                                              dom
afsagt den 15. marts 2013 af østre landsrets 18. afdeling
(landsdommerne gunst andersen, ulla staal og lisbeth adserballe (kst.)).
18. afd. nr. b-333-10:
bupl
som mandatar for
a
(advokat søren kjær jensen)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten v/advokat henrik nedergaard thomsen)
under denne sag, der er anlagt ved retten i glostrup den 22. juni 2009, og som ved byrettens
kendelse af 26. januar 2010 i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, er henvist til behandling
ved østre landsret, har sagsøgeren, bupl som mandatar for a, nedlagt påstand om, at sag-
søgte, ankestyrelsen, skal anerkende, at a har pådraget sig en psykisk lidelse i form af længe-
revarende depressiv reaktion og kronisk forstemningstilstand af depressiv type, der er omfat-
tet af dagældende lov om sikring mod følger af arbejdsskade § 9, jf. § 10, stk. 1, nr. 2, 2. led.
ankestyrelsen har principalt påstået frifindelse, subsidiært hjemvisning.
sagsfremstilling
a er født i 1952 og er uddannet pædagog, og i 1997 blev han ansat som pædagog i en skole-
fritidsordning i x-kommune. efter episoder i marts 2001, marts 2002 og august 2002, hvor
forældre klagede over, at a havde udvist grænseoverskridende adfærd over for børn, opsagde
a pr. 1. september 2002 sin stilling til fratræden den 31. januar 2003 og blev sygemeldt.
                                                 - 2 -
den 23. oktober 2002 indgav a anmeldelse om arbejdsbetinget lidelse til arbejdsskadestyrel-
sen. i anmeldelsesskemaets rubrik vedrørende påvirkninger, der har forårsaget lidelsen, an-
førte han:
       ”anklager om overgreb mod børn. i perioden maj 01 – august 02 har forvaltnin-
       gen 3 gange kørt sager mod mig. alle er afvist. alligevel har forvaltningen fast-
       holdt afsked/fritstilling. starter nyt arbejde pr. 1.11.02.”
i en redegørelse af 20. november 2002 til arbejdsskadestyrelsen beskrev a hændelses-
forløbet således:
       ”beskrivelse af hændelsesforløbet:
       marts 2001: jeg bliver kaldt over til min skoleinspektør, c, sammen med min
       daglige leder for sfoen, d. c fortæller mig, at der ved en forældresamtale på
       skolen er fremkommet nogle anklager imod mig. ifølge en forælder har hendes
       datter udtalt, at jeg har taget nogle piger i numsen. på mødet enedes vi om, at
       kommunens krisegruppe skulle orienteres, og at det måtte være den, der gik vi-
       dere med sagen. samtidig blev man enig om, at en pædagog fra sfoen, e,
       skulle snakke med de involverede piger. c skulle snakke med pigernes foræl-
       dre.
       efter dette kontaktede jeg bupl afdeling 2 for at få en sagsbehandler og bisid-
       der. det første jeg blev orienteret om var, hvilke rettigheder jeg havde bl.a. kri-
       sehjælp på rigshospitalet. dette havde min ledelse undladt at fortælle. jeg
       kontaktede herefter rigshospitalets krisepsykologiske afdeling. her fik jeg
       hjælp i maj, juni, juli.
       en uge senere blev jeg indkaldt til samtale med pædagogisk konsulent f, pæ-
       dagogisk konsulent g (disse to repræsenterede krisegruppen i x-by). c, d samt
       mig og en bisidder fra bupl, i.
       sagen blev ridset op. udsagn fra børn og forældre blev fremlagt. disse gav
       entydigt udtryk for, at der ikke havde foregået noget kriminelt eller på anden
       måde krænkende.
       gruppen enedes om at mødes igen en uge senere for at træffe en afgørelse.
       afgørelsen blev, at jeg skulle opføre mig som andre pædagoger, samt at vi
       skulle tale sammen igen om et år for at se, om jeg overholdt mine aftaler.
       mundtligt blev der gjort meget ud af at fortælle mig, at jeg havde handlet for-
       kert og grænseoverskridende ved at have en fysisk kontakt med børnene. di-
       rekte adspurgt, om hvorvidt man mente, at jeg kunne udføre et pædagogisk ar-
       bejde med den kvalitet, som forventes af forvaltningen i x-kommune uden fy-
       sisk kontakt med børnene, blev der svaret, at det kunne jeg selvfølgelig ikke,
       og at man forventede, at jeg udførte den nødvendige omsorg, hvilket også om-
       fatter fysisk kontakt.
       jeg undrede mig meget, da første udkast til aftale sagde, at jeg skulle holde af-
       stand fra børnene. da dette blev ændret, blev det stadig indskærpet mig, at der
       ville være fokus på mig, og at jeg uanset det skrevne gjorde klogt i at holde fy-
       sisk afstand fra børnene. man fastholdt også, at jeg havde været grænseover-
       skridende på trods af modsatte udtalelser fra børn og forældre.
                                         - 3 -
det bliver ligeledes nedskrevet, at enhver forælder henvendelse omkring mig
skulle fremover sendes op til forvaltningen, der så skulle tage stilling til, hvad
der skulle ske. dette uagtet, hvilken type henvendelse.
i perioden frem til næste henvendelse var jeg meget opmærksom på, hvorledes
jeg arbejdede med børnene. jeg kontrollerede jævnligt, at døren ind til stuen
stod videst muligt åben for at undgå misforståelser. jeg prøvede at undgå at få
børn på skødet. dette var meget belastende, da mange af børnene var vant til at
kunne komme og sidde et øjeblik på skødet, når de havde brug for det. jeg
forlod stuen, hvis jeg var alene med børn. jeg talte meget med mine kollegaer
om det skete samt mine arbejdsmetoder. herfra fik jeg stor opbakning. de sy-
nes, at jeg er en dygtig pædagog, og at jeg handler korrekt over for børnene.
flere gange har personale og min leder givet udtryk for, at det lige så godt
kunne være sket for dem.
hele perioden har været meget stressende og belastende, da jeg på den ene side
med min fornuft kunne se, at jeg skulle ændre på min adfærd, hvis jeg fortsat
ønskede ansættelse i x-kommune. det lykkedes også at ændre omkring, hvor-
ledes jeg tog børn på skødet. alligevel lå det hele tiden i baghovedet, at alt kan
misforstås og ville blive brugt imod dig.
i øvrigt bærer kommunens notater præg af, at man meget fyldestgørende har
gjort rede for egne udtalelser, hvorimod mine udtalelser kun i ringe omfang er
medtaget. dette har selvfølgelig også medvirket til egen spekulation over, om
man overhovedet har taget mine indsigelser alvorligt, samt hvorfor de ikke er
nedskrevet.
marts 2002: min leder, d bliver kontaktet af en forælder, som orienterer ham
om, at hans datter i weekenden har fortalt, at hun følte det ubehageligt, når jeg
trøstede hende, bl.a. fordi mit skæg stak. forælderen gør opmærksom på, at der
ikke er tale om, at jeg har overskredet barnets grænser, og at de i øvrigt er
glade for mig som pædagog. alligevel bliver der indkaldt til tjenstlig samtale.
her deltager bkf [z-forvaltningen] j, pædagogisk konsulent f, skoleinspektør
c, sfo leder d, bisidder fra bupl centralt samt mig.
j fremlagde, at hans opfattelse var, at jeg ikke havde overholdt den indgåede
aftale. dette protesterede jeg overfor og redegjorde for, at der var tale om en
situation, hvor jeg havde været alene på arbejde en morgen. nogle børn fortalte
mig, at der sad en pige i garderoben og græd. jeg ville i første omgang ikke
tage mig af det, da jeg var bange for, at det kunne misforstås og give mig en
sag på halsen. da børnene igen kommer og siger, at hun sidder og græder, og at
nu måtte jeg altså tage mig af det, går jeg ud til hende. hun vil ikke snakke. jeg
lægger en hånd på hendes skulder og prøver at få hende til at fortælle mig,
hvad der er galt. da dette ikke lykkes, sætter jeg mig ved siden af hende. det
ender med, at hun sidder et kort øjeblik på skødet, og jeg spørger, om jeg ikke
kan hjælpe hende. da jeg får et nej til det, giver jeg hende et kram og siger ok.
j spørger mig, om jeg, efter at have tænkt mig om, ville have handlet anderle-
des. hertil svarer jeg nej. dette er j ked af at høre. han påpeger, at det er en
overtrædelse af aftalen. jeg spørger, om han mener, at jeg blot skulle have ladet
barnet sidde. dette svarer han ja til.
der bliver efter aftale ikke lavet referat af mødet. j meddeler, at han ikke læn-
gere vil have, at jeg arbejder med børn og unge mellem 0 og 18 år. han vil
                                                                                   2
                                          - 4 -
gerne se på, om han kan få mig over i andet arbejde i kommunen, som har pæ-
dagogisk relevans. jeg skal samtidig selv være aktivt jobsøgende. j gør også
opmærksom på, at hvis sagen ikke løses ved, at jeg får andet job, vil man
skride til en afskedigelsessag. der bliver ikke aftalt en tidsfrist for søgning af
andet job.
jeg går herefter i gang med at søge på forskellige typer af jobs. i perioden fra
marts 2002 til og med oktober 2002 har jeg skrevet ca. 25 ansøgninger.
med det med pres, som blev lagt på mig i samtalen i marts samt det pres, som
lå på mig i forvejen, var det yderst vanskeligt at agere optimalt i forhold til job-
søgning. dette har resulteret i, at jeg ikke har kunnet få et nyt arbejde endnu.
fra flere sider er der blevet reflekteret over, at jeg har virket meget usikker
(flakkende øjne), og at det har været årsag til, at jeg ikke er blevet ansat. det
har ikke handlet om mine faglige kvalifikationer.
august 2002: jeg bliver den 7. august, da jeg møder på mit arbejde, af min
sfo leder kaldt til omgående møde på skoleinspektørens kontor. tilstede på
dette møde er c, d og jeg. her bliver fremlagt en ny forældre henvendelse. jeg
gør rede for min oplevelse af episoden. dette bliver dog ikke ført til referat. en
forælder henvender sig angående, at jeg skulle have leget prutteleg med hendes
datter, og at da hun kom, var vi alene på stuen bag en lukket dør. forælderen
henvender sig 2 måneder efter episoden. i mine indsigelser gør jeg opmærksom
på, at døren ikke var lukket, og at jeg ryddede op på stuen. det er korrekt, at
pigen var eneste barn på stuen; men det havde været meget unaturligt at smide
hende ud af stuen, da hun fortsat selv legede. jeg bliver hjemsendt af skolele-
deren med besked om at være sygemeldt indtil forvaltningen har truffet sin af-
gørelse, foreløbig i 2 uger. jeg kontakter bupl. i samråd med k udarbejder
jeg kommentarer til notatet.
jeg bliver igen ikke oplyst om mine rettigheder til hjælp i en sådan situation;
men da jeg desværre havde prøvet det før, henvender jeg mig straks til krise-
psykologisk afdeling på rigshospitalet. her har jeg gået til behandling siden.
efter i 3 uger ikke at have hørt fra forvaltningen, kontaktede jeg bupl. k og
jeg besluttede at komme forvaltningen i forkøbet ved at indkalde dem til for-
handling.
der blev afholdt forhandling 30.08.02. her enedes man om, at jeg sagde min
stilling op pr. 01.09.02. at jeg får løn til og med januar 2003. at jeg får 2 må-
neders løn i fratrædelsesgodtgørelse. at opsigelsen skyldes samarbejdsproble-
mer, hvor ingen af parterne har den primære skyld, samt at sagen hermed er
lukket, og jeg fritstilles fra 01.09.02. altså afsluttes denne sag samt hele forlø-
bet med, at der ikke er noget.
da jeg oktober måned får arbejde på en institution, indhenter de referencer på
sfoen, hvor jeg var ansat. herfra bliver det oplyst, at jeg har haft nogle sager
samt af hvilken art. institutionen valgte at ansætte mig. da det kom dennes for-
valtning for øre, sendte de mig et brev om, at jeg ikke skulle møde på arbejde,
førend der var indhentet yderligere referencer. dette fik de fra den pædagogi-
ske konsulent. da man ikke var tilfreds med dennes svar, ville man have refe-
rence fra j. efter samråd med k har de ikke fået lov til dette, da vi kender hans
svar. y-kommune har på foranledning af institutionslederen ansat mig, og jeg
er påbegyndt arbejde 14. november. jeg er blevet tvunget til på baggrund af de
oplyste referencer at gå med til, at jeg ikke må have børnene på skødet, og at
                                                                                     3
                                                 - 5 -
      forælder henvendelse omkring grænser i forhold til børn vil resultere i en
      tjenstlig samtale med henblik på afsked. alt dette på grund af sager fra x-by,
      hvor alt er tilbage vist; men fastholdes i min personalesag samt videregives
      som referencer. det har stillet mig i en svær situation i mit nye job.”
i en erklæring af 29. april 2003 fra speciallæge i psykiatri, m, til arbejdsskadestyrelsen hed-
der det om a konkluderende:
      ”konklusion : det drejer sig om en 50-årig samlevende socialpædagog med en
      upåfaldende barndom og opvækst. han var i sine unge år præget af en stærk mo-
      derbinding og var i to perioder i gruppebehandling på h-institution og fik godt
      udbytte af dette. i de følgende år har han ikke haft brug for psykologisk eller psy-
      kiatrisk hjælp.
      han har i mange år været stabilt arbejdende dels i daginstitutioner dels i sfo. i
      2001/2002 fik han tre forældreklager over utilbørlig og grænseoverskridende ad-
      færd.
      selv om han aldrig blev anmeldt for nogen ulovlige handlinger, blev han alligevel
      presset til at sige sin stilling op, og da han fik ny stilling blev han straks konfron-
      teret med sin "fortid", han fik at vide, at hans kemi ikke passede på det nye ar-
      bejdssted og han fik at vide, at han var handlingslammet og passiv, hans arbejds-
      situation var således blevet umulig og han sygemeldte sig, han er nu i gang med
      en revalidering og håber at kunne gennemføre en overbygning på u universitet.
      han har i to perioder været henvist til krisepsykolog, men han føler sig stadig uli-
      gevægtig, vrissende og irritabel. har svært ved at beherske sig, han er nu henvist
      til psykiatrisk behandling og hans tilstand er bedret noget efter, at han 1 ½ måned
      har fået cipramil.
      kl er ved samtalen kejtet, genert, anspændt og usikker. han er ikke egentlig de-
      primeret, men opgivende og resigneret.
      prognosen arbejdsmæssigt lidt tvivlsom. med hensyn til symptomerne vil der nok
      med tiden indtræde en bedring.
      psykiatriske diagnose :
      posttraumatisk belastningsreaktion ( reactio tarda e traumate gravi).”
i en udtalelse af 12. januar 2004 fra ledende psykolog og specialist i psykotraumatologi, n,
krisepsykologisk enhed, rigshospitalet, til arbejdsskadestyrelsen hedder det om a bl.a.:
      ”a har været henvist til samtaler hos undertegnede i krisepsykologisk enhed ved
      rigshospitalet siden den 12.08.02. a er uddannet som pædagog og var på henvis-
      ningstidspunktet ansat ved fritidsordningen ved o skole i x-kommune.
      årsagen til henvisning hertil var den, at to forældrepar havde klaget til fritidsord-
      ningens ledelse over, at a havde for tæt fysisk kontakt til deres børn.
      ifølge a bliver han herefter indkaldt til en tjenstlig samtale, der resulterer i en op-
      fordring til sygemelding og anmodning om at finde et job andetsteds.
                                                 - 6 -
       efterfølgende langvarige sagsforløb medførte markante psykologiske krise- og
       stressreaktioner hos a.
       undertegnede har kontakt med a indtil den 09.04.03. på dette tidspunkt er as
       psykiske tilstand bedret, og han føler ikke behov for yderligere kontakt hertil.
       sammenfattende er det min vurdering, at det stedfundne sagsforløb har været psy-
       kisk meget belastende for a og kan have store konsekvenser for hans fremtidige
       beskæftigelse som pædagog.”
i et brev af 25. maj 2004 til arbejdsskadestyrelsen oplyste speciallæge i psykiatri m yderli-
gere bl.a.:
       ”journalmaterialet er ikke specielt velegnet til at besvare de ønskede spørgsmål,
       hvorfor følgende resumé skal anføres:
       patienten (pt.) blev henvist til mig af e.l. og mødte til 1. samtale den 25. februar
       2003, kom i alt til 6 samtaler, udeblev et par gange. han fortalte, at han var blevet
       bortvist fra sit arbejde i en daginstitution p.g.a. ukorrekt omgang med børnene.
       han blev siden helt frikendt for nogen ukorrekt opførsel, men blev alligevel ikke
       genansat i sit arbejde. har i to perioder som følge af anklagen gået i kriseterapi i
       2001 og 2002.
       ved mine samtaler med pt. fremgik det, at han var deprimeret og at dette havde
       sammenhæng med de anklager der var rettet mod ham, men senere frafaldet. han
       blev behandlet med cipramil 10 mg og bedredes.”
i et brev af 3. juni 2004 til arbejdsskadestyrelsen udtalte x-kommunes, z-forvaltningen, om
a bl.a.:
       ”forløbet omkring as sag(er) omkring grænseoverskridende handlinger startede i
       marts 1998 og endte med, at han sagde sin stilling op pr. 01.02.03.
       i sagsforløbet er afholdt sonderende samtaler og tjenstlige samtaler på skoleleder
       cs kontor og på børne- og kulturdirektør js kontor med deltagelse af bisiddere
       fra bupl.
       der foreligger referater af disse samtaler.
       de tjenstlige samtaler mundede ud i en række aftaler, som a skulle overholde.
       aftalerne gik i grove træk ud på, at han skulle sætte de grænser for fysisk kontakt
       med børnene, som andre pædagoger også gør.
       dette betegner a i sin arbejdsbeskrivelse som "belastende”. vi forventer som ar-
       bejdsgivere, at en uddannet pædagog i sin professionalitet kan sætte disse græn-
                                               - 7 -
      ser, så han dermed undgår børns og forældres anklager. a har i hele forløbet fået
      rådgivning omkring dette. alligevel er a kommet ud i en række situationer.
      a skriver, at ”hele perioden har været stressende og belastende".
      situationer som dem, a kom ud i, var belastende for ham, og vi forsøgte at støtte
      op omkring ham gennem kollegial supervision og rådgivning. han fik også psy-
      kologisk krisehjælp via x-kommunes ”hotline" til rigshospitalet.
      omkring den sidste situation, der førte til a's opsigelse, nævner han, at forældrene
      først henvendte sig 2 måneder efter det skete. årsagen til dette er:
      situationen var, at et nystartet barn på sfo'en i den 1. uge af skolesommerferien
      havde en oplevelse omkring a. moderen valgte derefter at holde barnet hjemme i
      sommerferien, indtil det skulle starte i bh.-klassen. hun forsøgte også i sommer-
      ferien at finde en anden skole/sfo til barnet. da det ikke lykkes, henvender hun
      sig til sfo-ledelsen lige efter sommerferien omkring episoden.
      denne situation førte til en sygemelding af a, og altså senere til at han sagde sin
      stilling op.
      en kollega fra a's tidligere skolefritidsordning har efter hans opsigelse haft en-
      kelte kontakter med ham, men han har ikke selv efter sin opsigelse taget kontakt
      til skole eller skolefritidsordning omkring evt. psykiske sygdomme eller psykiske
      gener.”
den 17. januar 2005 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse vedrørende as anmeldte psykiske
lidelse. i afgørelsen hedder det bl.a.:
      ”afgørelse
      den anmeldte psykiske sygdom kan ikke anerkendes som en arbejdsskade efter
      arbejdsskadelovgivningen.
      (lov om sikring mod følger af arbejdsskade § 9, nr. 4 og § 10, stk. 1, nr. 1)
      det betyder, at de ikke har ret til erstatning eller andre ydelser efter loven.
      ...
      begrundelse
      deres psykiske sygdom kan ikke anerkendes efter erhvervssygdomsfortegnelsen
      fra 2001, idet psykiske sygdomme ikke er optaget på denne fortegnelse.
      erhvervssygdomsudvalget
      en sygdom, der ikke kan anerkendes efter fortegnelsen over erhvervssygdomme,
      kan eventuelt anerkendes, efter at sagen har været forelagt erhvervssygdomsud-
      valget.
      erhvervssygdomsudvalget kan indstille til anerkendelse hvis sygdommen
                                           - 8 -
1)     efter nyeste lægelige erfaring opfylder betingelserne for at blive optaget på
       fortegnelsen over erhvervssygdomme. det vil sige, at der er lægelig erfaring
       for en sammenhæng mellem en sygdom og bestemte påvirkninger.
       (lov om sikring mod følger af arbejdsskade § 10, stk. 1, nr. 2, 1. led)
eller
2)     udelukkende eller i overvejende grad er opstået på grund af arbejdets særli-
       ge art (lovens § 10, stk. 1, nr. 2, 2. led).
efter nummer 2) kan en sygdom anerkendes, hvis følgende to betingelser efter en
konkret vurdering er opfyldt:
a)     der skal have været belastninger, som må antages at medføre en særlig risi-
       ko i deres arbejde for at få den anmeldte sygdom.
b)     det særligt risikofyldte arbejde skal rimeligt sikkert være årsag til sygdom-
       men.
på baggrund af sagens oplysninger har sagen være forelagt erhvervssygdomsud-
valget, der på et møde den 7. december 2004 indstillede følgende:
”flertallet indstillede sagen til afvisning.
...
de har været til undersøgelse ved speciallæge i psykiatri m, der i erklæring af 29.
april 2003 har anført diagnosen posttraumatisk belastningsreaktion.
efter erhvervssygdomsudvalgets vurdering har de ikke en posttraumatisk belast-
ningsreaktion, idet der ikke er beskrevet symptomer svarende til denne diagnose.
efter erhvervssygdomsudvalgets vurdering er der ikke lægevidenskabelig doku-
mentation for, at psykiske sygdomme opfylder betingelserne for at komme på den
nugældende erhvervssygdomsfortegnelse (§ 10, stk. 1, nr. 2, 1. led).
flertallet finder det ikke overvejende sandsynligt, at deres psykiske gener er for-
årsaget af det forløb, som de har været igennem i forbindelse med deres ansæt-
telse ved skolefritidsordningen v med anklager om seksuel overskridende adfærd
(§ 10, stk. 1, nr. 2, 2. led). årsagen er, at de beskrevne påvirkninger ikke kan an-
ses for at have været af så belastende karakter, at de kan begrunde en arbejdsbe-
tinget psykisk sygdom.
et mindretal bestående af repræsentanter fra lo, funktionærernes og tjeneste-
mændenes fællesråd og sundhedsstyrelsen finder, at der er grundlag for at belyse
den psykiske sygdom yderligere. mindretallet finder, at de påvirkninger, som de
har været udsat for, er tilstrækkelig til at kunne begrunde en psykisk sygdom.
bupl er ved brev af 25. november 2004 kommet med bemærkninger til sagen.
bupl finder ikke, at de reelle påvirkninger fremgår i tilstrækkeligt omfang i ud-
                                              - 9 -
      kast til udvalgets indstilling. bupl har givet en uddybende beskrivelse af hændel-
      sesforløbet og deres symptomer. bupl’s brev af 25. november 2004 er indgået i
      udvalgets vurdering af sagen.”
      arbejdsskadestyrelsen har fulgt flertallets indstilling og truffet afgørelse om af-
      visning af deres sag.”
ved brev af 15. februar 2005 klagede bupl over afgørelsen til ankestyrelsen, som den 3.
august 2005 stadfæstede arbejdsskadestyrelsens afgørelse. i ankestyrelsens afgørelse hedder
det bl.a.:
      ”ankestyrelsen har i møde truffet afgørelse i deres sag om anerkendelse af den
      anmeldte psykiske lidelse som erhvervssygdom.
      resultatet er:
      •      lidelsen kan ikke anerkendes som erhvervssygdom.
      de kan derfor ikke få erstatning eller andre ydelser efter arbejdsskadeloven.
      ...
      begrundelsen for afgørelsen:
      lidelser, som er optaget på arbejdsskadestyrelsens fortegnelse over erhvervssyg-
      domme, kan anerkendes, hvis de betingelser, som er nævnt i forbindelse med li-
      delsen, er opfyldt.
      posttraumatisk belastningsreaktion er nu på arbejdsskadestyrelsens fortegnelse
      over erhvervssygdomme. det er en betingelse for anerkendelse, at der har været
      tale om traumatiske begivenheder eller situationer af kortere eller længere varig-
      hed af en exceptionelt truende eller katastrofeagtig natur.
      det er således en forudsætning for at stille diagnosen posttraumatisk belastnings-
      reaktion, at der har været tale om en hændelse af katastrofeagtig karakter. endvi-
      dere skal der være symptomer i form af undgåelsesadfærd og enten hukommel-
      sestab for hændelse eller genoplevelse af traumet i flash-back oplevelser eller nat-
      lige mareridt til stede.
      de har ikke været udsat for en hændelse af en katastrofeagtig karakter, ligesom de
      nævnte symptomer ikke er beskrevet for deres vedkommende. de opfylder såle-
      des ikke kriterier for anerkendelse af deres psykiske lidelse som posttraumatisk
      belastningsreaktion.
      vi er derfor ikke enig i den diagnose, som er anført i speciallægeerklæringen.
      lidelser, der ikke kan anerkendes efter fortegnelsen over erhvervssygdomme:
                                               - 10 -
      selvom en sygdom ikke er nævnt i fortegnelsen over erhvervssygdomme, eller
      selvom fortegnelsens betingelser for anerkendelse af den pågældende sygdom
      ikke er opfyldt, kan der være tale om erhvervssygdom. det kan være tilfældet,
      hvis det kan dokumenteres, at sygdommen må anses for udelukkende eller i over-
      vejende grad at være forårsaget af arbejdets særlige art.
      anerkendelse forudsætter, at sagen har været forelagt for erhvervssygdomsudval-
      get. det er et udvalg, som rådgiver arbejdsskadestyrelsen om tilfælde, der ikke
      kan anerkendes efter erhvervssygdomsfortegnelsen. sager forelægges ikke, hvis
      det skønnes udsigtsløst.
      deres sag har været forelagt for erhvervssygdomsudvalget. erhvervssygdomsud-
      valget har indstillet, at sagen afvises.
      der er ikke ny medicinsk dokumentation for en sammenhæng mellem deres type
      arbejde som pædagog og udvikling af en psykisk lidelse.
      deres arbejde har heller ikke indebåret sådan en særlig påvirkning og belastning
      af deres psyke, at det må antages, at arbejdet udelukkende eller i overvejende
      grad er årsag til lidelsen.
      vi har lagt til grund, at de siden 1997 har arbejdet som pædagog ved en skolefri-
      tidsordning. i 2001 var der nogle forældre, som klagede over, at de havde for tæt
      fysisk kontakt med børnene. der blev indgået aftale om, at de skulle fortsætte de-
      res hidtidige arbejde, men ligesom de andre pædagoger skulle sætte grænser for
      den fysiske kontakt med børnene. i 2002 var der igen flere forældre der klagede
      over, at de havde for tæt fysisk kontakt med børnene.
      vi har lagt vægt på, at de under deres virke som pædagog har været udsat for an-
      klager om for tæt fysisk kontakt med børnene. disse påvirkninger kan ikke anses
      for at være [af] så belastende karakter, at de kan begrunde psykisk sygdom.”
i en erklæring af 21. maj 2006 udfærdiget af speciallæge i psykiatri p og stilet til bupl hed-
der det konkluderende om a:
      ”konklusion
      det drejer sig om en nu 53-årig mand uden disposition til psykisk sygdom. fade-
      ren død af cancer i ung alder. undersøgte er opvokset som yngst i godt hjem, han
      har taget studentereksamen. bliver færdig som pædagog i 1986, altså som 34-årig.
      undervejs har der været påbegyndt andre uddannelser.
      undersøgte har fungeret i ansættelser stort set uden arbejdsløs[-hed] og sygemel-
      ding som pædagog. i den ansættelse, hvor anklagerne finder sted, har han været
      ansat knapt 7 år. som anført blev undersøgte beskyldt for grænseoverskridende
      adfærd mod børn. undersøgte udtaler over for undertegnede, at det overhovedet
      ikke har hold i virkeligheden. efterfølgende er forløbet som beskrevet.
                                        - 11 -
undersøgte får ret hurtigt hjælp ved krisepsykolog og har en positiv alliance og
gennemgår 2 forløb. undersøgte bliver også på et tidspunkt sat i behandling med
antidepressiv medikamentel behandling.
undersøgte vender aldrig mere tilbage til pædagogfaget. undersøgte er i færd med
at færdiggøre uddannelse til multimediedesigner på revalidering og har en måned
tilbage. han er travlt beskæftiget med at skrive speciale.
præmorbidt er undersøgte måske nok en lidt sensitiv person, han har været urolig
som barn, man aner, at han har haft det svært i folkeskolen og er blevet mobbet
uvist af hvilken grund. det går bedre i gymnasiet.
undersøgte har en søn, som er diagnosticeret adhd, undersøgte har undertiden
overvejet, om han selv kunne have en lille rem under huden. det virker som om,
at undersøgte i sin voksne alder får det bedre psykisk og også bliver mere stærk i
kontakten.
det er fuldstændigt korrekt, at undersøgte i 1981 og 1982 har et ambulant gruppe-
behandlingsforløb på h-institution. på beskrivelsen virker det ikke som om, at der
har været tale om angst- eller depressionsproblematik, men nok mere eksistentiel
problematik, og man kan da også ane, at undersøgte har været lidt af en søgende
sjæl, som gerne ville have orden i tingene, også på det mentale område.
det virker som om, at undersøgte er i stand til at fungere på arbejdsmarkedet, få
sig en partner og være sammen med hende og hendes 2 børn og fællesbarnet, som
nu er 11 år gammelt.
efter forløbet i 2001/2002 på arbejdspladsen virker det som om, at undersøgte har
mistet en del af sin identitet, han savner sit arbejde som pædagog, men han har
undvigeadfærd, hvad angår møde med børn. undersøgte har følt sig noget trist og
initiativløs i perioder og har da også modtaget antidepressiv medikamentel be-
handling med god effekt, hvilket kan give mistanke om, at der har været noget de-
pression i tilstanden, som imidlertid er remitteret.
den undersøgte er varigt præget af mindre energi, ændret personlighed i retning af
det mere irritable og kortluntede. ligeledes problemer med hukommelsen og må-
ske i virkeligheden med koncentrationen, må således anvende huskesedler.
hvad angår de i oplæg fra bupl stillede spørgsmål, mener jeg, at der er en klar
sammenhæng imellem de psykiske symptomer, som undersøgte fortsat slås med
og beskyldninger fra arbejdspladsen i 2001/2002.
jeg mener ikke, at undersøgte længere opfylder kriterierne for posttraumatisk
stresssyndrom, ej heller for diagnosen personlighedsforandring som følge af svært
traume, men svært traumatisk har det været for ham at blive anklaget, selv om han
er overbevist om sin egen uskyld.
jeg tror, at den korrekte diagnose må være
depressiv reaktion, længerevarende. det vil sige, kronisk belastningstilstand.
                                              - 12 -
      jeg tror, at der er en funktionsnedsættelse blandt andet på baggrund af det kronisk
      nedsatte energiniveau, og det er kommet for at blive.”
den 13. november 2007 afviste arbejdsskadestyrelsen at genoptage as sag, idet styrelsen
fandt, at der ikke forelå nye oplysninger, der ændrede de forhold, som styrelsen havde lagt til
grund ved sin tidligere afgørelse.
bupl påklagede afgørelsen til ankestyrelsen, som den 18. marts 2008 traf følgende afgørelse
i sagen:
      ”ankestyrelsen har i møde truffet afgørelse i deres sag om, hvorvidt der er
      grundlag for genoptagelse af spørgsmålet om anerkendelse i deres sag om an-
      meldt psykisk lidelse.
      resultatet er:
      •      sagen kan genoptages, men der er fortsat ikke grundlag for anerkendelse.
      de kan derfor ikke få erstatning eller andre ydelser efter arbejdsskadeloven.
      ...
      begrundelsen for afgørelsen om at genoptage:
      der er fremkommet nye oplysninger, der kan begrunde genoptagelse af spørgs-
      målet om anerkendelse af deres psykiske symptomer/tilstand.
      de fik i speciallægeerklæringen af 29. april 2003 stillet diagnosen posttraumatisk
      belastningsreaktion. ankestyrelsen traf den 3. august 2005 afgørelse om afvisning
      af anerkendelse af denne som erhvervssygdom inden for og uden for erhvervssyg-
      domsfortegnelsen. ankestyrelsen vurderede i den forbindelse, at de ikke havde
      diagnosen posttraumatisk belastningsreaktion. dette fastholdt vi i svar på indsi-
      gelse af 17. februar 2006.
      det er muligt at genoptage en sag inden 5 år fra meddelelsen om, at sygdommen
      ikke er omfattet af loven.
      der er af bupl indsendt nye oplysninger i form af brev af 9. oktober 2006, ved-
      lagt psykiatrisk speciallægeerklæring af 21. maj 2006 fra p til belysning af diag-
      nose og årsagssammenhæng.
      vi har lagt vægt på, at de nye oplysninger indeholder yderligere beskrivelser af
      deres psykiske symptomer/tilstand. vi genoptager derfor sagen.
      vi finder dog fortsat ikke, at der er grundlag for at stille diagnosen posttraumatisk
      belastningsreaktion.
                                        - 13 -
begrundelsen for afgørelsen om ikke at anerkende som erhvervssygdom
sygdomme, som er optaget på arbejdsskadestyrelsens fortegnelse over erhvervs-
sygdomme, kan anerkendes, hvis de betingelser, som er nævnt i forbindelse med
sygdommen, er opfyldt.
deres psykiske symptomer/tilstand er ikke nævnt i arbejdsskadestyrelsens forteg-
nelse over erhvervssygdomme.
sygdomme, der ikke kan anerkendes efter fortegnelsen over erhvervssygdomme:
selvom en sygdom ikke er nævnt i fortegnelsen over erhvervssygdomme, eller
selvom fortegnelsens betingelser for anerkendelse af den pågældende sygdom
ikke er opfyldt, kan der være tale om erhvervssygdom. det kan være tilfældet,
hvis der er oplysninger i sagen, der dokumenterer, at sygdommen udelukkende
eller i overvejende grad er forårsaget af arbejdets særlige art.
før sygdommen kan anerkendes, skal erhvervssygdomsudvalget vurdere sagen.
det er et udvalg, som rådgiver arbejdsskadestyrelsen om tilfælde, der ikke kan
anerkendes efter erhvervssygdomsfortegnelsen. vi beder ikke udvalget om at vur-
dere en sag, hvis vi mener, at det er udsigtsløst.
deres sag er tidligere blevet vurderet af erhvervssygdomsudvalget. erhvervssyg-
domsudvalget indstillede i den forbindelse til, at sagen afvises.
der er ikke ny medicinsk dokumentation for en sammenhæng mellem deres type
arbejde som pædagog og udvikling af deres psykiske symptomer/tilstand.
deres arbejde har heller ikke indebåret en sådan særlig påvirkning og belastning
af deres psyke, at arbejdet udelukkende eller i overvejende grad kan være årsag til
deres psykiske symptomer/tilstand.
vi har lagt til grund, at de i forbindelse med deres arbejde som pædagog i perio-
den 1997 til 2003 3 gange bliver beskyldt for grænseoverskridende adfærd af sek-
suelt indhold i forhold til børnene. der bliver ikke taget egentlig stilling til ankla-
gerne, og episoderne blev ikke anmeldt til politiet. der bliver sat fokus på dem,
og efter den tredje anklage bliver de sygemeldt mod deres vilje. efter forhand-
linger med arbejdsgiver siger de herefter op på grund af samarbejdsvanskelighe-
der. de får et nyt job, men efter at der er indhentet referencer, bliver de pålagt
skærpet ansættelsesvilkår, og de sygemelder dem kort tid herefter, efter en
tjenstlig samtale.
vi har lagt vægt på, at påvirkningerne som beskrevet i sagen, selvom de har været
ubehagelige, ikke kan anses for at være af så belastende karakter, at de kan be-
grunde deres psykiske symptomer/tilstand.
der er således med de nye oplysninger ikke grundlag for at bede arbejdsskadesty-
relsen om at lade erhvervssygdomsudvalget vurdere deres psykiske sympto-
mer/tilstand igen.
                                                - 14 -
       vi er opmærksomme på, at speciallæge p i erklæring af 21. maj 2006 har vurde-
       ret, at deres sygdom er arbejdsbetinget. vi er af ovennævnte grund ikke enig heri.
       vi er ikke bundet af vurderinger fra speciallæger. vi foretager en selvstændig be-
       dømmelse af hver enkelt sag.
       ...”
i brev af 26. marts 2009 til ankestyrelsen udtalte overlæge, speciallæge i psykiatri, thor friis,
psykiatrisk center nordsjælland, der tillige er speciallægekonsulent i ankestyrelsen, bl.a.
følgende om a:
       ”undertegnede speciallæge, overlæge i psykiatri, speciallægekonsulent i ankesty-
       relsen er i brev af 23.03.09 blevet bedt om mine bemærkninger til besvarelse af
       indsigelsen fra skadelidtes advokat i udkast til stævning.
       ...
       i forhold til de af sagsøgers advokat fremlagte anbringender, synes det i forhold til
       anerkendelsesspørgsmålet at være svært at afvise, at de psykiske symptomer i en
       eller anden udstrækning synes forårsaget af arbejdet i form af udvikling af en til-
       pasnings- eller belastningsreaktion.
       der er fortsat ikke belæg for at stille diagnosen posttraumatisk belastningsreak-
       tion.”
i brev af 9. juli 2009 fremkom speciallægekonsulent thor friis med yderligere bemærkninger
til sagen, herunder bl.a.:
       ”ved fornyet gennemgang af akterne har jeg ikke fundet oplysninger, jeg ikke har
       medtaget i min vurdering fra tidligere.
       det er således samlet fortsat min opfattelse, at der vedr. anerkendelse inden for
       fortegnelsen ikke:
       •      er dokumenteret udsættelse for exceptionel svær belastning af livstruende
              eller katastrofeagtig karakter.
       •      er beskrevet egentlige flash-backoplevelser.
       •      er beskrevet egentlig vedvarende og konsistent undvigelsesadfærd ift. alt,
              der minder om traumet, herunder i det hele taget pædagogarbejde.
       •      er beskrevet delvis, eller mere omfattende amnesi (glemsel) for den trau-
              matiske oplevelse.
       •      er dokumenteret, at tidsperspektivet, i form af konstaterbare og dokumente-
              rede subjektive eller objektive symptomer indenfor 6 måneder efter den
              traumatiske oplevelse, er opfyldt.
       vedr. anerkendelse udenfor fortegnelsen er der med nogen usikkerhed beskrevet
       en vedvarende kronisk belastningsreaktion.
                                              - 15 -
      i den lægevidenskabelige disciplin kan det ikke udelukkes, at de beskrevne ar-
      bejdsforhold kan have medført en psykisk påvirkning, der kan have været medvir-
      kende til udvikling af symptomer som beskrevet, men det er min faglige opfat-
      telse, at der hverken generelt eller konkret i den psykiatriske litteratur er doku-
      mentation for, at hændelser som beskrevet i denne sag nødvendigvis vil medføre
      udvikling af varig psykisk sygdom.
      dette sidste mener jeg svarer til min udtalelse i tidligere lægefaglig vurdering.”
til brug for sagens behandling i landsretten har der været stillet spørgsmål til retslægerådet,
som i erklæring af 27. august 2010 har besvaret følgende stillede spørgsmål således:
      ”spørgsmål 1:
      hvilken eller hvilke psykiske lidelser må det antages, at sagsøger led af på tids-
      punktet for afgivelsen af speciallægeerklæringen af 29. april 2003 ... ?
      på tidspunktet for afgivelse af psykiatrisk speciallægeerklæring af 29.04.03 frem-
      bød sagsøger symptomer som øget irritabilitet, tendens til grublerier og dårligt
      humør svarende til en tilpasningsreaktion (reactio maladaptiva), det vil sige en til-
      stand, som kan opstå i tilpasningsperioden efter en belastende begivenhed.
      spørgsmål 2:
      må det antages, at sagsøgers psykiske gener, således som disse er beskrevet i
      april 2003 ..., er forårsaget af forløbet i form af anklage mod ham og ledelsens
      håndtering af hans arbejdsmæssige situation, således som sagsøger har beskrevet
      det i ... sammenholdt med beskrivelserne i ...
      om muligt bedes retslægerådet angive de momenter der særligt måtte tale for en
      årsagssammenhæng mellem de arbejdsmæssige belastninger og sagsøgers psyki-
      ske gener, og henholdsvis de særlige momenter der måtte tale imod en sådan år-
      sagssammenhæng.
      det taler for en årsagssammenhæng, at der er en tydelig tidsmæssig sammenhæng
      mellem sagsøgers psykiske symptomer og belastningen i forbindelse med ankla-
      gen. der er ikke beskrevet forhold, som taler imod en sådan sammenhæng.
      spørgsmål 3:
      giver sagen retslægerådet anledning til yderligere bemærkninger og i givet fald
      hvilke?
      nej.
      spørgsmål a:
      sagsøgerens psykiske tilstand er beskrevet i speciallæge i psykiatri ms erklæring
      af 29. april 2003 ... og udtalelse af 25. maj 2005 ..., krisepsykologisk enhed,
      rigshospitalets brev af 12. januar 2004 ... og i speciallæge i psykiatri ps erklæ-
      ring af 21. maj 2006 ...
                                        - 16 -
er der efter indholdet af disse dokumenter lægefaglig støtte for
•      diagnosen posttraumatisk belastningsreaktion? - eller
•      diagnosen længerevarende depressiv reaktion (kronisk belastningstilstand)?
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
sagsøger lider efter retslægerådets opfattelse ikke af en posttraumatisk belast-
ningsreaktion (reactio tarda e traumate gravi), idet det centrale diagnostiske krite-
rium vedrørende traumets karakter (en udløsende traumatisk begivenhed eller si-
tuation af en exceptionel truende eller katastrofeagtig natur) ikke er opfyldt. des-
uden opfylder de beskrevne symptomer heller ikke de øvrige diagnostiske kriterier
for en posttraumatisk belastningsreaktion. sagsøger opfylder sandsynligvis krite-
rierne for diagnosen "længerevarende depressiv reaktion" som nedenfor anført.
der er her tale om en tilpasningsreaktion og ikke en belastningsreaktion.
spørgsmål b:
hvis retslægerådet svarer benægtende på spørgsmål a, hvilken diagnose er – ef-
ter indholdet af de i spørgsmål a nævnte dokumenter – da bedst forenelig med
sagsøgerens psykiske tilstand?
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
de beskrevne symptomer og den tidsmæssige sammenhæng med traumet svarer
til diagnosen "længerevarende depressiv reaktion (tilpasningsreaktion) (reaetio
maladaptiva depressiva prolongata)", som dog højst kan vare to år.
spørgsmål c:
der er mellem parterne uenighed om, hvorvidt retten skal lægge sagsøgerens, ar-
bejdsgiverens eller arbejdsskadesikringsmyndighedernes beskrivelse af de ar-
bejdsmæssige påvirkninger til grund ved bedømmelsen af årsagsforbindelse til
sagsøgerens psykiske sygdom. denne uenighed skal retslægerådet ikke afgøre.
ankestyrelsen anmoder derfor retslægerådet om at vurdere den medicinske år-
sagsforbindelse i forhold til hver af de enkelte beskrivelser:
spørgsmål c1
sagsøgeren har beskrevet de arbejdsmæssige påvirkninger, han var udsat for i
perioden fra marts 2001 til august 2002, i sin skadesanmeldelse af 23. oktober
2002... og i sit notat af 20. november 2002 ...
er der årsagsforbindelse mellem de arbejdsmæssige påvirkninger efter beskrivel-
sen i disse dokumenter og sagsøgerens psykiske sygdom, jf. svaret på spørgsmål a
eller b, og i givet fald med hvilken grad af sandsynlighed (om muligt angivet i
procent)?
                                        - 17 -
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
spørgsmål c2
arbejdsgiveren har beskrevet de arbejdsmæssige påvirkninger, sagsøgeren var
udsat for i perioden fra marts 1998 til februar 2003, i en udtalelse af 3. juni 2004
...
er der årsagsforbindelse mellem de arbejdsmæssige påvirkninger efter beskrivel-
sen i disse dokumenter og sagsøgerens psykiske sygdom, jf: svaret på spørgsmål a
eller b, og i givet fald med hvilken grad af sandsynlighed (om muligt angivet i
procent)?
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
spørgsmål c3
 arbejdsskademyndighedernes sammenskrivning af oplysningerne om de arbejds-
mæssige påvirkninger fremgår af erhvervssygdomsvalgets indstilling af 7. de-
cember 2004 ... og ankestyrelsens afgørelse af 18. marts 2008 ...
er der årsagsforbindelse mellem de arbejdsmæssige påvirkninger efter beskrivel-
sen i disse dokumenter og sagsøgerens psykiske sygdom, jf. svaret på spørgsmål a
eller b, og i givet fald med hvilken grad af sandsynlighed (om muligt angivet i
procent)?
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
det er ikke meningsfuldt i retslægerådets faglige vurdering at skelne mellem de
tre parters beskrivelse af hændelsesforløbet i vurderingen af, hvorvidt det er sand-
synligt, at de arbejdsmæssige påvirkninger har påvirket sagsøgers psykiske til-
stand.
retslægerådet finder det overvejende sandsynligt, at der er en årsagsforbindelse
mellem de beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen og de beskrevne
psykiske symptomer. andre faktorer så som for eksempel sagsøgers tidligere erfa-
ringer, andre forhold i hans liv og sygdomsanlæg kan også have haft betydning.
det er ikke muligt at angive sandsynligheden i procent.
spørgsmål d:
har sagsøgeren efter almindelig lægefaglig erfaring en sårbar natur for under de
beskrevne påvirkninger i henholdsvis spørgsmål cl, c2 og c3 at udvikle sin psy-
kiske sygdom, jf. svaret på spørgsmål a eller b?
retslægerådet bedes begrunde svaret. hvis der er tvivl om besvarelsen, bedes
retslægerådet forklare og begrunde, hvori denne tvivl består.
                                                - 18 -
       som anført ovenfor kan også andre forhold, herunder sagsøgers almene psykiske
       tilstand, have haft betydning for udvikling af psykiske symptomer i forbindelse
       med belastning. i sagsakterne er der ikke oplysninger, som tyder på, at sagsøger
       skulle være i særlig høj risiko for at reagere på belastning.
       spørgsmål e:
       giver sagen i øvrigt retslægerådet anledning til bemærkninger?
       nej.”
i et brev af 18. oktober 2010 bemærkede a om sin helbredstilstand bl.a.:
       ”det forholder sig sådan, at jeg helt konkret har det psykisk meget bedre. så ja,
       der er sket en væsentlig forbedring.
       jeg har fortsat symptomer, som også er beskrevet af speciallæge i psykiatri p,
       nemlig hukommelsessvigt, nedsat arbejdshastighed. jeg går i stå fordi jeg skal
       tænke over, hvad jeg skal. jeg bliver lettere stresset. periodevis har jeg flach back
       om de episoder, der har været på min arbejdsplads. jeg er stadig konkret påvirket i
       forhold til kontakt med børn, hvor jeg bliver nervøs for at blive mistænkeliggjort.
       i hele behandlingen af sagen er der lagt vægt på, at den første udtalelse fra en spe-
       ciallæge, som diagnosticerede mig som post traumatisk, ikke beskriver sympto-
       mer på post traumatisk stress. det er flere gange siden godtgjort fra min side, at
       lægen ikke har beskrevet alle mine symptomer, og at denne også har udtalt, at han
       gerne ville uddybe sin diagnose, hvis dette var ønskeligt. det har man undladt. på
       trods heraf har man også afvist hans diagnose.”
i erklæring af 2. maj 2011 besvarede retslægerådet følgende supplerende spørgsmål således:
       ”spørgsmål f:
       retslægerådet har i svaret på spørgsmål c anført, at det "... er ikke meningsfuldt i
       retslægerådets faglige vurdering at skelne mellem de tre parters beskrivelse af-
       hændelsesforløbet ..." og har dernæst kommenteret årsagsforbindelsen "... mellem
       de beskrevne belastninger i. forbindelse med anklagen og de beskrevne psykiske
       symptomer ...”
       det er utilstrækkeligt. der foreligger nemlig tre forskellige beskrivelser af de ar-
       bejdsmæssige påvirkninger, sagsøgeren var udsat for, nemlig sagsøgerens beskri-
       velse ..., arbejdsgiverens beskrivelse ... og arbejdsskadesikringsmyndighedernes
       sammenskrivning ... og der er mellem parterne ikke er enighed om, hvilken af
       disse tre beskrivelser landsretten skal lægge til grund.
       denne tvist skal landsretten – og ikke retslægerådet – afgøre. men ved at svare
       som sket fratager retslægerådet reelt parterne og landsretten adgangen til at af-
       gøre årsagsforbindelsen i forhold til den beskrivelse, der måtte være bevismæssig
       støtte for.
                                        - 19 -
retslægerådet anmodes derfor på ny om at redegøre for, hvilken af de tre beskri-
velser man ved ordvalget "de beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen
..." i svaret på spørgsmål c sigter til – sagsøgerens beskrivelse ..., arbejdsgive-
rens beskrivelse ... eller arbejdsskadesikringsmyndighedernes sammenskrivning ...
retslægerådet bedes i samme anledning anføre, om svaret på spørgsmål c skal
forstås sådan, at bedømmelsen af årsagsforbindelsen er den samme, uanset om
man lægger sagsøgerens beskrivelse ..., arbejdsgiverens beskrivelse ... eller ar-
bejdsskadesikringsmyndighedernes sammenskrivning ... til grund.
uanset hvilken beskrivelse af forløbet, sagsøgerens ..., arbejdsgiverens ... eller ar-
bejdsskadesikringsmyndighedernes ..., retslægerådet lægger til grund, finder rå-
det det nærliggende at antage, at der er en årsagsforbindelse mellem belastningen i
forbindelse med anklagen og de efterfølgende psykiske symptomer.
det skal bemærkes, at rådet hermed ikke tager stilling til, hvorledes ansvaret for
årsagen måtte skulle fordeles mellem sagsøger og arbejdsgiver.
spørgsmål g:
retslægerådet har i svaret på spørgsmål 1 beskrevet sagsøgerens symptomer og
har i svarene på spørgsmål 1, a og b karakteriseret symptomerne som en "længe-
revarende depressiv reaktion (tilpasningsreaktion)".
retslægerådet har i svaret på spørgsmål b også anført, at de beskrevne sympto-
mer svarende til diagnosen "længerevarende depressiv reaktion (tilpasningsreak-
tion)" højst kan vare i 2 år.
det fremgår imidlertid af psykiatrisk speciallægeerklæring af 21. maj 2006 ..., at
sagsøgerens symptomer har varet længere end 2 år.
retslægerådet bedes oplyse, hvilke psykiske symptomer man med ordvalget ”... de
beskrevne psykiske symptomer ..." i svaret på spørgsmål c sigter til – beskrivelsen
i psykiatrisk speciallægeerklæring af 29. april 2003 ... eller beskrivelsen i psykia-
trisk speciallægeerklæring af 26. maj 2006 ...
retslægerådet bedes i samme anledning redegøre for, om arbejdet eller andre
forhold er årsag til, at sagsøgerens psykiske symptomer har varet længere tid end
de anførte 2 år.
retslægerådet vurderer, at diagnosen "længerevarende depressiv reaktion" er den,
der bedst beskriver tilstanden i perioden op til to år efter fremkomsten af sympto-
merne i 2001. for tiden herefter og frem til speciallægeerklæringen i maj 2006
findes diagnosen "kronisk forstemningstilstand af depressiv type" at være mest
dækkende. vendingen "de beskrevne psykiske symptomer" refererer til dette for-
løb.
efter retslægerådets opfattelse er det nærliggende at antage, at der er en årsags-
forbindelse mellem de beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen og de
beskrevne psykiske symptomer. det kan ikke udelukkes, at andre forhold har væ-
ret medvirkende til, at symptomerne har varet mere end to år.
                                              - 20 -
       spørgsmål h:
       retslægerådet bedes oplyse, om sagen herefter giver anledning til yderligere be-
       mærkninger?
       nej.
       spørgsmål 4:
       såfremt det lægges til grund, som anført af sagsøger i dennes skrivelse af 18.
       oktober 2010 ..., at sagsøger psykisk har oplevet en "væsentlig forbedring" siden
       seneste speciallægeerklæring; men dog samtidig oplyser at han har periodevis flash
       back "om de episoder, der har været på min arbejdsplads", og at han i omgang
       med børn "bliver nervøs for at blive mistænkeliggjort", bedes oplyst om disse for-
       hold taler for eller imod en årsagssammenhæng mellem de beskrevne arbejdsmæs-
       sige belastninger, herunder ledelsens håndtering heraf og de psykiske gener så-
       ledes som disse er beskrevet i april 2003 ...?
       om muligt bedes retslægerådet nuancere de forhold, der måtte tale for/henholdsvis
       imod en årsagssammenhæng mellem de arbejdsmæssige belastninger og de psyki-
       ske gener.
       [sagsøgers skrivelse af 18. oktober 2010] giver ikke retslægerådet grundlag for
       mere specifikt end angivet i spørgsmål f at analysere årsagssammenhængen mel-
       lem belastningen i forbindelse med anklagen og de psykiske symptomer.”
den 22. september 2011 traf ankestyrelsen ny afgørelse i as sag. i afgørelsen hedder det
bl.a.:
       ”ankestyrelsen har i møde truffet afgørelse i din sag om anerkendelse af anmeldt
       psykisk sygdom som erhvervssygdom.
       resultatet er:
       •     vi har genoptaget sagen på ulovbestemt grundlag.
       vores afgørelse af 18. marts 2008 gælder ikke. vi har truffet ny afgørelse.
       •     sagen hjemvises herefter til arbejdsskadestyrelsen til behandling og afgø-
             relse af, om lidelsen kan anerkendes på grund af arbejdets særlige art, selv
             om lidelsen ikke er optaget på fortegnelsen.
       arbejdsskadestyrelsen skal forelægge sagen for erhvervssygdomsudvalget inden
       der træffes ny afgørelse.
       ...
       begrundelsen for afgørelsen om hjemvisning
                                         - 21 -
der er fremkommet nye oplysninger i sagen, som kan have betydning for spørgs-
målet om anerkendelse af den anmeldte psykiske sygdom som erhvervssygdom
uden for erhvervssygdomsfortegnelsen. vi hjemviser derfor sagen til arbejdsska-
destyrelsen, der skal vurdere disse nye oplysninger som 1. instans.
de nye oplysninger er retslægerådets udtalelser af 27. august 2010 og 2. maj
2011.
inden arbejdsskadestyrelsen træffer en ny afgørelse, skal de forelægge sagen for
erhvervssygdomsudvalget, som på ny anmodes om at afgive en indstilling i sa-
gen, om hvorvidt der er grundlag for at anerkende din psykiske sygdom som en
erhvervssygdom uden for erhvervssygdomsfortegnelsen, altså om sygdommen må
anses for udelukkende eller i overvejende grad at være forårsaget af arbejdets
særlige art.
vi beder erhvervssygdomsudvalget om at lægge de lægefaglige skøn i retslæge-
rådets 2 udtalelser til grund for vurderingen.
vi henleder særligt erhvervssygdomsudvalgets opmærksomhed på retslægerådets
besvarelse af spørgsmålene 2, f, og g.
retslægerådet har i sin første udtalelse i besvarelsen af spørgsmål 2 anført, at det
taler for årsagssammenhæng, at der er en tydelig tidsmæssig sammenhæng mel-
lem symptomer og belastningen i forbindelse med anklagen. der er ikke beskrevet
forhold, der taler imod en sådan sammenhæng.
retslægerådet har endvidere i sin anden udtalelse i besvarelsen af spørgsmål f an-
ført, at uanset hvilken beskrivelse af forløbet, der lægges til grund, finder rådet det
nærliggende at antage, at der er en årsagsforbindelse mellem belastningen i for-
bindelse med anklagen og de efterfølgende psykiske symptomer.
retslægerådet anfører ydermere i besvarelsen af spørgsmål g, at der er tale om en
længerevarende depressiv reaktion i perioden op til 2 år efter fremkomsten af
symptomerne i 2001. herefter og frem til speciallægeerklæringen i maj 2006 fin-
des diagnosen kronisk forstemningstilstand af depressiv type at være mest dæk-
kende.
i forarbejderne fra 1976 står der blandt andet følgende:
”for det andet giver bestemmelsen mulighed for at yde erstatning for de aner-
kendte sygdomme, når det i det konkrete tilfælde medicinsk erkendes, at sygdom-
men udelukkende eller overvejende er hidført af en skadelig påvirkning, som må
antages at medføre en særlig risiko i pågældendes erhvervsarbejde. der må såle-
des ikke herske kvalificeret lægelig tvivl om, at sygdommen i det konkrete tilfælde
er erhvervsbetinget, men derimod tvivl, om den skadelige påvirkning, som har
fremkaldt den, generelt må anses at medføre en risiko, som personer i dette sær-
lige arbejde er udsat for i højere grad end personer udenfor dette arbejde. viser
erfaringen, at det sidste er tilfældet, må sygdommen overvejes optaget i erhvervs-
sygdomsfortegnelsen. bestemmelsen må ses i sammenhæng med hovedbestemmel-
                                                - 22 -
       sen ... og må ikke praktiseres på en måde, som indebærer nogen udhuling af er-
       hvervssygdomsbegrebet.”
       i forarbejderne fra 2003 står der blandt andet følgende:
       ”det er hensigten, at bestemmelsen om arbejdets særlige art fortsat skal være en
       opsamlingsbestemmelse for sygdomme, som man erfaringsmæssigt ikke generelt
       sætter i forbindelse med særlige udsættelser eller påvirkninger, men hvor forhold
       i den konkrete sag taler for, at der er en årsagssammenhæng mellem sygdommen
       og den konkrete påvirkning. konkrete sager kan anerkendes som erhvervssyg-
       domme, hvis forholdene i den enkelte sag taler for, at der er en sådan årsags-
       sammenhæng.
       der vil her være mulighed for at anerkende sygdomme, der ikke er optaget på
       fortegnelsen, hvis der konkret er stor sandsynlighed for, at den anmeldte sygdom
       skyldes arbejdet.”
       højesteret har i præmisserne i en dom af 6. april 2011 (u.2011.1985h) blandt an-
       det anført følgende:
       ”ankestyrelsen har i sin afgørelse af 10. marts 2001 anført, at styrelsen er enig i
       erhvervssygdomsudvalgets indstilling til arbejdsskadestyrelsen om årsagssam-
       menhængen. erhvervssygdomsudvalget har herom udtalt, at udvalget er uenig i
       retslægerådets vurdering af årsagssammenhængen ... ankestyrelsen har endvi-
       dere anført, at styrelsen dermed også er uenig i retslægerådets vurdering ...
       da den beskrevne forskel i retslægerådets og ankestyrelsens vurdering af årsags-
       sammenhængen hovedsageligt angår spørgsmål af lægefaglig karakter, finder
       højesteret, at retslægerådets vurdering på lægges til grund ...”
       vi beder erhvervssygdomsudvalget om særligt at forholde sig til, hvilke konkrete
       forhold henset til karakteren af din sygdom og de arbejdsmæssige påvirkninger,
       der indgår i vurderingen af, om din sygdom kan eller ikke kan anerkendes som en
       erhvervssygdom, og hvad der taler for henholdsvis imod årsagsforbindelse.
       hvis udvalget vurderer, at der ikke er grundlag for at anerkende din sygdom som
       en erhvervssygdom, beder vi udvalget om at begrunde, om det beror på en læge-
       faglig tvivl i det konkrete tilfælde, eller på karakteren af de arbejdsmæssige på-
       virkninger i forhold til erhvervssygdomsfortegnelsens betingelser for anerken-
       delse.”
i indstilling fra møde den 6. december 2011 i erhvervssygdomsudvalget hedder det om a
bl.a.:
       ”udvalgets vurdering
       retslægerådet har vurderet, at diagnosen efter rådets opfattelse er en depressiv re-
       aktion, længerevarende fra 2001 til 2003 (en underart af en tilpasningsreaktion,
                                               - 23 -
      der per definition kun kan vare op til 2 år), og at der fra 2003 til ny erklæring i
      2006 er tale om en kronisk forstemningstilstand af depressiv type.
      retslægerådets vurdering af diagnosen giver ikke adgang til, at erhvervssyg-
      domsudvalget kan lægge en anden diagnose til grund ved vurderingen af årsags-
      sammenhængen mellem de arbejdsmæssige belastninger og de psykiske syg-
      domme.
      efter erhvervssygdomsudvalgets vurdering er der ikke medicinsk dokumentation
      for, at dine psykiske sygdomme i for af tilpasningsreaktion og senere kronisk for-
      stemningstilstand af depressiv type generelt set kan skyldes påvirkninger på ar-
      bejdspladsen. (§ 10, stk. 1, nr. 2, 1. led)
      et flertal i erhvervssygdomsudvalget har desuden vurderet, at din sygdom i form
      af tilpasningsreaktion og senere kronisk forstemningstilstand af depressiv type
      ikke udelukkende eller i overvejende grad er opstået på grund af dit arbejde som
      pædagog. (§ 10, stk. 1, nr. 2, 2. led)
      årsagen er, at flertallet i udvalget ikke finder, at der er årsagssammenhæng mel-
      lem din arbejdsgivers skærpede tilsyn med dig, efter at du var blevet beskyldt for
      og havde accepteret, at du havde handlet forkert og grænseoverskridende i din
      omgang med børnene, og udviklingen af dine psykiske sygdomme.
      selv om du har oplevet det belastende at være underlagt skærpet tilsyn af din ar-
      bejdsgiver i forbindelse med arbejdet med børn og unge, findes karakteren af dette
      tilsyn ikke at ligge over, hvad arbejdsgiveren som en ansættelsesmæssig beføjelse
      kan pålægge sine ansatte som et skærpet tilsyn.
      et mindretal i udvalget bestående af lo og ftf vurderer, at den psykiske sygdom
      i overvejende grad er opstået som følge af de arbejdsmæssige belastninger, du har
      oplevet i dit arbejde som pædagog. mindretallet mener at dine psykiske sympto-
      mer i overvejende grad er opstået som følge af, at du på dit arbejde som pædagog
      oplevede at blive beskyldt for grænseoverskridende adfærd overfor børn, med
      deraf følgende sanktioner i dit arbejde. (§ 10, stk. 1, nr. 2, 2. led.)”
den 21. december 2011 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at as sygdom ikke kunne
anerkendes som en arbejdsskade efter arbejdsskadesikringsloven. om sin begrundelse for af-
gørelsen oplyste styrelsen, at den havde fulgt indstillingen fra flertallet i erhvervssygdomsud-
valget på mødet den 6. december 2011.
a klagede over afgørelsen til ankestyrelsen, som den 20. december 2012 stadfæstede ar-
bejdsskadestyrelsens afgørelse. i ankestyrelsens afgørelse hedder det bl.a.:
      ”ankestyrelsen har afgjort, om din længevarende depressive reaktion og kroniske
      forstemningstilstand af depressiv type kan anerkendes som en erhvervssygdom.
                                       - 24 -
resultatet er:
•      din længevarende depressive reaktion og kroniske forstemningstilstand af
       depressiv type er ikke en erhvervssygdom.
du kan derfor ikke få erstatning eller andre ydelser efter arbejdsskadeloven.
vi er således kommet til samme resultat som arbejdsskadestyrelsen.
…
begrundelsen for afgørelsen
retslægerådet har i forbindelse med den verserende retssag afgivet to erklæringer
af henholdsvis 27. august 2010 og 2. maj 2011.
vi har lagt vægt på, at retslægerådet i erklæringen dateret 2. maj 2011 i svar på
spørgsmål g har udtalt, at du i perioden op til 2 år efter fremkomsten af dine
symptomer i 2001 har haft diagnosen længevarende depressiv reaktion. for tiden
herefter og frem til speciallægeerklæringen i maj 2006 har du haft diagnosen kro-
nisk forstemningsleje.
vi har således forholdt os til både diagnosen længevarende depressiv reaktion og
kronisk forstemningstilstand af depressiv type.
diagnoserne er ikke nævnt i arbejdsskadestyrelsens fortegnelse over erhvervs-
sygdomme. vi anerkender derfor ikke dine diagnoser efter fortegnelsen over er-
hvervssygdomme.
fortegnelsen over erhvervssygdomme er en liste over sygdomme, som kan opstå
efter bestemte arbejdsmæssige påvirkninger.
fortegnelsen over erhvervssygdomme
sygdomme bliver optaget på en fortegnelse over erhvervssygdomme, hvis det er
kendt, at en bestemt arbejdsmæssig belastning medfører en stor risiko for at ud-
vikle sygdommen. hvis man har en sygdom, som står på fortegnelsen, og hvis
man har været udsat for den bestemte belastning i tilstrækkeligt omfang, vil syg-
dommen blive anerkendt som en erhvervssygdom.
selvom din sygdom ikke kan anerkendes efter betingelserne i fortegnelsen, kan
der være mulighed for at få den anerkendt alligevel. hvis vi mener, at der er en
mulighed for, at sygdommen vil kunne anerkendes, vil vi forelægge sagen for er-
hvervssygdomsudvalget.
ved afgørelse af 22. september 2011 hjemviste vi sagen til arbejdsskadestyrelsen
med henblik på, at arbejdsskadestyrelsen skulle forelægge sagen for erhvervs-
sygdomsudvalget.
                                        - 25 -
erhvervssygdomsudvalget har indstillet, at sagen afvises med den begrundelse, at
der ikke er medicinsk dokumentation for, at dine psykiske sygdomme i form af
tilpasningsreaktion og senere kronisk forstemningstilstand af depressiv type gene-
relt set kan skyldes påvirkninger på arbejdspladsen.
et flertal i erhvervssygdomsudvalget har vurderet, at din sygdom i form af tilpas-
ningsreaktion og senere kronisk forstemningstilstand af depressiv type ikke ude-
lukkende eller i overvejende grad er opstået på grund af arbejdets særlige art som
pædagog.
vores vurdering
vi vurderer, at dine diagnoser længevarende depressiv reaktion og kronisk for-
stemningstilstand af depressiv type ikke er sygdomme, der vil kunne anerkendes
uden for erhvervssygdomsfortegnelsen.
vi har lagt vægt på, at du i perioden 1. november 1997 til 1. september 2002 var
ansat som pædagog ved skolefritidsordningen sfo v i x-kommune. du opsagde
din stilling per 1. september 2002.
under din ansættelse i sfoen klagede nogle forældre i 2001 over, at du havde
haft for tæt fysisk kontakt med nogle af pigerne i sfoen. der blev klaget over, at
du havde taget nogle af pigerne i numsen.
du blev herefter indkaldt til samtale med din arbejdsgiver, hvor der blev gjort
meget ud af at fortælle dig, at du havde handlet forkert og grænseoverskridende.
det blev påpeget over for dig, at du skulle overholde aftalen om at opføre dig som
de andre pædagoger, og at enhver forældrehenvendelse ville blive sendt til for-
valtningen. det blev endvidere indskærpet over for dig, at der ville være fokus på
dig.
du har oplyst, at personale og din leder flere gange havde givet udtryk for, at det
lige så godt kunne være sket for dem.
i 2002 blev din leder kontaktet af en forælder, hvis barn havde fortalt, at det var
ubehageligt, når du trøstede hende, blandt andet fordi dit skæg stak.
du blev herefter indkaldt til tjenstlig samtale, hvor det blev gjort klart, at du ikke
havde overholdt den indgåede aftale, og at man ville forsøge at finde et andet ar-
bejde til dig med pædagogisk relevans i kommunen.
i 2002 kom der endnu en forældrehenvendelse til din arbejdsgiver. en pige havde
forklaret, at du havde leget prutteleg med hende, og at du var alene på stuen med
pigen, da moderen kom for at hente hende.
du blev herefter hjemsendt med besked om at være sygemeldt, indtil kommunen
havde truffet afgørelse. efter forhandling med kommunen besluttedes det, at du
opsagde din stilling per 1. september 2002.
                                         - 26 -
herefter blev du i 2002 ansat i en anden skoleinstitution i y-kommune, hvor du
efter 5 dages ansættelse var til tjenstlig samtale, hvorefter du sygemeldte dig og
ikke kom tilbage til dette arbejde.
retslægerådet har i erklæringen af 27. august 2010 i svar på spørgsmål c3 oplyst,
at "retslægerådet finder det overvejende sandsynligt, at der er en årsagsforbin-
delse mellem de beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen og de be-
skrevne psykiske symptomer".
retslægerådet har også i erklæringen af 2. maj 2011 i svar på spørgsmål f oplyst:
"... rådet finder det nærliggende at antage, at der er en årsagsforbindelse mellem
belastningen i forbindelse med anklagen og de efterfølgende psykiske sympto-
mer".
vi vurderer på baggrund af retslægerådets udtalelse vedrørende årsagsforbin-
delse, at de er årsagsforbindelse mellem de beskrevne belastninger i forbindelse
med anklagen og de beskrevne psykiske symptomer.
retslægerådet har i erklæringen af 27. august 2010 i svar på spørgsmål a anført:
"sagsøger opfylder sandsynligvis kriterierne for diagnosen "længerevarende de-
pressiv reaktion, som nedenfor anført. der er her tale om en tilpasningsreaktion og
ikke en belastningsreaktion".
vi har lagt vægt på, at dine diagnoser er karakteriseret ved at være tilpasningsre-
aktioner.
en tilpasningsreaktion er udtryk for en reaktion/krise forårsaget af oplevelser i li-
vet, som ville påvirke de fleste mennesker, hvis de var udsat for det samme.
en tilpasningsreaktion er en tilstand med subjektivt ubehag og emotionel forstyr-
relse førende til nedsat social funktionsevne, som opstår i tilpasningsperioden ef-
ter en betydende livsændring eller en belastende begivenhed som for eksempel ar-
bejdsophør, sygdom, dødsfald. individuel disposition og sårbarhed er afgørende
for udformningen af de træk, hvormed tilpasningsreaktionen manifesterer sig.
vi vurderer således, at en tilpasningsreaktion i højere grad er udtryk for en reak-
tion på en "almindelig" krisesituation, men [og] at en tilpasningsreaktion ikke er
en sygdom af en karakter, der vil kunne anerkendes som en erhvervssygdom i
henhold til arbejdsskadesikringsloven.
vi vurderer derfor, at de gener, som du har pådraget dig i forbindelse med ankla-
gerne svinder med tiden, og at det ikke er godtgjort, at generne har medført en så-
dan midlertidig eller varig svækkelse af din helbredstilstand, at der er grundlag for
at anerkende dine psykiske gener som en erhvervssygdom omfattet af arbejds-
skadesikringsloven.
vi vurderer endvidere, at de anklager som du har været udsat for i forbindelse
med dit arbejde som pædagog i sfoen, og de efterfølgende restriktioner og sam-
taler, der blev iværksat over for dig, har været ubehagelige for dig, men at der
                                             - 27 -
     ikke har været tale om uproportionale restriktioner eller restriktioner af ekstraor-
     dinær karakter.
     vi vurderer yderligere, at ledelsen på din arbejdsplads har varetaget sin ledelses-
     forpligtelse ved at reagere på anklagerne og indkalde dig til samtaler.
     vi har lagt vægt på, at du er blevet irettesat og vejledt gentagne gange, og således
     har haft mulighed for at stoppe den adfærd, som medførte anklagerne, men da
     dette ikke skete, var ledelsen nødt til at indkalde til nye samtaler.
     på baggrund af ovenstående vurderer vi, at der er årsagssammenhæng mellem
     dine diagnoser længerevarende depressiv reaktion og kronisk forstemningstilstand
     af depressiv type og udsættelserne på dit arbejde.
     imidlertid vurderer vi, at diagnoserne er af forbigående karakter, og at anklagerne
     og din behandling på arbejdet ikke har været en særlig art, hvorfor der ikke er
     grundlag for anerkendelse af en erhvervssygdom i henhold til arbejdsskadesik-
     ringsloven.
     ...
     bemærkninger til klagen
     elmer & partnere har i begrundelse for klagen dateret 13. januar 2012 anført, at
     erhvervssygdomsudvalgets begrundelse for afvisning er irrelevant for vurderin-
     gen af, om der er årsagssammenhæng mellem arbejdsbelastningerne og lidelsen.
     vi bemærker, at retslægerådet har udtalt, at der er årsagssammenhæng mellem
     dine arbejdsmæssige belastninger og udviklingen af dine psykiske symptomer.
     vi bemærker hertil, at årsagen til, at der efter vores vurdering ikke kan ske aner-
     kendelse af din længerevarende depressive reaktion og kroniske forstemningstil-
     stand af depressiv type er, at der ikke er tale om sygdomme i arbejdsskadesik-
     ringslovens forstand, men om reaktioner/tilstande, som ikke er tilstrækkeligt for
     anerkendelse.”
ankestyrelsens lægekonsulent, speciallæge i psykiatri hanne vibe hansen, havde til brug for
ankestyrelsens behandling af sagen den 3. oktober 2012 besvaret følgende spørgsmål således:
     ”spørgsmål til lægekonsulenten:
     1. ”redegør for, hvad der nærmere ligger i en tilpasningsreaktion".
     2. "redegør for, hvad der nærmere ligger i en belastningsreaktion".
     3. "redegør for, hvad der nærmere ligger i en kronisk forstemningstilstand af de-
     pressiv type".
                                              - 28 -
      4. ”hvad er forskellen på henholdsvis en tilpasningsreaktion, en belastningsreak-
      tion og en kronisk forstemningstilstand af depressiv type?"
      5. "vurderer du, at der er årsagssammenhæng mellem sikredes erhvervsmæssige
      udsættelse og sikredes kronisk forstemningstilstand af depressiv type? (retslæge-
      rådet vurderer, at sikrede har denne diagnose for tiden efter 2003 og frem til
      2006)."
      lægekonsulentens udtalelse:
      1:"en tilpasningsreaktion er en tilstand med subjektivt ubehag og emotionel for-
      styrrelse førende til nedsat social funktionsevne, som opstår i tilpasningsperioden
      efter en betydende livsændring eller en belastende begivenhed, som kan have på-
      virket integriteten af patientens sociale netværk (tab, adskillelse), et bredere sy-
      stem af social støtte- og værdifunktioner (emigration, flygtningestatus), eller kan
      betyde en større udviklingsmæssig overgang eller krise (skolestart, forældrestatus,
      arbejdsophør, fejlslagne anstrengelser for at opnå et ønske mål). individuel dispo-
      sition og sårbarhed spiller en væsentlig rolle for risikoen for tilpasningsreaktio-
      nens opståen og udformningen af de træk, hvormed den manifesterer sig, men
      ville antageligt ikke være opstået uden den belastende begivenhed. symptomerne
      varierer og omfatter nedtrykthed, angst, bekymring (eller blanding af disse), fø-
      lelse af magtesløshed, uoverskuelighed eller vanskelighed ved at fortsætte i den
      forhåndenværende situation, samt nedsat evne til at gennemføre dagligdags gøre-
      mål".
      2: "en belastningsreaktion kræver udsættelse for et væsentlig større traume, der
      ligger udover, hvad de fleste mennesker oplever i livet, og som vil påvirke de fle-
      ste mennesker, hvis de blev udsat for dette".
      3:"depressiv reaktion er en tilpasningsreaktion, hvor symptomerne er domineret
      af depressive symptomer".
      4:"forskellen på tilpasningsreaktion og belastningsreaktion er, at ved tilpasnings-
      reaktionen spiller den individuelle sårbarhed en større rolle, hvorimod belast-
      ningsreaktionen altid skal være forudgået af en væsentligt traume".
      5:"en depressiv reaktion er tidsbegrænset til 2 år.
      det kan være svært at udtale sig om årsagssammenhæng ved tilpasningsreaktion,
      da individets generelle bekymringstendens spiller en stor rolle.
      retslægerådets vurdering af årsagssammenhæng kan vel ikke drages i tvivl?".
forklaringer
der er i landsretten afgivet forklaring af a og af hanne vibe hansen.
a har forklaret blandt andet, at der i skolefritidsordningen var 80-90 børn fra 0.-3. klasse, som
var fordelt på 4 stuer, hvoraf han var tilknyttet den ene. der var to pædagoger pr. stue og i alt
                                               - 29 -
13-15 pædagoger og pædagogmedhjælpere, men om morgenen mellem kl. 7 og 8 kunne det
hænde, at der kun var én pædagog på arbejde. forud for den første episode i marts 2001 ar-
bejdede han som pædagog i tæt fysisk kontakt med børnene og gav dem bl.a. kildeture og
svingture og lod dem sidde på skødet, hvis de selv tog initiativ hertil.
den 1. episode, hvor han angiveligt skulle have taget en pige i numsen, ved han ikke, hvad
drejede sig om. måske kan han i forbindelse med en kildetur have lagt en hånd på en piges
hofte, hvilket i givet fald har været ganske utilsigtet, og han har under ingen omstændigheder
bevidst villet overskride et barns grænser. efter episoden blev han forevist et udkast til en
skriftlig aftale, ifølge hvilken han overhovedet ikke måtte have nogen fysisk kontakt med
børnene. efterfølgende blev der indgået en aftale om, at han skulle sætte samme grænser for
fysisk kontakt med børnene som andre pædagoger, men mundtligt fik han at vide, at han
gjorde klogt i at undgå fysisk kontakt med børnene. han spurgte kommunens pædagogiske
konsulent, om dette var i overensstemmelse med kommunens pædagogiske retningslinjer, og
fik bekræftet, at det var det ikke. han var herefter meget opmærksom på, hvordan han opførte
sig i forhold til børnene, og han forsøgte så vidt muligt at undgå fysisk kontakt for at over-
holde aftalen. han følte, at uanset hvad han gjorde, var det forkert, for på den ene side kunne
han ikke udføre sit arbejde som pædagog ordentligt ved fuldstændigt at undgå fysisk kontakt,
og på den anden side måtte han undgå den fysiske kontakt for at overholde aftalen.
ved den 2. episode var han nødt til at tage et grædende barn på skødet for at trøste det. efter-
følgende fik han af lederen af kommunens børne- og kulturforvaltning at vide, at han burde
have handlet anderledes og herunder have undladt at tage barnet på skødet. han fik endvidere
at vide, at han skulle finde sig et andet job, uden at der blev sat nogen dato herfor.
den 3. episode drejede sig om en ”prutteleg” med deltagelse af ham selv og flere børn, og
hvor børnene med munden lavede pruttelyde på egne og hinandens arme. da moderen til en
pige, som havde deltaget i legen, kom for at hente hende, var han alene med pigen på stuen,
men legen var ophørt. han blev herefter hjemsendt og fik besked på at sygemelde sig og blev
fritstillet pr. 1. september 2002.
efterfølgende fik han ansættelse i en institution i y-kommune og skulle være begyndt den 1.
november 2002, men begyndelsestidspunktet blev udskudt, da den ansvarlige i forvaltningen
                                              - 30 -
blev klar over, at institutionen ikke havde indhentet referencer på ham. efter at referencer var
indhentet, påbegyndte han arbejdet, men fik samtidig indskærpet, at han ikke måtte have børn
på skødet, og at forældrehenvendelser om overskridelse af grænser for fysisk kontakt med
børnene ville resultere i en tjenstlig samtale med henblik på afskedigelse. han blev herefter
sygemeldt. det var ikke forældrehenvendelserne, men alene de særlige restriktioner, som ar-
bejdsgiveren gjorde brug af, der belastede ham.
efter nogen tids sygemelding indstillede kommunen ham til revalidering, og i 2006 færdig-
gjorde han en uddannelse som multimediedesigner. han var siden ledig og tilmeldt arbejds-
formidlingen som ledig på fuld tid bortset fra perioder, i hvilke han havde job med løntilskud.
pr. 15. september 2012 er han gået på efterløn.
han har fortsat psykiske problemer, der giver sig udslag navnlig i hukommelsessvigt, kort
lunte og irritabilitet og undvigemanøvre over for børn, som han ikke kender. generelt har han
det dog bedre, men det går meget op og ned.
hanne vibe hansen har forklaret blandt andet, at hun er speciallæge i psykiatri, og at hun
siden 2005 har været overlæge på amager hospital. i de seneste tre år har hun tillige været
lægekonsulent i ankestyrelsen, hvor hun ugentligt deltager i behandlingen af 5-10 sager.
individuel disposition og sårbarhed spiller en væsentlig rolle for risikoen for en tilpasningsre-
aktions opståen og dens manifestation, men reaktionen ville antagelig ikke være opstået uden
en belastende begivenhed. en tilpasningsreaktion har pr. definition kun en varighed på op til
to år og skyldes, at langt de fleste personer i løbet af denne periode vil være kommet sig over
den psykisk belastende begivenhed, som udløste reaktionen. dette er baggrunden for, at
retslægerådet i sin erklæring i sagen udtaler, at de beskrevne psykiske symptomer efter to år
efter begivenheden har karakter en kronisk forstemningstilstand af depressiv type, hvilket er
en mere uspecifik diagnose. ved kronisk forstemningstilstand af depressiv type er man mere
trist end normalt, uden at kriterierne for depression er opfyldt. depression er en fasisk syg-
dom, det vil sige en sygdom, der hovedregel går over, men som kan komme igen, og symp-
tomerne er kraftigere end ved kronisk forstemningstilstand af depressiv type. en belastnings-
reaktion kræver udsættelse for et væsentligt større traume, end hvad de fleste mennesker op-
lever i livet.
                                              - 31 -
de belastninger, som a blev udsat for i forbindelse med episoderne, må anses for væsentlige,
og var af en karakter, som de fleste mennesker vil reagere herpå. mange vil dog ikke nødven-
digvis reagere så voldsomt som a.
procedure
bupl som mandatar for a har navnlig gjort gældende, at as beskrevne lidelser skal anerken-
des, og at sygdommene/symptomerne og de beskrevne diagnoser opfylder skadesbegre-
bet/sygdomsbegrebet. der er tale om en midlertidig eller varig svækkelse af as helbredstil-
stand, idet generne er af en art, som ikke svinder, blot fordi påvirkningen ikke længere er til
stede, men vedbliver gennem længere tid. der kan hverken efter loven eller praksis stilles
krav om, at der skal være tale om egentlige varige gener, for at lidelsen kan anerkendes som
erhvervssygdom. spørgsmålet om varigheden hører under udmålingen, medmindre det sær-
skilt i betingelserne for anerkendelse fremgår, at varighed indgår som en del af anerkendelsen,
f.eks. kroniske nakke-/skuldersmerter, og det er uden selvstændig relevans, om der er tale om
en tilpasningsreaktion eller en belastningsreaktion. anerkendelse af arbejdsskader hviler på et
objektivt grundlag, og det er dermed uden betydning, om der foreligger uforsvarlige eller be-
brejdelsesværdige forhold, herunder egen skyld. det er således ikke korrekt, når ankestyrel-
sen ved vurderingen af, om lidelsen skal anerkendes, har lagt vægt på, at anklagerne mod a
alene indebar proportionale og ordinære restriktioner – hvilket i øvrigt bestrides – og at han
blev irettesat og vejledt gentagne gange og dermed havde mulighed for at ændre sin adfærd.
de anvendte restriktioner må karakteriseres som værende forårsaget af ”arbejdets særlige art”,
allerede fordi der var tale om restriktioner, som netop havde sammenhæng med as arbejde
som mandlig pædagog, og som netop blev anvendt, fordi a som mandlig pædagog i højere
grad end kvindelige pædagoger udsættes for mistanker, beskyldninger og lignende om græn-
seoverskridende seksuel adfærd over for børn. det var ikke forældrehenvendelserne, men de
efterfølgende særlige restriktioner, som arbejdsgiveren gjorde brug af, der var belastende for
ham.
ankestyrelsen har navnlig gjort gældende, at det er et grundlæggende krav for anerkendelse af
en erhvervssygdom, at der er tale om egentlig sygdom og ikke bare forbigående symptomer.
det er endvidere af betydning for anerkendelsen, med hvilken grad af sikkerhed sygdommen
                                                 - 32 -
er diagnosticeret. jo mindre sikkert sygdommen er diagnosticeret, jo sværere er det at be-
dømme årsagsforbindelsen til arbejdet, og jo større tilbøjelighed er der til ikke at anerkende
en årsagsforbindelse, jf. f.eks. u.2001.122h. det følger af ordlyden og forarbejderne til ar-
bejdsskadesikringsloven, jf. folketingstidende 1975-1976, tillæg a, sp. 3397 og 3400-3401,
og af retspraksis, f.eks. u.2005.690h og u.2011.1985h, at den skadelidte har en skærpet be-
visbyrde for anerkendelse, at retslægerådets udtalelser er afgørende for de lægefaglige
spørgsmål, og at erhvervssygdomsudvalgets indstilling er afgørende for anerkendelse efter
reglen om arbejdets særlige art.
retslægerådet har i sin besvarelse af de til brug for sagen stillede spørgsmål udtalt, at a ikke
lider af posttraumatisk belastningsreaktion, men at hans symptomer og den tidsmæssig sam-
menhæng med begivenheden indebærer, at han sandsynligvis opfylder kriterierne for diagno-
sen ”længerevarende depressiv reaktion”, som er en tilpasningsreaktion og ikke en belast-
ningsreaktion, og som højst kan vare i to år, og at diagnosen ”kronisk forstemningstilstand af
depressiv type” er mest dækkende for hans symptomer i tiden efter de to år. retslægerådet har
endvidere udtalt, at der er overvejende sandsynlighed for ”en årsagsforbindelse mellem de
beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen og de beskrevne psykiske symptomer”,
men tilføjet, at det ikke kan udelukkes, at andre faktorer har været medvirkende til, at symp-
tomerne har varet i mere end to år. erhvervssygdomsudvalget har efter retslægerådets udta-
lelser i sagen fortsat indstillet sagen til afvisning.
ankestyrelsen har i overensstemmelse med retslægerådets udtalelser vurderet, at der er år-
sagsforbindelse mellem de beskrevne belastninger i forbindelse med anklagen og de be-
skrevne psykiske symptomer. ankestyrelsen har anført, at tilpasningsreaktionen, der er en
tilstand af ubehag og emotionel forstyrrelse med deraf følgende nedsat social funktionsevne i
tilpasningsperioden, er en almindelig krisereaktion og ikke en egentlig sygdom. der var tale
om ubehagelige anklager og arbejdsmæssige restriktioner, men restriktionerne var hverken
uproportionale eller af ekstraordinær karakter, og a fik mulighed for at ændre sin adfærd. da
as symptomer således ikke har karakter af en egentlig sygdom, og da de beskrevne belastnin-
ger heller ikke er ekstraordinære eller udtryk for en særlig arbejdsmæssig belastning, må an-
dre forhold således være årsag til, at den forbigående tilpasningsreaktion ændrede karakter til
en kronisk forstemningstilstand af depressiv type.
                                               - 33 -
retsgrundlag
§§ 9 og 10 i dagældende arbejdsskadesikringslov, jf. lovbekendtgørelse nr. 943 af 16. oktober
2000, havde følgende ordlyd:
           ”§ 9. ved arbejdsskade forstås i denne lov
       ...
       4)      erhvervssygdomme, jf. § 10.
           § 10. ved erhvervssygdomme forstås i denne lov:
       1)      sygdomme, som efter medicinsk og teknisk erfaring er forårsaget af særlige
               påvirkninger, som bestemte persongrupper gennem deres arbejde eller de
               forhold, hvorunder dette foregår, er udsat for i højere grad end personer
               uden sådant arbejde. endvidere sygdomme hos et levendefødt barn, der er
               pådraget inden fødslen som følge af moderens arbejde under graviditeten.
               chefen for arbejdsskadestyrelsen fastsætter i en fortegnelse, hvilke syg-
               domme der anses for at være af denne karakter. det kan herved bestemmes,
               at sygdomme kun anses for omfattet, når de er forårsaget af arbejde i be-
               stemte arbejdsområder eller andre særlige vilkår er opfyldt,
       2)      andre sygdomme, herunder sygdomme hos et levendefødt barn pådraget in-
               den fødslen, hvis det godtgøres, enten at sygdommen efter den nyeste medi-
               cinske erfaring opfylder de krav, som er nævnt i nr. 1, 1. og 4. pkt., eller at
               den må anses for udelukkende eller i overvejende grad at være forårsaget af
               arbejdets særlige art.
           ...
           stk. 3. sygdomme, der er omfattet af stk. 1, nr. 2, og stk. 2, kan kun anerkendes
       efter forelæggelse for erhvervssygdomsudvalget, jf. § 58. disse sygdomme skal
       forelægges erhvervssygdomsudvalget, medmindre arbejdsskadestyrelsen skøn-
       ner, at forelæggelsen vil være udsigtsløs.
i forslag til lov om ændring af lov om forsikring mod følger af ulykkestilfælde (erhvervssyg-
domme og færøernes overtagelse af ulykkesområdet som særanliggende), fremsat den 3. fe-
bruar 1976, hedder det om den tilsvarende bestemmelse i § 1 a bl.a. (folketingstidende 1975-
76, tillæg a, sp. 3397 og 3400f):
           ”ændringsforslaget bygger i overensstemmelse med ef-reglerne principielt på
       et fortegnelses- eller listesystem, da man alt taget i betragtning har ment, at over-
       vejende hensyn taler for en sådan ordning.
           fortegnelsessystemet, som afslører de risikofyldte områder i de forskellige er-
       hverv, kan også for arbejdsgiverne virke som et incitament til forebyggelse af ri-
       sikoen.
           intet fortegnelsessystem kan dog på noget tidspunkt garanteres at være udtøm-
       mende og altomfattende. derfor rummer forslaget en adgang til under visse forud-
       sætninger at yde erstatning for en sygdom, som ikke er medtaget på fortegnelsen.
                                                 - 34 -
       den forsikrede person bærer i disse tilfælde formelt bevisbyrden for, at sygdom-
       men er erhvervsbetinget.
           ved lovforslaget foreslås – som en nyordning – nedsat et udvalg på 7 med-
       lemmer. dette udvalg er tillagt væsentlig indflydelse på såvel indholdet af den til
       enhver tid gældende fortegnelse som på den praksis, der skal udformes med hen-
       syn til erstatning i visse tilfælde til sygdomme, der ikke er medtaget på fortegnel-
       sen. ulykkesforsikringsrådet udøvede i sin tid en vis responderende virksomhed.
       efter at ulykkesforsikringsrådets opgaver er overtaget af den sociale ankestyrelse,
       er denne responderende virksomhed ophørt, og sikringsstyrelsen føler derfor et
       behov for et organ med blandet lægelig-arbejdsmarkedsmæssig ekspertise.
           …
           der skal foreligge bevis for, at sygdommen er erhvervsbetinget. bestemmelsen
       sigter for det første på at give erstatningsmulighed for sygdomme, som ikke endnu
       er medtaget i fortegnelsen, men som erkendes at opfylde kravene hertil og derfor
       vil kunne optages ved førstkommende revision.
           for det andet giver bestemmelsen mulighed for at yde erstatning som for de
       anerkendte sygdomme, når det i det konkrete tilfælde medicinsk erkendes, at syg-
       dommen udelukkende eller overvejende er hidført af en skadelig påvirkning, som
       må antages at medføre en særlig risiko i pågældendes erhvervsarbejde. der må
       således ikke herske kvalificeret lægelig tvivl om, at sygdommen i det konkrete til-
       fælde er erhvervsbetinget, men derimod tvivl om den skadelige påvirkning, som
       har fremkaldt den, generelt må anses at medføre en risiko, som personer i dette
       særlige arbejde er udsat for i højere grad end personer udenfor dette arbejde. viser
       erfaringen, at det sidste er tilfældet, må sygdommen overvejes optaget i erhvervs-
       sygdomsfortegnelsen. bestemmelsen må ses i sammenhæng med hovedbestem-
       melsen i stk. 2 og må ikke praktiseres på en måde, som indebærer nogen udhuling
       af erhvervssygdomsbegrebet.
           ved vejledende høring af udvalget efter stk. 6 sikres udvalget indflydelse på
       fastlæggelse af praksis.”
landsrettens begrundelse og resultat
under as ansættelse som pædagog i skolefritidsordningen modtog skolen i perioden fra marts
2001 til august 2002 forældrehenvendelser om tre episoder, i hvilke a skulle have udvist
grænseoverskridende adfærd i forhold børn i skolefritidsordningen. henvendelserne gav an-
ledning til påtale fra skoleledelsen og besked til a om at sætte samme grænser for fysisk
kontakt med børnene som andre pædagoger. efter den seneste påtale opsagde a sin stilling,
og han blev siden sygemeldt med psykiske symptomer.
spørgsmålet under denne sag er, om as psykiske symptomer er en sygdom, som udelukkende
eller i overvejende grad må anses for at være forårsaget af arbejdets særlige art og dermed en
arbejdsskade efter dagældende arbejdsskadesikringslovs § 9, jf. § 10, stk. 1, nr. 2, 2. led.
                                               - 35 -
efter retslægerådets besvarelse navnlig af spørgsmål a og g lægger landsretten til grund, at
a i 2001 debuterede med psykiske symptomer, der bedst svarer til diagnosen ”længereva-
rende depressiv reaktion”, som er en tilpasningsreaktion og ikke en belastningsreaktion, og at
symptomerne efter en periode på to år mest dækkende omfattes af diagnosen ”kronisk for-
stemningstilstand af depressiv type”. efter retslægerådets besvarelse bl.a. af spørgsmål c og
g lægger landsretten endvidere til grund, og at as psykiske symptomer i overvejende grad må
anses for at være forårsaget af belastninger i forbindelse med forældrehenvendelserne.
det er således ikke as arbejde som pædagog i skolefritidsordningen, der er årsag til hans psy-
kiske symptomer. ifølge a er årsagen hertil heller ikke forældrehenvendelserne, men skolele-
delsens håndtering heraf ved fastsættelse af særlige restriktioner for hans arbejde.
en arbejdsgivers påtale og iværksættelse af relevante forholdsregler for en medarbejder i an-
ledning af klager over dennes adfærd henhører under arbejdsgivernes ledelses- og instruk-
tionsbeføjelser, og landsretten finder det ikke godtgjort, at skoleledelsens reaktion på foræl-
drehenvendelserne indebar særlige restriktioner over for a eller var mere vidtgående, end
hvad omstændighederne tilsagde.
landsretten finder det herefter ikke godtgjort, at as psykiske symptomer er forårsaget af ar-
bejdets særlige art, jf. dagældende arbejdsskadesikringslovs § 9, jf. § 10, stk. 1, nr. 2, 2. led,
og landsretten tager derfor ankestyrelsens frifindelsespåstand til følge.
ved fastsættelsen af de sagsomkostninger, bupl som mandatar for a skal betale til ankesty-
relsen til dækning af styrelsens udgift til advokatbistand, er henset til sagens værdi, forløb og
udfald.
                                   thi kendes for ret:
ankestyrelsen frifindes.
i sagsomkostninger for landsretten skal bupl som mandatar for a inden 14 dage betale
50.000 kr. til ankestyrelsen.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
