dom
afsagt den 1. april 2015 i sag nr. bs 6a-1996/2013:
a
mod
region hovedstaden
( tidligere region sjælland
alleen 15, 4180 sorø)
erstatningssøgsmål for ulovlig tvangsfiksering,
jf. retsplejelovens § 469, stk. 6
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag er indbragt for retten den 3. oktober 2013.
sagen angår spørgsmålet om, hvorvidt a kan kræve erstatning af region hovedstaden i an-
ledning af en tvangsfiksering med bælte under indlæggelse på psykiatrisk center sct. hans.
a har principalt nedlagt påstand om, at region hovedstadden skal betale 200.000 kr. i godt-
gørelse til klager, subsidiært et mindre beløb fastsat efter rettens skøn.
region hovedstaden har principalt påstået frifindelse, subsidiært mod betaling af et beløb, der
er væsentligt lavere end det krævede.
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 2.
oplysningerne i sagen
a klagede den 16. august 2013 til det psykiatriske patientklagenævn over, at han var tvangs-
fikseret under sin indlæggelse på psykiatrisk center sct. hans.
det psykiatriske patientklagenævn traf afgørelse den 3. september 2013.
af afgørelsen fremgår blandt andet:
......
"...du har den 16. august 2013 klaget over, at du har været tvangsfikseret under din indlæg-
gelse på psykiatrisk det psykiatriske center skt. hans. patientklagenævn.
patientklagenævnets afgørelse:
patientklagenævnet godkender, at du har været tvangsfikseret med bælte fra den 13. august
2013 kl. 11.40 og til den 17. august 2013 kl. 07.55.
patientklagenævnet godkender ikke, at du har været tvangsfikseret med bælte fra den 3.
august 2013 kl. 13.30 til den 5. august 2013 kl. 12.00 og fra den 17. august 2013 kl. 07.55 og
frem til den 2. september 2013.
afgørelsen er truffet af et enigt nævn.
begrundelse:
                                                - 2 -
vedr. tvangsfikseringen fra den 3. august 2013 til den 5. august 2013.
patientklagenævnet har gennemgået sagen og det, der blev sagt på mødet. patientklagenævnet
har efter et konkret skøn vurderet, at betingelserne for tvangsfiksering med bælte og remme
ikke har været opfyldt i perioden fra den 3. august 2013 kl. ca. 13.30 og frem til den 5. august
2013 kl. ca. 12.00.
nævnet finder ikke det er dokumenteret, at der var en aktuel, konkret og beviselig fare for, at
du eller andre ville være i fare, hvis du ikke blev tvangsfikseret.
i forløbet op til hændelsen, der førte til at du blev tvangsfikseret den 3. august 2013, fremgår
det bl.a. af journalen under datoen den 31. juli 2013 kl. 14.18, at du havde slået en med-
patient, fordi han havde irriteret dig og ikke ville gå, og overlæge kim weischer vurderede, at
du var svær at rumme på afdelingen, fordi du var truende over for dine medpatienter og perso-
nalet og kun tog en lille del at din daglige medicin, samt at du ikke overholdt dine aftaler og
hele tiden var grænseprøvende. samtidig fremgik det, at “pt. læner sig op af en bæltefiksation,
da hans tilstand gradvis forværres.»
af journalen fremgår det endvidere under datoen den 3. august 2013, at du gennem flere dage
havde været tiltagende urolig anspændt og forandret i din adfærd, samt at du havde sovet
meget lidt, haft en bizar adfærd f.eks. havde du gjort honnør til køleskabet, og det fremgår
desuden at du op til tvangsfiksering den 3. august 2013 havde været tiltagen truende og flere
gange var kommet konflikt med dine medpatienter og havde slået en medpatient fire dage
forinden. den adfærd som førte til bæltefikseringen i forbindelse med at du havde talt med
reservelæge andreas t. varnild-jørgensen er beskrevet således, at “han er tydeligt affekt-
esplosiv, nærmest hyperventilerende og hændervridende, hvorfor samtalen hurtigt må
afsluttes af frygt for voldelig eskalering” herefter er der i journalen beskrevet en plan: “det
vurderes helt klart, at pt. aktuelt har en forværring i sin psykotiske tilstand, og at der på
baggrund af den truende adfærd, affeksspændte tilstand og voldelige forhistorie er over-
hængende fare for, at pt. begår ny vold i afdelingen. han kan på ingen måde overtales til at
tage sin medicin, og personalet har ikke mulighed for at skærme ham, pt. har f.eks. direkte
givet udtryk for, at han ved der kun er kvindeligt personale i afd. på den baggrund findes det,
efter konf. med ovl. kw, nødvendigt at bæltefiksere pt. pga. farlighed, og dermed også sikre
at der kan gives den fornødne beroligende og antipsykotiske medicin. idet der er weekend-
normering har ut. kontaktet politi, som vil være behjælpelige i forbindelse med fikseringen for
at minimere risikoen for skader.”
det fremgår desuden at journalnotatet den 3. august 2013 kl. 18.37, at da politiet kom, valgte
du frivilligt at ligge dig ind på din stue og blive bæltefikseret og alt forløb roligt.
nævnet finder ikke, at en beskrivelse der går på, at du var truende og 4 dage forinden tvangs-
fikseringen den 3. august 2013 havde overfaldet en medpatient er dokumenteret en aktuel,
konkret og påviselig fare for, at du eller andre ville være i fare for at lide skade på legeme
eller helbred, hvis du ikke blev tvangsfikseret.
vedr. tvangsfikseringen fra den 13. august 2013 kl. 11.40
                                                - 3 -
patientklagenævnet har gennemgået sagen og det, der blev sagt på mødet. patientklagenævnet
har vurderet, at betingelserne for tvangsfiksering med bælte og remme har været opfyldt i
perioden fra den 13. august 2013 ca. kl. 11.40 og frem til den 17. august 2013 ca. kl. 07.55.
patientklagenævnet har endvidere efter en konkret skøn af sagens omstændigheder og det på
mødet anførte vurderet, at betingelserne for tvangsfiksering i perioden fra den 17. august 2013
ca. kl. 07.55 til den 2. september 2013 ikke var opfyldt.
nævnet har vurderet, at det i perioden fra den 13. august 2013 kl. 12.00 til den 17. august
2013 kl. 07.55 var nødvendigt at bæltefiksere dig for at afværge, at du eller andre var i nær-
liggende fare for at få skader på legeme eller helbred.
nævnet har lagt vægt på, at du den 13. august 2013 havde overfaldet en medpatient og i den
forbindelse havde tildelt vedkommende flere slag og spark som følge af, at din medpatient
afslog at give dig amfetamin og låne dig 200 kr., jf. overlægeerklæring af 20. august 2013 fra
kim weischer.
det fremgår af journalen under datoen den 13. august 2013 kl. 12.59, at du efter overfaldet på
din medpatient var gået ned på din stue, og da overlæge kim weischer opsøgte dig sammen
med politiet med henblik på at bæltefiksere dig, synes du ikke at det var nødvendigt, da du
imellem tiden var faldet til ro, men du gik med til fikseringen og blev herefter fikseret med
mavebælte kl. 11.40.
patientklagenævnet finder, at tvangsfikseringen i perioden fra den 13. august 2013 ca. kl.
11.40 til 17. august 2013 ca. kl. 07.55 opfylder kravet om mindst indgribende foranstaltning.
se psykiatrilovens § 4, der er vedlagt.
nævnet har vurderet, at det i denne periode ikke var muligt at afværge, at du eller andre var i
nærliggende fare uden at fiksere dig, fordi personalet forgæves havde for søgt at skærme og
berolige dig og havde givet dig beroligende medicin med tvang, inden du blev fikseret. se
psykiatrilovens § 14, stk. 2, nr. 1, der er vedlagt.
nævnet har desuden lagt vægt på oplysningerne i lægeerklæringen om din psykiske tilstand,
og at lægerne har vurderet, at du er psykotisk og behøver behandling.
nævnet godkender ligeledes, at der har været anvendt fod rem i perioden fra den 13. august
2013 kl. 12.15 til den 17. august 2013 om morgenen. nævnet har herved bl.a. lagt vægt på, at
det bl.a. fremgår af journalnotat under datoen den 13. august 2013 kl. 15.12, at du selv an-
mode de om, at få mavebæltet løsnet mod at få en fodrem på. nævnet har kontrolleret, at
overlægen har truffet beslutningen om, at der foruden bælte skal anvendes fodremme se
psykiatrilovens § 15, stk. 2, der er vedlagt.
nævnet har kontrolleret, at du er blevet tilset mindst 4 gange i døgnet og at der er foretaget en
vurdering efter 48 timer af en læge fra en anden afdeling. se psykiatrilovens § 21, stk. 4 og
stk. 5, der er vedlagt.
vedrørende udstrækningen af den periode hvor du var tvangsfiksere har nævnet bl.a. lagt
vægt på, at du til og med den 14. august 2013 var råbende, havde svært ved at samarbejde og
var henholdsvis utålmodig og vred i din kontakt med personalet, herefter er der fra den 14.
august 2013 fra kl. 14.35 beskrevet, at du blev tiltagende mere rolig. ved 48 timers tilsynet
                                               - 4 -
den 15. august 2013 er det i journalen under kl. 13.11 anført, at du blev tilset af overlæge
michael andersen, og det fremgår heraf, at du i perioden forud er beskrevet tidsvis højt-
råbende bl.a. med ukvemsord, tydeligt var psykotisk og forpint. ved din samtale med over-
læge michael andersen var du stille og rolig, men hævdede bl.a. at alle patienterne havde
rottet sig sammen mod dig.
den 16. august 2013 kl. 14.03 er det i journalen bl.a., beskrevet, at du er rolig, men fortsat
meget psykotisk, hvilket bl.a. viste sig ved, at lå og grinte for dig selv, mens du talte med
væggen. overlæge peter løppenthin oplyste, at der ville være en overhængende risiko for, at
du ville gentage dine voldshandlinger, såfremt du blev løsnet på daværende tidspunkt.
ved de senere tilsyn den 16. august 2013 lå du fortsat rolig i bæltet, og om morgenen den 17.
august 2013 kl. 07.55 er det oplyst i journalen, at da du blev tilset i dit bælte, var du vågen,
rolig og svarede afdæmpet.
nævnet har derfor vurderet, at fikseringen frem til 2. september 2013 har varet i længere tid
end nødvendigt, og godkender således efter et konkret skøn over sagens omstændigheder
ikke, at du har været tvangsfikseret efter den 17. august 2013 om morgenen.
nævnet finder ikke, at kravet om mindst indgribende foranstaltning var opfyldt med hensyn
til den tidsmæssige udstrækning af tvangsfiksering efter den 17. august 2013 om morgenen.
nævnet har lagt vægt på, at der er en række objektive konstaterbare forhold, hvor du er be-
skrevet som rolig over en længere periode, og at du fra omkring den 16. august 2013 blev
beskrevet stadig mere rolig. over for dette står, at du fra lægens side er vurderet som farlig og
uforudsigelig, dette kan dog efter patientklagenævnets opfattelse ikke føre til en ændret vur-
dering.
nævnet finder således ikke, at overlægen forhånd kan træffe beslutning om, du skal forblive i
bælte et stykke tid fremover, som det fremgår af journalen under datoen den 14. august 2013
kl. 11.13, idet tvangsfikseringens udstrækning som udgangspunkt altid må bero op en konkret
og individuel vurdering.
det psykiatriske patientklagenævn finder på baggrund af ovenstående ikke, at der doku-
menteret, at der var en aktuel, konkret og beviselig fare for, at du eller andre ville være i fare
for at lide skade på legeme eller helbred, hvis du ikke var bæltefikseret efter den 17. august
2013 om morgenen kl. 07.55, hvor du i over et døgn havde fremstået rolig. nævnet findes på
den baggrund ikke, at kravet om mindst indgribende foranstaltning er opfyldt med hensyn til
den tidsmæssige udstrækning af tvangsfikseringen.
det psykiatriske patientklagenævn finder således ikke, at beskrivelser der går på, at du var
fortsat er farlig og uforudsigelse alene kan begrunde en fortsat langvarig tvangsfiksering, når
der på den anden side er en række objektivt konstaterbare forhold, som f.eks. at du dagligt fra
den 16. august 2013 fremstod rolig.
for at opfylde betingelser i psykiatrilovens § 14, stk. 2, nr. i om at patienten udsætter sig selv
eller andre for nærliggende fare for at lide skade på legeme eller helbred kræves, at det er
dokumenteret, at faren er aktuel, konkret og påviselig. en vurdering der går på, at du er sinds-
syg lidende af skizofreni og farlig hvilket viser sig ved, at du vedvarende udsætter andres liv
                                               - 5 -
og legeme for alvorlig overhængende fare opfylder ikke betingelser om at være aktuel og
konkret.
det psykiatriske patientklagenævns vurdering skal også ses i lyset af regeringens klare tilken-
degivelse om, at begrænse de langvarige tvangsfikseringer
ud fra en samlet vurdering af objektive konstaterbare forhold finder nævnet, at fikseringen
burde være ophævet på fjerde dagen den 17. august 2013 kl. 07.55 om morgenen.
patientklagenævnet skal endvidere bemærke, at mindstemiddelprincippet som minimum ved
48 timers revurderingen burde have været overvejet, herunder eksempelvis muligheden for at
skærmning, og såfremt skærmning fortsat viste, at du hverken ville samarbejde eller du fortsat
udsatte andre for en konkret og aktuel fare, kunne tvangsfikseres på ny anvendes...”
der blev den 30. august 2013 på baggrund af en anmodning af 23. august 2013 fra psykiatrisk
center sct. hans, adeling r af justistministeriet udstedt farlighedsdekret for a.
retslægerådet havde den 29. august 2013 forinden til justistministeriet afgivet følgende
udtalelse:
"...
med sagens tilbagesendelse skal retslægerådet på baggrund af fremsendte akter, herunder
særligt erklæring af 23.08.13 ved overlæge kim weischer, psykiatrisk center sct. hans samt
under henvisning til tidligere udtalelser fra retslægerådet, senest dateret 23.12.11, udtale, at
a er sindssyg, lidende af skizofreni, og at han er anbragt på psykiatrisk afdeling i henhold til
dom.
der har tidligere været tvivl om, hvorvidt a var vedvarende psykotisk, og han har en periode
været indsat på anstalten ved herstedvester. med årene er det dog blevet klart, at han lider af
svært behandelig skizofreni. der har været mistanke om, at han skulle være lettere mentalt
retarderet. a har over en årrække haft adskillige alvorlige voldelige episoder, hvor han har
overfaldet såvel personale som medpatienter og medindsatte. trods intensiv behandling med
store doser antipsykotisk virkende medicin i en højt sikret retspsykiatrisk afdeling, har der
været flere episoder med alvorlige voldelige udfald mod især medpatienter, men også per-
sonale, ligesom der flere gange har været trusler om vold. disse episoder er optrådt uforud-
sigeligt. i løbet af sommeren 2013 har der således været gentagne overfald, det sidste fore-
taget 13.08.13, hvor a foretog et alvorligt og umotiveret overfald på en medpatient. a blev
efterfølgende bæltefikseret, og var på tidspunktet for aktuelle erklæring fortsat fikseret, idet a
fortsat var aggressiv og uforudsigelig i sin tilstand.
a er svært psykotisk med udtalt forstyrret kontakt, sandsynlige hallucinationer på flere sanser,
svære vrangforestillinger med blandt andet grandiost indhold, bizar adfærd, samt både latent
og manifest truende og aggressiv attitude og adfærd. som anført er hans adfærd ofte uforud-
sigelig og svært impulsiv. han er udtalt bagatelliserende overfor sin egen adfærd og helt uden
sygdomserkendelse og - indsigt. flere ændringer i den medicinske behandling har ikke kunnet
stabilisere tilstanden.
a er herefter sindssyg og udsætter efter retslægerådets vurdering andres liv eller legeme for
en vedvarende og overhængende fare. mindre indgribende foranstaltninger findes ikke
                                                - 6 -
tilstrækkelige til at modvirke denne fare, og retslægerådet skal derfor anbefale, at han
overflyttes til sikringsafdelingen i nykøbing sjælland.
..."
retslægerådets udtalelse indgik ikke i de akter, der forelå ved det psykiatriske patient-
klagenævns afgørelse.
den 1. oktober 2013 modtog det psykiatriske patientklagenævn klage fra advokat claus
bonnez med erstatningssøgsmål, og videresendte afgørelsen af 3. september 2013 og sagens
akter til videre foranstaltning for retten og jf. retsplejelovens § 469 stk. 2.
ved østre landsrets dom af 26. august 2014 stadfæstede landsretten holbæk rets dom af 20.
december 2013, hvorefter farlighedsdekretet af 30. august 2013 var lovlig gjort og forfulgt.
forklaringer
a forklarede, at han nogenlunde kan huske opholdet på sct. hans. han kan huske, at han var
fikseret en periode. han kan ikke huske, at han blev anklaget for vold mod en medpatient.
han kan huske, at han har været i retten omkring episoden. han blev frifundet. han blev
beskyldt for at slå en medpatient 20 gange i hovedet. han kan huske, at han var sammen med
medpatienten i en opholdsstue. der var kun de to i stuen. der var et optrin i mellem dem. han
kan ikke huske, hvad der skete, hvorfor der blev et optrin han kan huske, at de var oppe og
slås en lille smule. han ved ikke, hvorfor de kom op og slås. retssagen omkring episoden
foregik på sikringen.
den dag han blev fikseret, kan han huske, at politiet pludselig kom. han lå og sov på sit
værelse. to fra personalet kom ind sammen med politiet og vækkede ham. de sagde, at han
skulle lægge sig i en fikseringsseng. det gjorde han så. han blev fikseret på begge ben og en
arm.det kom bag på ham. han ved ikke hvorfor han skulle fikseres, men han gjorde det
frivilligt. han spurgte, hvorfor han skulle fikseres, men han husker ikke, hvad der blev svaret.
han lå i fikseringssengen i 18 dage. han prøvede at tale med personalet og sagde, at han jo
ikke gjorde noget. han ville gerne fri. det var meget ubehageligt at ligge der. han led. han
sov kun om natten, men vågnede tidligt. han fik ingen sovemedicin. han skulle tisse i en
kolbe, og når han skulle have afføring, skulle han gøre det i et bækken i sengen. han bad om
lov til at gå på toilettet, men det fik han ikke lov til. han kan ikke huske, om han fik lov til at
læse. han lå der bare, og der kom sjældent nogen og snakkede med ham. hans bror kom og
besøgte ham, og han havde en radio med til ham. han måtte ikke selv betjene radioen. han lå
også ned og spiste i sengen med den ene hånd. han havde intet fjernsyn. han lå der bare i 18
dage.der var ingen aktiviteter. han hverken råbte eller truede, mens han lå der.
overlæge kim weischer forklarede behørigt formanet, at han har været ansvarlig læge for
a, mens a opholdt sig på sct. hans hospital.
han har afgivet en erklæring den 20. august 2013, og han kan vedstå indholdet.
tvangsfikseringen, der blev iværksat den 13. august 2013, blev ikke ophævet den 17. august
2013. han kendte as fortid og også a, der på det tidspunkt havde været indlagt i 1 år på sct.
hans. a havde overfaldet 3 medpatienter inden for 5 uger, og han blev nødt til at sikre med-
patienternes sikkerhed. han havde talt med a omkring samarbejde, og de aftaler, som han
indgik med a blev aldrig overholdt. a var ikke samarbejdsvillig, mens han var bæltefikseret.
                                                - 7 -
a lovede altid en hel masse, men overholdte ikke løfterne, når det kom til stykket. han havde
i tiden op til fikseringen opført sig som en bandeleder, og havde opført sig truende mange
gange også overfor personalet. han vurderede, at a var uforudsigelig og farlig. a ”rettede
ind”, da han lå i fikseringen, men han vurderede, at a ville opføre sig anderledes, hvis han
blev taget ud af fikseringen. der var hensyn til medpatienter, og det vejede tungt.
overfaldet på en medpatient var startet dagen før, da medpatienten var rigtig dårlig. han har
ikke selv set overfaldet. ved episoden holdt a fast på medpatienten sammen med personalet,
og det udnyttede a ved at slå voldsomt på medpatienten. a have kaldt på personalet, derfor
troede personalet først, at a hjalp dem. da de forstod situationen, råbte personalet til a, at han
skulle stoppe og gå ind på sin stue. det gjorde a.
a villig til at samarbejde, når de talte sammen, men når det kom til stykket, overholdt a ikke
de aftaler, som de havde indgået, herunder at a skulle trække sig ved problemer i stedet for
søge konfrontation.
a kender klinikchefen thomas schütze, som har lavet en vurdering af a. klinikchefen bad
ham om at lave en anmodning om farlighedsdekret på a. det gjorde han, og den 30. august
2013 blev der afsagt farligshedsdekret. retslægerådet afgav også udtalelse i den forbindelse.
a stod herefter som nummer 5 på ventelisten til at komme på sikringen. a kom på sikringen
3 måneder efter, at der blev udstedt farligshedsdekret på ham.
forespurgt af advokat claus bonnez forklarede han, at aftalen med mellem ham og a var, at
a skulle trække sig ved problemer med andre medpatienter, fordi at a er meget følsom. a
blev vist frifundet ved straffesagen, fordi forurettede ikke kunne møde i retten og afgive for-
klaring, da han var for psykisk dårlig. ved selve voldsepisoden så det ud som om, at a hjalp
personalet. medpatienten havde været meget dårlig dagen før, og personalet troede, at a kald-
te på dem for at hjælpe dem, men han begyndte at slå løs på medpatienten. da a gik ind på sit
værelse, var han efterfølgende rolig.
i dagene op til fikseringen var a meget kommanderende og ville ikke samarbejde. han ville
blandt andet ikke tage sin medicin og sagde til personalet, at de aldrig skulle komme med me-
dicin mere. det var frivilligt, om a ville tage sin medicin. der var dog en aftale med a, at han
skulle tage medicinen. a ville ikke have, at de kom ind på hans værelse i dagene op til, at han
blev bæltefikseret. det var hele hans opførsel og forhistorie, der gjorde, at der blev truffet be-
slutning om, at han skulle bæltefikseres. a kom med mange ordrer i dagene op til og blev
meget sur, når der for eksempel ikke blev serveret vand, kaffe mv. for ham hurtigt nok.
patienterne må ikke selv lave kaffe. der står kaffe fremme, der bliver fyldt op regelmæssigt.
hvis der ikke er mere kaffe, skal man bede sin kontaktperson om at få noget kaffe.
a var meget forvirrende i dagene op til tvangsfikseringen. i det ene øjeblik ville han ikke
snakke, og kort efter ville han gerne. han var selv meget imødekommende overfor a, og ville
gerne tale med ham for at løse situationen. a er ikke en person, der åbner sig ikke let og for-
tæller, hvad han tænker.
han kan ikke huske hvilke trusler, der blev fremsat overfor personalet i de 4 dage op til fikse-
ringen. det fremgår af journalerne. alt fremgår af det materiale, som patient-klagenævnet har
haft til brug for afgørelsen.
da a havde inden for 5 uger overfaldet 3 medpatienter, udviste han udviste ingen anger. han
gav alle andre skylden og virkede ligeglad. 2 af overfaldene blev ikke meldt til politiet. det er
den forurettede, der selv tager stilling til, om det skal meldes til politiet. det ene overfald
                                               - 8 -
drejede sig om en lussing og ved det andet var der tale om, at begge var lige gode om det. en
af de medpatienter, der havde været en episode med, blev flyttet til en anden afdeling, så der
ikke ville blive flere konfrontationer.
a var i dagene op til fikseringen truende og sagde til personalet ”stop du skal ikke komme
med medicin mere til mig”. det må opfattes som en trussel. det er tit den samme person, der
efterfølgende skal komme med medicin. personalet skal prøve at få ham til at tage sin medi-
cin.
det gav derfor en truende situation for personalet.
a er ikke en, der siger så meget, men det er hans måde at true på, og man ved ikke, hvornår
han pludselig bliver voldelig og opfarende.
da a kom ud af bæltefikseringen, havde han aftale med a om, at han skulle træne, men det
gjorde han ikke. det var et typisk aftalebrud fra as side.
as tilstand blev gradvist forværret op til fikseringen.
han kan ikke huske alle as trusler ordret. de må stå i journalen. a har i hvert fald truet med
at slå ihjel, uden at han kan huske, hvilken dag det var. det var dog ikke i de 4 dage før
tvangsfikseringen.
as anspændthed viste sig ved, at han svarede kort og undgik kontakt med dem, og opførte sig
”bandeagtigt”. hans medpatienter udtrykte, at de følte sig utrygge ved a. han opholdt sig
meget på sit værelse. de prøvede at få han ud af værelset og deltage i nogle aktiviteter, så han
ikke mere skulle være så vred på dem. han prøvede også at tale med a om, hvorfor han var så
sur, men a ville ikke tale med ham.
adspurgt om det ikke var bedre at lade a blive på sin stue i stedet for at fiksere ham i bælte,
er svaret, at det var således, at a samtidig klagede over at være blevet skærmet på sin stue.
efter fikseringen var ophørt, blev a skærmet i den ene ende af afdelingen af hensyn til med-
patienter. det gav a udtryk for at være glad for. han ville heller ikke spise sammen med sine
medpatienter.
man valgte ikke at skærme a inden fikseringen, fordi a var tiltagende farlig. de kunne sam-
tidig ikke rykke rundt på andre patienter på grund af pladsmangel, og fordi disse så ville blive
sure og urolige. man troede heller ikke på, at a ville holde sit løfte om at blive på sit værelse.
derfor blev det ikke prøvet.
efter den 2. september 2013 blev der mulighed for at skærme. de fik oplyst, at der ville gå ca.
3 måneder inden a skulle overføres til sikringen, så derfor satte de det i værk.
han var efter fikseringen skærmet i 3 måneder, inden han kom på sikringen, og det trivedes
han godt med. de aftalte ikke med a inden fikseringen, at han skulle blive på hans værelse,
fordi de var sikre på, at han ville bryde aftalen. de havde prøvet at aftale mange ting med
ham, men han overholdt ikke aftalerne. man kan ikke bede patienter om at blive på værel-
serne i mange dage. det er ikke sundt for patienterne. de kunne måske godt have lavet en
aftale med a om at blive på hans værelse, men de kunne jo ikke være sikker på, at a blev der.
a blev ikke tvangsmedicineret, fordi a tog en smule af sin medicin, så der var ikke grundlag
for at tvangsmedicinere.
                                               - 9 -
parternes synspunkter
a har i påstandsdokument af 24. februar 2015 til støtte for påstandene anført,
at             klager i overensstemmelse med de psykiatriske patientklagenævns af-
               gørelse af 3. september 2013 ulovligt blev tvangsfikseret den 3. august
               2013 kl. 13.30 til den 5. august 2013 kl. 12.00 og fra den 17. august
               2013 kl. 07.55 til den 2. september 2013,
at             tvangsfikseringeme blev iværksat i strid med psykiatrilovens §§14-16,
at             region hovedstaden har krænket klagers rettigheder efter den
               europæiske menneskerettighedskonventions (emrk) artikel 3,
at             tvangsfikseringeme blev opretholdt i længere tid end nødvendigt,
at             en ulovlig tvangsfiksering udgør en krænkelse af emrk 3,
at             klager har krav på godtgorelse som følge af uberettiget
               tvangsfiksering, og
at             godtgørelsen kan tilkendes efter princpippet i erstatningsansvarslovens
               § 26 sammenholdt med emrk artikel 13 og 4l.
region hovedstaden har i påstandokument af 13. februar 2014 til støtte for påstandene anført
følgende:
til støtte for den principale påstand gøres det gældende, at de nævnte tvangsfikseringer var
lovlige, jf. psykiatrilovens § 14, subsidiært, det der ikke er handlet culpøst fra hospitalets side.
til støtte for den subsidiære påstand gøres det gældende, at en eventuel tortgodtgørelse skal
fastsættes efter erstatningsansvarslovens § 26.
parterne har i det væsentlige procederet i overensstemmelse hermed.
rettens begrundelse og afgørelse
af psykiatrilovens § 14 stk. 2 fremgår, at tvangsfiksering kun må anvendes, i det omfang, det
er nødvendigt for at afværge, at en patient udsætter sig selv eller andre for nærliggende fare
for at lide skade på legeme eller helbred, forfølger eller på anden lignende måde groft for-
ulemper medpatienter eller øver hærværk af betydeligt omfang.
tvangsfikseringen den 3. august 2013 til den 5. august 2013.
af patientklagenævnets afgørelse fremgår, at a har oplyst, at han inden tvangsfikseringen den
3. august 2013 havde røget hash, og at han ikke havde taget den samlede daglige dosis medi-
cin.
                                              - 10 -
af retslægerådets udtalelse af 29. august 2013 baseret på fremsendte akter, herunder særligt
overlæge kim weischers erklæring af 23. august 2013 fremgår blandt andet, at a er sindssyg
og udsætter andres liv for en vedvarende og overhængende fare. retslægerådets udtalelse er
gengivet i justitsministeriet farlighedsdekret af 30. august 2013.
efter det i journalnotat af 31. juli 2013 anførte om blandt andet overfaldet på en medpatient
og det i journalnotat af 3. august 2013 oplyste om as adfærd op til denne dato sammenholdt
med den efterfølgende udtalelse fra retslægerådet, finder retten ikke, at der er grundlag for at
tilsidesætte reservelæge andreas varnild- jørgensen og overlæge kim weischers vurdering
om, at det i perioden den 3. august 2013 kl. 13.30 til den 5. august 2013 kl. ca. 12.00 var
nødvendigt at tvangsfiksere a på grund af nærliggende fare for skade på andres legeme eller
helbred eller for forulempelse af medpatienter, også henset til den begrænsede tidsmæssige
udstrækning.
der er derfor ikke grundlag for at tilkende a erstatning for tvangsfikseringen i perioden den 3.
august 2013 kl. 13.30 til den 5. august 2013 ca kl. 12.00, allerede fordi den ikke er iværksat i
strid med psykiatrilovens § 14 stk. 2.
tvangsfikseringen i perioden den 17. august 2013 kl.07.55 til den 2. september 2013.
tvangsfikseringen var en forlængelse af den tvangsfiksering, der var iværksat den 13. august
2013 ca kl.11.40, hvor a havde overfaldet en medpatient med adskillige slag.
a har anerkendt, at tvangsfikseringen fra den 13. august 2013 frem til den 17.august 2013 kl.
07.55 var berettiget.
der er som anført af det psykiatriske patientklagenævn i dagene efter den 16. august 2013
beskrevet en række objektive konstaterbare forhold, hvor a beskrives som stadig mere rolig.
heroverfor er i journalerne noteret, at a fra lægernes side fortsat vurderes som farlig og ufor-
udsigelig. der er i journaler blandt andet noteret, at betingelserne for fortsat fiksering udfra
patientens historik, aktuelle forløb, og aktuelle samtaler er vurderet opfyldt på fareindikation.
en tvangsfiksering fra den 13. august 2013 til den 2. september 2013 må anses for en lang-
varig tvangsfiksering. henset til retslægerådets efterfølgende udtalelse om as generelle til-
stand findes der imidlertid ikke at være grundlag for at tilsidesætte overlægens skøn om nød-
vendigheden af fortsat tvangsfiksering kortvarigt efter den 17. august 2013, og med henblik
på konstatering af, om a stabilt var faldet til ro og ikke længere var til fare for medpatienter
og andre.
tvangsfiksering fortsat herefter og helt frem til den 2. september 2013 må imidlertid kræve, at
der foreligger den fornødne dokumentation for, at betingelserne i § 14 stk. 2 konkret fortsat
er opfyldt, og at mindste middelprincippet eksempelvis muligheden for skærmning på grund
af as forhold ikke kunne finde anvendelse. det bemærkes hertil, at skærmning i følge det
oplyste efterfølgende blev anvendt ind til as overførsel til sikringen, og uden at dette gav
problemer.
retten finder ikke, at der foreligger en sådan fyldestgørende dokumentation for, at tvangs-
fikseringen helt frem til den 2. september 2013 har opfyldt psykiatrilovens § 14 stk. 2, og at
skærmning ikke som mindre indgribende foranstaltning kunne være søgt afprøvet og iværksat
i stedet.
                                            - 11 -
tvangsfikseringen har derfor i sin hele udstrækning ikke været med rette, og uberettiget
fiksering må anses for at medføre intens fysisk og psykisk lidelse af en sådan art, at den
strider mod artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
a har derfor krav på godtgørelse i medfør af princippet i erstatningsansvarslovens § 26.
godtgørelsen fastsættes skønsmæssigt til 25.000 kr.med tillæg af rente fra sagens indbringelse
for retten den 3. oktober 2013
as påstand tages derfor til følge, men alene i det ovennævnte omfang.
hver part bærer egne sagsomkostninger.
thi kendes for ret:
inden 14 dage fra dato betaler region hovedstaden til a 25.000 kr. med tillæg af rente fra
den 3. oktober 2013.
hver part bærer egne sagsomkostninger.
