                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 28. november 2011
sag 294/2009
(1. afdeling)
københavns kommune
(advokat anders valentiner-branth)
mod
elinstallatør jørgen holst aps
(advokat emil baumann geist)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 23. afdeling den 28. oktober 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, asbjørn jensen, jytte scharling, jens
peter christensen og oliver talevski.
påstande m.v.
appellanten, københavns kommune, har gentaget påstanden om afvisning, subsidiært frifin-
delse.
indstævnte, elinstallatør jørgen holst aps, har påstået stadfæstelse.
elinstallatør jørgen holst aps har endvidere nedlagt påstand om, at københavns kommune
skal anerkende, at indførelsen af et standsningsforbud i rosengården, københavn k, vil ud-
gøre et ekspropriativt indgreb over for selskabet.
københavns kommune har heroverfor påstået frifindelse.
sagen drejer sig om, hvorvidt elinstallatør jørgen holst aps har søgsmålskompetence til at få
prøvet gyldigheden af københavns kommunes afgørelse fra 2007 om etablering af et stands-
ningsforbud i gågaden rosengården i københavn, hvorfra selskabet driver sin virksomhed.
sagen angår endvidere spørgsmålet, om standsningsforbuddet var ugyldigt som følge af en
                                                - 2 -
række påberåbte mangler, herunder at selskabet ikke blev hørt som part, inden kommunen
indførte et standsningsforbud. for højesteret angår sagen yderligere, om indførelsen af et
standsningsforbud i rosengården udgør ekspropriation i forhold til selskabet.
anbringender
københavns kommune har med hensyn til påstanden om afvisning gentaget, at selskabet ikke
har søgsmålskompetence, fordi selskabet ikke har fornøden retlig interesse i at få prøvet
standsningsforbuddets gyldighed.
kommunen har med hensyn til den subsidiære påstand om frifindelse gentaget, at selskabet
ikke var part i sagen om etablering af et standsningsforbud, og at afgørelsen ikke var i strid
med proportionalitetsprincippet. kommunen har videre anført, at afgørelsen udelukkende var
båret af saglige hensyn. kommunen har endelig anført, at eventuelle sagsbehandlingsfejl m.v.
ikke havde nogen væsentlig betydning for afgørelsen om standsningsforbud.
kommunen har i relation til selskabets påstand om ekspropriation anført, at indførelsen af et
standsningsforbud ikke udgør et ekspropriativt indgreb i forhold til selskabet, men har karak-
ter af erstatningsfri regulering. en standsningsforbudszone udgør en generel regulering, hvis
sigte alene er at regulere objektivt bestemte situationer (standsninger i et givet tidsrum), og
som alene rammer en abstrakt personkreds (samtlige bilister, der færdes i rosengården). det
er en forudsætning for at fastslå, at standsningsforbudszonen i rosengården helt ekstraordi-
nært udgør et ekspropriativt indgreb over for selskabet, at selskabet godtgør, at standsnings-
forbuddet til trods for dets generelle karakter ud fra en samlet vurdering rammer selskabet på
en sådan måde, at dette hjemler et grundlovsmæssigt krav på erstatning. denne bevisbyrde
har selskabet ikke løftet, og selskabets manglende opfyldelse af de fremsatte opfordringer til
at dokumentere, på hvilken måde indførelsen af den tidsbegrænsede standsningsforbudszone
har gjort indgreb i selskabets rettigheder, skal tillægges processuel skadevirkning. da der i
denne sag ikke er indført et egentligt kørselsforbud, men alene et tidsbegrænset standsnings-
forbud, kan principperne i vejlovens § 69 ikke føre til, at der foreligger ekspropriation, såle-
des som selskabet gør gældende.
elinstallatør jørgen holst aps har i relation til københavns kommunes påstand om afvisning
gentaget, at selskabet har retlig interesse i at få prøvet gyldigheden af kommunens afgørelse
om standsningsforbud.
                                                 - 3 -
for så vidt angår kommunens påstand om frifindelse har selskabet gentaget, at det var part i
sagen om indførelsen af et standsningsforbud og skulle have været hørt. i øvrigt var afgørel-
sen uproportional. selskabet har yderligere anført, at kommunens afgørelse var udtryk for
magtfordrejning, og at den byggede på usaglige kriterier, idet standsningsforbuddet blev ind-
ført for at varetage særinteresser hos en række erhvervsdrivende i rosengården.
selskabet har til støtte for påstanden om ekspropriation anført, at et standsningsforbud har
direkte, væsentlig og individuel betydning for selskabet. forbuddet indebærer en væsentlig
forringelse af selskabets fornødne vejadgang. selskabet har i den forbindelse henvist til, at der
efter vejlovens § 69, stk. 2, skal betales erstatning, hvis anlæggelse af en ny offentlig vej eller
ombygning af en eksisterende vej medfører, at der ikke længere er fornøden vejadgang til en
ejendom. efter praksis finder bestemmelsen i vejlovens § 69 analog anvendelse i situationer,
hvor en beslutning efter færdselslovens bestemmelser om regulering af trafikken betyder, at
en ejendom ikke længere har fornøden adgang, herunder ved etablering af gågader, hvor nød-
vendig kørsel til en ejendom afskæres eller begrænses. ved etablering af gågader påhviler det
vejmyndigheden så vidt muligt at sikre, at der fortsat er fornøden vejadgang fra ejendomme
langs gågaden til offentlig vej, og en ejer af en ejendom har krav på erstatning, såfremt det
ikke er muligt for vejmyndigheden at etablere fornøden vejadgang.
supplerende sagsfremstilling
i en e-mail af 16. oktober 2007 fra leif henriksen, københavns kommune, til steen per byr-
gesen, københavns politi, hedder det bl.a.:
       ”…
       vi har fået en henvendelse fra de fleste forretninger i rosengården, som ønsker at vi
       hjælper dem, da der ofte parkeres i gågaden af lastbiler og erhvervskøretøjer. mange
       parkerer netop her, da der er standsningsforbudszone på kultorvet. jeg foreslår derfor at
       denne standsningsforbudszone udvides til også at gælde i rosengården. den skal så
       gælde i samme tidsrum nemlig kl. 11 – 17 og lørdag kl. 11 – 13.
       jeg skal bede om jeres holdning til dette. se i øvrigt medsendte skitse og foto af det ek-
       sisterende skilt på kultorvet.
       …”
i steen per byrgesens svar ved e-mail af 18. oktober 2007 hedder det bl.a.:
       ”…
       jeg har modtaget din mail vedrørende udvidelse af standsningsforbudszonen ved kul-
       torvet til at omfatte rosengården.
       jeg har besigtiget stedet, og fra politiets side er der intet til hinder for dette.
                                                - 4 -
      …”
efter landsrettens dom, som københavns kommune ankede til højesteret, genoptog kommu-
nen sagen om standsningsforbud og foretog ved brev af 24. november 2009 partshøring af
selskabet. i brevet anførte kommunen, at det efter kommunens vurdering var usikkert, om
selskabet havde den fornødne interesse i sagen til at være part i forvaltningslovens forstand,
men kommunen valgte for en god ordens skyld alligevel at partshøre selskabet.
efter modtagelsen af et høringssvar fra selskabet traf københavns kommune ved brev af 28.
januar 2010 en ny afgørelse om etablering af tidsbegrænset standsningsforbudszone i rosen-
gården. det hedder i afgørelsen bl.a.:
      ”…
      kommunen har – efter forudgående indhentelse af politiets samtykke – besluttet at ind-
      føre en tidsbegrænset standsningsforbudszone i rosengården gældende mellem kl. 11-
      17 på hverdage.
      grundlaget for kommunens afgørelse
      kommunen har ved afgørelsen lagt vægt på følgende almene hensyn:
      -        sikring af at gågaden fungerer som et attraktivt byrum af høj kvalitet med gode
               udfoldelsesmuligheder for de mange mennesker, der ønsker at benytte gågaden
               efter dens formål.
      -        sikring af et attraktivt og så vidt muligt bilfrit miljø i gaden, der giver mulighed
               for optimal udfoldelse for de mennesker, der vælger at bruge byen, herunder
               mulighed for at skabe liv gennem etablering af muligheder for udeservering mv.
      -        opfyldelsen af den samlede strategi for middelalderbyens byliv, som køben-
               havns borgerrepræsentation har vedtaget.
      at disse almene hensyn har stor vægt ved etableringen af attraktive byrum er veldoku-
      menteret ikke alene ved kommunens mangeårige erfaringer men også ved uafhængig
      forskning.
      …
      den trufne beslutning i forhold til rosengården er således et led i kommunen overord-
      nede strategi, og det er kommunens vurdering, at afgørelsen er fuldt tilstrækkeligt be-
      grundet i de ovenfor beskrevne vægtige almene hensyn, herunder i forhold tilat skabe et
      attraktivt og i videst muligt omfang bilfrit byrum.
      henset til de bemærkninger herom, som er anført i dit brev af 7. december 2009, skal
      det for god ordens skyld understreges, at det er de ovenfor anførte almene hensyn, der –
      som det også var tilfældet i forhold til den tidligere beslutning om at etablere en stands-
      ningsforbudszone i rosengården – har betydning for kommunens vurdering af, at der er
      det fornødne behov for etableringen af en tidsbegrænset standsningsforbudszone i ro-
      sengården.
                                          - 5 -
hensyn, der ikke er af almen karakter, herunder hensynet til at fremme enkelte er-
hvervsdrivendes særinteresser, har således ikke indgået i kommunens overvejelser. va-
retagelsen af sidstnævnte hensyn vil i øvrigt ikke lovligt kunne finde sted med hjemmel
i færdselslovens § 92. ved anvendelsen af færdselslovens § 92 er kommunen afskåret
fra at lægge vægt på andet end almene hensyn ved reguleringen af færdselsforholdene,
herunder parkeringsforholdene, på de offentlige veje, medmindre der undtagelsesvist er
etableret et særligt hjemmelsgrundlag, som tilfældet f.eks. er i forhold til reservation af
invalideparkeringspladser til bestemte borgere/køretøjer. kommunen kan således ikke
lovligt etablere et generelt tidsbegrænset standsningsforbud på en offentlig vej f.eks.
alene på grund af et særligt hensyn til en enkelt beboer eller en enkelt erhvervsdrivende.
for så vidt angår det anførte om, at den eksisterende gågadeskiltning vil kunne blive
suppleret af konkrete parkeringsforbudstavler, hvilket efter din vurdering ville have
samme effekt som en tidsbegrænset standsningsforbudszone, kan kommunen oplyse, at
bilister med køretøj må forventes at have kendskab til betydningen af de enkelte færd-
selstavler, herunder at en gågadezonetavle i sig selv indeholder et parkeringsforbud
undtagen i afmærkede felter. da der herudover er en formodning mod, at der opsættes
færdselstavler uden en selvstændig betydning, vil sådanne konkrete tavler kunne forvir-
re bilister i forhold til, om forbuddet starter ved denne tavle, og sådanne tavler vil derfor
kunne være vildledende idet det kunne forlede bilister til at tro at parkering er tilladt
hvor p-forbudstavlen ikke er opsat. der er et forbud mod indførelsen af sådan vildle-
dende afmærkning, jf. forudsætningsvist det anførte i færdselslovens § 99 og § 7 i be-
kendtgørelse om anvendelse af vejafmærkning. det anførte om supplerende afmærkning
vil derfor ikke kunne føre til et andet resultat.
kommunen har derfor også af denne grund i forhold til denne afgørelse alene lagt vægt
på de ovennævnte almene hensyn til sikring af et attraktivt byrum m.v.
det er derfor i det hele taget kommunens vurdering, at der er et sådant behov for den
pågældende tidsbegrænsede standsningsforbudszone, at det er tilstrækkeligt nødvendigt
at etablere en sådan zone allerede nu.
standsningsforbudszonens tidsmæssige udstrækning
ved fastlæggelsen af, hvilket nærmere tidsrum standsningsforbudszonen skal gælde i,
har kommunen på den ene side inddraget hensynet til at mindske de begrænsede gener,
som standsningsforbudszonen vil kunne medføre for gadens erhvervsdrivende og bebo-
ere og på den anden side varetagelsen af forbudszonens generelle sigte om at sikre et
attraktivt byrum, herunder et bilfrit miljø m.v.
rosengården er omgivet af en række gårdgader, herunder f.eks. kultorvet, hvor der alle-
rede var etableret en tidsbegrænset standsningsforbudszone i tidsrummet mellem klok-
ken 11 og 17. det er almindeligt anerkendt, at en ensartet regulering af de samme for-
hold øger bilisternes mulighed for at kende og forstå de indførte forbud m.v. såfremt
kommunen opererede med to forskellige tidszoner i et sammenhængende geografisk
område, ville dette kunne give anledning til meget tvivl, og endda til at enkelte bilister
ville kunne blive vildledt. også hensynet til at opnå en ensartet regulering af det sam-
lede område har indgået ved kommunens vurdering i forhold til den tidsmæssige ud-
strækning af standsningsforbudszonen.
det er under alle omstændigheder kommunen opfattelse, at det ved beslutningen om at
begrænse standsningsforbudszonen til kun at finde anvendelse i tidsrummet mellem
klokken 11 og 17, er blevet sikret, at forbudszonen ikke udstrækkes videre end formålet
tilsiger og berettiger.
                                          - 6 -
…
forbudszonens mulige ekspropriative karakter
kommunen har i forbindelse med sagens afgørelse overvejet, om det må antages, at ind-
førelsen af standsningsforbudszonen helt undtagelsesvis vil indebære begrænsninger for
din virksomhedsudøvelse i rosengården af en så intensiv karakter, at indførelsen af for-
budszonen konkret opnår ekspropriativ karakter.
det er kommunen vurdering, at dette ikke kan antages at være tilfældet.
kommunen har lagt vægt på, at de offentlige veje har karakter af infrastrukturarealer,
hvor der gælder en allemandsret. enkeltpersoner har som udgangspunkt ikke adgang til
at opnå særrettigheder over sådanne arealer.
dette er f.eks. udtrykkeligt fremhævet i vejlovens § 88, stk. 2, hvorefter der ikke kan
vindes hævd over offentlige veje. samme tankegang ligger bag bestemmelsen i § 90,
stk. 7, hvorefter en nedlæggelse af en offentlig vej ikke kan begrunde et erstatningskrav
mod kommunen.
hertil kommer, at dansk rets udgangspunkt er, at bilisterne skal parkere deres køretøj
inde på egen ejendom, jf. det anførte i udstykningsloven, byggeloven og vejloven her-
om. du har således ikke som erhvervsdrivende i rosengården en retsbeskyttet adgang
til ubegrænset at kunne parkere eller foretage af- og pålæsninger på offentlig vej i
umiddelbar tilknytning til din virksomheds domicil.
det helt klare udgangspunkt er, at en generel regulering i form af en tidsbegrænset
standsningsforbudszone ikke har karakter af et ekspropriativt indgreb, og derfor allerede
af denne grund ikke berettiger til en erstatning.
det kræver således meget stærke konkrete grunde i netop det foreliggende tilfælde, hvis
der helt undtagelsesvist skulle være tale om et ekspropriativt indgreb her.
det er kommunen opfattelse at der ikke i den konkrete situation foreligger sådanne
grunde, idet kommunen herved har lagt vægt på følgende:
-        at der i rosengården blev indført gågade, herunder et parkeringsforbud, delvist
         i 1975 og helt i 1978,
-        at du først erhvervede din virksomhed i 1985, hvorfor du således ved erhvervel-
         sen var bekendt med det eksisterende parkeringsforbud.
-        at det er alene er stramningen af reguleringen fra et parkeringsforbud til en tids-
         begrænset standsningsforbudszone, der kan være af betydning ved vurderingen
         af, om der er tale om et ekspropriativt indgreb, hvilket begrænser virkningen og
         intensiteten af indgrebet betydeligt.
-        at indgrebet er tidsbegrænset til perioden mellem klokken 11 og 17, hvorfor det
         i hvert til en vis grad er muligt at planlægge af- og pålæsning mv. til andre peri-
         oder. der kan herved også henvises til din forklaring til landsretten om, at der
         gennemsnitligt er under 10 akutopgaver om ugen, hvilket begrænser virkningen
         og intensiteten af indgrebet betydeligt.
                                                - 7 -
      -       at der er alternative parkeringspladser i området, selv om der kan være længere
              at gå. der kan herved henvises til, at der i mange ejendommen i københavn ikke
              er elevator, og at det i disse situationer er muligt for dine ansatte f.eks. at bære
              materialet fra vognen til 5. sal, når de er ude hos kunden, hvorfor det normalt
              også må være muligt for dine ansatte at bære materialet fra forretningen til f.eks.
              peter huitfeldtsgade eller fiolstræde.
      -       at du i din forklaring for landsretten oplyste, at virksomheden selvfølgelig har
              kunnet mærke krisen, men at der ikke herudover er sket den store ændring siden
              2007, hvorfor standsningsforbudszonen indførelse ultimo 2007 ikke i sig selv
              kan have haft den store betydning for omfanget af din virksomhed, hvilket be-
              grænser virkningen og intensiteten af indgrebet betydeligt.
      -       at du ikke herudover ses at have fremført konkrete oplysninger m.v., der kan
              underbygge en antagelse om, at indførelsen af et generelt og tidsbegrænset
              standsningsforbud i rosengården rammer dig på en måde, som må betragtes
              som atypisk og uforholdsmæssigt hårdt for et standsningsforbud.
      ved vurderingen af dette spørgsmål har kommunen endvidere lagt vægt på, at etablerin-
      gen af en standsningsforbudszone i medfør af færdselslovens § 92, har karakter af en
      generel regulering, hvis sigte alene er at regulere objektivt bestemte situationer (stands-
      ninger i et givet tidsrum), og som alene rammer generelt (samtlige bilister der færdes i
      rosengården).
      …
      proportionalitet
      det følger af ovenstående, at der er særdeles gode grunde til at indføre den pågældende
      tidsbegrænsede standsningsforbudszone, og at der ikke er meget tungtvejende grunde,
      der taler imod denne beslutning.
      det er på denne baggrund kommunens vurdering, at det ikke strider mod proportionali-
      tetsprincippet at træffe denne afgørelse.
      …”
i en udtalelse af 28. maj 2010 fra steen per byrgesen, københavns politi, hedder det bl.a.:
      ”…
      i denne sag som i alle andre vejsager, blev der startet en sag op i medfør af færdselslo-
      vens § 92, stk. 1, idet vejbestyrelsen for en offentlig vej med samtykke fra politiet kan
      træffe færdselsmæssige bestemmelser, som indvirker på vejens udnyttelse eller indret-
      ning.
      der blev i sagens anledning besigtiget i rosengården, der er udlagt som gågade. vej-
      myndighedens skitseforslag blev gennemgået, og den blev fundet i overensstemmelse
      med bekendtgørelse om anvendelse af vejafmærkning, således at overtrædelse af den
      opsatte skiltning og afmærkning kunne retshåndhæves.
      på den baggrund og for at forhindre ulovlig standsning eller parkering i rosengården
      meddelte vi i e-mail den 18. oktober 2007 politiets samtykke til den ønskede udvidelse
      af standsningsforbudszonen.
                                              - 8 -
      den 30. oktober 2007 fremsendte center for trafik en arbejdsrekvisition samt en af-
      mærkningsplan for tavlerne i rosengården.
      efterfølgende blev opsætningen af tavlerne færdigmeldt fra center for trafik, og vej-
      sektionen besigtigede på stedet den 18. januar 2008, hvor det blev konstateret, at tav-
      lerne var opstillet som aftalt.
      …”
områdechef steffen rasmussen fra københavns kommune har i en udtalelse af 18. juni 2010
anført bl.a.:
      ”…
      kommunen har et større antal gågader og pladser, hvor et væsentligt formål er at
      fremme et levende byliv og bymiljø.
      gågaderne er reserveret for gående, og det er forbudt at parkere i gågaderne. i en række
      tilfælde har parkeringsforbuddet imidlertid ikke været tilstrækkeligt til at sikre den al-
      mene formål – at fremme et levende byliv og bymiljø
      når kommunen for eksempel efter en konkret trafikal vurdering konstaterer, at der par-
      keres ulovligt i en gågade, og hvis ikke pålagte afgifter afhjælper dette over en periode,
      kan kommunen skærpe restriktionen og indføre standsningsforbud.
      det gælder blandt andet kultorvet og købmagergade.
      på kultorvet og i købmagergade har kommunen tidligere etableret standsningsforbuds-
      zoner kl. 11-17 på hverdage og kl. 11-13 på lørdage. rosengården ligger op imod kul-
      torvet og da kommunen efter besigtigelse og skærpet parkeringskontrol fandt at gågaden
      ikke levede op til det almene formål om at fremme byliv og bymiljø, udvidede vi
      standsningsforbudszonen til at omfatte rosengården. herved etablerede vi ensartede
      forhold begge steder.
      tilsvarende er der etableret tidsbegrænsede standsnings-forbudszoner kl. 11-04 på
      hverdage og kl. 11-04 på lørdage i f.eks. nyhavn mellem toldbodgade og bredgade i
      den side, hvor der foregår udeservering, og i blågårdsgade – også her grundet udeserve-
      ring.
      …”
færdselsloven
i færdselslovens § 92, stk. 1, hedder det under overskriften ”færdselsindskrænkninger” bl.a.:
      ”§ 92. vejbestyrelsen for en offentlig vej kan med samtykke fra politiet træffe færdsels-
      mæssige bestemmelser, som indvirker på vejens udnyttelse eller indretning. … der kan
      bl.a. træffes bestemmelse om
      1) parkering og standsning,
      2) etablering af fodgængerfelter og
      3) forbud mod visse færdselsarter, herunder med henblik på etablering af gågader.”
                                                - 9 -
bestemmelsen fik sin nuværende formulering ved lov nr. 292 af 28. april 2000 om ændring af
bl.a. færdselsloven. i bemærkningerne til det lovforslag, som bestemmelsen er baseret på,
hedder det bl.a. (l 156, folketingstidende 1999-2000, tillæg a, s. 4202):
       ”…
       ved forslagets § 1, nr. 11, foreslås det med bestemmelserne § 92 og § 92 a at ændre
       kompetencen til at træffe færdselsmæssige bestemmelser på offentlige veje og på pri-
       vate fællesveje i byerne, således at vejbestyrelsen fremover med enkelte undtagelser
       træffer afgørelse med samtykke fra politiet. efter de nugældende regler er det politiet,
       der med samtykke fra vejbestyrelserne eller vejmyndighederne, træffer sådanne færd-
       selsmæssige bestemmelser.
          de foreslåede bestemmelser er i overensstemmelse med regeringsgrundlaget af marts
       1998, hvori er anført, at der skal tilvejebringes lovgivningsmæssig mulighed for, at
       kommuner kan foretage trafikreguleringer. derudover har regeringen i en række tilfælde
       tilskyndet kommuner til at tage færdselssikkerhed på dagsordenen, herunder at udarbej-
       de egentlige trafikhandlingsplaner.
          det er regeringens vurdering, at der ved at give kommuner og amtskommuner mulig-
       hed for at foretage færdselsregulerende foranstaltninger, således at trafikhandlingsplaner
       og øvrig kommunal planlægning fremover i videre omfang kan gennemføres som en
       helhed, sikres en styrkelse af det lokale trafikpolitiske arbejde. det er ligeledes regerin-
       gens vurdering, at der for at styrke dette arbejde må ske en reel overførelse af kompe-
       tence, således at ansvaret for de færdselsregulerende foranstaltninger i forbindelse med
       trafikhandlingsplaner m.v. overgår til kommuner og amtskommuner.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
spørgsmålet om søgsmålskompetence
københavns kommune, teknik- og miljøforvaltningen, traf i slutningen af 2007 i henhold til
færdselslovens § 92, stk. 1, en afgørelse, der bl.a. indebar, at standsning på hverdage mellem
kl. 11 og 17 var forbudt i gågaden rosengården i københavn. elinstallatør jørgen holst aps
drev virksomhed fra adressen rosengården 8, hvor selskabet havde butik, kontor og lager. det
må efter torben meilvangs forklaring lægges til grund, at selskabets ansatte i løbet af en ar-
bejdsdag jævnligt standsede i rosengården for bl.a. at hente materialer og værktøj. højesteret
finder på denne baggrund, at selskabet blev så konkret berørt af standsningsforbuddet, at sel-
skabet har retlig interesse i at få prøvet gyldigheden heraf. københavns kommunes påstand
om afvisning kan derfor ikke tages til følge.
spørgsmålet om gyldigheden af kommunens afgørelse fra 2007 om standsningsforbud
københavns kommunes sag om standsningsforbud blev indledt på baggrund af henvendelser
fra en anden erhvervsdrivende i rosengården, hvori der blev klaget over, at elinstallatør jør-
gen holst aps overtrådte det eksisterende parkeringsforbud. efter besigtigelse af forholdene
undlod kommunen at indføre et standsningsforbud. herefter kom der en henstilling fra alle er-
                                               - 10 -
hvervsdrivende i rosengården bortset fra selskabet om indførelse af et standsningsforbud i
rosengården. kommunen genoptog sagen og traf – efter at have indhentet samtykke fra po-
litiet – afgørelse om at indføre et standsningsforbud.
henset til baggrunden for, at kommunen genoptog sagen, og efter det ovenfor anførte om sel-
skabets brug af muligheden for at standse i rosengården finder højesteret, at selskabet på
trods af standsningsforbuddets generelle karakter måtte anses for at være så væsentligt og in-
dividuelt berørt heraf, at selskabet skulle tillægges partsstatus. af henvendelserne fra de andre
erhvervsdrivende i rosengården måtte kommunen forstå, at selskabets virksomhed adskilte
sig fra den almindelige butiksvirksomhed i gaden med hensyn til interessen i kortvarige
standsninger. selskabet burde derfor have været partshørt, inden kommunen traf afgørelse om
indførelse af standsningsforbuddet, jf. herved forvaltningslovens § 19, stk. 1.
efter bevisførelsen for højesteret findes det godtgjort, at kommunens afgørelse fra 2007 var
båret af hensynet til færdselsforholdene og udviklingen af byliv og bymiljø i området. disse
forhold er saglige hensyn, som kommunen kan lægge vægt på ved afgørelser efter færdselslo-
vens § 92, stk. 1. den omstændighed, at et standsningsforbud tillige var i en række erhvervs-
drivendes interesse, indebærer ikke, at afgørelsen er udtryk for magtfordrejning eller i øvrigt
usaglig. der er ikke under sagen fremkommet noget, som giver højesteret grundlag for at
tilsidesætte kommunens vurdering, hvorefter ulemperne ved standsningsforbuddet ikke stod i
misforhold til de hensyn, som kommunen kunne varetage. afgørelsen var derfor ikke i strid
med proportionalitetsprincippet.
kommunens afgørelse om standsningsforbud fra 2007 var således ikke ugyldig som følge af
magtfordrejning, inddragelse af usaglige kriterier eller manglende proportionalitet.
højesteret finder det tilstrækkeligt godtgjort, at der ikke ved partshøring af selskabet, inden
der blev truffet afgørelse om standsningsforbud, ville være fremkommet noget, som kunne
føre til en anden afgørelse. der er derfor heller ikke grundlag for at fastslå, at afgørelsen om
standsningsforbud var ugyldig som følge af manglende partshøring af selskabet.
ekspropriationsspørgsmålet
rosengården er en gågade i indre by i københavn, og parkering i rosengården har været for-
budt siden 1978. indførelsen af et tidsbegrænset standsningsforbud som sket i afgørelsen fra
2007 var et led i den trafikale udvikling i området, og denne afgørelse må som udgangspunkt
anses for en erstatningsfri regulering. det oplyste om standsningsforbuddets betydning for
                                               - 11 -
selskabets drift giver ikke grundlag for at fravige dette udgangspunkt og fastslå, at afgørelsen
udgjorde ekspropriation i forhold til selskabet, jf. grundlovens § 73.
efter det anførte tages københavns kommunes påstand om frifindelse til følge.
efter sagens baggrund og forløb finder højesteret, at ingen af parterne skal betale sagsom-
kostninger for landsret eller højesteret til den anden part.
                                     thi kendes for ret:
københavns kommune frifindes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til den anden part.
