                       højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 2. februar 2010
sag 301/2009
advokat uffe skalborg hansen kærer vestre landsrets afgørelse om salær i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t m.fl.
i tidligere instans er truffet beslutning af vestre landsrets 7. afdeling den 27. oktober 2009.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, børge dahl, poul søgaard, poul dahl
jensen og michael rekling.
påstande
kærende, advokat uffe skalborg hansen, har nedlagt påstand om, at hans salær som
beskikket advokat for erstatningssøgende a forhøjes.
landsretten har henholdt sig til afgørelsen.
sagsfremstilling
under landsrettens behandling af en straffeankesag om brandstiftelse efter straffelovens § 180
blev advokat uffe skalborg hansen beskikket som bistandsadvokat for a med henblik på
fremsættelse af krav på erstatning i anledning af brandstiftelsen i naboejendommen til hendes
lejlighed.
retsgrundlaget
i retsplejelovens § 392 hedder det:
                                              - 2 -
      ”§ 392. kendelser og beslutninger, der afsiges af en landsret eller af sø- og
      handelsretten efter reglerne i § 253 i en sag, der behandles af retten som 1. instans, kan
      kæres til højesteret, såfremt højesteret tillader det, jf. § 253, stk. 4.
      stk. 2. i andre tilfælde kan landsrettens eller sø- og handelsrettens kendelser og
      beslutninger kæres til højesteret med procesbevillingsnævnets tilladelse. sådan
      tilladelse kan gives, hvis kæren vedrører spørgsmål af principiel karakter. ansøgning
      om kæretilladelse skal indgives til nævnet inden 2 uger efter, at afgørelsen er truffet.
      procesbevillingsnævnet kan dog undtagelsesvis give tilladelse, hvis ansøgning indgives
      senere, men inden 6 måneder efter, at afgørelsen er truffet.”
§ 968 a, stk. 4, er sålydende:
      ”stk. 4. kendelser og andre beslutninger, der er afsagt af landsretten under behandling
      af en ankesag, og som retter sig mod nogen, der ikke er part i sagen, kan kæres til
      højesteret under tilsvarende betingelser som anført i § 968 uden tilladelse efter stk. 1, jf.
      dog § 1013, stk. 3.”
i § 1013, stk. 3, hedder det:
      ”stk. 3. landsrettens afgørelser om vederlag til forsvarere kan ikke kæres.
      procesbevillingsnævnet kan dog meddele tilladelse til, at afgørelsen kæres til
      højesteret, hvis kæremålet angår spørgsmål af principiel karakter eller andre særlige
      grunde i øvrigt taler for det. reglerne i § 968 a, stk. 2 og 3, finder tilsvarende
      anvendelse.”
bestemmelserne i § 968 a og § 1013, stk. 3, blev indsat i retsplejeloven ved lov nr. 538 af
8. juni 2006 (politi- og domstolsreformen).
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (l 168 folketingstidende
2005-06, tillæg a, side 5312):
      ”flertallets [retsplejerådets betænkning nr. 1352/1998 om behandling af
      nævningesager s. 74 f.] forslag om, at nævningesager skal behandles ved byretten
      i første instans, indebærer, at landsretten for så vidt angår alle straffesager kun
      skal behandle ankesager. i medfør af den gældende bestemmelse i retsplejelovens
      § 968 vil kære af kendelser og beslutninger, der er truffet af en landsret, herefter i
      alle tilfælde kun kunne ske med procesbevillingsnævnets tilladelse med
      undtagelse af afgørelser, herunder salærafgørelser, der kæres af andre end sagens
      parter.
                                               - 3 -
      efter flertallets opfattelse er der imidlertid ikke behov for at opretholde en fri
      adgang til kære af landsrettens afgørelser om salær til forsvarere i nævningesager
      eller andre straffesager. flertallet peger i den forbindelse på, at salæret fastsættes
      ud fra en konkret vurdering af det arbejde, der har været forbundet med den
      pågældende sag, og at landsretten, der har behandlet sagen, har de bedste
      forudsætninger for at foretage en sådan vurdering. landsretterne har desuden på
      dette område – ligesom på andre områder, hvor landsretterne er den normale
      sidste instans – mulighed for gennem deres praksis i et stort antal sager at
      opretholde den nødvendige ensartethed med hensyn til salærfastsættelsen.
      …
      justitsministeriet er enig med flertallet i, at landsrettens afgørelser om salær i
      straffesager kun bør kunne kæres med procesbevillingsnævnets tilladelse. denne
      begrænsning i adgangen til kære vedrørende salær i straffesager svarer til den
      begrænsning, der gælder i civile sager, jf. herved retsplejelovens § 392, stk. 2
      (som ikke foreslås ændret).”
i de specielle bemærkninger til § 968 a hedder det bl.a. (s. 5433):
      ”efter retspraksis kan landsrettens kendelser og beslutninger, der retter sig mod nogen,
      som ikke er part i sagen (f.eks. afgørelser om anvendelse af tvangsmidler over for
      vidner), kæres til højesteret uden procesbevillingsnævnets tilladelse, jf. herved den
      gældende bestemmelse i retsplejelovens § 968, stk. 2 og 3. efter forslaget til stk. 4
      kommer dette til at fremgå udtrykkeligt af loven. det foreslås som noget nyt, at
      landsrettens afgørelser om salær til forsvarer mv. kun skal kunne kæres til højesteret
      med procesbevillingsnævnets tilladelse, jf. forslaget til retsplejelovens § 1013
      (lovforslagets § 1, nr. 159) og bemærkningerne hertil.”
i de specielle bemærkninger til § 1013, stk. 3, hedder det bl.a. (s. 5435):
      ”det foreslås, at landsrettens afgørelser om salær til anklagere, der modtager
      vederlag for den enkelte sag, og afgørelser om salær til forsvareren kun skal
      kunne kæres med tilladelse fra procesbevillingsnævnet, hvis kæremålet vedrører
      principielle spørgsmål, eller særlige grunde i øvrigt taler derfor.
      …
      den foreslåede begrænsning i adgangen til at kære landsrettens afgørelser
      vedrørende salær i straffesager svarer til den begrænsning, der i civile sager
      gælder for adgangen til at kære landsrettens kendelser og beslutninger, herunder
      vedrørende salær, jf. retsplejelovens § 392, stk. 2 (som ikke foreslås ændret).
      …”
højesterets begrundelse og resultat
                                              - 4 -
efter formålet med og forarbejderne til retsplejelovens § 1013, stk. 3, samt forholdet mellem
denne bestemmelse og § 392, stk. 2, indebærer bestemmelserne, at landsrettens afgørelser om
fastsættelse af advokatsalær i straffeankesager kun kan kæres til højesteret med tilladelse fra
procesbevillingsnævnet, uanset om advokaten er forsvarer for tiltalte eller bistandsadvokat for
forurettede.
da en sådan tilladelse ikke foreligger, afviser højesteret kæremålet.
                                       thi bestemmes:
kæresagen afvises.
