retten i helsingør - retsafdelingen
dom
afsagt den 2. december 2016 i sag nr. bs 2g-250/2016:
location a/s
hovedgaden 22, 2. tv.
2970 hørsholm mod
grundejernes investeringsfond
ny kongensgade 15 1472 københavn k
sagens baggrund og problemstillinger
ejendommen matr.nr. 23 i marienlyst, helsingør jorder, beliggende sundtoldvej 9, omfatter 6
beboelseslejligheder, og er ikke samejet med andre ejendomme. pr. 1. januar 1995 ejede
ejendommens daværende ejer tillige ejendommene matr.nr. 23 k marienlyst, helsingør, beliggende
sundtoldvej 7, og matr.nr. 21 b helsingør bygrunde, beliggende sundtoldvej 5. ejendommene
indeholdt samlet 15 lejligheder.
grundejernes investeringsfond har den 17. november 2015 truffet afgørelse om, at ejendommen
sundtoldvej 9 fortsat er omfattet af reglerne i lov om midlertidig regulering af boligforholdene
kapitel ii-iv, herunder reglerne om bindingspligt i § 18 og § 18 b, og at der derfor ikke er grundlag
for at ophæve bindingskontoen for ejendommen.
sagen angår om ejendommen sundtoldvej 9 var omfattet af det udvidede ejendomsbegreb i lov om
midlertidig regulering af boligforholdene, jf. § 4, stk. 5, jf. § 4a, stk. 2, 1. pkt., den 1. januar 1995.
sagen angår endvidere om det afgørende tidspunkt for bedømmelse af ejendommens status er den
1. januar 1995 eller varslingstidspunktet.
sagen er efter aftale mellem parterne anlagt direkte ved boligretten, jf. lejelovens § 107, stk. 1,
sidste punktum.
påstande
location a/s har nedlagt påstand om, at grundejernes investeringsfond skal anerkende, at reglerne
i boligreguleringslovens kap. ii-iv, bortset fra §§ 4a, 15, stk. 3, 17 og 27 b, ikke gælder for
lejeforhold i ejendommen og derfor skal være forpligtet til at ophæve bindingskonto nr. 41-09649 -
for ejendommen sundtoldvej 9, 3000 helsingør.
grundejernes investeringsfond har nedlagt påstand om frifindelse.
                                                                                       std061446-s01-st02-k194.01-t3-l01-m00-\d26
 oplysningerne i sagen
af registreringsudskrift af 6. juli 1983 fra grundejernes investeringsfond fremgår, at ejendommen
sundtoldvej 9, dengang grønnehavevej 33, med virkning fra den 1. januar 1983 var registreret som
bindingspligtig sammen med ejendommene sundtoldvej 7, dengang grønnehavevej 31, og
sundtoldvej 5. til rubrikken "ibrug.år" var anført "1900".
i et brev af 6. juli 1984 til den daværende administrator vedrørende øgede hensættelser i henhold til
boligreguleringslovens § 18 b noterede gi administrators oplysning om, at ejendommene
grønnehavevej 31 og 33 samt sundtoldvej 5 havde driftsfælleskab. endvidere blev de
bindingspligtige arealer nærmere oplistet.
huslejenævnet traf den 23. juni 1989 afgørelse i en sag "vedr. ejendommen grønnehavevej 31-
33/sundtoldvej 5, ... " om omkostningsbestemt leje. der var vedlagt driftsbudget for
"ejendommen. grønnehavevej 31-33 & sundtoldvej 5" og breve til 14 lejere på de tre adresser
med varsling om omkostningsbestemt lejestigning.
den 13. juli 1989 udstedte fogedretten i helsingør samlet auktionsskøde på de tre ejendomme til
køber på den forudgående tvangsauktion.
i breve af 23. oktober 1996 til 15 lejere på de tre adresser blev der varslet stigning i lejen til
dækning af øget afsætning til ejendommens konti for vedligeholdelse efter boligreguleringslovens
§ 18 og § 18 b samt lejelovens § 22.
gi anførte i et brev af 15. juni 2007 til helsingør lejerforening, at sundtoldvej 5, 7 og 9 var
registreret som én ejendom med 15 beboelseslejemål.
huslejenævnet traf den 26. maj 2009 afgørelse i en sag om lejens størrelse i lejemålet sundtoldvej
5, st. i begrundelsen for afgørelsen var blandt andet anført:
"....
for så vidt angår lejens størrelse har nævnet lagt vægt på, at ejendommens status som enten stor
ejendom eller småhus er fastsat pr. 1. januar 1995.
i den sammenhæng har huslejenævnet vurderet, at brl § 4 a, stk. 2, finder anvendelse på
ejendommene sundtoldvej 5 & 7 samt sundtoldvej 9, der alle er opført i 1900, hvorfor
ejendommene samlet skal betragtes som en stor ejendom. lejefastsættelse skal derfor ske efter
brl kap 4.
                                                                           ...."
location fik den 28. februar 2013 tinglyst skøde på ejendommen sundtoldvej 9. i samme periode
blev sundtoldvej 5-7 omdannet til andelsboligforening.
huslejenævnet traf den 10. februar 2015 afgørelse i en sag om blandt andet lejens størrelse i
lejemålet sundtoldvej 9, 2. tv. i begrundelsen for afgørelsen hed det blandt:
"....
vedrørende grundlaget for lejefastsættelse har huslejenævnet lagt vægt på, at ejendommens status
i medfør af boligreguleringslovens § 4, stk. 5 er fastsat pr. 1. januar 1995.
 dermed ligger det udvidede ejendomsbegreb efter brl § 4a ikke til grund for ejendommens
status. ...
                                                                            ...."
lejen var ved afgørelsen af 10. februar 2015 fastsat til 70.400 kr. årligt. location a/s indbragte
sagen for boligretten med påstand om, at lejeren skulle tilpligtes at anerkende, at lejen udgjorde
80.808 kr. sagen sluttede ved, at parterne meddelte boligretten, at lejeren havde taget bekræftende
til genmæle.
i afgørelsen af 17. november 2015 bemærkede grundejernes investeringsfond, at huslejenævnet
havde truffet afgørelse i henhold til boligreguleringslovens § 5, stk. 2, jf. lejelovens § 47, stk. 2.
det hed herefter blandt andet i afgørelsen:
"....
hvis lejen fastsættes efter boligreguleringslovens § 5, stk. 2, jf. § 47, stk. 2 i lejeloven mener gi, at
reglerne i kapitel ii-iv i boligreguleringsloven må finde anvendelse på ejendommen, herunder
bestemmelserne om bindingspligt i lovens §§ 18 og 18 b.
boligretten har ... alene fastsat sagens omkostninger og således ikke taget stilling til ejendommens
status i relation til, efter hvilke regler lejen skal fastsættes.
gi mener derfor fortsat, at ejendommen er omfattet af reglerne i kapitel iiiv i
boligreguleringsloven, herunder reglerne om bindingspligt jf. §§ 18 og 18 b.
gi har derfor ikke fundet grundlag for at ophæve bindingskontoen for ejen-
dommen.                                                                    ...."
af bbr-meddelelse af 15. juni 2015 fremgår, at sundtoldvej 9 er opført i 1900, at der er sket om-
/tilbygning i 2011, og at der er 6 boliger med køkken i ejendommen.
parternes synspunkter:
location a/s
sagen er for location a/s i det væsentlige procederet i overensstemmelse med påstandsdokument
af 1. oktober 2016:
"ejendommen blev erhvervet af sagsøger ved en købsaftale af februar 2013.
ejendommen tilhørte før 1. januar 1995 ”hedebygade 24 – 26 aps”, der tillige var ejer af matr. nr.
23 k og 21, marienlyst, helsingør jorder, beliggende sundtoldvej 5 og sundtoldvej 7, helsingør.
bbr-meddelelse for den omtvistede ejendom fremlægges tillige med bruttoetagearealberegning
(bilag 1 og bilag 2).
huslejenævnet i helsingør traf i februar 2015 (bilag 3) afgørelse i en lejestrid; en tvist der senere
blev forligt ved boligretten i helsingør.
 huslejenævnets begrundelse er ikke entydig. det fremgår på side 1, sidste afsnit, at ejendommen er
en ”småejendom” i medfør af boligreguleringslovens § 4, stk. 5, og tilføjer: ”dermed ligger det
udvidede ejendomsbegreb efter brl § 4a ikke til grund for ejendommens status. ”
grundejernes investeringsfond er anmodet om at ophæve bindingspligten, hvilket grundejernes
investeringsfond har afslået ved brev af 17. november 2015 (bilag 4).
det er aftalt mellem parterne i forbindelse med denne stævnings udarbejdelse, at huslejenævnet
overspringes som 1. instans, jf. lejelovens § 107, stk. 1, sidste punktum.
tre historiske udskrifter fra tingbogen, der vedrører de ovenfor anført matrikelnumre, er fremlagt
som bilag 5, 6 og 7.
uanset hvorledes huslejenævnets afgørelse (bilag 3) opfattes, har ejeren en selvstændig interesse i
over for grundejernes investeringsfond at søge fastslået, at ejendommen er fri for
bindingsforpligtelse.
hvorvidt en afgørelse over for grundejernes investeringsfond vil blive lagt til grund i en eventuel
tvist mellem udlejer og en lejer i ejendommen, forfølges ikke nærmere her.
ejendommen sundtoldvej 9, helsingør, der – den 1. januar 1995 og nu – indeholder seks
beboelseslejligheder, er en såkaldt ”småejendom”, jf. nærmere boligreguleringslovens § 4, stk. 5
og samme lovs kap. iv a. som det vil ses, ejes matr. nr. 21 b, sundtoldvej 5, og matr. nr. 23 k,
sundtoldvej 5, nu af ”andelsboligforeningen sundtoldvej 5 – 7”. ejendommen er overtaget på
tvangsauktion og således ikke længere udlejningsejendom.
herefter henligger ejendommen sundtoldvej 9 som udlejningsejendom uden nogen form for
driftsfællesskab med de to ejendomme, der før 1. januar 1995 har tilhørt først johnny iversen siden
”hedebygade 24 – 26 aps” (bilag 8).
om boligreguleringslovens § 4 a, jf. om dennes tilblivelse nedenfor, anføres blot her, at sagsøgte
inden forberedelsens afslutning intet som helst har oplyst til grund for anvendelse af § 4 a, stk. 2.
det anføres i denne bestemmelse, at det bl.a. er et vilkår ud over fælles ejerskab, at ”disse
ejendomme (har) fælles friarealer eller nogen form for driftsfællesskab… ”. betingelserne er
kumulative, hvorfor det ikke er tilstrækkeligt blot, som sagsøgte har gjort det i svarskrift og duplik,
at henvise til fælles ejerskab. allerede af denne grund må ejendomme opfattes som en
”småejendom” den 1. januar 1995, og tiden derefter, og uden for § 4 a’s område. ej heller
huslejenævnet har i sin kendelse bidraget til nærmere oplysning herom.
det udvidede ejendomsbegreb blev indført pr. 1. januar 1980 gennem dengang
boligreguleringslovens § 7, stk. 4. de særlige bemærkninger angiver baggrunden for denne
lovordning. siden indgik bestemmelsen i lov 1982-1222 nr. 707, § 1, 2. punktum, hvor man
indsatte boligreguleringslovens § 4 a. det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at
lovændringen skyldes et ønske fra grundejernes investeringsfond ud fra det synspunkt, at man
ønskede ejendomsbegrebet udvidet til at omfatte dagældende (og nugældende)
boligreguleringslovens § 60. intetsteds i forarbejderne til § 4 a er henvist til ”småhuse”.
 det er vigtigt at notere, at der hverken i 1979 eller i 1992 forelå et ejendomsbegreb kaldet
”småhuse”. i alle tilfælde, hvor det udvidede ejendomsbegreb blev anvendt siden 1979-loven (og
1982-loven), var det varslingstidspunktet, der var afgørende og intet andet.
efter lovændringen i lov nr. 229 1993/1994 indsatte folketinget bestemmelsen i
boligreguleringslovens § 4, stk. 5, om definitionen på ”småhuse”.
ved lov nr. 54 2002/2003, § 9, nr. 4, indsatte man, relativt upåagtet, et 4. punktum til
boligreguleringslovens § 29 c. ifølge de særlige bemærkninger var hensigten med forslag bl.a., at
reglerne om fri leje også skulle gælde
”småejendomme”, men væsentligere, at man hermed ”udelukke(r) enhver hidtidig tvivl om, hvorvidt
den frie lejefastsættelse, jf. lejelovens § 53, stk. 3 – 5 omfatter boliger i småejendomme”.
netop på grund af henvisningen til lejeloven (og ikke boligreguleringsloven) gøres det klart, at
ejendomme med seks eller færre beboelseslejemål opført efter 1. januar 1995 er ”småejendomme”,
hvilket der som antydet havde været nogen tvivl om i teorien.
for ejendomme opført efter 1. januar 1995 kan det udvidede ejendomsbegreb i
boligreguleringslovens § 4 a selvsagt ikke knyttes til datoen 1. januar 1995. uagtet dette, kan der
være grund til at behandle lejere ens over for samme ejer af flere matrikelnumre, hvori der i
ejendommene tilsammen er mere end seks beboelseslejligheder. her kan det fælles ejerskab kun
bero på forholdene på varslingstidspunktet.
det er ikke muligt at forklare, hvorfor der skulle være forskel på ”småejendommes” retsforhold
hvad angår lejefastsættelse, afhængig af om ejendommen (tilfældigvis) er taget i brug før eller efter
1. januar 1995.
bestemmelsen i § 29 c, 4. punktum, har formentlig været upåagtet, fordi den indgik i et lovforslag
om fremme af privat udlejningsbyggeri og derfor ikke umiddelbart tiltrak sig opmærksomhed.
sagsøgte har fremholdt højesteretsdommen citeret u 2014.1519 h. i den sag var parterne enige
om kun at ønske vurderet, hvorvidt en ejendom henlå som en samlet, fællesejet ejendom forud for
1. januar 1995. det fremgår af de procesaftaler, der blev indgået. højesteret indsatte i dommen et
forbehold, som af sagsøgte opfattes som reference til en umiddelbart følgende afgørelse fra
højesteret om status for en andelsboligejet ejendom, efter at andelsboligforeningen havde opløst
sig selv.
derved overser grundejernes investeringsfond, hvad højesterets reference angår. højesteret
udtaler udtrykkeligt, at man ikke har taget stilling til betydningen af datoen 1. januar 1995: ”i
relation til det udvidede ejendomsbegreb… ”. den følgende højesteretsafgørelse om opløsning af
en andelsboligforening har vel at gøre med datoen 1. januar 1995, men vedrører under ingen som
helst omstændigheder det udvidede ejendomsbegreb. det er derfor ubegribeligt, at både
grundejernes investeringsfond og andre praktikere kan finde en sammenhæng mellem de to
højesteretsafgørelser.
eksemplerne fra landets huslejenævn og boligretter viser en utilbøjelighed til at acceptere
anvendelse af det udvidede ejendomsbegreb, fx i situationer, hvor ejendomme der vel har tilhørt et
fællesskab 1. januar 1995, er købt af en række enkeltejere, hvoraf nogle udlejer, andre ikke udlejer.
såfremt sådanne ejendomme oprindelig har tilhørt ”én hånd” den 1. januar 1995, skulle
 konsekvensen være, at udlejning af sådanne boliger i 2016 ville være undergivet
omkostningsbestemt leje. det er nøjagtig den situation, der foreligger her.
i landsretsafgørelsen, der gik forud for højesteretsafgørelsen i den netop omtalte reference til
ugeskrift for retsvæsen, anføres det bl.a.: ”der er ingen holdepunkter for, at grundlaget for
vurderingen efter 4 a, stk. 2, 1. punktum i tilfælde af varsling af lejeforhøjelse, er andet end
forholdene på varslingstidspunktet, hvorved bemærkes at datoen 1. januar 1995 alene er relevant
for, om en ejendom er en såkaldt småejendom efter § 4, stk. 5”.
dette har højesteret ikke taget afstand fra, men har bedømt en anden situation på baggrund af
parternes processuelle indbyrdes forståelse i højesteret.
da en del af vilkåret i § 4 a ikke er opfyldt, idet ejendommene ikke på noget tidspunkt har været
undergivet fælles drift eller haft fælles friarealer, svigter allerede af den grund muligheden for at
anvende § 4 a.
til dette kommer, at det er varslingstidspunktet, der er afgørende.
herefter skal ejendommen ikke undergives bindingspligt."
grundejernes investeringsfond
sagen er for grundejernes investeringsfond i det væsentlige procederet i overensstemmelse med
påstandsdokumentet:
"sagen vedrører sammenspillet mellem reglen om småhuse i boligreguleringslovens § 4, stk. 5 og
det udvidede ejendomsbegreb i boligreguleringslovens § 4 a.
ejendommen sundtoldvej 9 (tidligere grønnehavevej 33) har været bindingspligtig siden 1. januar
1983. ejendommen har med det udvidede ejendomsbegreb, jf. boligreguleringslovens § 4 a, været
registreret i gi sammen med grønnehavevej 31 (i dag sundtoldvej 7) samt sundtoldvej 5.
af udskrifter fra ejendommens oprindelige registrering i gi den 6. juli 1983 og gi’s brev af 6. juli
1984 fremgår, hvilke ejendomme der på daværende tidspunkt havde driftsfællesskab, og hvilke
arealer der var bindingspligtige i gi, bilag a og b.
det er alene ejendommen sundtoldvej 9, som i dag er bindingspligtig i gi.
det er antallet af beboelseslejemål pr. 1. januar 1995, der er afgørende for, om ejendommen er
omfattet af reglerne om omkostningsbestemt leje i boligreguleringslovens kapitel ii – iv, herunder
bindingspligten i gi – dette uanset at det udvidede ejendomsbegreb i boligreguleringslovens § 4 a,
stk. 2 fandt anvendelse ved fastsættelsen af ejendommens status pr. 1. januar 1995, og at
ejendommen sundtoldvej 9, 3000 helsingør indeholder 6
beboelseslejemål og i dag ikke længere er i driftsfællesskab med sundtoldvej 5 og 7.
 dette støttes af højesterets dom, u 2014.1519 h, hvor ejendommens status pr. 1. januar 1995 var
afgørende for ejendommens efterfølgende status af storhus eller småhus. også i denne sag var
ejendommen omfattet af det udvidede ejendomsbegreb i boligreguleringslovens § 4 a, stk. 2.
uanset dommens præmisser ændrer det ikke ved dommens resultat, og at dette synspunkt stemmer
overens med den almindelige opfattelse i lejeretlig litteratur. der henvises til boliglejeret, edlund
og grubbe, karnov group, 2. udgave, 2015, side 330-332 og omkostningsbestemt leje og
forbedring, dons og bang, gadjura, 3. udgave, side 265 og 266.
                                                  ***
højesteret har i dommen u 2014.2457 h taget stilling til, om en ejendom, der tidligere har været ejet
af en andelsboligforening, kan skifte status, når ejendommen overgår til at være almindelig
udlejningsejendom, eller om det også i dette tilfælde, er ejendommens status pr. 1. januar 1995, hvor
ejendommen var ejet af andelsboligforeningen, der er afgørende for, om der er tale om et storhus
eller et småhus.
i u 2014.2457 h nåede højesteret frem til, at ejendommen skiftede status, når den overgik til at blive
en almindelig udlejningsejendom. skæringsreglen 1. januar 1995 er, når ejendommen er ejet af en
andelsboligforening, kun fastlåst, så længe ejendommen er ejet af en andelsboligforening. dette
følger af den særlige regel for andelsboligforeninger i boligreguleringslovens § 29 b, 2. pkt.
der er således tale om en anden situation i u 2014.2457 h (hvor ejendommen tidligere havde været
ejet af en andelsboligforening) end u 2014.1519 h, hvor den omtvistede ejendom var en
udlejningsejendom.
dommen u 2014.1519 h er afsagt den 21. februar 2014, og u 2014.2457 h (andelsboligforeningen)
er afsagt den 21. maj 2014. det er nærliggende, at højesteret i sidste afsnit af præmissen i u
2014.1519 h blot har sikret sig, at højesteretsdommerne i den anden verserende sag, hvor højesteret
afsagde dom den 21. maj 2014, ikke var begrænset af præmisserne i en anden nylig afsagt dom.
i denne tvist har ejendommen sundtoldvej 9 ikke været ejet af en andelsboligforening.
                                                  ***
sagsøger har gjort gældende, at da det udvidede ejendomsbegreb oprindeligt kom ind i
boligreguleringsloven først i § 7, stk. 4 ved lov 1979-06-08 nr. 238 og efterfølgende i § 4 a ved lov
1982-12-22 nr. 707 kendtes ingen frister for fastsættelsen af en bestemt ejendomstype. af denne
grund kan der ifølge sagsøger kun være tale om, at det er forholdene på varslingstidspunktet, der
bestemmer en ejendoms status.
det er gi’s opfattelse, at uanset man tidligere ikke har haft skæringstidspunkter i forhold til
ejendommens status, og at man derfor vurderede forholdene på varslingstidspunktet, er dette ændret
med småhusreglerne, der har virkning pr. 1. januar 1995.
relevante forarbejder har efter gi’s opfattelse også været fremme i forbindelse med u 2014.1519
h, og det er uden betydning, at landsretten som underret i den samme sag, begrunder det samme
resultat med, at der ikke er holdepunkter for at antage, at grundlaget for vurderingen af
 ejendommens status efter boligreguleringslovens § 4 a, stk. 2, 1. pkt. er andet end forholdene på
varslingstidspunktet.
                                                   ***
i boliglejeret, edlund og grubbe, karnov group, 2. udgave, 2015, side 330 og 331 er det
behandlet, hvorledes ”små-ejendomme” afgrænses i forhold til de almindelige
udlejningsejendomme (” storhuse” – de ejendomme, som den 1. januar 1995 omfattede flere end 6
beboelseslejligheder, og som derfor er omfattet af reglerne om omkostningsbestemt leje i
boligreguleringslovens kapitel ii-iv).
det fremgår, at afgrænsningen sker efter forholdene pr. 1. januar 1995. midt på side 330 er det
anført:
”ved afgrænsningen af den ejendom, der skal bedømmes, anvendes som udgangspunkt det samme
udvidede ejendomsbegreb, som ved omkostningsbestemt leje, jf. boligreguleringslovens § 4, stk. 5,
jf. § 4 a.”
samtidig er det på side 331 anført, at der i forhold til andelsboligforeninger, jf.
boligreguleringslovens § 29 b gælder en særlig regel. tilhører ejendommen ikke længere en
andelsboligforening, er det ikke længere afgørende, hvilken status ejendommen havde pr. 1. januar
1995.
endelig er de to højesteretsdomme, u 2014.1519 h og u 2014.2457 h, omtalt på siderne 330 og
331.
det er gi’s opfattelse, at det kan udledes af litteraturhenvisningen, at en ejendom (der var opført)
bliver afgrænset og fastlåst pr. 1. januar 1995. den eneste undtagelse er ved andelsboligforeninger,
der ophører/opløses efter den 1. januar 1995, og hvor ejendommen derfor overgår til at blive en
udlejningsejendom. kun i dette særlige tilfælde kan en ejendom skifte status.
2. udgave af boliglejeret er fra 2015. de to højesteretsdomme er behandlet i denne udgave, uden at
dette har givet forfatterne anledning til at ændre opfattelse i forhold til ”1. januar 1995”.
                                                   ***
det af sagsøger anførte, om at gi ikke inden forberedelsens afslutning intet som helst har oplyst til
grund for anvendelsen af det udvidede ejendomsbegreb i boligreguleringslovens § 4 a, stk. 2, er
ikke korrekt.
gi har redegjort for, hvordan ejendommen oprindeligt har været registeret i gi, herunder hvilke
ejendomme der har været i driftsfællesskab, og hvilke arealer der var bindingspligtige i gi, jf.
bilag a og b. endvidere har gi i duplikken, side 3, nederste afsnit gjort gældende, at ejendommen
indgik i et driftsfællesskab den 1. januar 1995.
derimod har sagsøger ikke inden forberedelsens afslutning bestridt, at der har været
driftsfællesskab mellem ejendommene pr. 1. januar 1995, og at ejendommen sundtoldvej 9 derfor
af denne grund ikke er omfattet af det udvidede ejendomsbegreb.
 efter gi’s opfattelse er det sagsøger, der fremsætter et nyt anbringende efter forberedelsens
afslutning, og det af sagsøger anførte om, at en del af vilkåret i § 4 a ikke er opfyldt, idet
ejendommene ikke på noget tidspunkt har været undergivet fælles drift eller har haft fælles
friarealer, kan ikke tiltrædes.
gi fremlægger derfor yderligere e-mail af 3. maj 2013 med bilag fra michael drøgemüller aps,
erhvervsejendomsadministration. i e-mailen, bilag c, er det oplyst, at ejendommene sundtoldvej
5-7 og sundtoldvej 9 var samejet og samadministreret pr. 1. januar 1995.
til e-mailen er vedlagt huslejenævnets afgørelse af 23. juni 1989 sammen med budgettet og
varslingerne vedrørende den omkostningsbestemte leje pr.
1. juli 1989, bilag d, varsling af øgede hensættelser pr. 1. januar 1997, bilag e, huslejenævnets
afgørelse af 26. maj 2009, hvor ejendommen bliver vurderet som et storhus, jf.
boligreguleringslovens § 4 a, stk. 2, bilag f og endelig brev af 29. juni 2007 fra helsingør
lejerforening vedlagt gi’s brev af 15. juni 2007, hvor det oplyses, at ejendommen er registret som
én ejendom med 15 beboelseslejemål, bilag g.
sundtoldvej 9 har utvivlsomt været i driftsfællesskab og en del af et storhus, jf. § 4 a, stk. 2, den 1.
januar 1995.
ejendommen er derfor stadig at anse som et storhus omfattet af boligreguleringslovens kapitel ii -
iv, jf. u 2014.1519 h, og ejendommen er bindingspligtig i gi. "
rettens begrundelse og afgørelse
det kan efter oplysningerne i sagen lægges til grund, at ejendommen sundtoldvej 9 den 1. januar
1995 havde samme ejer som ejendommene sundtoldvej 7 og 5, og at ejendommene havde
driftsfælleskab. det fremgår af huslejenævnets afgørelse af 26. maj 2009, at ejendommene er
opført i 1900. på den baggrund og efter ejendommenes indbyrdes beliggenhed anser boligretten det
i fornødent omfang godtgjort, at ejendommene er opført kontinuerligt som en samlet bebyggelse.
boligretten finder derfor, at betingelserne for at anse ejendommene som én ejendom pr. 1. januar
1995 er opfyldt, jf. lov om midlertidig regulering af boligforholdene § 4 a, stk. 2, 1. pkt.
det fremgår af lov om midlertidig regulering af boligforholdene § 4, stk. 5, at det afgørende
tidspunkt for bedømmelse af om en ejendom er omfattet reglerne i lovens kapitel ii-iv er den 1.
januar 1995. som anført finder boligretten, at ejendommen sundtoldvej 9 sammen med
ejendommene sundtoldvej 7 og 5 på denne dato måtte anses som én ejendom. det kan efter
oplysningerne i sagen lægges til grund, at ejendommene samlet indeholdt 15 lejligheder. den 1.
januar 1995 var ejendommen sundtoldvej 9 således omfattet af lovens kapitel ii-iv.
det kan lægges til grund, at ejendommen sundtold 9, der alene omfatter 6 beboelseslejligheder, nu
ejes af én ejer, mens ejendommene sundtoldvej 7
og 5 ejes af en andelsboligforening. der findes imidlertid efter ordlyden af § 4, stk. 5, ikke
grundlag for at fravige bestemmelsen om, at det afgørende tidspunkt for bedømmelse af
ejendommens status er den 1. januar 1995.
efter det anførte frifindes grundejernes investeringsfond.
 der skal tillægges grundejernes investeringsfond sagsomkostningerne til dækning af udgifterne til
advokatbistand, jf. retsplejelovens § 312, stk. 1 og § 316, stk. 1. der foreligger ikke oplysninger
om sagens værdi. henset til sagens omfang og karakter fastsættes sagsomkostningerne til 37.500
kr. beløbet indeholder moms.
thi kendes for ret:
grundejernes investeringsfond frifindes.
location a/s skal inden 14 dage betale 37.500 kr. i sagsomkostninger til grundejernes
investeringsfond.
sagsomkostninger forrentes efter rentelovens § 8 a.
