsættes fristen til 1 år regnet fra den 1. september
     2015, jf. herved retsplejelovens § 718 b, stk. 3.”
ved kendelse af 11. november 2015 ophævede vestre landsret byrettens kendelse med føl-
gende begrundelse:
     ”anklagemyndigheden anmodede den 2. juli 2015 byretten om at forlænge fristen for
     tiltalerejsning, som udløb den 13. juli 2015. anmodningen blev således ikke fremsat in-
     den for den frist, der fremgår af retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt. byretten beslut-
     tede herefter den 3. juli 2015 at forlænge fristen til den 1. september 2015 med henblik
     på, at forsvareren fik mulighed for at udtale sig om anmodningen. selvom beslutningen
     ikke blev påkæret, er der ikke grundlag for at afskære forsvareren fra efterfølgende at
     fremkomme med indsigelser imod anklagemyndighedens manglende overholdelse af
     fristen.
     retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt., hvorefter anklagemyndighedens anmodning om
     yderligere forlængelse af fristen for afgørelse af tiltalespørgsmålet skal fremsættes over
     for retten senest 2 uger inden udløbet af den frist, som retten tidligere har fastsat, kan
     efter landsrettens opfattelse ikke betragtes som en ordensforskrift, hvis tilsidesættelse er
     uden betydning for, om påtale mod sigtede skal anses for opgivet, jf. retsplejelovens §
     718 b, stk. 2, 3. pkt. herefter, og da anklagemyndigheden ikke efterfølgende har rejst
     tiltale i sagen, anses påtalen imod t for opgivet, jf. retsplejelovens § 718 b, stk. 2 og 3.”
anbringender
anklagemyndigheden har anført, at retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt., skal anses for en
ordensforskrift, da det ikke udtrykkeligt fremgår af bestemmelsen, hvilken retsvirkning der
                                                - 5 -
knytter sig til manglende overholdelse af 2-ugersfristen, og da betydningen af fristoverskri-
delse er anført i de andre bestemmelser i § 718 b.
der er heller ikke i forarbejderne til retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt., taget stilling til
retsvirkningen af manglende overholdelse af 2-ugersfristen. det kan derfor ikke antages at
have været lovgivers intention, at manglende overholdelse af 2-ugersfristen skulle medføre, at
påtale mod sigtede skal anses for opgivet af anklagemyndigheden.
retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 3. pkt., forudsætter, at anklagemyndigheden har to måneder til
at overveje tiltalespørgsmålet fra det tidspunkt, hvor retten har truffet endelig afgørelse om, at
fristen ikke forlænges.
vestre landsret har ved sin afgørelse ikke givet anklagemyndigheden mulighed for at tage
stilling til tiltalespørgsmålet inden for to måneder fra rettens afgørelse om ikke at forlænge
fristen. anklagemyndigheden har endvidere indrettet sig efter de frister, som retten i viborg
har fastsat, og har ikke på noget tidspunkt haft anledning til at rejse tiltale mod t.
såfremt højesteret finder, at retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt., ikke er en ordensforskrift,
har manglende iagttagelse af bestemmelsen alene betydning for anklagemyndighedens mulig-
hed for at begære fristen for anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet yderligere
udsat. 2-månedersfristen i retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 3. pkt., skal i så fald regnes fra hø-
jesterets afgørelse.
t har henholdt sig til det, som landsretten har anført i den påkærede kendelse, og har anført, at
anklagemyndigheden kunne have rejst tiltale senest 2 måneder fra det tidspunkt, hvor den
oprindelige frist efter retsplejelovens § 718 b, stk. 2, udløb.
anklagemyndigheden burde allerede i 2003 have været opmærksom på, at lovbekendtgørelse
nr. 1077 af 11. december 2003 om visse spil, lotterier og væddemål ikke kunne håndhæves,
idet den ikke var notificeret for eu-kommissionen.
fristen i retsplejelovens § 718 b, stk. 3, 2. pkt., kan efter sin ordlyd ikke anses som en ordens-
forskrift. bestemmelsen ville ikke have noget selvstændigt indhold, hvis den blot var en or-
                                                 - 6 -
densforskrift. bestemmelsen skal fortolkes efter sit formål, som var at sikre, at anklagemyn-
digheden arbejder med sagen, og at sigtede beskyttes mod unødig langsommelig sagsbehand-
ling.
højesterets begrundelse og resultat
ifølge retsplejelovens § 718 b, stk. 1, kan sigtede indbringe en sag for retten, hvis der ikke er
truffet afgørelse om tiltalespørgsmålet inden 1 år og 6 måneder efter det tidspunkt, hvor poli-
tiet har gjort sigtede bekendt med sigtelsen. retten kan efter anmodning fra anklagemyndig-
heden undtagelsesvis fastsætte en frist for anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgs-
målet, hvis der efter en samlet vurdering af hensynet til den sigtede, forurettede, sagens be-
skaffenhed og omstændigheder samt sagens samfundsmæssige betydning er særlig grund til at
kræve fremskyndelse af anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet, jf. § 718 b, stk.
2, 1. pkt. fristen skal være på mindst 3 måneder og højst 1 år, jf. stk. 2, 3. pkt. hvis anklage-
myndigheden ikke træffer afgørelse om tiltalespørgsmålet inden for den frist, som retten har
fastsat, anses påtale mod sigtede for opgivet, jf. dog stk. 3.
ifølge § 718 b, stk. 3, 1. pkt., kan retten efter anmodning fra anklagemyndigheden forlænge en
frist fastsat efter stk. 2 med højst 1 år ad gangen, hvis der foreligger særlige omstændigheder.
anklagemyndighedens anmodning skal fremsættes over for retten senest 2 uger inden udløbet
af den frist, som retten tidligere har fastsat, jf. stk. 3, 2. pkt. hvis retten ikke finder grundlag
for at forlænge fristen, anses påtale mod sigtede for opgivet af anklagemyndigheden, med-
mindre denne træffer afgørelse om tiltalespørgsmålet inden 2 måneder fra rettens afgørelse
om ikke at forlænge fristen, jf. stk. 3, 3. pkt.
i den foreliggende sag mod sigtede t havde retten i viborg i medfør af retsplejelovens § 718
b, stk. 2, 1. pkt., fastsat en frist for anklagemyndighedens afgørelse af tiltalespørgsmålet til
den 13. juli 2015. anklagemyndigheden anmodede den 2. juli 2015 om forlængelse af denne
frist.
det forhold, at anklagemyndigheden indgav anmodningen om forlængelse for sent, jf. to-
ugersfristen i § 718 b, stk. 3, 2. pkt., må anses for kritisabelt, men det medfører efter højeste-
rets opfattelse ikke, at påtale mod t kan anses for opgivet. en sådan retsvirkning er – i mod-
sætning til, hvad der følger af bestemmelserne i § 718 b, stk. 2, 3. pkt., og stk. 3, 3. pkt. – ikke
                                                 - 7 -
fastsat i retsplejeloven vedrørende overskridelse af den nævnte 2-ugersfrist og følger heller
ikke af forarbejderne til bestemmelsen. højesteret har endvidere lagt vægt på, at anklagemyn-
dighedens anmodning om forlængelse af fristen i den konkrete sag blev indgivet inden udlø-
bet af fristen den 13. juli 2015.
spørgsmålet om, hvorvidt anklagemyndighedens anmodning om forlængelse af fristen skal
imødekommes, skal afgøres efter bestemmelsen i § 718 b, stk. 3, 1. pkt. ifølge denne be-
stemmelse kan fristen forlænges, hvis der foreligger særlige omstændigheder. det fremgår af
forarbejderne til bestemmelsen, at det beror på rettens konkrete vurdering af de omstændighe-
der, der gør, at der fortsat ikke er truffet afgørelse om tiltalespørgsmålet, hvorvidt der er
grundlag for at forlænge fristen. ved denne vurdering skal bl.a. indgå, om det tidsrum, der er
forløbet siden sigtelsens rejsning, efter en samlet vurdering, herunder af hensyn til den sig-
tede, forurettede, sagens beskaffenhed samt den samfundsmæssige betydning, må anses for
åbenbart urimeligt. dette gælder navnlig i mindre alvorlige sager, herunder bødesager.
højesteret finder, at der efter en samlet vurdering af forløbet i den foreliggende sag ikke er
grundlag for yderligere forlængelse af fristen for anklagemyndighedens afgørelse af tiltale-
spørgsmålet, selv om en forelæggelse for eu-domstolen af spørgsmål om de danske reglers
overensstemmelse med eu-retten som udgangspunkt vil kunne begrunde en forlængelse af
fristen. højesteret lægger herved navnlig vægt på, at t blev sigtet i sagen første gang den 15.
marts 2005, dvs. for mere end 11 år siden, at sagen i den forløbne tid i flere perioder har været
sat i bero, og at sagen angår overtrædelse af spillelovgivningen og alene rejser spørgsmål om
bødestraf.
påtale mod t anses herefter for opgivet, medmindre anklagemyndigheden inden 2 måneder
fra afsigelsen af denne kendelse træffer afgørelse om tiltalespørgsmålet, jf. § 718 b, stk. 3, 3.
pkt.
                                         thi bestemmes:
påtale mod t anses for opgivet, medmindre anklagemyndigheden inden 2 måneder fra afsi-
gelsen af denne kendelse træffer afgørelse om tiltalespørgsmålet.
