                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 28. december 2012
sag 92/2011
(1. afdeling)
a,
b og
c
(advokat birgitte pedersen, beskikket for alle)
mod
f a/s
(advokat christina neugebauer)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i sønderborg den 8. marts 2010 og af vestre
landsrets 13. afdeling den 26. november 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, per walsøe, michael rekling, hanne
schmidt og oliver talevski.
påstande
appellanterne, a, b og c, har gentaget deres påstande om, at indstævnte, f a/s, skal betale
50.000 kr. til hver af dem.
f a/s har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
det fremgår af en politirapport af 7. og 11. juli 2005, at uheldsstedet var x-vej i z-by. der var
tale om en 2-sporet vej med midterafstribning. kørebanen var asfalteret og var 6,2 meter bred.
vejbelægningen sås jævn og hel. der var ingen eller meget spredt bebyggelse. den højst til-
ladte hastighed var 80 km/t. t kørte med en trailer og måtte derfor højst køre med en hastig-
                                                - 2 -
hed på 70 km/t. uheldstidspunktet er angivet til den 7. juli 2005 kl. 15.54. der var ikke ned-
bør, og føret var tørt.
t blev ved anklageskrift af 18. august 2005 tiltalt for overtrædelse af en række bestemmelser i
færdselsloven og for overtrædelse af straffelovens § 241. i dommen af 9. august 2006 fra
retten i rødding er anklageskriftets forhold 1 og 2 gengivet således:
      ”t er … tiltalt for
                                                     1.
      færdselslovens § 3, stk. 1, § 15, stk. 1, § 41, stk. 1, og stk. 2, nr. 3, § 43, stk. 3, og § 53,
      stk. 2 – spirituskørsel m.v. –
      ved den 7. juli 2005 ca. kl. 15.55 i y kommune som fører af personbil sj xxx med efter-
      spændt trailer hb under kørsel ad x-vej i vestlig retning under tilsidesættelse af væ-
      sentlige hensyn til færdselssikkerheden og på særlig hensynsløs måde at have undladt at
      optræde hensynsfuldt og udvise foreskreven agtpågivenhed, idet tiltalte, der undlod at
      afpasse hastigheden efter forholdene, herunder undlod at holde en passende lav hastig-
      hed i vejsving, under kørsel ved … kørte ind i et vejsving med en hastighed på ikke un-
      der 113 km/t., selv om højeste tilladte hastighed for køretøjet var 70 km/t, hvilket i for-
      bindelse med, at han havde indtaget spiritus i et sådant omfang, at han var ude af stand
      til at føre køretøjet på betryggende måde, bevirkede, at han mellem 3,8 og 3,9 kilome-
      ter-mærket mistede herredømmet over køretøjet og kørte over i vejens sydlige side, hvor
      der skete frontalt sammenstød med personbil xj …, der ført af m og med k som forsæ-
      depassager, kørte ad x-vej i østlig retning, alt med person- og materiel skade til følge.
                                                     2.
      straffelovens § 241 – uagtsomt manddrab under særlig skærpende omstændigheder –
      ved i forbindelse med den i forhold 1 beskrevne kørsel og færdselsuheld under særlig
      skærpende omstændigheder uagtsomt at have forvoldt nogens død, idet m, der var fører
      af personbil xj xxx, blev dræbt på stedet som følge af de ved sammenstødet påførte
      kvæstelser og k, der var passager i personbil xj xxx, tilføjedes sådanne kvæstelser, at
      hun afgik ved døden samme dag kl. 20.00.”
det fremgår af sagen, at t forud for og under kørslen havde indtaget spiritus i et sådant om-
fang, at alkoholkoncentrationen i blodet under eller efter kørslen var mindst 1,02 promille.
ved dom af 9. august 2006 fra retten i rødding blev t fundet skyldig i forhold 1 og 2. for
disse forhold og for bl.a. to øvrige forhold af spirituskørsel med en promille på henholdsvis
1,75 og 1,57 blev han idømt fængsel i 2 år.
                                                - 3 -
vestre landsret fandt ved ankedom af 24. januar 2007, at ts kørsel ikke i sig selv kunne ka-
rakteriseres som særlig hensynsløs. da dødsfaldene i forhold 2 var forvoldt i forbindelse med
spirituskørsel, forelå der en særligt skærpende omstændighed som nævnt i straffelovens §
241, 2. pkt. landsretten fastsatte herefter straffen til fængsel i 1 år og 6 måneder.
skønsmand henrik nesmark fra ingeniørfirmaet rekon da har til brug for højesteret udar-
bejdet en supplerende erklæring af 5. august 2011 om beregningen af den hastighed, som t
må antages at have kørt med på ulykkestidspunktet. det fremgår heraf bl.a., at han på bag-
grund af simulationer vil anslå den mest sandsynlige hastighed til at være mellem 110 og 129
km/t., men at de oplysninger, han var i besiddelse af, ikke gjorde det muligt at foretage en reel
simulation.
anbringender
a, b og c har supplerende anført, at det efter skønsmandens supplerende erklæring af 5. au-
gust 2011 kan lægges til grund, at bilens hastighed var mellem 110 og 129 km/t. kørslen kan
derfor karakteriseres som særlig hensynsløs, således at der skal tilkendes en godtgørelse efter
erstatningsansvarslovens § 26 a.
f har supplerende anført, at skønsmanden i sin seneste erklæring har udtalt, at det forelig-
gende dokumentationsgrundlag ikke er tilstrækkeligt til at foretage en nøjagtig udredning af
det mest sandsynlige uheldsforløb. det er således ikke muligt at fastsætte bilens hastighed på
ulykkestidspunktet. det er derfor ikke godtgjort, at skadevolder førte bilen på en særlig hen-
synsløs måde. selv om kørslen måtte blive karakteriseret som særlig hensynsløs, er det ikke
tilstrækkeligt til at udløse en godtgørelse i denne sag, hvor de efterladte ikke har overværet
ulykken eller i det mindste været til stede umiddelbart efter.
retsgrundlaget
i erstatningsansvarslovens § 26 a (lovbekendtgørelse nr. 885 af 20. september 2005 om er-
statningsansvar med senere ændringer) hedder det:
       ”§ 26 a. den, der forsætligt eller ved grov uagtsomhed forvolder en andens død, kan
       pålægges at betale en godtgørelse til efterlevende, der stod den afdøde særlig nær.
       stk.2. ved vurderingen af, om der skal betales godtgørelse efter stk. 1, og ved fastsæt-
       telsen af godtgørelsens størrelse, skal der lægges særlig vægt på karakteren af skadevol-
                                                - 4 -
      derens handling og på den lidelse eller krænkelse, som må antages at være påført den
      eller de efterlevende.”
§ 26 a blev indsat i erstatningsansvarsloven ved lov nr. 35 af 21. januar 2003 og er baseret på
et lovudkast i betænkning nr. 1412/2002 om godtgørelse til efterladte udarbejdet af en ar-
bejdsgruppe nedsat af justitsministeren.
det hedder i de almindelige bemærkninger til lovforslaget (l 4, folketingstidende 2002-03,
tillæg a, s. 81 ff.) bl.a.:
      ”1. indledning
      formålet med lovforslaget er at indsætte en regel i erstatningsansvarsloven om godtgø-
      relse til efterladte ved dødsfald, der er forvoldt forsætligt eller groft uagtsomt. hermed
      skabes der mulighed for i særlige tilfælde at tilkende de efterladte en godtgørelse for li-
      delse eller krænkelse som følge af en nærtståendes død. en sådan mulighed eksisterer
      ikke i dag.
      …
      3. lovforslagets udformning
      3.1. godtgørelse til efterladte ved dødsfald
      dansk erstatningsret bygger på det princip, at der som hovedregel kan kræves erstatning
      for økonomisk skade, mens godtgørelse for ikke-økonomisk skade alene gives, hvor der
      er et særligt behov herfor. tilkendelse af godtgørelse for ikke-økonomisk skade forud-
      sætter, at der er en særlig hjemmel i loven hertil.
      …
      efter arbejdsgruppens opfattelse vil en almindelig regel om, at enhver ikke-økonomisk
      skade kan kræves erstattet, som følge af den manglende objektive målestok for vurde-
      ring af skaden medføre betydelig uforudsigelighed og dermed retsusikkerhed i den prak-
      tiske retsanvendelse. det er på denne baggrund arbejdsgruppens generelle opfattelse, at
      regler om godtgørelse for ikke-økonomisk skade kun bør indføres, hvor der er et ganske
      særligt behov herfor, og hvor der samtidig kan opstilles visse objektive kriterier for reg-
      lens anvendelsesområde.
      …
      arbejdsgruppen peger på, at ethvert dødsfald indebærer en betydelig følelsesmæssig be-
      lastning for de efterladte i form af sorg, savn, psykisk smerte mv. det gælder både døds-
      fald, der skyldes sygdom eller lignende, og dødsfald, der skyldes en ansvarspådragende
      handling, hvor der findes en erstatningsansvarlig skadevolder. så godt som alle menne-
      sker vil på et eller andet tidspunkt opleve at miste en nær pårørende eller en anden nært-
      stående, og de efterladtes sorg og savn må i almindelighed antages at være den samme,
      uanset om den pågældende f.eks. døde som følge af pludselig sygdom, hvor ingen kan
      gøres ansvarlig, eller blev dræbt i en færdselsulykke, hvor der findes en erstatningsan-
      svarlig skadevolder.
      arbejdsgruppen finder på denne baggrund, at der ikke er grundlag for at indføre en ge-
      nerel regel om godtgørelse til efterladte ved ethvert dødsfald, der skyldes en ansvarspå-
      dragende handling. en sådan generel godtgørelse vil endvidere antagelig i vidt omfang
                                                 - 5 -
      blive oplevet som en almindelig forhøjelse af erstatningsniveauet ved dødsfald og ikke
      som en særskilt kompensation for psykisk lidelse og smerte mv. som følge af dødsfal-
      det. arbejdsgruppen peger i den forbindelse på, at der med ændringen af erstatningsan-
      svarsloven pr. 1. juli 2002 er sket en væsentlig forhøjelse af det generelle erstatningsni-
      veau, herunder ved dødsfald, …og at der ud fra hensynet til at dække de efterladtes øko-
      nomisk skade ved dødsfaldet (tab af forsørger mv.) ikke er behov for en yderligere for-
      højelse af det almindelige erstatningsniveau.
      et dødsfald kan imidlertid ske under så kvalificerende omstændigheder, at det typisk vil
      indebære en helt særlig følelsesmæssig belastning for de efterladte. dette gælder f.eks.
      forsætligt drab, hvor de efterladtes psykiske smerte og lidelse i almindelighed må anta-
      ges at blive forstærket som følge af deres viden om, at en nærtstående forsætligt er ble-
      vet dræbt – navnlig hvis drabet er begået under voldsomme og brutale omstændigheder.
      i sådanne tilfælde må det i almindelighed også anses for påregneligt for skadevolderen,
      at de efterladte påføres en særlig psykisk belastning.
      …
      arbejdsgruppen finder som nævnt, at godtgørelsesreglen alene bør gælde for dødsfald,
      der er sket under sådanne kvalificerende omstændigheder, at der må antages at være tale
      om en særlig følelsesmæssig belastning for og/eller krænkelse af de efterladte. arbejds-
      gruppen foreslår således, at reglen skal omfatte dødsfald, der er forvoldt forsætligt eller
      groft uagtsomt, idet det navnlig er i disse tilfælde, at der normalt vil være tale om en
      ekstraordinær belastning for de efterladte.
      ved vurderingen af, om der skal tilkendes en godtgørelse, og ved fastsættelsen af en
      eventuel godtgørelses størrelse, bør der efter arbejdsgruppens opfattelse herudover læg-
      ges særlig vægt på karakteren af skadevolderens handling og på den lidelse eller kræn-
      kelse, som må antages at være påført de efterladte.
      det er arbejdsgruppens opfattelse, at der ved forsætligt drab som udgangspunkt bør til-
      kendes en godtgørelse til de efterladte, idet et drab i almindelighed indebærer en helt
      ekstraordinær belastning for og krænkelse af de efterladte.
      med hensyn til dødsfald, der er forvoldt ved grov uagtsomhed, finder arbejdsgruppen, at
      tilkendelse af godtgørelse i almindelighed bør forudsætte, at der ud over den grove uagt-
      somhed konkret foreligger omstændigheder, der må antages at indebære en særlig be-
      lastning for og/eller krænkelse af de efterladte. der kan bl.a. lægges vægt på, om døds-
      faldet er forvoldt på en særlig brutal og/eller krænkende måde, f.eks. at ofret har været
      udsat for omfattende vold eller seksuelle overgreb inden døden eller er død på en særlig
      pinefuld måde. der kan også lægges vægt på, om de efterladte har været til stede, da of-
      ret blev dræbt, eller er kommet til stede umiddelbart efter. hvis skadevolderens adfærd
      har været af særlig grov karakter og f.eks. må betegnes som grov hensynsløshed, kan
      dette i sig selv tale for, at der tilkendes de efterladte en godtgørelse.
      …
      justitsministeriet kan tilslutte sig arbejdsgruppens synspunkter, og lovforslaget er ud-
      formet i overensstemmelse hermed…”
i de specielle bemærkninger hedder det bl.a. (l 4, folketingstidende 2002-03, tillæg a, s. 89
f.):
                                         - 6 -
”det foreslås, at der som noget nyt bliver mulighed for i særlige tilfælde at tilkende de
efterladte en godtgørelse for lidelse eller krænkelse som følge af en nærtståendes død.
der er således ikke tale om en generel adgang til at tilkende de efterladte en godtgørelse
ved ethvert dødsfald, der skyldes en ansvarspådragende handling. den foreslåede regels
anvendelsesområde er begrænset til tilfælde, hvor dødsfaldet er sket under sådanne kva-
lificerende omstændigheder, at der må antages at være tale om en særlig følelsesmæssig
belastning for eller krænkelse af de efterladte.
reglen er fakultativ, jf. ordene ”kan pålægges” i stk. 1. det må afgøres efter en konkret
vurdering af den enkelte sags omstændigheder, om der skal tilkendes en godtgørelse til
en eller flere af de efterladte.
…
muligheden for at tilkende en godtgørelse til de efterladte er begrænset til dødsfald, der
er forvoldt forsætligt eller groft uagtsomt.
…
ved siden af denne begrænsning til dødsfald forvoldt forsætligt eller groft uagtsomt skal
der efter stk. 2 lægges særlig vægt på karakteren af skadevolderens handling og på den
lidelse eller krænkelse, som må antages at være påført den eller de efterlevende.
tilkendelse af godtgørelse til en efterladt forudsætter ikke, at den pågældende har fået
en egentlig psykisk skade (personskade) som følge af dødsfaldet.
det er forudsat, at der skal foretages en helhedsvurdering af, om dødsfaldet er forvoldt
under sådanne omstændigheder, at det i almindelighed må forventes at påføre de efter-
ladte en ekstraordinær psykisk og/eller følelsesmæssig belastning (lidelse eller krænkel-
se). der er således tale om en generel vurdering af dødsfaldets ”egnethed” til at medføre
en sådan særlig belastning for de efterladte og ikke en konkret medicinsk vurdering af, i
hvilket omfang dette rent faktisk har været tilfældet.
…
ved dødsfald, der er forvoldt forsætligt, vil der normalt være tale om en overtrædelse af
straffelovens § 237 om drab. i disse tilfælde vil vurderingen efter stk. 2 som udgangs-
punkt føre til, at der bør tilkendes de efterladte en godtgørelse…
hvis dødsfaldet er forvoldt ved grov uagtsomhed, indebærer vurderingen efter stk. 2, at
der ud over skadevolderens grove uagtsomhed som udgangspunkt konkret skal foreligge
omstændigheder, der må antages at indebære, at de efterladte i særlig grad påføres lidel-
se eller krænkelse som følge af dødsfaldet.
der kan ved denne vurdering bl.a. lægges vægt på, om dødsfaldet er forvoldt på en sær-
lig brutal og/eller krænkende måde, f.eks. at ofret har været udsat for omfattende vold
eller seksuelle overgreb inden døden eller er død på en særlig pinefuld måde. der kan
også lægges vægt på, om de efterladte har været til stede, da ofret blev dræbt, eller er
kommet til stede umiddelbart efter. hvis skadevolderens adfærd har været af særlig
grov karakter og f.eks. må betegnes som grov hensynsløshed, kan dette i sig selv tale
for, at der tilkendes de efterladte en godtgørelse.
den foreslåede godtgørelsesregel forudsættes navnlig anvendt i tilfælde, hvor dødsfal-
det er forvoldt under omstændigheder, der samtidig indebærer en overtrædelse af straf-
felovens regler om beskyttelse af menneskers liv og legeme, f.eks. straffelovens § 246
                                               - 7 -
      (grov vold, der har medført døden) eller § 252 (bl.a. fremkaldelse af nærliggende fare
      for nogens liv eller førlighed).
      forudsat at der konkret er tale om grov uagtsomhed i relation til dødens indtræden, tæn-
      kes den foreslåede godtgørelsesregel f.eks. anvendt i tilfælde, hvor ofret har været udsat
      for grov vold i et sådant omfang og/eller af en sådan karakter, at han eller hun afgår ved
      døden, eller hvor en bilist under hasarderet og hensynsløs kørsel omfattet af straffelo-
      vens § 252 forvolder en medtrafikants død.
      det bemærkes, at der vil være en række tilfælde, hvor skadevolderen vil kunne blive
      dømt for overtrædelse af straffelovens § 241 om uagtsomt manddrab, som ikke vil være
      omfattet af den foreslåede godtgørelsesregel. dette hænger bl.a. sammen med, at straf-
      felovens § 241 ikke er begrænset til dødsfald forvoldt ved grov uagtsomhed, men også
      omfatter dødsfald forvoldt ved simpel uagtsomhed.”
højesterets begrundelse og resultat
problemstilling
det fremgår af erstatningsansvarslovens § 26 a, stk. 1, at den, der forsætligt eller ved grov
uagtsomhed forvolder en andens død, kan pålægges at betale en godtgørelse til efterlevende,
der stod den afdøde særlig nær. ved vurderingen af, om der skal betales en godtgørelse, skal
der efter § 26 a, stk. 2, lægges særlig vægt på karakteren af skadevolderens handling og på
den lidelse eller krænkelse, som må antages at være påført den eller de efterlevende.
t var den 7. juli 2005 fører af en bil og forårsagede sammenstød med en anden bil. ved sam-
menstødet mistede m og hendes mor k livet. sagen for højesteret angår, om a, der var ms
ægtefælle, og b og c, som er hendes børn, har krav på godtgørelse efter erstatningsansvarslo-
vens § 26 a fra ts ansvarsforsikringsselskab, f a/s.
parterne er enige om, at t ved grov uagtsomhed i erstatningsansvarslovens § 26 a, stk. 1’s
forstand forvoldte ms og ks død, at a, b og c – som nærtstående til m – hører til den person-
kreds, som kan tilkendes en godtgørelse, og at godtgørelsen i givet fald skal fastsættes til
50.000 kr. til hver af dem.
                                               - 8 -
betingelserne for godtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26 a
tilkendelse af godtgørelse forudsætter efter forarbejderne til § 26 a, at dødsfaldet er forvoldt
ved forsæt eller grov uagtsomhed under sådanne særlige omstændigheder, at det i almindelig-
hed må forventes at påføre de efterladte ekstraordinær lidelse eller krænkelse ud over, hvad
dødsfaldet i sig selv påfører nærtstående af sorg og afsavn, jf. herved højesterets dom af 4.
maj 2009 (gengivet i ufr 2009 s. 2079). der er tale om en generel vurdering af dødsfaldets
”egnethed” til at medføre en sådan ekstraordinær belastning af de efterladte og ikke en kon-
kret vurdering af, i hvilket omfang dette rent faktisk har været tilfældet.
det fremgår af forarbejderne, at der skal foretages en helhedsvurdering, og at der ved vurde-
ringen kan lægges vægt på, om de efterladte har været til stede, da ofret blev dræbt, eller er
kommet til stede umiddelbart efter. der kan endvidere lægges vægt på, om skadevolderens
adfærd har været af særlig grov karakter og f.eks. må betegnes som grov hensynsløshed. i
forarbejderne nævnes som et eksempel den situation, hvor en bilist under hasarderet og hen-
synsløs kørsel omfattet af straffelovens § 252 (der bl.a. omfatter forsætlig fremkaldelse af
nærliggende fare for nogens liv eller førlighed) forvolder en medtrafikants død ved grov uagt-
somhed.
et dødsfald forvoldt ved grov uagtsomhed under særligt hensynsløs kørsel som nævnt i straf-
felovens § 241, 2. pkt., er efter højesterets opfattelse i almindelighed egnet til at påføre de
efterladte en ekstraordinær følelsesmæssig belastning, således at der i disse tilfælde som ud-
gangspunkt vil være grundlag for at pålægge skadevolderen at betale en godtgørelse efter er-
statningsansvarslovens § 26 a.
der er mange former for og grader af spirituskørsel. det forhold, at et dødsfald er forvoldt ved
grov uagtsomhed i forbindelse med spirituskørsel, indebærer ikke i sig selv, at kørslen i rela-
tion til den følelsesmæssige belastning af de efterladte må sidestilles med kørsel på særlig
hensynsløs måde, jf. herved højesterets dom af 27. august 2007 (gengivet i ufr 2007 s.
2861). dette gælder, selv om uagtsomt manddrab i forbindelse med såvel spirituskørsel som
særligt hensynsløs kørsel anses for en særligt skærpende omstændighed efter straffelovens §
241, 2. pkt.
                                                - 9 -
vurdering af den foreliggende sag
ulykken skete som nævnt den 7. juli 2005 kl. ca. 15.55, hvor t kom kørende med en trailer.
føret var tørt, og vejbelægningen var jævn og hel. ved kørsel ind i et vejsving mistede han
herredømmet over bilen og kørte over i vejens modsatte kørebane, hvor der skete frontalt
sammenstød med en personbil, der blev ført af m med k som forsædepassager. m døde på
stedet, mens k døde af sine kvæstelser senere samme dag.
t havde forud for og under kørslen indtaget spiritus, således at alkoholkoncentrationen i blo-
det under eller efter kørslen var mindst 1,02 promille. han erkendte under straffesagen mod
ham, at han havde kørt med 80-85 km/t, dvs. med en hastighed, der var højere end den tilladte
på 70 km/t. ved vestre landsrets dom af 24. januar 2007 blev han idømt 1 år og 6 måneders
fængsel. landsretten fandt, at ts kørsel ikke i sig selv kunne karakteriseres som særlig hen-
synsløs, men han blev fundet skyldig i uagtsomt manddrab under særligt skærpende omstæn-
digheder, jf. straffelovens § 241, 2. pkt., idet dødsfaldene var forvoldt i forbindelse med spi-
rituskørsel.
der er under nærværende sag ikke fremkommet oplysninger, der giver grundlag for en anden
vurdering af den hastighed, t kørte med, end den, som er lagt til grund under straffesagen.
t er som nævnt ikke dømt for at have kørt på en særlig hensynsløs måde, og der foreligger
ikke i øvrigt forhold, som indebærer, at m døde under sådanne særlige omstændigheder, at
dødsfaldet i almindelighed må forventes at påføre de efterladte en ekstraordinær følelsesmæs-
sig belastning ud over, hvad et pludseligt dødsfald i trafikken i sig selv påfører nærtstående af
sorg og afsavn. ts spirituskørsel kan i relation til den følelsesmæssige belastning af de efter-
ladte hverken efter sin form eller grad sidestilles med kørsel på særlig hensynsløs måde.
højesteret stadfæster herefter dommen.
sagsomkostningerne for højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med 60.000 kr. og
udgift til supplerende erklæring fra rekon da med 11.250 kr., i alt 71.250 kr.
                                      thi kendes for ret:
                                              - 10 -
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 71.250 kr. til f a/s.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
