                      højesterets kendelse
                         afsagt tirsdag den 26. februar 2019
sag 68/2018
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat martin cumberland)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i svendborg den 1. februar 2018 og af østre
landsrets 13. afdeling den 16. februar 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, lars hjortnæs og jens kruse
mikkelsen.
påstande
kærende, anklagemyndigheden, har nedlagt påstand om ændring af østre landsrets kendelse,
således at straffesagen mod t, hvor anklagemyndigheden agter at nedlægge påstand om, at det
har sit forblivende med den tidligere idømte forvaring, kan behandles uden medvirken af næv-
ninger.
indkærede, t, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
ved østre landsrets dom af 9. oktober 2012 blev t under en nævningesag dømt for ulovlig
frihedsberøvelse, jf. straffelovens § 261, stk. 1, grov vold i gentagelsestilfælde, jf.
straffelovens § 245, stk. 1, jf. § 247, stk. 1, røveri, jf. straffelovens § 288, stk. 1, nr. 1, trusler,
jf. straffelovens § 266, og overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1, om vold eller trusler
                                                - 2 -
mod tjenestemand i funktion. han blev ved dommen idømt forvaring i medfør af straffelovens
§ 70.
foranstaltningen mod t er efterfølgende blevet opretholdt flere gange.
ved anklageskrift af 11. maj 2017, tillægsanklageskrift nr. 1 af 22. november 2017 og tillægs-
anklageskrift nr. 2 af 1. december 2017 er der rejst tiltale mod t for flere overtrædelser af
straffelovens § 119, stk. 1, og § 121 begået over for fængselspersonalet i nyborg
statsfængsel. det var angivet i anklageskrifterne, at anklagemyndigheden nedlagde påstand
om fængselsstraf, og at der var tale om en domsmandssag. t har nægtet sig skyldig.
straffesagen mod t blev berammet til hovedforhandling ved retten i svendborg til
foretagelse den 1. februar 2018.
den 30. januar 2018 indstillede fyns politi til statsadvokaten i viborg, at der over for t
skulle nedlægges påstand om fængselsstraf, alternativt om opretholdelse af den igangværende
foranstaltning.
den 31. januar 2018 traf statsadvokaten beslutning om, at der under sagen skulle nedlægges
påstand om, at det har sit forblivende med forvaringen idømt ved østre landsrets dom af 9.
oktober 2012.
ved hovedforhandlingens start den 1. februar 2018 tilkendegav den mødende anklager, at der
ikke fra anklagemyndighedens side ville blive nedlagt påstand om fængselsstraf som anført i
anklageskriftet, men at der i stedet ville blive nedlagt påstand om, at det har sit forblivende
med den af østre landsret den 9. oktober 2012 idømte forvaring. anklagemyndigheden be-
gærede samtidig sagen behandlet uden medvirken af nævninger. forsvareren påstod på vegne
af t sagen afvist, fordi anklagemyndighedens seneste påstand krævede medvirken af
nævninger.
ved kendelse af samme dato afviste retten i svendborg sagen. i kendelsen hedder det bl.a.:
                                                - 3 -
       ”sager, hvori der er spørgsmål om forvaring, jf. straffelovens § 70, behandles efter rets-
       plejelovens § 686, stk. 4, nr. 2, under medvirken af nævninger.
       straffelovens § 72, stk. 3, indeholder hjemmel til, at retten uden medvirken af nævnin-
       ger ved kendelse kan træffe afgørelse om ophævelse eller ændring af en foranstaltning
       omfattet af straffelovens § 72, stk. 2, jf. § 70, herunder ændring i anledning af ny krimi-
       nalitet, og en sådan behandlingsmåde forudsætter ved ny kriminalitet, at der foreligger
       erkendelse. i modsat fald må afgørelsen vedrørende stillingtagen til ny kriminalitet træf-
       fes ved ny dom.
       tiltalte har nægtet sig skyldig, og der er rejst tiltale ved anklageskrift af den 11. maj
       2017, ved tillægsanklageskrift nr. 1 af den 22. november 2017 og ved tillægsanklage-
       skrift nr. 2 af den 1. december 2017. dette indebærer, at retten, såfremt tiltalte findes
       skyldig, ved dom skal tage stilling til hvilken sanktion, der skal idømmes.
       anklagemyndigheden har ved retsmødets start tilkendegivet, at anklagemyndigheden
       ikke, som anført i anklageskriftet, vil nedlægge påstand om fængselsstraf, men derimod
       vil nedlægge påstand om, at det har sit forblivende med den af østre landsret den 9. ok-
       tober 2012 idømte dom til forvaring.
       som anklagemyndighedens påstand er formuleret, vil dette efter rettens opfattelse inde-
       bære en stillingtagen til spørgsmålet om forvaring som sanktion for den nu begåede kri-
       minalitet, og påstanden må i lighed med en påstand om dom til forvaring kræve medvir-
       ken af nævninger, jf. retsplejelovens § 686, stk. 4, nr. 2. der er hverken i bestemmelsens
       ordlyd eller i dens forarbejder grundlag for at anlægge en fortolkning, hvorefter dom i
       anledning af ny kriminalitet om, at det har sit forblivende med den allerede afsagte dom
       til forvaring, kan afsiges uden medvirken af nævninger.
       anklagemyndighedens anmodning om behandling af straffesagen uden medvirken af
       nævninger, tages herefter ikke til følge…”
anklagemyndigheden kærede byrettens kendelse til østre landsret, som den 16. februar 2018
stadfæstede kendelsen i henhold til grundene.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at sagen mod t ikke skal behandles under
medvirken af nævninger. der er hverken efter ordlyden eller forarbejderne til retsplejelovens
§ 686, stk. 4, nr. 2, grundlag for en fortolkning, hvorefter bestemmelsen skal finde anvendelse
i en sag, hvor der nedlægges påstand om, at det har sit forblivende med en allerede idømt
forvaring.
                                                - 4 -
det fremgår af forarbejderne til grundloven af 1849, at nævninger alene skulle deltage og
dømme i de vigtigere straffesager, og dette er gentaget flere gange i forarbejderne til retspleje-
lovens § 686. proceskommissionen af 1868 pegede på det nødvendige i at afveje hensynet til
at opnå den mest vidtgående retssikkerhed (under medvirken af nævninger) over for den bety-
delige arbejdsbyrde, som nævningeordningen indebærer. på baggrund af tilkendegivelserne i
forarbejderne kan det næppe have været hensigten, at en sag som den foreliggende skal be-
handles under medvirken af nævninger.
anklagemyndighedens påstand i sagen er mindre indgribende over for den forvaringsdømte
end en påstand om fængselsstraf, der i medfør af retsplejelovens § 686, stk. 2, behandles som
en domsmandssag. anklagemyndighedens påstand i den foreliggende sag er også mindre ind-
gribende over for den forvaringsdømte end en påstand om genindsættelse, jf. herved afgørel-
sen i ufr 1989.516 v, hvor nævningebehandling blev afvist i en sådan situation.
t har anført navnlig, at der i den foreliggende situation ikke er hjemmel til at fravige
retsplejelovens § 686, stk. 4, nr. 2, hvorefter sagen skal behandles under medvirken af næv-
ninger.
retsplejelovens § 686, stk. 4, nr. 2, er efter sin ordlyd klar. det fremgår direkte af bestemmel-
sens ordlyd, at sager, hvori der er ”spørgsmål” om forvaring, behandles under medvirken af
nævninger. det kan ikke kræves, at bestemmelsen skal indeholde en udtømmende liste med
angivelse af alle tænkelige scenarier, der kan opstå i forbindelse med spørgsmål om forvaring.
der skal i den foreliggende sag, som angår ny kriminalitet, og hvor han nægter sig skyldig,
afsiges en ny dom, hvor retten skal tage stilling til, hvilken sanktion der skal idømmes. uanset
om denne sanktion alene måtte blive, at det har sit forblivende med den allerede idømte forva-
ringsdom, vil der – isoleret set – være tale om valg af forvaring som sanktion. forvaring er,
uanset om det er i fortsættelse af en allerede idømt forvaring, en af lovens strengeste sanktio-
ner, hvilket tilsiger, at sagen skal behandles under medvirken af nævninger.
der er ikke grundlag for anklagemyndighedens fortolkning af retsplejelovens § 686, stk. 4, nr.
2. anklagemyndighedens synspunkt om, at det næppe kan have været hensigten med nævnin-
gebehandling i nærværende sag, er udelukkende båret af procesøkonomiske hensyn og savner
nærmere støtte i lovforarbejderne. hvis der skal ske fravigelse af det utvetydige udgangspunkt
                                                - 5 -
om nævningebehandling i § 686, stk. 4, nr. 2, må der kræves faste holdepunkter herfor, og
sådanne holdepunkter findes ikke.
retsgrundlag
retsplejelovens § 686, stk. 2, og stk. 4, nr. 2, lyder således:
       ”stk. 2. domsmænd medvirker i straffesager, hvor der bliver spørgsmål om højere straf
       end bøde, eller som i øvrigt skønnes at være af særlig indgribende betydning for tiltalte
       eller af særlig offentlig interesse, medmindre andet følger af stk. 3 og 4. domsmænd
       medvirker endvidere, hvis sådan behandling er foreskrevet efter regler i andre love.
       …
       stk. 4. nævninger medvirker i
       …
       2) straffesager, hvor der bliver spørgsmål om dom til anbringelse i institution i medfør
           af straffelovens § 68 eller dom til forvaring i medfør af straffelovens § 70…”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om straffesagen mod t er afvist med rette.
efter retsplejelovens § 686, stk. 4, nr. 2, medvirker nævninger bl.a. i straffesager, hvor der
bliver spørgsmål om dom til forvaring i medfør af straffelovens § 70.
i denne sag har t nægtet sig skyldig, og anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at det
har sit forblivende med en allerede idømt forvaring.
højesteret finder, at bestemmelsen i retsplejelovens § 686, stk. 4, nr. 2, må forstås sådan, at
den ikke angår sager, hvor anklagemyndighedens påstand er, at det har sit forblivende med en
allerede idømt forvaring.
højesteret ophæver herefter den påkærede kendelse og hjemviser sagen til byretten til fortsat
behandling uden medvirken af nævninger.
                                         thi bestemmes:
                                         - 6 -
den påkærede kendelse ophæves, og sagen hjemvises til byretten til fortsat behandling uden
medvirken af nævninger.
