                                            dom
afsagt den 16. oktober 2014 af østre landsrets 21. afdeling
(landsdommerne taber rasmussen, michael kistrup og julie skat rørdam (kst.)).
21. afd. nr. b-413-13:
invidan aps
(advokat ingrid brix jensen)
mod
natur- og miljøklagenævnet
(kammeradvokaten v/advokat britta moll bown)
denne sag angår forståelsen af ejendomsbegrebet i planlovens § 36. hovedspørgsmålet er, om
natur- og miljøklagenævnet har anvendt loven korrekt og med rette har fastslået, at nogle
allerede opførte driftsbygninger ikke kunne bevares uden en landzonetilladelse efter § 35.
endvidere angår sagen, om natur- og klagenævnet med rette har fastslået, at der ikke var
pligt til genbehandling af et kommunalt nedrivningspåbud vedrørende blandt andet en lade,
der skulle fjernes ifølge et vilkår i en landzonetilladelse efter § 35 til opførelse af nye
driftsbygninger.
sagen er anlagt den 20. august 2012 ved retten i helsingør og ved kendelse af 29. januar
2013 henvist til østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
påstande
sagsøgeren, invidan aps (invidan), har nedlagt følgende påstande:
                                                - 2 -
1. vedrørende lovliggørelse af driftsbygninger (tilbygning til ridehal samt opførelse af
staklade og varmecentral)
principalt
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøgtes afgørelse af 21. februar 2012 (j. nr. nmk-33-
00731) er ugyldig.
subsidiært
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøgtes afgørelse af 21. februar 2012 (j. nr. nmk-33-
00731) er ugyldig, og sagen hjemvises fornyet behandling.
2. vedrørende den grønne lade
sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøgtes afgørelse af 30. marts 2012 (j.nr. nmk-33-
00515) er ugyldig, og sagen hjemvises til fornyet behandling.
over for begge påstande har sagsøgte, natur- og miljøklagenævnet, påstået frifindelse.
sagsfremstilling
i 1997-98 købte invidan landbrugsejendommene jagtgården og den nord herfor beliggende
skærbækgård med henblik på at etablere et stutteri. de to ejendomme grænsede op til hin-
anden og havde et areal på henholdsvis ca. 12 ha og ca. 8 ha, i alt ca. 20 ha.
invidan ansøgte frederiksborg amt om tilladelse til at opføre nye bygninger på jagtgården til
brug for stutteriet, i alt ca. 4.100 m2, men fik afslag og klagede til naturklagenævnet, som
foretog høring af strukturdirektoratet. i svaret af 3. februar 2000 udtalte direktoratet:
      ”…
      til stutteridrift vil en ridehal indgå som en naturlig og nødvendig del af driften, og
      det vil således ikke umiddelbart være i strid med landbrugslovens regler at opføre
      en ridehal på ejendommen.
                                               - 3 -
       strukturdirektoratet finder imidlertid, at størrelsen af den samlede bygningsmasse,
       som projektet omfatter, taler imod, at det samlede bygningskompleks kan anses
       for at være erhvervsmæssigt nødvendigt for ejendommens drift som
       landbrugsejendom set i relation til afgrænsningen af, hvilket byggeri, der kan
       opføres på en landbrugsejendom uden tilladelse efter planloven.
       direktoratet har ved vurderingen taget hensyn til, at uanset, at der er tale om, at
       bygningerne opføres på en landbrugsejendom med et areal på ca. 12 ha, så ejer
       ansøgeren en anden tilgrænsende landbrugsejendom på ca. 8 ha, som i givet fald
       vil kunne sammenlægges med den ejendom, hvorpå bygningerne agtes opført.”
da naturklagenævnet stadfæstede amtets afslag, indgav invidan ansøgning om landzone-
tilladelse til et reduceret projekt på ca. 3.000 m2. projektet indebar opførelse af nye drifts-
bygninger samt et nyt stuehus på den nordligste del af jagtgården. bygningsmassen ville
herved blive placeret centralt på jorderne, når jagtgårdens og skærbækgårds jordtilliggender
sås som en enhed. den 29. marts 2000 meddelte amtet tilladelse i henhold til planlovens § 35
til dette projekt. denne tilladelse var bl.a. betinget af, at de eksisterende bygninger på
jagtgården blev nedrevet senest 6 måneder efter, at den første nye bygning var taget i brug.
disse bygninger, der var jagtgårdens hidtidige stuehus og driftsbygninger, var beliggende på
ejendommens sydlige del.
projektet blev derefter realiseret, og stutteriet blev etableret. invidan ændrede samtidig
gårdens navn fra jagtgården til stasevang.
i forbindelse med projektets gennemførelse blev de hidtidige bygninger nedrevet som fore-
skrevet i tilladelsen bortset fra ladebygningen (og et hønsehus/værksted), som fortsat eksi-
sterer i dag. ladebygningen, som parterne under sagen har betegnet som den grønne lade, er
genstand for invidans påstand 2.
i begyndelsen af 2001 ansøgte invidan om tilladelse til at udvide de bygninger, der var blevet
opført på stasevang i henhold til tilladelsen af 29. marts 2000. den ønskede udvidelse bestod
dels af en tilbygning på 631 m2 til ridehallen, dels af en varmecentral og staklade på 238 m2.
denne udvidelse er genstand for invidans påstand 1.
1. udvidelsen af driftsbygningerne – påstand 1
                                               - 4 -
hovedstadens udviklingsråd (hur) meddelte den 23. april 2001 landzonetilladelse efter
planlovens § 35 til udvidelsen.
denne tilladelse påklagede danmarks naturfredningsforening til naturklagenævnet. i den
anledning iværksatte nævnet høring af direktoratet for fødevareerhverv (tidligere struk-
turdirektoratet), som den 4. juli 2001 konstaterede, at det samlede byggeri efter udvidelsen
ville udgøre 3.777 m2, og herefter udtalte:
       ”…
       direktoratet finder, at der i relation til spørgsmålet om, hvorvidt den nu ansøgte
       bygningsmasse er erhvervsmæssig nødvendig for ejendommens drift som land-
       brugsejendom, ikke er væsentlig forskel mellem dette projekt og det tidligere
       projekt. det er derfor direktoratets opfattelse, at størrelse af den nu foreslåede
       samlede bygningsmasse også må anses for at tale imod, at det samlede byg-
       ningskompleks kan anses for at være erhvervsmæssigt nødvendig for ejen-
       dommens drift som landbrugsejendom set i relation til afgrænsningen af, hvilket
       byggeri, der kan opføres på en landbrugsejendom uden tilladelse efter planloven.”
naturklagenævnet tog stilling den 18. september 2001, og samtlige 12 medlemmer deltog i
afgørelsen. alle medlemmer var enige om, at det ansøgte krævede landzonetilladelse efter
planlovens § 35. 6 medlemmer, herunder formanden, fandt, at en sådan tilladelse ikke kunne
meddeles, hvorimod de øvrige 6 medlemmer stemte for at meddele tilladelsen. med
formandens stemme som afgørende blev udfaldet, at hur´s tilladelse blev ændret til et
afslag.
invidan indbragte nævnets afgørelse for domstolene.
sideløbende hermed opførte invidan omkring 2003 bygningsudvidelsen. dette skete bl.a. med
hørsholm kommunes byggetilladelse af 3. april 2003 i henhold til en ændring af lokalplanen,
som senere er blevet tilsidesat.
ved højesterets dom af 4. oktober 2007 (ufr 2008.129h), der stadfæstede østre landsrets
dom, blev naturklagenævnets afgørelse opretholdt.
                                              - 5 -
som følge heraf varslede hørsholm kommune den 26. november 2007 påbud om nedrivning
(fysisk lovliggørelse) af den opførte bygningsudvidelse. i et fornyet varsel af 3. juli 2008
anførte kommunen yderligere:
      ”… hørsholm kommune har således ikke mulighed for retligt at lovliggøre
      byggeriet.
      det kan imidlertid ikke på forhånd afvises, at der vil kunne gennemføres en
      mindre indgribende løsning end en fuldstændig nedrivning, idet det forudsættes, at
      løsningen tilfredsstiller naturklagenævnets synspunkter i afgørelsen af 18.
      september 2001.
      naturklagenævnet lagde vægt på følgende forhold i afslaget på at udvide stutte-
      riet:
  1. projektet er meget stort i forhold til det relativt begrænsede jordtilliggende på
      19,78 ha.
      ….
      ad 1) forholdet kan kun tilgodeses ved at ejendommen tillægges mere jord. det
      vil bero på deres muligheder og vilje hertil.
      …
      kommunalbestyrelsen behandlede på møde den 26. maj 2008 sagen og besluttede,
      at lovliggørelse kan ske ved en af følgende muligheder
  1. fysisk lovliggørelse som allerede varslet af kommunen eller
  2. ejer fremsender et konkret og realiserbart projekt til alternativ lovliggørelse.
      ”alternativ lovliggørelse” skal forstås således, at hørsholm kommune eventuelt
      kan genoptage sagen. det vil forudsætte … samt et forslag til erhvervelse af
      suppleringsjord.
      …
      et løsningsforslag fra dem skal indeholde følgende:
  •   …
  •   …
  •   en bindende købsaftale om at opkøbe mindst 2,5 ha tillægsjord.
      …”
på denne baggrund foretog invidan i efteråret 2008 opkøb af yderligere i alt ca. 88 ha for en
pris på ca. 20 mio. kr. opkøbet omfattede to ejendomme.
                                               - 6 -
den ene ejendom, der blev overtaget den 1. september 2008, bestod af 75,8 ha lands-
brugsjord, idet de tidligere drifts- og beboelsesbygninger ikke indgik i købet. denne ejendom
er derfor af parterne under sagen blevet betegnet som den bygningsløse ejendom. jorderne var
undergivet en fredningsbestemmelse i henhold til naturklagenævnets afgørelse af 30. juni
2006 med bl.a. følgende bestemmelser:
       ”…
       § 3 bebyggelse m.v.
       der må ikke opføres ny bebyggelse, herunder medhjælper- og aftægtsboliger,
       skure, boder, jagthytter eller lignende.
       …
       fredningen er ikke til hinder for, at der med fredningsnævnets godkendelse af
       størrelse, udformning og placering kan opføres de for jordbrugsdriften er-
       hvervsmæssige nødvendige driftsbygninger.
       …”
den anden ejendom var skovgården, der blev overtaget den 1. oktober 2008, og havde et
jordtilliggende på 12 ha.
skovgården var beliggende ganske tæt på invidans hidtidige to ejendomme, stasevang og
skærbækgård, hvorimod den såkaldt bygningsløse ejendom var beliggende i nogen afstand
herfra.
med henvisning til disse supplerende jordopkøb ansøgte invidan den 2. januar 2009 hørs-
holm kommune om retlig lovliggørelse af den bygningsudvidelse, der ca. 2003 var foretaget
på stasevang (ridehal, varmecentral og staklade).
i ansøgningen hed det blandt andet:
       ”det er på baggrund af de anførte ændrede forhold min opfattelse, at tilbygning til
       ridehal og varmecentral/staklade ikke kræver landzonetilladelse, jf. planlovens §
       36, stk. 1. nr. 3, idet byggeriet er erhvervsmæssigt nødvendigt for ejendommens
       drift som landbrugsejendom.
                                              - 7 -
       såfremt hørsholm kommune efter en konkret vurdering kommer frem til, at
       byggeriet ikke er erhvervsmæssigt nødvendigt for ejendommens drift som
       landbrugsejendom, anmodes hørsholm kommune – af de samme grunde som
       anført neden for – at meddele landzonetilladelse til tilbygning til ridehal og
       staklade/varmecentral.”
i et brev til hørsholm kommune af 26. maj 2009 anførte invidan endvidere blandt andet:
       ”jeg henleder i den forbindelse opmærksomheden på, at der mellem min klients
       nuværende ejendomme består mulighed for arealoverførsel, jf. min klients
       redegørelse af d.d. side 3, og at min klient i påkommende tilfælde er indstillet på
       at iværksætte en sådan arealoverførsel.
       såfremt der – herunder på grundlag af jordbrugskommissionens udtalelse – måtte
       findes, at bygningerne ikke/ikke fuldt ud er erhvervsmæssigt nødvendige for
       ejendommens drift som landbrugsejendom, henstiller jeg til, at det videre forløb
       bliver dialogbaseret, således at hørsholm kommune i samarbejde med min klient
       kan finde en løsning, der tilgodeser alle de berettigede interesser, der er i denne
       sag”
i den vedlagte redegørelse hed det blandt andet:
       ”opgørelse over arealer med angivelse af kommune og størrelse i ha.
       skærbækgaard          fredensborg  5,96 ha
       stasevang             hørsholm     13,41 ha
       skovgården            hørsholm     12,34 ha
       tillægsjord (<2km)    hørsholm     16,10 ha – arealoverføres til stasevang? (her-
       efter 29,51 ha)
       tillægsjord (>2 km)   rudersdal    36,10 ha
       tillægsjord (>2km)    rudersdal    23,67 ha – arealoverføres til skærbækgaard
       (herefter 29,63 ha)”
som led i behandlingen af ansøgningen foretog kommunen høring af jordbrugskommissi-
onen, der den 27. august 2009 udtalte følgende:
       ”…
       anmodningen om udtalelse fra hørsholm kommune er foranlediget af, at
       ejendommens ejer i 2008 har forøget bedriftens jordtilliggende med 88 ha til i alt
       108 ha. som en følge heraf finder ansøger, at der er et erhvervsmæssigt behov for
       udvidelsen af ridehallen til opbevaring af korn fra driften af de nyerhvervede
       arealer, samt for stakladen/varmecentralen til opbevaring og afbrænding af
       biobrændsel og ved fra bedriftens mange levende hegn. …
                                             - 8 -
      jordbrugskommissionen … besluttede vejledende at udtale, at jordbrugskom-
      missionen finder, at der på en bedrift med 108 ha, heraf godt 80 ha i omdrift kan
      være behov for en bygning på 631 m2 til opbevaring af afgrøder fra produktionen.
      ligeledes finder jordbrugskommissionen, at en bygning på 238 m2 til staklade og
      varmecentral til opbevaring og afbrænding af biomateriale produceret på
      bedriften, og til brug for opvarmning af bedriftens bygninger kan være
      erhvervsmæssig nødvendig.
      jordbrugskommissionen har lagt særligt vægt på, at ejendommen matr. nr. …
      (stasevang) … ejes og drives sammen med ejendommen matr. nr. ..., der er
      bygningsløs, og hvor etablering af driftsbygninger vil være i strid med fred-
      ningsbestemmelserne som ejendommen er omfattet af.
      …”
hørsholm kommune meddelte derefter i afgørelse af 1. marts 2011, at det tidligere meddelte
nedrivningspåbud blev tilbagekaldt, og at den bestående bygningsudvidelse kunne bevares
uden landzonetilladelse. i afgørelsen hed det:
      ”…
      samlet set er det hørsholm kommunes vurdering, at det på baggrund af jord-
      brugskommissionens vejledende udtalelse, ejendommens nuværende størrelse,
      deres oplysninger om den ændrede drift og deraf følgende delvist ændrede brug
      af tilbygningen til ridehallen og stakladen/varmecentralen kan anerkendes, at
      begningerne er nødvendige for ejendommens erhvervsmæssige drift og derfor
      undtaget fra kravet om landzonetilladelse jf. planlovens § 36, stk. 1, nr. 3.
      …”
danmarks naturfredningsforening påklagede den 28. marts 2011 denne afgørelse til natur- og
miljøklagenævnet.
i den anledning traf nævnet den afgørelse af 21. februar 2012, der er genstanden for invidans
påstand 1 under dette søgsmål. i afgørelsen, der var en formandsafgørelse, hed det:
      ”ifølge planlovens § 35, stk. 1, må der i landzone ikke uden tilladelse fra land-
      zonemyndigheden … opføres ny bebyggelse eller ske ændring i anvendelse af
      bestående bebyggelse og ubebyggede arealer, jf. dog §§ 36 – 38.
      ifølge planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, kræves der ikke landzonetilladelse efter
      planlovens § 35, stk. 1, til opførelse af byggeri, der er erhvervsmæssigt nød-
      vendigt for den pågældende ejendoms drift som landsbrugs- eller skovbrugs-
      ejendom …
                                              - 9 -
      den i sagen omhandlede landbrugsejendom stasevangsvej 7 har et jordtilliggende
      på ca. 13,4 ha. ejendommen drives sammen med ejendommen … skærbækgård,
      på knap 6 ha, …. skovgård, på ca. 12,3 ha og … (den bygningsløse ejendom) …
      på ca. 75 ha.
      kommunen har vurderet, at den 631 m2 store tilbygning til ridehallen samt den
      238 m2 store staklade/varmecentral er erhvervsmæssig nødvendig for ejen-
      dommens drift som landbrugsejendom og dermed fritaget for kravet om land-
      zonetilladelse efter planlovens § 35, stk. 1. kommunen har herved lagt til grund,
      at der er tale om en landbrugsejendom med et jordtilliggende på ca. 108 ha, hvoraf
      ca. 86 ha er i omdrift.
      vurderingen af spørgsmålet om erhvervsmæssig nødvendighed, jf. planlovens §
      36, stk. 1, nr. 3, skal foretages særskilt for den enkelte ejendom, uanset om den
      indgår i en bedrift med andre ejendomme.
      vurderingen skal således foretages særskilt for ejendommen stasevangsvej 7 på
      13,4 ha. det er således i den henseende uden betydning, at ejendommen indgår i
      en bedrift med andre selvstændige landbrugsejendomme.
      natur- og miljøklagenævnet finder af de grunde, som allerede er kommet til
      udtryk i naturklagenævnets afgørelse af 18. september 2001 og i landsrettens og
      højesterets dom, ikke, at den ansøgte 631 m2 store tilbygning til ridehallen og den
      238 m2 store staklade/varmecentral kan anses for erhvervsmæssig nødvendig for
      driften af stasevangsvej 7.
      herefter ophæves hørsholm kommunes afgørelse af 1. marts 2011. det påhviler
      kommunen som tilsynsmyndighed at sørge for at det ulovlige forhold bliver
      lovliggjort.”
hørsholm kommune varslede derfor den 7. maj 2012 nedrivningspåbud over for invidan. i sit
høringssvar af 4. juni 2012 gjorde invidan gældende, at kommunen herefter burde meddele
landzonetilladelse efter planlovens § 35.
den 27. juni 2012 udstedte kommunen det varslede nedrivningspåbud.
invidan påklagede den 25. juli 2012 dette påbud til natur- og miljøklagenævnet.
endvidere indbragte invidan den 20. august 2012 ved sagsanlægget i nærværende sag
nævnets afgørelse af 21. februar 2012 for domstolene.
nævnet gav den 13. november 2012 invidan medhold i klagen over kommunens nedriv-
ningspåbud af 27. juni 2012, som blev ophævet. samtidig hjemviste nævnet sagen til be-
                                               - 10 -
handling i kommunen af spørgsmålet, om der i stedet kunne meddeles invidan landzone-
tilladelse efter planlovens § 35, stk. 1. nævnet anførte herom:
       ”ifølge planlovens § 35, stk. 1, kræver opførelse af bebyggelse i landzone tilla-
       delse fra landzonemyndigheden.
       ved administrationen af landzonebestemmelserne er det udgangspunktet, at
       landzonen skal friholdes for andet uplanlagt byggeri, end det der er nødvendigt for
       landbrugsdriften. landzonebestemmelserne skal endvidere værne om de
       landskabelige og rekreative værdier i landzone.
       kommunen har i den påklagede afgørelse afvist at behandle en fornyet ansøgning
       om landzonetilladelse efter planlovens § 35, stk. 1, til bibeholdelse af dels den
       ulovligt opførte 631 m2 store tilbygning til stutteribygningen (som skulle gøre det
       muligt at etablere en indendørs ridebane på 20 gange 60 meter samt yderligere 2
       hestebokse og en spuleplads), dels den 238 m2 store varmecentral/staklade.
       kommunen har i den forbindelse henvist til, at naturklagenævnet i den trufne
       afgørelse af 18. september 2001 (og senere østre landsret og højesteret) har taget
       stilling til dette spørgsmål.
       nævnet fandt ikke, at de ansøgte tilbygninger, der indebar, at den samlede
       bygningsmasse på ejendommen herefter ville blive på i alt 3.777 m2 incl. stuehus
       på 330 m2, kunne anses for at være erhvervsmæssigt nødvendige for ejen-
       dommens drift som landbrugsejendom, hvorfor det ansøgte krævede landzone-
       tilladelse.
       i vurderingen af om landzonetilladelse burde gives fandt nævnets flertal (med
       formandens stemme som udslagsgivende), at det ansøgte projekt var meget stort i
       forhold til det relativt begrænsede jordtilliggende. nævnet tillagde det endvidere
       afgørende vægt, at den betydelige bygningsmasse virkede dominerende og
       landskabeligt skæmmende i det naturskønne, småbakkede landskab ca. 300 meter
       fra skoven stasevang. især set fra segnerøddalsvej virkede bygningerne ude af
       proportioner set i forhold til, hvad der landskabeligt bør tåles. set herfra fandtes
       der stadig et kig vest for bygningerne mod skoven; ved opførelse af
       varmecentralen vil dette blive forringet. nævnet fandt endvidere ikke, at den
       omtalte afskærmende beplantning vil kunne afhjælpe synderligt i det kuperede
       terræn.
       ansøger har siden da erhvervet en ca. 75 ha stor bygningsløs ejendom og en ca.
       12 ha stor ejendom (skovgård). disse ejendomme er ikke samnoterede med, men
       drives sammen med de to øvrige ejendomme, som ansøger ejer (jagtgården og
       skærbækgård). af de i alt ca. 108 ha er ca. 80 ha i almindelig omdrift.
       som det fremgår af naturklagenævnets afgørelse fra 2001 lagde nævnet i det
       meddelte afslag vægt på, dels projektets størrelse i forhold til det relativt be-
       grænsede jordtilliggende, dels at bygningerne virkede skæmmende og domine-
       rende i landskabet, særligt set fra segnerøddalsvej. nævnet fandt endvidere ikke,
                                                  - 11 -
       at den omtalte afskærmende beplantning ville kunne afhjælpe synderligt i det
       kuperede terræn.
       det er i praksis antaget, at det forhold at en bygning kan være hensigtsmæssig
       eller nødvendig for produktionen på en anden ejendom kan indgå i vurderingen af,
       om der kan meddeles landzonetilladelse efter planlovens § 35, stk. 1, til byggeri,
       der – som i denne sag – ikke i medfør af planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, er undtaget
       fra kravet om landzonetilladelse.
       det er herefter natur- og miljøklagenævnets opfattelse, at kommunen på bag-
       grund af ansøgers tilkøb af yderligere landbrugsejendomme og dermed ændret
       drift ikke kan afvise at behandle en fornyet ansøgning om landzonetilladelse efter
       planlovens § 35, stk. 1, til bibeholdelse af de omhandlede bygninger.
       natur- og miljøklagenævnet har ikke, som anført af kommunen, i den trufne
       afgørelse af 21. februar 2012 også taget stilling til ”betydningen af jordtilliggendet
       i forhold til § 35”. nævnet har alene forholdt sig til betydningen af
       jordtilliggendet i relation til planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, og i den forbindelse
       henvist til naturklagenævnets afgørelse fra 2001, hvor nævnet på baggrund af en
       udtalelse fra direktoratet for fødevareerhverv fandt, at størrelsen af den samlede
       bygningsmasse måtte anses for at tale imod, at det samlede bygningskompleks
       kunne anses for at være erhvervsmæssigt nødvendigt for ejendommens drift som
       landbrugsejendom – en opfattelse som både landsretten og højesteret har tiltrådt.
       herefter ophæves hørsholm kommunes påbud af 27. juni 2012 og sagen
       hjemvises til kommunen til behandling efter planlovens § 35, stk. 1.
       natur- og miljøklagenævnet skal bemærke, at kommunen ikke i den forbindelse
       er forpligtet til at tage stilling til om en evt. samnotering af klagers ejendom med
       den bygningsløse ejendom vil ændre forudsætningerne for natur- og
       miljøklagenævnets afgørelse af 21. februar 2012. såfremt de omhandlede
       ejendomme måtte blive samnoterede – og derved udgøre en samlet ejendom – må
       klager i givet fald anmode kommunen om at behandle sagen på ny på grundlag af
       de ændrede forhold.”
parterne har oplyst, at kommunen på tidspunktet for hovedforhandlingen endnu ikke har taget
stilling til, om der kan meddeles landzonetilladelse efter planlovens § 35 til bevarelse af
udvidelsen af driftsbygningerne på stasevang.
2. den grønne lade – påstand 2
som tidligere anført havde invidan undladt at opfylde vilkåret om nedrivning af de bestående
bygninger for så vidt angår blandt andet den grønne lade, da landzonetilladelsen af 29. marts
2000 blev udnyttet til opførelsen af de nye stutteribygninger på stasevang ca. 2002.
                                              - 12 -
i stedet ansøgte invidan kommunen om landzonetilladelse efter planlovens § 35 til at bevare
laden til løsdriftsstald for ungheste, men den 22. august 2003 meddelte kommunen afslag.
invidan indbragte afslaget for naturklagenævnet, der den 22. december 2005 stadfæstede
afgørelsen.
invidan ansøgte senere på ny kommunen om landzonetilladelse, men nu til at bevare laden for
at anvende den til mødding. kommunen afslog også denne ansøgning den 13. december 2006.
da invidan klagede, stadfæstede nævnet afgørelsen den 16. maj 2008, hvorved det blandt
andet anførtes:
       ”selv om bygningen, der ønskes anvendt til møddingplads således fortsat eksi-
       sterer, må bibeholdelse af bygningen med henvisning til det tidligere fastsatte
       vilkår om nedrivning, sidestilles med opførelse af en ny driftsbygning. bygningen
       ligger i en afstand fra de øvrige bygninger på ca. 320 m.
       naturklagenævnet er enig med kommunen i, at der ikke er grundlag for at
       meddele tilladelse til bibeholdelse af den opførte fritliggende lade og at en
       møddingplads bør placeres i tilknytning til den eksisterende bygningsmasse,
       således som der ifølge kommunen er mulighed for.”
invidan ansøgte den 19. januar 2010 atter kommunen om landzonetilladelse om at bevare den
grønne lade, nu til opbevaring af halm, men kommunen afslog den 9. december 2010 at
genoptage sagen.
i fortsættelse heraf varslede kommunen den 23. december 2010 påbud om nedrivning. ved
brev af 23. februar 2011 fastholdt hørsholm kommune afslaget på genoptagelse, idet blandt
andet anførtes:
       ”hørsholm kommune har i afgørelse af 23. december 2010 meddelt afslag på at
       genoptage sagen om at bibeholde den grønne lade. kommunen har samme dag
       varslet påbud om nedrivning af laden.
       vi anser derfor spørgsmålet om at bevare den grønne lade for uddebatteret. vi har
       dd. udstedt påbud om nedrivning af laden.
       ønsker henning viby at opføre en lade eller et andet byggeri på ejendommen,
       skal bygningerne placeres 20 meter fra eksisterende bebyggelse og der skal
       indsendes ansøgning om byggetilladelse. vi vil i forbindelse med en eventuel
       byggesagsbehandling bl.a. vurdere om det ansøgte byggeri er driftsmæssigt
       nødvendigt.”
                                              - 13 -
hørsholm kommune meddelte den 24. februar 2011 påbud om nedrivning.
invidan indbragte dette påbud for natur- og miljøklagenævnet, som iværksatte høring af
jordbrugskommissionen. i svaret af 29. februar 2012 udtalte kommissionen:
      ”…
      jordbrugskommissionen har besluttet vejledende at udtale, at en lade helt klart er
      erhvervsmæssigt nødvendig på en bedrift på 107 ha.
      det bemærkes, at en stor del af ejendommen på 75 ha er fredet landbrugsjord,
      hvor der ikke kan opføres driftsbygninger. det er derfor påkrævet, at nogle af de
      bygninger, der er nødvendige for driften af stutteriet, er beliggende på andre af
      stutteriets ejendomme.
      det bemærkes endvidere, at jordbrugskommissionen er enig i, at det ikke er en
      god løsning at pakke halmen ind i plast og opbevare den udenfor.
      uden en nærmere beskrivelse af stutteriets øvrige bygninger, deres størrelse samt
      anvendelse finder jordbrugskommissionen ikke grundlag for at afgive en
      vejledende udtalelse om, hvor stor en lade der er erhvervsmæssigt nødvendig for
      stutteriet.
      jordbrugskommissionen bemærker dog, at stutteriet har ønsket at bevare en ek-
      sisterende lade på 350 m2 og i den forbindelse har anført, at 500 m2 ladeplads
      dækker stutteriets behov.
      da det ikke er oplyst, hvor meget der høstes på hvilke ejendomme, har jord-
      brugskommissionen heller ikke … mulighed for at vurdere, hvor stor en lade der
      er behov for til brug for den del af stutteriet, der er beliggende på stasevangsvej 7.
      …”
natur- og miljøklagenævnet traf herefter den 30. marts 2012 den afgørelse, der er genstanden
for invidans påstand 2 under dette søgsmål. i afgørelsen, der var en formandsafgørelse, hed
det:
      ”natur- og miljøklagenævnets bemærkninger og afgørelse
      efter planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, kan natur- og miljøklagenævnet tage stilling
      til retlige spørgsmål i forbindelse med kommunens afgørelse efter planloven. det
      er et retligt spørgsmål, om hørsholm kommune har været berettiget til at afvise at
      genoptage sagen om bibeholdelse af ”den grønne lade” og at meddele påbud om
      fjernelse af den ulovlige bebyggelse på ejendommen.
                                               - 14 -
     en myndighed er forpligtet til at genoptage en sag, hvis der i forbindelse med
     anmodningen om genoptagelse fremkommer nye faktiske oplysninger af så
     væsentlig betydning, at der er en vis sandsynlighed for, at sagen havde fået et
     andet udfald, hvis oplysningerne havde foreligget i forbindelse med den oprin-
     delige behandling af sagen. myndigheden er også forpligtet til at genoptage en
     sag, hvis der er fremkommet væsentlige nye retlige forhold, det vil sige en væ-
     sentlig ændring af retsgrundlaget med tilbagevirkende kraft, eller hvis der begået
     ikke uvæsentlige sagsbehandlingsfejl.
     det har siden 2000 stået klart for ejeren, at landzonetilladelsen til opførelse af nyt
     stuehus og staldbygninger var betinget af, at den eksisterende landbrugsejendom
     på stasevangsvej 1, jagtgården, der ligger mere end 300 m fra det nye byggeri,
     blev revet ned, når de nye bygninger blev taget i brug. dette skete i 2002.
     ejeren har flere gange siden søgt om tilladelse til at bevare ladebygningen, hvilket
     er blevet afslået. således stadfæstede naturklagenævnet den 16. maj 2008
     hørsholm kommunes afslag på landzonetilladelse til bibeholdelse af ”den grønne
     lade”
     oplysningen om, at ejeren har tilkøbt betydelige arealer, således at ejendommen i
     dag udgør 107 ha, kan have væsentlig betydning for vurderingen af, i hvilket
     omfang der er erhvervsmæssigt behov for at opføre en ny driftsbygning – med en
     placering i bedre overensstemmelse med beliggenhedskravet i forhold til de
     bygninger, der i dag udgør landbrugsbebyggelsen. det fremgår af
     jordbrugskommissionen vejledende udtalelse, at en lade helt klart er erhvervs-
     mæssigt nødvendig for en bedrift på 107 ha. oplysningen ses derimod ikke at
     være væsentlig for spørgsmålet om bevarelse af en ladebygning, som ifølge
     betingelsen for landzonetilladelsen fra 2000 for længst skulle have været nedrevet.
     der ses heller ikke i øvrigt at være tilført sagen oplysninger, som har kunnet føre
     til, at hørsholm kommune har haft pligt til at genbehandle sagen om tilladelse
     efter planlovens § 35, stk. 1, til at bibeholde ”den grønne lade” m.m. på
     stasevangsvej 1, og kommunens afgørelse – som også henset til forhistorien
     findes tilstrækkeligt begrundet – står derfor ved magt.
     efter planlovens § 51, stk. 1, påhviler det kommunen som tilsynsmyndighed, at
     påse overholdelsen af planloven og de regler, der er fastsat med hjemmel i loven.
     efter § 51, stk. 4, påser tilsynsmyndigheden, at påbud og forbud efter denne lov
     efterkommes, og at vilkår fastsat i tilladelser, dispensationer m.v. overholdes, og
     tilsynsmyndigheden har efter stk. 5 pligt til at foranledige et ulovligt forhold
     lovliggjort, medmindre forholdet har underordnet betydning.
     hørsholm kommune har – som kommunen er forpligtet til efter § 51 med henblik
     på at foranledige vilkåret om nedrivning af jagtgårdens bygninger overholdt –
     meddelt påbud om fjernelse af de tilbageværende bygninger bestående af ”den
     grønne lade” og hønsehus/værkstedsbygningen.”
syn og skøn
                                              - 15 -
der er under sagen foretaget syn og skøn. skønsmanden, bente søgaard, bygningskontoret
nord a/s, rådgivende arkitekter & ingeniører, har i skønserklæringen af 16. april 2014
besvaret de stillede spørgsmål således:
      ”spørgsmål 1:
      syn- og skønsmanden bedes redegøre for, hvad en centraliseret placering af
      driftsbygninger betyder for en rationel drift af en landbrugsbedrift i det tilfælde,
      hvor flere landbrugsejendomme drives i samdrift.
      svar:
      der er flere forhold, der gør sig gældende, i en redegørelse for, hvad en central
      placering af driftsbygninger, betyder for en rationel drift af en landbrugsbedrift
      bestående af flere landbrugsejendomme i samdrift.
      overordnet set vil en central placering af bebyggelse være en besparelse for
      driften, en undtagelse herfor vil være, når bedriften bliver så stor, at den kan
      bære to bygnings- og maskinsæt, eller når der er stor afstand mellem driftens
      yderpunkter.
      driftsbygninger centralt placeret i det samlede jordtilliggende:
      (som blommen i spejlægget):
      en sammenhængende placering af alle ejendommenes jordtilliggender uden
      kørsel på offentlig veje og med jordtilliggendet placeret centralt omkring den
      aktive ejendom giver størst mulig frihed og bedste betingelser for en rationel drift.
      er bygningerne placeret centralt, er der kortest mulig afstand til de jordstykker /
      afgrøder, der skal bearbejdes, og dermed bedst mulig økonomi i driften.
      egentlig meget i stil med ”skovgård”, segnerøddalsvej 6, bortset fra at byg-
      ningerne ikke ligger helt centralt, og at ejendommens størrelse ikke i nutiden er
      rentabel som selvstændig driftsmæssig enhed., men kunne være det for 2 gene-
      rationer siden.
      driftsbygninger fordelt på ejendommene:
      er bygningsmassen fordelt på de enkelte ejendomme, har dette negativ indflydelse
      på udgifterne til at drive jorden, idet der vil medgå forholdsmæssigt megen tid
      med transport af mandskab, maskiner, såsæd, gødning mv. samt afgrøder mellem
      ejendommene.
      eget markarbejde kontra maskinstation til markarbejde:
      det har stor betydning om jordtilliggendet drives af eget mandskab og egne
      maskiner, eller markarbejdet foregår gennem maskinstation.
      har driften ledige mandskabskapacitet og nødvendige maskiner, er det billigst,
      selv at udføre arbejdet.
      udregning af, hvornår det er rentabelt at investere i maskiner og gøre markar-
      bejdet selv, vil kræve en konkret beregning under givne forudsætninger, mand-
      skabstimer, indkøbspris, antal driftstimer, holdt op imod prisen for at købe
      ydelsen ved en maskinstation, samt en vurdering af, om man evt. bedre selv kan
      springe til, at udføre arbejdet på det rigtige tidspunkt.
                                        - 16 -
regnestykket er naturligvis mest positivt på de billige maskiner, der bruges mest i
driften.
udføres markarbejdet primært, ved hjælp af maskinstation, har placeringen af
bebyggelse mindre betydning.
specielt hvis eget arbejde primært består i transport af afgrøderne fra drifts-
arealer til opbevaring i ejendommens bygninger, har placeringen af bebyggelsen
mindre betydning.
det vil dog altid være et fordyrende led, hvis ikke afgrøderne efter høst placeres i
en lade, der hvor det skal anvendes, fordi afgrøderne senere skal læsses, flyttes og
stakkes på ny ved brugsstedet.
afgrøder der blot opbevares for at sælge til tredjemand på et for driften gunstigt
tidspunkt, kan derimod med fordel placeres i nærheden af hvor det er høstet.
spørgsmål 2:
syn- og skønsmanden bedes endvidere redegøre for, hvad en centraliseret pla-
cering af de driftsbygninger der betjener stasevang, og den bygningsløse land-
brugsejendom, betyder for rationel drift af denne landbrugsbedrift.
der bedes ved besvarelsen redegjort for logistiske og transportmæssige forhold,
såvel via interne som eksterne vejsystemer.
der bedes endvidere redegjort for betydningen af og herunder evt. ekstraom-
kostninger ved ikke at have driftsbygninger til opbevaring af afgrøder fra den
bygningsløse ejendom.
svar:
skønsmanden vurderer at der både vil være en logistisk, driftsmæssig og øko-
nomisk fordel ved at bebyggelsen er samlet på stasevang, med henvisning til, at
hø og halm fra egne arealer anvendes i egen drift på stutteriet. for så vidt angår
afgrøder som raps og korn, der primært sælges kunne driftsbygningerne hertil i
princippet godt placeres fordelt på ejendommene, dog vurderes det ikke rationelt
for driften af den samlede ejendom. afslutningsvist er de interne og eksterne
vejsystemer således, at der bør være mindst mulig transport mellem stasevang og
den bygningsløse ejendom.
betydningen af centraliseret placering af driftsbygninger:
er bebyggelsen for stasevang og den bygningsløse ejendom samlet centreret
omkring stutteriet, vil det betyde en besparelse i den daglige drift i form af be-
sparede mandetimer, til pasning af græsarealer og folde, samt til brug for flytning
og håndtering af halm til strøelse og hø til foder.
i forbindelse med høst vil der dog være omkostninger til transporten i form af at
bringe høsten i hus på stasevang, frem for at bringe den i hus på den byg-
ningsløse ejendom.
                                        - 17 -
af fremsendte markplan, ses at stasevang forsøger at minimere trafikken og
dermed omkostningerne ved at holde flest mulige græsmarker hjemme omkring
stasevang.
græsarealer skal gødes og der tages slet én til to gange om året, og kan så ef-
terfølgende anvendes til afgræsning/fold for hestene.
græs arealerne er så vidt muligt i omdrift (det vil sige at marken pløjes, gødes og
der sås anden afgrøde i en årrække inden der igen sås græs, som så kan ligge i op
til 5 år).
fordelen ved at have græs i omdrift er, at dette sikrer større udbytte og marken
bliver ikke udpint på lige nøjagtig de næringsstoffer som græs er bedst til at
udnytte.
logistik og transportmæssige forhold:
at drive jorderne til de 4 ejendomme fra stasevang, vil have følgende logistiske og
transportmæssige konsekvenser.
driften vil være uden større problemer for så vidt angår ejendommene stasevang
7, stasevang 9 og segnerøddalsvej 6, idet disse ejendomme jordmæssigt er
forbundne med hinanden og derfor kan alt hjemtransport af høst og alt transport
af gødning fra stald til mark, foregå ad interne veje.
for så vidt angår den bygningsløse ejendom er der større problemer med både
ud- og hjemtransport, idet disse foregår ad offentlige veje. stumpedyssevej,
sjælsmarksvej, isterødvejen og ravnsnæsvej er meget trafikerede. stasevangsvej
har mindre gode oversigts- og forbikørselsforhold på strækningen fra stasevang
ud til stumpedyssevej.
økonomi opgjort for manglende opbevaring af afgrøder fra bygningsløs ejendom:
ikke at have driftsbygninger til at opbevare afgrøder (halm, hø og korn) fra den
bygningsløse ejendom kan have flere konsekvenser:
a) enten vil det være nødvendigt, at leje lagerplads til opbevaring af afgrøderne.
b) det vil være nødvendigt, at sælge direkte fra marken, og så løbende tilbagekøbe
nødvendigt strømateriale og foder.
sædvanligvis vil ovennævnte være forbundet med ekstra omkostninger, ved a)
dels til den ekstra omlæsning til mellemlager og igen retur til stasevang, dels i
form af leje af mellemlagret. i tilfælde b) ved salg i høst, hvor der i forvejen er
flest afgrøder til salg på markedet, og dermed også typisk de laveste priser. når
der så skal købes til eget forbrug vil det typisk være til en højere pris, der igen
dels rummer en fortjeneste på mellemlagret/omlastningen og dels afspejler at
priserne typisk stiger over vinteren.
hvis egen lagerkapacitet til halm er tilstrækkelig stor, kan afgrøder gemmes til
året efter, og der kan sås mere udbytterige afgrøder på større dele af jordtil-
liggendet, hvilket vil øge indtjeningen det efterfølgende år.
                                        - 18 -
disse meromkostninger, ved ikke selv at have lagerplads, er naturligvis afhængig
af markedsvilkårene, og er i de senere år også i væsentlig grad afhængig af
verdensmarkedet (tørke og uroligheder mv.), og om det var det en god vækst og
høstperiode, våd eller tør, og om der er varer nok på markedet, eller er der for
lidt.
det anbefales normalt planteavlere at sælge 1/3 af kornhøsten direkte fra marken
og gemme de resterende 2/3 af kornhøsten til salg ad mindst 2 gange vinteren
over.
gennemsnitligt vil det koste omkring 10% af udbyttet hvis man ikke har den
mulighed, men variationen er større og vil normalt ligge indenfor mellem 5 % og
15%.
ekstraomkostningerne ved forskellen mellem at kunne opbevare den gode halm til
eget forbrug, eller skulle sælge i høst og tilbagekøbe senere på året, vil være
større fordi halmen er en lokal vare, der koster forholdsvis meget at transportere
sammenlignet med korn.
spørgsmål 3:
syn- og skønsmanden bedes herunder vurdere driftsmæssige fordele og ulemper
ved at placere driftsbygningerne på den bygningsløse ejendom set i forhold til en
centraliseret placering af driftsbygningerne på stasevang.
ved besvarelsen af dette spørgsmål bedes det indgå, hvor på den bygningsløse
ejendom driftsbygningerne i givet fald kan placeres, jf. at en væsentlig del af den
bygningsløse ejendom er underlagt fredning.
svar:
det er skønsmandens vurdering at det vil være en ulempe at placere driftsbyg-
ningerne på den bygningsløse ejendom, set i forhold til en placering på stase-
vang.
driftsbygninger på den bygningsløse ejendom:
fordele, vil være at bebyggelsen er tæt på mark og afgrøder og derfor vil der
være mindre kørsel fra mark til lager i høsttiden.
ulemperne vil være, at der bliver meget kørsel af mandskab og redskaber mellem
de to sæt bebyggelser og de afgrøder der senere skal anvendes på stasevang, skal
læses og køres en ekstra gang i forhold til at have bragt dem hjem under høsten.
det vil i praksis sige, at mindst én gang ekstra i løbet af vinteren skal der flyttes
halm (mange vognlæs) fra et byggeri på den bygningsløse ejendom til stasevang.
hvis et lager til opbevaring af halm/korn fra den bygningsløse ejendom, er
placeret væk fra stasevang, vil tilsyn/opsyn med ejendommen være vanskeligt i
forhold til tyveri, brand, afhentning af afgrøder der sælges i løbet af vinteren mv.
bebyggelse set i forhold til fredningsbestemmelser:
placering af bebyggelse på den bygningsløse ejendom, vil set i forhold til
fredningsbestemmelserne være muligt på matrikel 1h m.fl. isterød by, birkerød.
                                         - 19 -
fredningen udelukker, at der igen kan bygges bolig til driftsbygninger på byg-
ningsløse ejendom, men forhindrer ikke opførelse af nødvendige driftsbygninger,
dog skal størrelse, udformning og placering godkendes af fredningsnævnet.
når man søger om placering af en nødvendig driftsbygning på den bygningsløse
ejendom, vil myndigheden skulle behandle efter planlovens bestemmelser
hvis bygningen opføres i tilknytning til eksisterende bebyggelse, kan bygningen
opføres efter § 36, uden landzonetilladelse, men hvis bebyggelsen ønskes opført
uden tilknytning til eksisterende, skal der meddeles tilladelse efter § 35 (land-
zonetilladelse). i dette tilfælde skal der således altid meddeles tilladelse ved en
landzonetilladelse efter § 35, idet der ikke findes bebyggelse på ejendommen i
forvejen.
placering af ny bebyggelse på arealer uden tilknytning til driftsejendommen, vil
være mest logisk i nærheden af eksisterende bebyggelse på anden ejendom a),
eller placeret op ad skovgrænse b), således at ny bebyggelse ikke bliver placeret
ude i det åbne landskab.
udenfor fredningsbestemmelserne, er der to mulige placeringer dels a1) på
matrikel 2m næbbe, blovstrød op mod eksisterende bebyggelse.
a2) alternativ placering, på matr. 2l næbbe, blovstrød, her vil det være mere
naturligt, at placere bebyggelse op mod skovbrynet længst mod øst, op mod
sjælsø lund, dog skal der også her tages hensyn til jættestuen og adgang til
denne fra parkeringspladsen.
en tredje placering er a3) på matrikel 2l næbbe, blovstrød op mod eksisterende
bebyggelsen på matr. 2k næbbe, blovstrød, sidstnævnte placering er dog uheldig
i forhold til fortidsminde jættetue placeret på matriklen bag 2 l set i forhold til
vejen.
alle tre placeringer har den ulempe at hovedparten af høsten skal køres ad of-
fentlig vej og så er der ikke meget lidt sparet i forhold til at køre til en central
placering af ejendommenes bebyggelse på stasevang. bebyggelse af halmlade på
600-1000m2 vil også let virke dominerende i forhold til omkringliggende ek-
sisterende bebyggelse.
indenfor fredningsbestemmelsernes arealer, er der igen to placeringer der efter
skønsmandens vurdering kan komme på tale. b1)placering umiddelbart nord for
oprindelige bebyggelse op ad skovbrynet mod sjælsø lund, herfra kan ca.
halvdelen af ejendommens arealer betjenes uden at komme på offentlig veje og
bebyggelsen vil være rimeligt centralt placeret for jorderne tilhørende den
bygningsløse ejendom.
endvidere kan bebyggelsen placeres som b2) på 1 h isterød by, birkerød hvis
bygningen placeres nord for eksisterende allé, vil bygningerne falde naturligt
sammen med den bolig jorden er stykket fra og vil tillige være placeret op ad
bebyggelsen for vandværket, der i forvejen består af rimeligt store bygninger.
sidstnævnte placeringer er placeret centralt i forhold til den jordtilliggende for
den bygningsløse ejendom og vil således være ideelt placeret i forhold hertil.
                                        - 20 -
besvarelse af supplerende spørgsmål 4 - 5:
spørgsmål 4:
syn- og skønsmanden bedes redegøre for den grønne lades betydning for driften
af landbrugsbedriften.
såfremt ladens kapacitet vurderes at være nødvendig for driften, bedes syn- og
skønsmanden redegøre for eventuelle alternative placeringer af en lade til er-
statning af den grønne lade for det tilfælde, at den grønne lade nedrives.
svar:
arealet af den eksisterende grønne lade vurderes på baggrund af ejers oplys-
ninger, og ønsker til driftsforudsætninger, at være nødvendig for driften til op-
bevaring af primært halm til eget forbrug.
skønsmanden vurderer at det naturligste vil være at opføre en ny lade i tilknyt-
ning til eksisterende driftsbygninger.
ejer opgør forbruget af halm til 440-600 minibig baller om året, og denne
mængde kan ikke rummes i øvrige bygningsmasse.
behovet for oplag af halm opgøres af bygherre til ifølge bilag 49, at være 677m3 i
to år i alt 1354 m3 halmballer, svarende til i en produktion set over to år på i
gennemsnit 2 x 440 stk. baller af typen minibig.
den høstede mængde halm svarer til mellem 700 og ca. 900m3 halm på et normal
år, hertil skal lægges mulighed for buffer, således at halm fra gode halmår kan
gemmes til året efter, og der kan dyrkes afgrøder der giver et bedre overskud når
det ikke er nødvendigt at dyrke halm til strøelse og foder.
høst af hø på græsmarkerne er ikke opgjort i materialet, men af bilag 49 fremgår
at høet bliver wrappet og opbevares udendørs, og dog nævnes i bilag 51 at tørt hø
opbevares i staklade på stasevangsvej 9.
dette er i overensstemmelse med normal praksis, idet tørt hø presses til baller og
opbevares indendørs, medens wrappet hø (næringsrigt og uden støv, men dyrere
at producere) kan opbevares udendørs.
muligheder i eksisterende driftsbygninger:
stasevangsvej 9, bbr bygning nr. 4 ansøgt som staklade:
oplag af hø/halm i eksisterende lade opgøres til følgende:
15,8 m x 24,35 m udvendig bygning, giver omtrentligt nytteareal på ca. 14m x
23,6m og en stablehøjde skønnet ud fra besigtigelse til 3,5m. det medfører et
samlet volumen til ren opbevaring af hø/halm på højst 1160m3, som svarer til
højst 750 baller hø og halm, som minibig.
jf. besigtigelsen er der ligeledes i denne bygning opbevaring af campingvogn
samt andet udstyr til brug for deltagelse i stævner.
                                          - 21 -
  i henhold til bilag 51 ønskes stakladen alene anvendt til opbevaring af hø og
  landbrugsredskaber.
  når bygningen også anvendes til opbevaring af andet, vil den naturligvis til tider
  ikke kunne anvendes fuldt ud til det oprindelige formål.
  muligheder for lovliggørelse af ”den grønne lade og garage” stasevangsvej 1:
• lovliggørelse vil kræve tilladelse efter planloven til beliggenhed uden tilknytning
  til eksisterende bebyggelse, idet den krævet nedrevet ved tilladelse til stutteri.
• lovliggørelse vil kræve gennemgang af brandforhold.
• lovliggørelse til dyrestald, vil skulle behandles i forhold til bekendtgørelse om
  ”tilladelse og godkendelse m.v. af husdyrbrug”, og ”bekendtgørelse om er-
  hvervsmæssigt dyrehold, husdyrgødning, ensilage mv.”
• opdatering af konstruktive forhold i forbindelse med ændret anvendelse.
  gennemgang af muligheder for driftsbygning på stasevang, jf. gældende
  lovgivning:
  ”den grønne lade”, flytning.
  at nedrive oprindelige bygning og flytte denne til genopførelse i sammenhæng
  med stutteri på stasevangsvej 7, vil normalt ikke være rentabelt, idet de gamle
  spær ikke vil kunne opføres som for nuværende, når de skal leve op til gældende
  konstruktionsnormer.
  man ville ved en flytning af spærene i bedste fald, få en bygning der er væsentlig
  kortere og samtidigt skulle ofre en del på forstærkninger og tilpasninger.
  ”den grønne lade”, lovliggørelse eks beliggenhed og ændret anvendelse:
  oplag af halm i denne bygning, vil normalt kræve byggeanmeldelse, idet der er
  tale om ændret anvendelse i forhold til, at bygningen er registret som maskinhal.
  skal der oplageres halm i en mængde på ca. 1190m3, vil dette udløse krav om at
  bebyggelsen skal godkendes efter tf – visse (særlige regler for oplag af
  brandfarligt materiale), som vil udløse krav om brandventilation og erstat-
  ningsluft, eller beskyttelse af bærende konstruktioner.
  disse nye krav på grund af ændret anvendelse vil gøre, at det mest sandsynlig
  ikke er rentabelt at lovliggøre anvendelsen af den grønne lade til halmoplag.
  ”den grønne lade” nedrives, og opførelse af ny bygning stasevang 7 i umid-
  delbar nærhed af eksisterende bebyggelse:
  sagsøgers forslag til placering af ny lade synes ikke hensigtsmæssig i forhold til
  logistik, topografi og omgivelser i pågældende landskab og naboer.
  ny lade af en omfang af 400 -1000m2 vil efter skønsmandens opfattelse hen-
  sigtsmæssigt kunne opføres nord/vest for stutteriet. således vil hovedparten af
  kørende intern transport være på nord og vest siden af stutteriet og de primære
  hestearealer, vil være syd for stutteriet.
  bebyggelsen kræver ikke tilladelse efter planlovens § 35, men vil her, hvis den
  udføres i samme kote og i samme diskrete farvevalg falde helt naturligt ind, og vil
  ikke virke skæmmende med skoven som baggrund.(…)
                                        - 22 -
hele bygningskomplekset vil, uanset dette måtte betragtes som værende af an-
seelig størrelse i forhold til den oprindelige ejendom, falde naturligt ind i land-
skabet, placeret i en lavning og med skoven som baggrund mod nord.
de bygninger, der for to generationer siden var tilstrækkelige af størrelse, kan
ikke anvendes som målestok for et rentabelt moderne landbrug, herunder at
stutteri med ride- og kørehal for op til 50 heste naturligt, vil være stort i volumen,
set i forhold til dyreenhederne i animalsk produktion. stutteri og hestehold hører
dog naturligt hjemme i overgangen mellem by og landbrug med mere intens
animalsk produktion
…
spørgsmål 5:
syn- og skønsmanden bedes redegøre for varmecentralens betydning for driften,
såfremt den blev taget i brug som forudsat.
syn- og skønsmanden bedes herunder vurdere og bekrive såvel økonomi som
miljømæssige fordele og ulemper ved at opvarme bygningerne ved hjælp af
varmecentralens biobrændselsanlæg i forhold til opvarmning med fyreignsolie
eller el.
svar:
skønsmanden lægger til grund for spørgsmålet, at varmecentralen vat tiltænkt
som forsyning til boligerne på henholdsvis damhuset og skærbækgaard. der-
udover til bolig samt rytterstue mv. på hovedejendommen, stasevang.
varmecentralen betyder at stasevang kan opvarme de tre boliger samt rytterstue
mv. med egen produktion af træflis. træflisen stammer primært fra udtynding af
eks. læbælter og skove på ejendommens samlede arealer.
anvendelsen af træflis fra egen produktion vil medføre en økonomisk gevinst for
ejendommen.
det fremgår af bilag 17a, at der ved trimning af 10 % af ejendommens levende
hegn kunne produceres 11 vognlæs træflis på 2 dage.
størrelsen på disse vognlæs fremgår ikke, men bare 1 ton træflis svarer til ca.
4m3 og 2.600 kwh.
omregnes 1 ton træflis til opvarmning med fyringsolie, svarer dette til ca. 257,5
l. svarende til ca. 2.996,50 inkl. moms og afgifter (v/ dagspris i 2014).
omregnes 1 ton træflis til opvarmning med el, svarer dette til ca. 5.460,- inkl.
moms og afgifter (v/ dagspris i 2014)
ved opvarmning med træflis fra egen produktion vil ejendommen blive immun
over for prisudsving på olie og øvrige råstoffer til opvarmning.
anvendelsen af ejendommens eget træflis er ensbetydende med en miljøvenlig
brændsel/opvarmning. dette skyldes at træflis er co2-neutralt. afbrænding af
træ, øger ikke drivhuseffekten på samme måde som afbrænding af kul, olie og gas.
                                              - 23 -
      varmecentralen vil minimere ejendommens service udgifter. dette idet damhuset
      og skærbækgaard ikke længere skal betale de årlige udgifter til skorstensfejer,
      samt lovpligtigt oliefyrsservice. udgifter til skorstensfejer og servicering af
      varmekilde vil på grund af centraliseringen kun være til stede på stasevang.
      når man ser på de tre ejendomme under et, vil varmecentralen minimere mulige
      fejlkilder. varmeproduktionen sker centralt, hvorfor de væsentligste fejlkilder
      også vil blive centraliseret.
      sker der et nedbrud på varmecentralen er det dog samtidig også alle tre ejen-
      domme der vil blive ramt og stå uden varme.
      varmen fra centralen på stasevang skal ledes til henholdsvis damhuset og
      skærbækgaard via varmerør i jorden. grundet afstanden imellem ejendommene
      vil dette medfører et stort varmetab fra varmerørene. dette varmetab vil ikke være
      til stede ved decentralt placerede varmeanlæg på hver enkelt ejendom.”
forklaringer
under sagen er der afgivet forklaring af direktør og hovedanpartshaver i invidan aps
henning viby. endvidere er der sket afhjemling af skønsmanden, bente søgaard.
henning viby har forklaret bl.a., at han er håndværksmæssigt uddannet. hans familie er
meget interesseret i heste, og man besluttede i 1997 købte jagtgården og skærbækgård. de
byggede derfor stasevang midt i arealet. da han fik det første påbud, gik han til ejeren af
skovgården for at købe jorden. invidan købte jorden i september 2008. han vil tro, at der har
været møder med kommunen forud for det andet varsel om påbud den 3. juli 2009. han var
overrasket over kravet om 2,5 ha jord. han havde regnet med, at der skulle meget mere til.
han fik et opkald fra en landinspektør vestergaard, der meddelte, at han kunne købe det
bygningsløse jordareal. de besluttede derfor at købet begge jordstykker. vestergaard mente,
at han havde klaret sagen. han har lavet en beskrivelse af driften. der er flere fordele ved den
nuværende drift. de er blevet selvforsynende med hø. før købte de halm hvert år, men nu er
de blevet selvforsynende. de har halm liggende til 2 år. de producerer korn og kan derfor
købe foder til en fordelagtig pris. endelig kan de komme af med gødning på egne marker. det
tørre hø skal under tag. det ligger i den grønne lade, men de bruger også laden på
skærbækgård. halmen opbevares i løsdriftstalden. kornet opbevarer han i den store ridehal.
raps opbevarer han i ridehallen. stutteriet kører på vågeblus. han har ikke planer om at sælge
arealer. skønsmandens forslag til placering af en lade er på et højt punkt. den skal i givet fald
graves ned til kote 24, og det vil blive utroligt dyrt. han vil i stedet foreslå en plads sydvest
                                             - 24 -
for stasevang, men det vil give ballade. den grønne lade ligger på et område, der ikke kan
blive landbrugsjord, og den opfylder hans behov. i 2000 søgte de om tilladelse til at bruge den
grønne lade til unghestestald. de søgte herefter om tilladelse til at lave en overdækket
møddingsplads.
syns- og skønsmand bente søgaard, har supplerende forklaret bl.a., at der skal være tale om
store afstande, for at der kan være behov for to bygningssæt. hun har kendskab til bedrifter på
flere hundrede ha, hvor der kun er et bygningssæt. det har stor betydning, om der er animalsk
produktion. når der som her er blandet produktion, bør det centraliseres på stasevang. der
kommer mindst transport, når der transporteres fra den bygningsløse ejendom centralt til
stasevang. en bygning kun til korn vil typisk stå tom en stor del af året. det er en udmærket
løsning at anvende ridehallen til opbevaring af korn. korn bliver afhændet kort efter høst. det
giver ikke mening, at opføre en bygning på den bygningsløse ejendom. det er redegørelser fra
henning viby, der ligger til grund for hendes vurdering af, at ”den grønne lade” er
nødvendig. fysisk flytning af laden er ikke mulig. en lovliggørelse af den grønne lade vil
kræve en del installationer. en ny lade kræver også disse installationer. det vil være billigere
at bevare ”den grønne lade”. henning vibys forslag er højt beliggende og meget nabonært.
hendes forslag indebærer, at laden skal graves ned. det er ikke rationelt at rive noget af
ridehallen ned og opføre en lade. en ny bygning vil forstyrre mere i landskabet. hun har
indtryk af, at det er en veldrevet ejendom. opbevaringsfaciliteterne er ikke for store.
varmecentralen betyder, at der vil kunne spares ca. 150.000 kr. på årsbasis. hun ved ikke
eksakt, hvor meget havre hestene bruger. fordelen ved at opbevare vinterbyg, vinterhvede og
raps er, at man kan afvente salg.
procedure
parterne har begge afgivet påstandsdokumenter af 16. juni 2014. parterne har procederet i
overensstemmelse hermed.
sagsøgeren har gjort gældende:
       "4. anbringender:
       4.1 driftsbygningerne
                                         - 25 -
4.1.1 principale påstand
1.       natur- og miljøklagenævnets manglende kompetence efter pl § 58.
til støtte for den principale påstand gøres det gældende, at hørsholm kommunes
meddelelse af 1. marts 2011 om at forholdene anses for lovliggjort ikke er en
afgørelse, der kan påklages efter pl § 58. kommunens meddelelse er derimod
udtryk for udøvelse af kommunens tilsynspligt i henhold til pl § 51.
i planlovens § 58 er der udtømmende gjort op med, hvad der kan påklages til
natur- og miljøklagenævnet i forhold til planloven. i forhold til den foreliggende
sag er der alene to bestemmelser, der er relevante, nemlig § 58, stk. 1, nr. 1 og 4,
hvorefter der kan påklages:
”1) kommunalbestyrelsens afgørelser efter § 35, stk. 1.
[..]
4) regionsrådets og kommunalbestyrelsens afgørelser om andre forhold, der er
omfattet af denne lov og regler udstedt i medfør af loven, for så vidt angår retlige
spørgsmål, jf. dog stk. 2 og 3.”
det er i den foreliggende sag evident, at der ikke er truffet afgørelse efter
planlovens § 35, stk. 1, da der ikke er meddelt tilladelse eller afslag på landzo-
netilladelse, hvorfor der kan ses bort fra nr. 1. i forhold til nr. 4, er klageadgangen
begrænset til, at der er truffet en afgørelse efter planloven. dette er der imidlertid
ikke tale om i den foreliggende sag, hvor kommunen blot har konstateret, at
forholdet er lovliggjort. dette må anses som en beslutning i forbindelse med
udøvelse af tilsynet og kan ikke påklages til nævnet, men må indbringes for
statsforvaltningen som kommunaltilsyn efter kommunestyrelsesloven, hvis en
tredjepart som danmarks naturfredningsforening måtte mene, at det er udtryk for
ulovlig forvaltning.
for dette synspunkt taler yderligere, at det af håndhævelsesbetænkningen
981/1983 side 105 ... fremgår, at ved påbud om fysisk lovliggørelse som i den
foreliggende sag, har påbudsadressaten valgfrihed, når den fysiske lovliggørelse
kan ske på flere måder.
i den foreliggende sag er det oplagt, at den fysiske lovliggørelse af de to byg-
ninger kan ske på mindst to måder, nemlig (1) ved at fjerne bygningerne og (2)
ved at driften på ejendommen med landejendommen omlægges på en måde, så
bygningerne må anses for nødvendige for den jordbrugsmæssige drift. hertil
kommer, at det i håndhævelsesbetænkningen udtrykkeligt understreges s. 110 ...,
at rent konstaterende påbud om fysisk lovliggørelse kan ikke påklages. da det
efter håndhævelsesbetænkningen ikke tilkommer kommunen at afgøre, hvilken af
de to muligheder, som ejendommens ejer skal vælge, men alene at det trufne valg
opfylder lovgivningens krav, er kommunens vurdering heraf naturligvis ikke en
afgørelse, der kan påklages til nævnet. så også af denne grund savner
klagenævnet kompetence til at behandle klagen.
ifølge nævnets praksis behandler nævnet også retlige spørgsmål om forhold,
hvorom der ikke foreligger en egentlig afgørelse fra kommunen, jf. tfm.2009.44
                                            - 26 -
(materialesamlingens s. 607-618) og tfm 2009.64 ... det gøres gældende, at
denne praksis er ulovlig.
i en række sager har nævnet imidlertid afvist klageadgang over tilsynsafgørelser,
hvor der blandt de seneste sager kan henvises til:
nævnets afgørelse af 1. juni 2011 i sag nmk-33-00516 ..., hvor en tredjepart
havde klaget over, at kommunen fandt, at et plantebælte ikke var i modstrid med
lokalplanen. klagenævnet afviste, at der var klageret med følgende begrundelse:
natur- og miljøklagenævnet forstår helsingør kommunes afgørelse af 4. marts 2011 som
udøvelse af kommunens tilsynspligt i henhold til planlovens § 51. spørgsmål om
tilsynspligtens udøvelse anses ikke for omfattet af klageadgangen efter planlovens § 58.
nævnets afgørelse af 30. juni 2011 i sag nmk-33-00595 ..., hvor en tredjepart
havde klaget over, at kommunen ikke krævede landzonetilladelse til en ændret
anvendelse af en bygning til bl.a. restaurationsdrift. klagenævnet afviste, at der
var klageret med følgende begrundelse:
det følger af planlovens § 51, stk. 1 og 5, at kommunen som tilsynsmyndighed påser
overholdelsen af loven og skal foranledige et ulovligt forhold lovliggjort, medmindre
forholdet har underordnet betydning. …. kommunens eventuelle undladelse af at udøve
sin tilsynspligt efter planlovens § 51, stk. 1, er imidlertid ikke omfattet af klageadgangen
til natur- og miljøklagenævnet efter planlovens § 58, stk. 1. kommunens tilsidesættelse af
tilsynsforpligtelsen kan derimod påklages til statsforvaltningen midtjylland.
nævnets afgørelse af 11. juni 2012 i sag nmk-31-00599 ..., hvor en tredjepart
havde klaget til nmkn over, at kommunen fandt et tidligere meddelt påbud om
fysisk lovliggørelse af haveareal var opfyldt, idet naboen mente, at dette ikke var
tilfældet. klagenævnet afviste, at der var klageret med følgende begrundelse:
kommunen har som opfølgning på kommunens afgørelse efter landzonebestemmelserne
meddelt påbud om reetablering af arealet til have. det er kommunens vurdering, hvilket
den har meddelt klager, at området nu har karakter af have og ikke parkeringsareal.
kommunens mail til klager herom af 21. marts 2012 har natur- og miljøklagenævnet
forstået således, at kommunen anser påbuddet for efterkommet. den nærmere udøvelse af
kommunens tilsynspligt (omfanget af den fysiske lovliggørelse) er ikke omfattet af
nævnets kompetence og kan ikke påklages til natur- og miljøklagenævnet. på den
baggrund afviser natur- og miljøklagenævnet klagen over kommunens afgørelse, om at
silkeborg kommune anser påbuddet for efterkommet, fra realitetsbehandling.
nævnets afgørelse af 3. november 2011 i sag nmk-33-00780 ..., hvor adressaten
for et påbud om lovliggørelse af et lokalplanstridigt forhold (telthal) klagede til
klagenævnet med henvisning til, at kommunen accepterede en tilsvarende telthal
på naboejendom, som kommunen ejede. klagenævnet afviste, at der var klageret
med følgende begrundelse:
i denne sag har kommunen meddelt afslag på dispensation fra lokalplanen til at bibe-
holde telthallen på [adresse1] og senest varslet påbud om fysisk lovliggørelse. kom-
munens udøvelse af tilsynspligten, er ikke omfattet af klageadgangen til natur- og
miljøklagenævnet. natur- og miljøklagenævnet finder herefter ikke, at sagen kan tages
                                         - 27 -
op til behandling af nævnet på grundlag af den indgivne klage. på denne baggrund
afvises klagen fra realitetsbehandling.
det må herefter lægges til grund, at hørsholm kommunes beslutning den 1. marts
2011 om at forholdene måtte anses for lovliggjort ikke er en afgørelse i
forvaltningslovens forstand og derfor ikke kan påklages efter planlovens § 58.
nævnet havde derfor ikke i den foreliggende sag kompetence til at behandle
klagen over hørsholm kommunes beslutning af 1. marts 2011. da nævnet
savnede kompetence, må afgørelsen af 21. februar 2012 ophæves som ugyldig,
uden der er anledning til hjemvisning.
2.       natur- og miljøklagenævnets praksis ved fortolkning af pl § 36, stk.
1, nr. 3 for så vidt angår ”den pågældende ejendom” som grundlag for
nævnets afgørelse om bygningernes erhvervsmæssige nødvendighed for
driften af landbrugsejendommen er ulovlig og bør tilsidesættes.
såfremt der ikke opnås medhold i den under 1. anførte kompetenceindsigelse,
gøres det gældende, at nævnets praksis ved fortolkning af begrebet ”den på-
gældende ejendom” som grundlag for afgørelsen om driftsmæssig nødvendighed
bør tilsidesættes.
nævnets påberåbte faste praksis strider mod landbrugslovens formål og be-
stemmelser om samdrift af flere ejendomme i en landbrugsbedrift, ligesom det
konkret er ulovligt, at nævnet med henvisning til denne praksis undlader at fo-
retage en individuel vurdering af sagens omstændigheder og på dette grundlag en
konkret begrundelse for afgørelsen.
anbringendet skal ses i sammenhæng med den udvikling og strukturforandring
inden for landbruget, som bl.a. er kommet til udtryk i den ændrede landbrugslov,
jf. landbrugsloven fra 2004 og 2010.
den sammenhæng, der historisk set har været mellem den juridiske enhed ”en i
matriklen noteret landbrugsejendom” og den økonomiske driftsenhed, er på retur
til fordel for ”landbrugsbedriften”, der består af flere landbrugsejendomme med
samme ejer eller i et forpagtningsforhold, som drives i samdrift. denne
strukturforandring og udvikling i retning af større bedrifter og samdrift
nødvendiggør tillige med hensyn til bygningsmassen og bygningernes placering,
at der sker ændringer, herunder også i relation til planloven og denne lovs formål.
en landbrugsbedrift, jf. lbl §2, stk. 3, kan i dag (og vil ofte) bestå af flere
landbrugsejendomme, herunder eventuelt en eller flere bygningsløse land-
brugsejendomme, som drives i samdrift. den i sagen her omhandlede land-
brugsbedrift er et eksempel herpå.
som led i forsvarlig jordbrugsmæssig udnyttelse skal der opføres de bygninger,
som er driftsmæssigt nødvendige for ejendommen (bedriften). i den henseende
bør udtalelser fra de myndigheder, som administrerer landbrugslovgivningen
(tidligere jordbrugskommissionerne, nu nerv), indgå med betydelig vægt i
afgørelser efter planloven. i modsat fald, modarbejdes de formål, som den æn-
drede landbrugslov har fastlagt. afgørelsen rækker således videre end til sagen
                                         - 28 -
om stasevang, idet den kan have betydning for enhver bedrift, hvor ejendommene
drives i samdrift.
problemstillingen angår, om driftsmæssigt nødvendige bygninger skal placeres
centraliseret på den ene af de landbrugsejendomme, der indgår i landbrugsbe-
driften eller decentraliseret fordelt på hver af landbrugsejendommene. især for
bygningsløse ejendomme, ses der behov for, at de driftsmæssigt nødvendige
bygninger kan placeres på den tilknyttede beboelsesejendom, hvor de øvrige
driftsbygninger er beliggende, såfremt ejendommene indgår i samdrift.
nævnet anerkender, at man ved vurdering af driftsmæssig nødvendighed af
bygninger, der både betjener ”den pågældende ejendom” og forpagtede arealer,
lader de forpagtede arealer indgå i vurderingen, for så vidt der er tale om lang-
varige forpagtningsaftaler. der ses ikke sagligt grundlag for at gøre forskel på
ejendomme, der drives i samdrift med (langvarigt) forpagtede arealer set i forhold
til egne ejendomme, der drives i samdrift. begge former for samdrift er omfattet
af og lovlige i forhold til landbrugslovgivningen.
mht. fortolkning af begrebet ”den pågældende ejendom” ses nævnets hidtidige
praksis i øvrigt ikke at være helt fast. jeg henviser til følgende afgørelser:
nævnets afgørelse af 22. februar 2011 i sag nmk-522-00012 ..., hvor nævnet
stadfæstede dispensation fra fredning til maskinhal i et fredet området – hvor det i
sagen lægges til grund, at den landbrugsmæssige nødvendighed skal bedømmes
på grundlag af samdrift med to andre ejendomme. dette er lagt til grund i
afgørelsen, der i stedet drejer sig om, hvorvidt maskinhallen burde være placeret
på en af de ejendomme, der ikke var fredet – men sagen ender med, at der
meddeles lovliggørende dispensation fra fredningen, uden at det i øvrigt af det
samlede klagenævn findes nødvendigt at meddele landzonetilladelse, da
bygningen anses for omfattet af planlovens § 36, stk. 1, nr. 3.
nævnets afgørelse af 30. april 2012 i sag nmk-31-00587 ..., hvor nævnet
stadfæstede landzonetilladelse til ændret anvendelse af bygninger, idet klage-
nævnet lagde til grund, at bygningen var erhvervsmæssig nødvendig for flere
landbrugsejendomme i samdrift, idet nævnet dog samtidigt anførte, at det var en
fejl, at der ikke var sket matrikulær sammenlægning, og at en ansøgning herom
var indsendt.
den indhentede syn- og skønserklæring anfører bl.a., jf. bilag 67 ..., at ”er
bygningerne placeret centralt, er der kortest mulig afstand til de jordstyk-
ker/afgrøder, der skal bearbejdes, og dermed bedst økonomi i driften”. dette
gælder generelt, når der er etableret samdrift mellem ejendomme.
konkret for driften af stasevang er syn- og skønsmandens udtalelse helt klar ...;
”skønsmanden vurderer at der både vil være en logistisk, driftsmæssig og
økonomisk fordel ved at bebyggelsen er samlet på stasevang, med henvisning til,
at hø og halm fra egne arealer anvendes i egen drift på stutteriet.”
på den baggrund findes nævnets ”faste praksis” at medføre, at administrationen af
planlovens § 36 stk. 1, nr. 3 sker i strid med landbrugslovens formål. da
                                         - 29 -
landbrugsloven er en speciallov vedrørende landbrugets forhold, bør denne
praksis derfor tilsidesættes som ulovlig.
3.       driftsbygningerne er efter jordtilkøbet driftsmæssigt nødvendige for
ejendommens drift som landbrugsejendom i pl § 36 stk. 1 nr. 3’s forstand
det gøres gældende, at driftsbygningerne efter jordtilkøbet, og med grundlag i
udtalelsen fra jordbrugskommissionen, er driftsmæssigt nødvendige i planlovens
forstand, idet vurderingen heraf skal foretages med inddragelse af de ejendomme,
der indgår i samdrift.
naturklagenævnet gjorde under sagen ved østre landsret og højesteret
(u2008.129/2h), vedrørende afgørelsen af 18. februar 2001, nogle synspunkter og
anbringender gældende, som ses at støtte invidans synspunkter under sagen her,
og som ikke er i overensstemmelse med den påberåbte faste praksis. det fremgår
således af u.2008.129/2h side 15 ...:
”den afgørelse, der blev indbragt for naturklagenævnet, muliggjorde byggeri på
ejendomme på i alt 3777 m2, hvilket skal sættes i forhold til ejendommens
jordtilliggende på 13,4 ha, og til at sagsøgeren ejer ejendomme i området med et
samlet areal på ca. 20 ha. direktoratet for fødevareerhverv har udtalt sig imod,
at byggeri i det påtænkte omfang kan anses for erhvervsmæssigt nødvendigt for
ejendommens drift som landbrugsejendom, hvilken udtalelse indgår med særlig
vægt i naturklagenævnets afgørelsesgrundlag.”
det her anførte må forstås således, at naturklagenævnet ved vurderingen af
driftsmæssig nødvendighed kan tage hensyn til både den ejendom, hvorpå byg-
ningerne er beliggende og øvrige ejendomme ejet af samme ejer (invidan).
endvidere indgår udtalelsen fra fødevareerhverv med særlig vægt.
denne forståelse ligger tydeligvis til grund for hørsholm kommunes varsel af
påbud. hørsholm kommune skrev i brev af 19. november 2008 (påbud om
lovliggørelse), at naturklagenævnet bl.a. lagde vægt på følgende forhold, at
”projektet er meget stort i forhold til det relativt begrænsede jordtilliggende på
19,78 ha.”
der ses således konkret stærke holdepunkter for at antage, at naturklagenævnet
dengang foretog en samlet bedømmelse af stasevang og skærbækgård og ikke
kun af stasevang. samme vurdering er ubestridt lagt til grund af hørsholm
kommune ved meddelelse af 1. marts 2011.
hørsholm kommune blev først opmærksom på, at nævnet havde en anden
holdning til fortolkning af begrebet ”den pågældende ejendom” i forbindelse med
en anden sag, der verserede ved kommunen. her tilskrev natur- og miljø-
klagenævnet hørsholm kommune den 19. september 2011 og meddelte hørsholm
kommune, jf. bilag 37 ..., hvad der var nævnets ”faste praksis” vedrørende
vurdering af erhvervsmæssig nødvendighed.
                                          - 30 -
indtil da havde både hørsholm kommune og invidan lagt til grund for
sagshåndteringen, at det var den samlede ejendom (alle invidans ejendomme), der
konkret kunne indgå ved vurderingen af driftsmæssig nødvendighed.
i den henseende må det lægges til grund for afgørelsen, at invidan har været i god
tro med hensyn til, at erhvervelsen af yderligere jord kunne lovliggøre byggeriet.
der bør ved afgørelsen lægges betydelig vægt på jordbrugskommissionens
udtalelse af 26. august 2009, om den driftsmæssige nødvendighed efter land-
brugsloven, som grundlag for afgørelsen om erhvervsmæssig nødvendighed efter
planlovens § 36, stk., 1 nr. 3. ligeledes bør syn- og skønsrapportens klare svar i
relation til samdrift af flere ejendomme indgå med betydelig vægt i vurderingen af
spørgsmålet om driftsbygningernes driftsmæssige nødvendig efter pl § 36, stk. 1,
nr. 3.
med dette grundlag bør retten nå frem til, at driftsbygningerne efter jordtilkøbet er
driftsmæssigt nødvendige efter pl § 36, stk. 1, nr. 3, således at nævnets afgørelse
på det grundlag tilsidesættes som ugyldig.
4.1.2 subsidiær påstand
såfremt retten når frem til, at nævnets fortolkning af ejendomsbegrebet i pl §
36, stk. 1, nr. 3 er korrekt i sagen her, bør invidan have retskrav på gennem enten
landzonetilladelse eller en sammatrikulering at søge opnået lovliggørelse af
bygningerne. i det tilfælde bør nævnet anerkende at være forpligtet til at hjemvise
sagen til fornyet behandling og vurdering.
officialprincippet medfører, at rekursinstansen (her nævnet) har pligt til at
vurdere, om førsteinstansens oplysninger er tilstrækkelige i forhold til det retlige
grundlag, som efter rekursinstansens vurdering er relevant i sagen. såfremt
nævnets afgørelse vedrørende forståelsen af pl § 36, stk. 1, nr. 3 er lovlig/
gyldig, fremstår det åbenbart, at hørsholm kommune har befundet sig i en
vildfarelse med hensyn til hjemlen for lovliggørelse.
ifølge almindelige forvaltningsretlige principper kan en klageinstans (her
nævnet), der konstaterer en sagsbehandlings- og/eller forståelsesfejl i underin-
stansens afgørelse, enten helbrede fejlen og træffe realitetsafgørelse, såfremt de
nødvendige oplysninger er til stede, eller alternativt hjemvise sagen til yderligere
oplysning, såfremt klageinstansen ikke har det fornødne grundlag/oplysninger for
behandlingen af sagen.
ved hjemvisningen af en sag bør sædvanlig hjemvisningspraksis følges, hvilket
ikke er sket i nærværende tilfælde. nævnet har herved pligt til at vejlede un-
derinstansen således, at sagen kan afgøres på det (efter nævnets opfattelse)
korrekte retsgrundlag og på et fuldt oplyst grundlag.
ved at undlade hjemvisning af sagen og vejledning af underinstansen har nævnet
tillige tilsidesat hensynet til berettiget interesse hos invidan. dette hensyn
forstærkes af, at invidan i relation til lovliggørelse ved jordtilkøb har været i god
tro, og at den løsning, som nævnet tilsidesætter, er fremkommet på forslag fra
                                          - 31 -
hørsholm kommune respektive i samarbejde med hørsholm kommune. dette
bør indgå som grundlag for nævnets hjemvisning af sagen til fornyet behandling
og vurdering i relation til følgende:
1) med udgangspunkt i bygningernes driftsmæssige nødvendighed for
jordbrugsdriften har sagsøger retskrav på at få behandlet sag om landzo-
netilladelse, jf. pl § 35, stk. 1.
nævnet har efterfølgende ved afgørelse af 30. november 2012, jf. bilag 68 ...
hjemvist sagen til behandling efter pl § 35 stk. 1. nævnet er opfordret til at er-
klære, om man dermed kan tage bekræftende til genmæle overfor påstanden om
hjemvisning med den her anførte begrundelse. hjemvisningen den 30. november
2012 bekræfter, at sagen burde være hjemvist til yderligere behandling allerede
ved den indbragte afgørelse.
2) med samme forudsætning om driftsmæssig nødvendighed har sagsøger
retskrav på at få vurderet, om det gennem sammatrikulering/ arealoverførsel
mellem ejendommene kan ske en lovliggørelse, som tilfredsstiller natur- og
miljøklagenævnets faste praksis, for så vidt den måtte findes at være lovlig
og gyldig.
nævnet har ikke nærmere begrundet, hvorfor sagen ikke kan vurderes af
kommunen, forud for at arealoverførslen gennemføres. når henses til de kon-
sekvenser, arealførsel har for invidan i relation til andre af landbrugslovens
bestemmelser, gøres det gældende, at hensynet til invidan bør føre til, at sagen
hjemvises tillige til vurdering af lovliggørelse efter arealoverførsel.
nævnet har i en anden afgørelse af 30. marts 2012 nmk-31-00005 ... truffet
afgørelse af planlovens § 35 om lovliggørende landzonetilladelse betinget af, at
ejendommen matr…. arealoverføres til erhvervsejendommen…” . det ses ikke,
hvorfor sagen her vurderes anderledes.
det bemærkes her, at denne vinkel til dels var fremme i sagen for landsretten og
højesteret (og tillige ved behandlingen i naturklagenævnet dengang). dengang
var den samlede ejendom imidlertid kun på ca. 19 hektarer, hvortil kom et
tilforpagtet areal, hvilket ikke var tilstrækkeligt. forudsætningerne har her ændret
sig gennem den efterfølgende erhvervelse af den bygningsløse ejendom og
skovgården.
3) sagsøger har retskrav på at få vurderet, hvilken løsning der samlet set må
anses for den bedste i landbrugsmæssig og planmæssig henseende, jf. herved
at hørsholm kommune traf afgørelsen på et andet retligt grundlag end
natur- og miljøklagenævnets afgørelse. sagsøger har således retskrav på, at
sagen oplyses/belyses forud for afgørelsen vedrørende driftsbygningerne.
denne begrundelse støttes på, at der netop ikke er foretaget en samlet konkret
vurdering af bedriftens behov. den nuværende løsning med bevarelse af de ek-
sisterende bygninger skal ses i forhold til alternativet, hvorved der opføres de
nødvendige driftsbygninger på den bygningsløse/delvist fredede ejendom. det bør
herved vurderes, også på grundlag af syn- og skønsrapporten og evt. land-
                                              - 32 -
     skabsanalyser, hvilken løsning der samlet set må anses som den bedste i land-
     brugsmæssig og planmæssig henseende.
     det bemærkes yderligere, at hørsholm kommune ikke har overvejet/vurderet
     denne løsningsmodel, idet hørsholm kommune indtil maj 2011 var af den op-
     fattelse, at ejendomsbegrebet i pl § 36, stk. 1, nr. 3 skulle vurderes på grundlag af
     den samlede bedrift. det var først med agilte-sagen, at hørsholm kommune i maj
     måned 2011 blev gjort opmærksom på, at nævnet så anderledes på dette retlige
     spørgsmål.
     invidan har med grundlag i proportionalitetsprincippet krav på, at sagen oplyses
     på en måde, som gør det muligt at inddrage disse hensyn i afgørelsen.
     4.2 den grønne lade
     afgørelsen påstås kendt ugyldig, og sagen hjemvist til fornyet behandling i
     hørsholm kommune med følgende begrundelser:
         1. invidans ansøgning om bibeholdelse af laden, skal, med henvisning til det
             tidligere fastsatte vilkår om nedrivning, sidestilles med opførelse af ny lade.
         2. vurderingen af, om der kan meddeles landzonetilladelse til laden på det nu-
             værende grundlag skal således ske uafhængigt af tidligere meddelte ned-
             rivningspåbud på andet grundlag.
         3. officialprincippet er tilsidesat, idet oplysningen om tilkøbet af yderligere jor-
             der og det deraf følgende ændrede driftsmæssige behov har væsentlig
             betydning for vurderingen af, i hvilket omfang der er et erhvervsmæssigt
             behov for laden (en lade).
         4. kommunen har i strid med proportionalitetsprincippet undladt at lade de nye
             oplysninger indgå ved afgørelsen om afslag på ansøgningen, og har således
             ikke forholdt sig til, om de nye oplysninger kunne have betydning for sagen,
             men har alene begrundet afslaget med, at sagen var ”uddebatteret”.
         5. med grundlag i ladens (en lades) driftsmæssige nødvendighed, og den an-
             søgte lades afstand til øvrige driftsbygninger, skal landzonetilladelse
             meddeles, jf. pl 36, stk. 2, hvorved der (alene) skal foretages en vurdering
             af placeringen af bygningen.
         6. kommunen har undladt at foretage en saglig vurdering af ladens placering
             sammenholdt med alternative placeringer og uafhængigt af historikken."
sagsøgte har gjort gældende:
     "anbringender
     natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 21. februar 2012 er gyldig
                                         - 33 -
til støtte for påstanden om frifindelse gøres det gældende, at natur- og miljø-
klagenævnets afgørelse af 21. februar 2012, bilag 1, ... , er lovlig og gyldig. natur-
og miljøklagenævnet har med rette ophævet hørsholm kommunes afgørelse af 1.
marts 2011, bilag 26, ... om, at udvidelse af stutteriet på ejendommen
stasevangsvej 7 med en tilbygning til ridehallen samt en staklade/varmecentral er
erhvervsmæssigt nødvendig for ejendommens drift som landbrugsejendom.
hørsholm kommunes afgørelse af 1. marts 2011 kunne påklages til natur- og
miljøklagenævnet
det fastholdes, at hørsholm kommunes afgørelse af 1. marts 2011, bilag 26,
kunne påklages til natur- og miljøklagenævnet efter planlovens § 58. retlige
spørgsmål, som kan påklages i medfør af planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, omfatter
bl.a. forståelsen af planlovens § 36, og om lovens betingelser er opfyldt.
i nærværende sag har hørsholm kommune efter ansøgning fra sagsøger truffet
afgørelse om, at tilbygningen til ridehallen og stakladen/varmecentralen er
nødvendig for ejendommens erhvervsmæssige drift og derfor i medfør af
planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, undtaget fra kravet om landzonetilladelse. det
fremgår af afgørelsen, at der forud herfor er foretaget partshøring af danmarks
naturfredningsforening, og afgørelsen indeholder klagevejledning.
der er utvivlsomt tale om en afgørelse om et retligt forhold, som i medfør af
planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, kan påklages til natur- og miljøklagenævnet, og
ikke blot en konstatering af, at påbuddet om lovliggørelse var opfyldt. det er også
baggrunden for, at natur- og miljøklagenævnet ikke i afgørelsen eksplicit tog
stilling til, hvorvidt afgørelsen kunne påklages.
byggeriet er ikke erhvervsmæssigt nødvendigt for landbrugsejendommen
ifølge planlovens § 35, stk. 1, må der i landzone ikke uden tilladelse fra land-
zonemyndigheden foretages udstykning, opføres ny bebyggelse eller ske ændring
i anvendelse af bestående bebyggelse og ubebyggede arealer, jf. dog §§ 36-38.
ifølge planlovens § 36, stk. 1, nr. 3, kræves der ikke landzonetilladelse efter
planlovens § 35, stk. 1, til opførelse af byggeri, der er erhvervsmæssigt nød-
vendigt for den pågældende ejendoms drift som landbrugsejendom.
det fremgår udtrykkeligt af ordlyden af § 36, stk. 1, nr. 3, at vurderingen af, om
byggeriet er erhvervsmæssigt nødvendigt, skal foretages for "den pågældende
ejendom". herved forstås ejendommen med tilhørende jorder, der er noteret i
matriklen som landbrug, jf. miljøministeriets vejledning om landzo-
neadministration, planlovens §§ 34-38, 2002, side 29 og 59, anne birte boeck,
lov om planlægning med kommentarer, 2002, side 298 samt helle tegner anker,
planloven med kommentarer, 2013, side 623-625.
i overensstemmelse hermed foretages vurderingen af spørgsmålet om er-
hvervsmæssig nødvendighed efter nævnets praksis særskilt for den enkelte
ejendom, uanset om den indgår i en bedrift med andre ejendomme, jf. herved
f.eks. natur- og miljøklagenævnets afgørelse i mad 2005, side 1455 nkn. i
praksis kan tilforpagtede jorder dog indgå i vurderingen af den pågældende
                                         - 34 -
ejendoms driftsmæssige behov, hvis der er tale om traditionelle, langvarige
forpagtningsforhold, jf. nko nr. 316, marts 2004.
natur- og miljøklagenævnet har på den baggrund med rette fundet, at vurderingen
i nærværende sag skal foretages særskilt for ejendommen stasevangsvej 7 på 13,4
ha. nævnet har i den forbindelse med rette fundet, at det forhold, at ejendommen
drives sammen med andre selvstændige landbrugsejendomme, ikke kan føre til et
andet resultat.
af de grunde, som er anført i naturklagenævnets afgørelse af 18. september 2001
og i landsrettens og højesterets dom, har nævnet herefter med rette fundet, at
tilbygningen til ridehallen og stakladen/varmecentralen ikke kan anses for
erhvervsmæssigt nødvendig for driften af stasevangsvej 7.
med hensyn til natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 22. februar 2011 i
nmk-522-00012, som er påberåbt af sagsøger, fandt nævnet, at det pågældende
byggeri oversteg, hvad der var nødvendigt for at drive den pågældende
landbrugsejendom, og at byggeriet derfor krævede fredningsnævnets tilladelse.
nævnet stadfæstede fredningsnævnets afgørelse om dispensation fra fredningen til
opførelse af byggeriet med henvisning til, at klager havde påbegyndt
byggearbejdet i god tro samt de konkrete forhold vedrørende den pågældende
maskinhals anvendelse, placering og udformning set i forhold til de frednings-
mæssige interesser i området og den konkrete ejendom.
sag nmk-31-00587, afgørelse af 30. april 2012, som ligeledes er påberåbt af
sagsøger, drejede sig om udvidelse af en lovligt eksisterende virksomhed med en
ejendom, som reelt var blevet anvendt til erhverv sammen med den eksisterende
virksomhed i en årrække. afgørelsen er dermed ikke relevant for forståelsen af
ejendomsbegrebet i relation til planlovens § 36, stk. 1, nr. 3.
det bestrides på den baggrund, at nævnets praksis på området skulle være
svingende.
natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 30. marts 2012 er gyldig
til støtte for frifindelsespåstanden gøres det gældende, at natur- og miljøkla-
genævnets afgørelse af 30. marts 2012, bilag 2, ..., er lovlig og gyldig. natur- og
miljøklagenævnet har således ved afgørelsen med rette fundet, at hørsholm
kommune ikke har haft pligt til at genbehandle sagen om tilladelse efter plan-
lovens § 35, stk. 1, til at bibeholde "den grønne lade" på stasevangsvej 1, og
nævnet har dermed ikke givet medhold i klagen over kommunens afgørelse af 24.
februar 2011, bilag m, ...
genoptagelse af en sag, hvori en offentlig myndighed har truffet afgørelse, for-
udsætter, at afgørelsen lider af væsentlige mangler, eller at der i forbindelse med
anmodningen om genoptagelse fremkommer relevante faktiske oplysninger, som
myndigheden ikke var bekendt med ved sagens afgørelse, og som kunne have haft
væsentlig betydning for sagens udfald, hvis de havde foreligget ved sagens
afgørelse.
                                          - 35 -
natur- og miljøklagenævnet har på den baggrund med rette fundet, at sagsøger
ikke ved anmodningerne om genoptagelse fremkom med væsentlige nye op-
lysninger, som ikke indgik i hørsholm kommunes tidligere behandling af sagen,
og som kunne have haft betydning for sagens udfald, hvis de havde foreligget ved
hørsholm kommunes tidligere afgørelser.
natur- og miljøklagenævnet har herved med rette lagt vægt på, at det siden 2000
har stået klart for sagsøger, at landzonetilladelsen af 29. marts 2000, bilag a, til
opførelse af nyt stuehus og staldbygninger var betinget af, at den eksisterende
landbrugsejendom på jagtgården, stasevangsvej 1, som ligger mere end 300 m fra
det nye byggeri, blev revet ned, når de nye bygninger blev taget i brug, samt at de
nye bygninger blev taget i brug i 2002.
det er indgået i afgørelsen, at sagsøger har tilkøbt betydelige arealer, således at
sagsøger i dag ejer flere landbrugsejendomme med et samlet jordtilliggende på
107 ha, samt at jordbrugskommissionen i vejledende udtalelse af 29. februar
2012, bilag 34, ..., har udtalt, at en lade er erhvervsmæssig nødvendig for en
bedrift på 107 ha. nævnet har imidlertid ikke fundet, at disse oplysninger er af
væsentlig betydning for spørgsmålet om bevarelse af den pågældende ladebyg-
ning, som ifølge betingelsen for landzonetilladelsen fra 2000 for længst skulle
have været nedrevet, og som ikke er beliggende i tilknytning til hovedbebyggelsen
på ejendommen. nævnet har derfor fundet, at dette forhold ikke kan give grundlag
for genoptagelse af sagen.
som anført i afgørelsen kan disse oplysninger derimod have væsentlig betydning
for vurderingen af, i hvilket omfang der er erhvervsmæssigt behov for at opføre en
ny driftsbygning med en placering i overensstemmelse med beliggenhedskravet i
forhold til de bygninger, der i dag udgør landbrugsbebyggelsen på den
pågældende ejendom.
natur- og miljøklagenævnet har endvidere med rette fundet, at der heller ikke i
øvrigt foreligger sådanne nye oplysninger, som har kunnet føre til, at hørsholm
kommune i lyset af sagens forhistorie har haft pligt til at genbehandle sagen.
det gøres gældende, at natur- og miljøklagenævnets afgørelse ikke er truffet på et
mangelfuldt eller fejlagtigt grundlag, ligesom der ikke i stævningen er
fremkommet nye oplysninger eller ny dokumentation i forhold til grundlaget for
natur- og miljøklagenævnets afgørelse, der kan føre til et andet resultat.
skønserklæringen af 16. april 2014 har ikke betydning for sagen
det er natur- og miljøklagenævnets opfattelse, at skønserklæringen af 16. april
2014, bilag 67, ..., ikke har betydning for sagen, idet spørgsmålene til skøns-
manden tager udgangspunkt i, om tilbygningen til ridehallen, stakaden/ varme-
centralen og den grønne lade er erhvervsmæssigt nødvendige for driften af
landbrugsbedriften bestående af landbrugsejendommen stasevangsvej 7 på ca.
13,4 ha samt tre yderligere selvstændige landbrugsejendomme: stasevangsvej 9
på ca. 6 ha, segnerøddalsvej 6 på ca. 12,3 ha og nebbegårds allé 1 på ca. 75 ha.
spørgsmålet om erhvervsmæssig nødvendighed efter planlovens § 36, stk. 1, nr. 3,
i forhold til tilbygningen til ridehallen og stakladen/varmecentralen skal imidlertid
                                              - 36 -
      som anført i natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 21. februar 2012
      bedømmes alene i forhold til landbrugsejendommen stasevangsvej 7 på ca. 13,4
      ha.
      tilsvarende gælder for den grønne lade, men her behøver sagsøger under alle
      omstændigheder en landzonetilladelse efter planlovens § 35, idet den grønne lade
      ikke er beliggende i tilknytning til den øvrige bebyggelse, jf. planlovens § 36, stk.
      2, og der foreligger ikke omstændigheder, som forpligter myndighederne til at
      genoptage sagen.
      natur- og miljøklagenævnet bemærker i øvrigt til skønserklæringen:
      natur- og miljøklagenævnet forstår skønsmandens besvarelse af spørgsmål 1
      således, at en centraliseret placering af driftsbygninger i almindelighed er en
      fordel i drift af en landbrugsbedrift bestående af flere landbrugsejendomme i
      samdrift. men fordelen afhænger af størrelsen af de enkelte landbrugsejendomme
      og beliggenheden af arealerne, ligesom det har betydning, om markarbejdet
      foregår gennem maskinstation.
      besvarelsen af spørgsmål 2 og 3 må forstås således, at fordelen ved en centrali-
      seret placering er mindre ved samdriften af sagsøgers landbrugsejendomme, fordi
      disse ikke er beliggende i umiddelbar tilknytning til hinanden, og forbin-
      delsesvejen mellem ejendommene er meget befærdet. fordelen ved at placere
      driftsbygningerne på landbrugsejendommen stasevangsvej 7 frem for at placere
      en driftsbygning på den bygningsløse ejendom afhænger af en række
      driftsmæssige forhold og fremstår ikke som overbevisende.
      besvarelsen af spørgsmål 4 om den grønne lade går ud på, at en lade på baggrund
      af ejers oplysninger kan anses for nødvendig for samdriften af land-
      brugsejendommene, men der bør opføres en ny lade ved hovedbebyggelsen.
      besvarelsen af spørgsmål 5 om varmecentralen/stakladen må forstås således, at
      det på grundlag af de foreliggende oplysninger kan være en fordel at have egen
      varmecentral, men der er også ulemper forbundet hermed."
retsgrundlaget
af den dagældende planlov, lovbekendtgørelse nr. 937 af 24. september 2009, som ændret
ved lov nr. 1271 af 16. december 2009, lov nr. 1505 af 27. december 2009 og lov nr. 484 af
11. maj 2010, fremgår blandt andet:
      ”§ 1
      loven skal sikre, at den sammenfattende planlægning forener de samfunds-
      mæssige interesser i arealanvendelsen og medvirker til at værne landets natur og
                                        - 37 -
miljø, så samfundsudviklingen kan ske på et bæredygtigt grundlag i respekt for
menneskets livsvilkår og for bevarelsen af dyre- og plantelivet.
stk.2. loven tilsigter særlig,
1) at der ud fra en planmæssig og samfundsøkonomisk helhedsvurdering sker en
hensigtsmæssig udvikling i hele landet og i de enkelte kommuner,
2) at der skabes og bevares værdifulde bebyggelser, bymiljøer og landskaber,
3) at de åbne kyster fortsat skal udgøre en væsentlig natur- og landskabsressource,
4) at forurening af luft, vand og jord samt støjulemper forebygges, og
5) at offentligheden i videst muligt omfang inddrages i planlægningsarbejdet
 …
§ 35
i landzoner må der ikke uden tilladelse fra kommunalbestyrelsen foretages ud-
stykning, opføres ny bebyggelse eller ske ændring i anvendelsen af bestående
bebyggelse og ubebyggede arealer, jf. dog §§ 36-38.
…
§ 36
tilladelse efter § 35, stk. 1, kræves ikke til:
…
3) byggeri, der er erhvervsmæssigt nødvendigt for den pågældende ejendoms drift
som landbrugs- eller skovbrugsejendom eller for udøvelse af fiskerierhvervet, jf.
dog stk. 2.
…
stk.2. der kræves dog tilladelse efter § 35, stk. 1, for så vidt angår beliggenheden
og udformningen af bygninger som omhandlet i stk. 1, nr. 3, 12 og 13, der opføres
uden tilknytning til ejendommens hidtidige bebyggelsesarealer. …
…
§ 58
til natur- og miljøklagenævnet som sammensat efter § 5, stk. 1, nr. 2, i lov om
natur- og miljøklagenævnet kan påklages:
1)       kommunalbestyrelsens afgørelser efter § 35, stk. 1.
…
                                              - 38 -
      4)      kommunalbestyrelsens afgørelser om andre forhold, der er omfattet af
              denne lov og regler udstedt i medfør af loven, for så vidt angår retlige
              spørgsmål, jf. dog stk. 2.”
af bemærkningerne til lovforslagets (lff nr. 76 af 23. januar 1991) kapitel 7 om zoneind-
delingen og landszoneadministration fremgår blandt andet:
      ”hovedformålet med bestemmelserne er som hidtil at forhindre byspredning i det
      åbne land og at sikre, at egentlig bymæssig udvikling sker, hvor der gennem
      planlægningen er åbnet mulighed herfor.
      det fremgår endvidere af formålsbestemmelsen, at landzonebestemmelserne, også
      som hidtil, skal administreres på baggrund af planlægningen, og at der herved
      særligt skal sikres en samfundsøkonomisk og landskabelig tilfredsstillende
      udvikling. dette betyder, at såvel landskabelige, rekreative og arealres-
      sourcemæssige hensyn som andre samfundsmæssige interesser, f.eks. økonomiske
      og trafikale hensyn fortsat skal varetages ved vurderingen af ansøgninger om
      bebyggelse m.v. i landzone.”
af landzoneadministrationsvejledning af 16. oktober 2002 fremgår blandt andet:
      ”hovedformålet med zoneinddelingen og landzonebestemmelserne er at modvirke
      byspredning ved at hindre spredt og uplanlagt bebyggelse og anlæg i det åbne
      land og samtidig sikre at egentlig byudvikling sker hvor der er åbnet mulighed for
      det gennem region-, kommune- og lokalplanlægningen. zoneinddelingen skaber
      derved en klar og værdifuld grænse mellem by og land hvorved bl.a. natur- og
      kulturhistoriske værdier bevares, og miljøkonflikter undgås.
      områder i landzone skal som udgangspunkt friholdes for anden (uplanlagt) be-
      byggelse m.v. end den der er nødvendig for driften af landbrug, skovbrug og fi-
      skeri. udover at værne om natur og landskab er varetagelsen af de primære er-
      hvervs interesser således blandt de hensyn der ligger bag landzonebestemmel-
      serne.
      …
      efter lovens § 36, stk. 1, nr. 3, kræves der ikke tilladelse til:
      byggeri, der er erhvervsmæssigt nødvendigt for den pågældende ejendoms drift
      som landbrugs- eller skovbrugsejendom eller for udøvelse af fiskerierhvervet, jf.
      dog stk. 2.
                                              - 39 -
      der skal være tale om en erhvervsmæssig nødvendighed, og denne nødvendighed
      skal vurderes konkret i forhold til den enkelte ejendom som ansøgningen angår.
      dette gælder uanset om ejendommen indgår i et eventuelt produktionsfællesskab
      med andre ejendomme (se nko nr. 154, 1998 om udvidelse af svinefarm ejet af
      et interessentskab).
      …
      efter planlovens § 36, stk. 1, nr. 3 og 4, kræves der ikke landzonetilladelse til
      opførelse og ibrugtagning af driftsbygninger der er erhvervsmæssigt nødvendige
      for den pågældende ejendoms drift som landbrugsejendom.
      der kræves dog tilladelse til byggeriets beliggenhed og udformning efter § 36, stk.
      2, hvis byggeriet opføres uden tilknytning til ejendommens hidtidige be-
      byggelsesarealer.
      traditionelt tænkes på ejendommen med tilhørende jorder, men i praksis kan
      tilforpagtede jorder indgå i vurderingen af den pågældende ejendoms drifts-
      mæssige behov hvis der er tale om traditionelle, langvarige forpagtningsforhold.
      derimod kan kortvarige forpagtningsforhold efter praksis ikke indgå i en
      vurdering efter planloven om byggeriets erhvervsmæssige nødvendighed, jf. nko
      nr. 152, 1998, om kortvarige forpagtningsforhold.
      er der tvivl om hvorvidt et ønsket byggeri er erhvervsmæssigt nødvendigt for den
      pågældende ejendoms drift, eller er der tale om opførelse af et byggeri af et sådant
      omfang at det kan stride mod § 7, stk. 2, i landbrugsloven, bør kommu-
      nalbestyrelsen indhente en vejledende udtalelse fra jordbrugskommissionen
      herom.
      det har tidligere været praksis at et byggeri der kunne opføres i overensstemmelse
      med landbrugslovens regler som udgangspunkt var »erhvervsmæssigt
      nødvendigt« for ejendommens drift og dermed kunne opføres uden landzone-
      tilladelse efter planloven. imidlertid er denne tætte sammenhæng mellem de to
      regelsæt ikke altid til stede længere. for eksempel kan landzonetilladelse i nogle
      tilfælde være nødvendig til en større husdyrproduktion selv om byggeriet ikke
      kræver tilladelse efter landbrugsloven. (se nko nr. 30, 1994, om udvidelse af
      større svinefarm).
      det betyder at kommunalbestyrelsen - ud over den vurdering der sker på grundlag
      af landbrugsloven - skal foretage en selvstændig vurdering af det ansøgte efter
      planlovens § 36, stk. 1, nr. 3.”
af landbrugslovens § 2 fremgår blandt andet:
      ”ved en landbrugsejendom forstås i denne lov en ejendom, der er noteret som en
      landbrugsejendom i geodatastyrelsens matrikelregister.
                                             - 40 -
      …
      stk.3. ved en landbrugsbedrift forstås i denne lov en driftsenhed, der anvendes til
      jordbrugsmæssige formål, som for jordernes vedkommende er fastsat i lov om
      drift af landbrugsjorder, og som drives af samme fysiske eller juridiske person, jf.
      dog § 20, stk. 4. bedriften kan bestå af en eller flere landbrugsejendomme, arealer
      uden landbrugspligt samt tilforpagtede arealer.”
denne definition af landbrugsejendom og landbrugsbedrift blev indsat i landbrugsloven ved
lov nr. 435 af 9. juni 2004. i den forudgående betænkning 2003 nr. 1429, forenklinger i
jordlovgivningen, anføres i afsnit 3.1.2 vedrørende lov om planlægning (planloven) blandt
andet:
      ”begrebet »erhvervsmæssigt nødvendigt landbrugsbyggeri« angår først og
      fremmest reglerne i planloven. reglerne om en samordning mellem land-
      brugsloven og planloven blev indføjet i landbrugsloven ved lovændringen i 1978
      på baggrund af en henstilling fra folketingets ombudsmand. der kan dog være
      behov for at revidere og evt. differentiere, hvad begrebet »landbrug« indebærer i
      dag, idet begrebet ikke længere fortolkes ens i hhv. landbrugslov og planlov.
      planlovsmyndighederne kan - hvis der skønnes at være behov herfor - indhente en
      udtalelse fra de myndigheder, der administrerer landbrugsloven.”
landsrettens begrundelse og resultat
stutteridrift opfylder landbrugslovgivningens krav til anvendelsen af en landbrugsejendom,
og sagen vedrører således for begge påstandes vedkommende betingelserne i planlovens §§
35 og 36 for bebyggelse med relation til landbrugsdrift.
udvidelsen af driftsbygningerne (tilbygning til ridehal samt opførelse af staklade og var-
mecentral)
af planlovens § 58 fremgår, hvilke afgørelser der i medfør af loven kan indbringes for natur-
og miljøklagenævnet. af bestemmelsen i stk. 1, nr. 4, fremgår, at kommunalbestyrelsens
afgørelser om andre forhold (end de i nr.1-3 nævnte), der er omfattet af loven, kan påklages til
nævnet for så vidt angår retlige spørgsmål. ved afgørelsen af 1. marts 2011 har hørsholm
kommune taget stilling til, hvorvidt udvidelsen af driftsbygningerne i medfør af planlovens §
36, stk. 1, nr. 3, kunne bevares uden landzonetilladelse efter lovens § 35, stk. 1. kommunen
har herved truffet afgørelse vedrørende et retligt spørgsmål, som kan indbringes for natur- og
                                                - 41 -
miljøklagenævnet, jf. planlovens § 58, stk. 1, nr. 4. nævnet har derfor med rette taget klagen
under påkendelse.
af planlovens § 35, stk. 1, fremgår blandt andet, at der ikke må opføres ny bebyggelse uden
landzonetilladelse. af § 36, stk. 1, nr. 3, fremgår, at byggeri, der er erhvervsmæssigt
nødvendigt for den pågældende ejendoms drift som landbrugsejendom, ikke kræver land-
zonetilladelse. § 36, stk. 1, nr. 3, er således en undtagelse til hovedreglen i § 35, stk. 1,
hvorefter nyt byggeri ikke må opføres uden landzonetilladelse, og må som sådan som ud-
gangspunkt fortolkes indskrænkende.
højesteret fandt ved dommen af 4. oktober 2007 (ufr 2008.129/2h) ikke grundlag for at
tilsidesætte nævnets afgørelse, hvorefter udvidelsen af driftsbygningerne krævede landzo-
netilladelse efter planlovens § 35, stk. 1, idet projektet ikke kunne anses som erhvervsmæssigt
nødvendigt for ejendommens drift, jf. lovens § 36, stk. 1, nr. 3. invidan opkøbte herefter den
bygningsløse ejendom og skovgården, således at invidan i alt ejer ejendomme i området med
et samlet areal på 108 ha. det spørgsmål, der foreligger til pådømmelse nu, er, hvorvidt ”den
pågældende ejendom” i § 36, stk. 1, nr. 3’s forstand udgøres af det samlede jordareal, der ejes
og drives af invidan, som anført af invidan, eller af den matrikulære enhed, som anført af
nævnet.
efter en ordlydsfortolkning må ”den pågældende ejendom” forstås som den matrikulære
enhed. dette stemmer også overens med sondringen i landbrugslovens § 2 mellem ”land-
brugsejendom”, som er den juridiske enhed, og ”landbrugsbedrift”, som er den driftsøko-
nomiske enhed. bestemmelsen i § 36, stk. 1, nr. 3, henviser endvidere til landbrugslovens
juridiske begreb, idet der skal foreligge erhvervsmæssig nødvendighed i forhold til ejen-
dommens drift som ”landbrugsejendom”. allerede i landzoneadministrationsvejledningen af
16. oktober 2002 var man opmærksom på, at den tætte sammenhæng, der tidligere havde
været imellem landbrugslovens regler og planlovens regler – således at et byggeri, der kunne
opføres i overensstemmelse med landbrugslovens regler, som udgangspunkt var
”erhvervsmæssigt nødvendigt” for ejendommens drift og dermed kunne opføres uden land-
zonetilladelse efter planloven – ikke længere altid var til stede. i forbindelse med ændringen
af definitionerne i landbrugslovens § 2 anførtes i betænkning nr. 1429/2003, forenklinger i
jordlovgivningen, afsnit 3.1.2., at ”…[d]er kan være behov for at revidere og evt.
                                             - 42 -
differentiere, hvad begrebet ”landbrug” indebærer, idet begrebet ikke længere fortolkes ens i
hhv. landbrugslov og planlov.” der blev ikke i forbindelse med landbrugsloven eller i tiden
herefter foretaget ændringer til opfølgning heraf i planloven. landsretten finder på denne
baggrund ikke grundlag for at tilsidesætte natur- og miljøklagenævnets praksis.
invidan har subsidiært gjort gældende, at natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 21.
februar 2012 på grund af sagsbehandlingsfejl er ugyldig, og at sagen som følge heraf skal
hjemvises fornyet behandling.
uanset om nævnet, henset til at invidans ansøgning af 2. januar 2009 indeholdt en subsidiær
ansøgning om landzonetilladelse, på dette tidspunkt burde have hjemvist sagen til afgørelse af
dette spørgsmål ved hørsholm kommune, har nævnet senere ved afgørelsen af 30. november
2012 hjemvist sagen til hørsholm kommune til afgørelse af, om der efter invidans tilkøb af
yderligere landbrugsejendomme og dermed ændret drift kan meddeles landzonetilladelse efter
planlovens § 35, stk. 1. det findes endvidere ikke godtgjort, at afgørelsen, herunder dennes
begrundelse, lider af sagsbehandlingsmangler, eller at nævnet ud fra lighedsbetragtninger eller
på andet grundlag burde have foretaget sagsbehandling på baggrund af invidans ikke
konkretiserede bemærkninger i brev af 26. maj 2009 til hørsholm kommune og brev af 12.
august 2009 til jordbrugskommissionen om mulighed for arealoverførsel eller i invidans
redegørelse vedrørende samdrift og høstbytte. invidans subsidiære påstand tages derfor ikke
til følge.
som følge heraf frifindes nævnet for de nedlagte påstande vedrørende afgørelse af 21. februar
2012 om udvidelsen af driftsbygningerne (tilbygning til ridehal samt opførelse af staklade og
varmecentral).
den grønne lade
den 29. marts 2000 fik invidan tilladelse til opførelse af nye driftsbygninger. tilladelsen blev
meddelt på betingelse af, at nogle eksisterende bygninger, herunder den grønne lade, blev
revet ned senest 6 måneder efter, at den første bygning blev taget i brug. det fremgår af
sagen, at de nye bygninger har været taget i brug siden 2002. der har således foreligget en
                                              - 43 -
ulovlig tilstand fra dette tidspunkt, hvor betingelsen om nedrivning af den grønne lade ikke
blev efterlevet.
den grønne lade ligger ikke i tilknytning til ejendommens driftsbygninger, hvorfor bibe-
holdelse af bygningen efter planlovens § 36, stk. 2, kræver landzonetilladelse. hørsholm
kommune har senest ved afgørelsen af 13. december 2006, stadfæstet af nævnet den 16. maj
2008, afslået en ansøgning om at anvende den grønne lade til møddingplads. der er herefter
givet afslag på genoptagelse af sagen ved den omtvistede afgørelse. af nævnets afgørelse af
16. maj 2006 fremgår blandt andet, at afslaget blev givet, selv om en møddingplads blev anset
for erhvervsmæssigt nødvendig, idet der ikke fandtes grundlag for at fravige hovedreglen om,
at det ansøgte burde placeres i tilknytning til den eksisterende bygningsmasse. invidan har på
baggrund af det efterfølgende jordtilkøb samt et ønske om nu at anvende den grønne lade til
oplag af halm anmodet om genoptagelse og har herved endvidere henvist til
jordbrugskommissionens udtalelse af 29. februar 2012, hvorefter en lade helt klart er
erhvervsmæssigt nødvendig for bedriften. henset til, at det ved naturklagenævnets afgørelse
af den tidligere ansøgning blev lagt til grund, at det ansøgte var erhvervsmæssigt nødvendigt,
og at det var muligt at placere en bygning af denne størrelse i tilknytning til ejendommen,
hvilket er bekræftet ved skønsmandens besvarelse af spørgsmål 4, tiltræder landsretten, at der
ikke foreligger sådanne nye oplysninger, som kan føre til, at sagen burde have været
genoptaget.
nævnet frifindes derfor for den nedlagte påstand vedrørende afgørelsen af 30. marts 2012 om
den grønne lade.
med hensyn til sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt. der er herved taget
hensyn til sagens betydning, karakter og omfang, samt til at der under sagen har været fo-
retaget syn og skøn.
                                   thi kendes for ret:
 natur- og miljøklagenævnet frifindes for de af invidan aps under denne sag nedlagte på-
stande.
                                           - 44 -
inden 14 dage skal invidan aps betale 80.000 kr. inkl. moms i sagsomkostninger til natur- og
miljøklagenævnet og bærer selv de med syn og skøn forbundne udgifter.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
