                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 23. april 2014
sag 120/2012
(2. afdeling)
topdanmark forsikring a/s
(advokat line marie pedersen)
mod
a og b
(advokat mogens moe, beskikket for begge)
og
sag 158/2012
a og b
(advokat mogens moe, beskikket for begge)
mod
c
(advokat thomas dall jensen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 11. afdeling den 29. marts 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, vibeke
rønne, michael rekling og lars apostoli.
påstande
appellanten i sag 120/2012, topdanmark forsikring a/s, har påstået frifindelse.
                                               - 2 -
de indstævnte, a og b, har påstået stadfæstelse.
appellanterne i sag 158/2012, a og b, har gentaget deres påstande.
indstævnte, c, har påstået stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
i en udskrift af 11. oktober 2001 fra miljøstyrelsens hjemmeside hedder det bl.a.:
      ”private olietanke
      i løbet af år 2000 modtager 400.000 danske villaejere pjecen ”få din olietank miljøtjek-
      ket”. målet er at følge de nye miljøregler for olietanke helt til dørs, så forurening med
      fyringsolie undgås.
      …
      pjece leveret ved døren
      samtlige villaejere, der varmer deres bolig op med fyringsolie, får i løbet af året besøg
      af deres skorstensfejer eller oliefyrsmontør – og de har den nye pjece med.”
i den omtalte pjece fra miljøstyrelsen er der anført følgende om olietanke, der er fremstillet af
firmaet ajva-plast a/s:
      ”pas på plasttanke af et bestemt mærke
      hvis din tank er nedgravet, kugleformet og lavet af plast (polyethylen) og fremstillet af
      firmaet ajva-plast a/s, skal du være særlig opmærksom. der er forhøjet risiko for,
      at den forurener. derfor skal den tages ud af brug og sløjfes inden en bestemt tidsfrist.
      hovedkravet er, at ajva-plast-tankene skal sløjfes senest 20 år efter, at de er blevet
      gravet ned – dog tidligst 1. januar 2001. er den kugleformede ajva-plast tank på
      2.500 liter, og har den et fabrikationsnummer mellem 1400 og 6800, er den allerede nu
      ulovlig. og så skal tanken sløjfes straks.
      vær opmærksom på, at der også findes kugleformede olietanke af glasfiber. disse tanke
      er gode nok og skal derfor ikke sløjfes.”
i forbindelse med en tilsvarende oplysningskampagne i 2005 blev der udsendt en ny udgave
af pjecen, der nu hed ”tjek din olietank – nye regler 2005”. i denne udgave findes der bl.a. en
omtale af den lovpligtige forsikringsordning, og under overskriften ”ansvarsregler kan koste
dyrt” hedder det bl.a.:
      ”hvis olietanken og rørsystemet ikke lever op til de fastsatte regler og krav, kan oliesel-
      skabets forsikringsselskab afvise at dække skaden. i så fald skal du selv betale for at få
      fjernet den forurening, der er opstået. det er derfor vigtigt, at din olietank er i forsvarlig
      stand og lever op til kravene.
                                                - 3 -
       er du i tvivl, er det en god ide at kontakte din oliefyrstekniker eller skorstensfejer og få
       foretaget et tjek i forbindelse med det årlige besøg. det koster cirka 100 kr.”
under overskriften ”din olietank kan blive for gammel” er der bl.a. anført følgende i pjecen:
       ”de nye miljøregler skal sikre, at jord og drikkevand ikke forurenes med fyringsolie. jo
       ældre en tank er, desto større risiko er der for et olieudslip. derfor er der fastsat regler
       om sløjfningsterminer for de forskellige typer af tanke.”
under overskriften ”nedgravede plasttanke” er der anført følgende i pjecen:
       ”nedgravede kugleformede tanke lavet af plast (polyethylen) og fremstillet af firmaet
       ajva-plast a/s, skal sløjfes senest 20 år efter nedgravningen. der er ikke sat sløjf-
       ningsterminer for øvrige nedgravede plasttanke.”
for højesteret er fremlagt trundholm kommunes folder ”den lille grønne” fra 2005. af fol-
deren på 42 sider fremgår bl.a. følgende om villa-olietanke:
       ”alle olietanke er omfattet af de nye miljøregler, som trådte i kraft fra 2000.
       …
       • nedgravede kugleformede polyethylen tanke fra ajwa er ulovlige.
       det er vigtigt, at ovennævnte krav er opfyldt af hensyn til forsikringen ved evt. olieforu-
       rening.”
folderen har efter det oplyste eksisteret siden slutningen af 1990’erne, og den har altid været
husstandsomdelt
forklaringer
ulla iisager har supplerende forklaret bl.a., at når der blev udstedt regler om sløjfning af olie-
tanke, blev de omtalt i en notits i holbæk amts venstreblad. hun er sikker på, at det blev
nævnt, når der kom nye olietankbekendtgørelser. hun kan dog ikke sige, hvornår en omtale af
lige netop denne ændring har været bragt. hun har ikke beskæftiget sig med ejendomshandler
siden 2001 og har heller ikke efterfølgende holdt lokalaviserne. hun kender ”den lille grøn-
ne” fra trundholm kommune. en række af de tidligere kommuner udgav en tilsvarende pam-
flet. den blev oprindeligt udsendt pr. post til alle borgere i trundholm kommune sammen
med ejendomsskattebilletten, men bliver nu husstandsomdelt i odsherred kommune.
forespurgt om sin forklaring i landsretten, om at ”… svaret fra kommunen må have været, at
tanken først skulle sløjfes om 30, 40 eller 50 år…”, har hun forklaret, at kommunen svarede,
                                                 - 4 -
at tanken ikke skulle sløjfes i henhold til seneste bekendtgørelse. hun har selv deduceret sig
frem til, at tanken så først skulle sløjfes i løbet af en årrække.
b har supplerende forklaret bl.a., at han, inden deres olietank lækkede, ikke var klar over, at
der gjaldt regler om sløjfningsterminer. han og hans hustru læste lokalaviser, navnlig holbæk
amts venstreblad, og ugeaviser. de holdt dog ikke holbæk amts venstreblad fast. en af
ugeaviserne hed oprindeligt ”odsherredskysten” og hedder nu formentlig ”det nye odsher-
red”.
han kender folderen ”den lille grønne” fra trundholm kommune, som de har modtaget der-
hjemme. forespurgt om afsnittet ”villa-olietanke” på s. 33 har han forklaret, at han ikke har
læst dette afsnit. han brugte folderen som opslagsværk om for eksempel åbningstider og af-
hentning af storskrald.
han har aldrig set husets byggesag hos kommunen, heller ikke da de ombyggede huset ind-
vendigt. det var der ikke behov for.
om sit samarbejde med oliefyrets servicetekniker har han forklaret, at de har haft den samme
tekniker til servicering af fyret i hele den periode, de har ejet huset. de var aldrig hjemme, når
han kom, og teknikeren foretog udbedringer og reparationer uden at spørge dem inden. tek-
nikeren kendte fyret fra tidligere ejer, og han har aldrig talt om olietanken eller advaret om, at
en sløjfning af tanken skulle være nødvendig.
retsgrundlaget
i den dagældende jordforureningslov, jf. lov nr. 370 af 2. juni 1999, hedder det bl.a.:
      ”§ 48. for olieforureninger, der konstateres efter en af miljø- og energiministeren nær-
      mere fastsat dato, kan miljømyndigheden, jf. § 39, uanset hvordan forureningen er sket,
      meddele ejere af olietanke, jf. stk. 3, påbud om afgivelse af oplysninger og udførelse af
      undersøgelser som omhandlet i § 40, stk. 1, og om at fjerne den konstaterede forurening
      og genoprette den hidtidige tilstand eller foretage tilsvarende afhjælpende foranstaltnin-
      ger.
      …
                                                   - 5 -
       § 49. ejere af olietanke, der kan meddeles påbud efter § 48, stk. 1, jf. § 48, stk. 3, skal
       være omfattet af en forsikring, der dækker udgifterne, jf. dog stk. 2, til miljømyndighe-
       dernes krav om undersøgelser og oprydning efter bestemmelsen i § 48.
       stk.2. forsikringspligten omfatter ikke dækning af udgifter, hvor forureningen
       1) er forårsaget forsætligt af tankejeren,
       2) stammer fra installationer, som tankejeren vidste eller burde vide ikke opfylder of-
       fentlige forskrifter herom indeholdt i olietankbekendtgørelsen, eller
       3) skyldes, at leveringen af olie i tankejerens ejertid ikke er sket efter offentlige for-
       skrifter herom, indeholdt i bekendtgørelse om vejtransport af farligt gods.
       …
       stk. 5. forsikringen skal dække udgifter som nævnt i stk. 1 viser udgiften til opfyldelse
       af et påbud, jf. § 48, stk. 1, sig at ville overstige 2 mio. kr., skal forsikringsselskabet
       rette henvendelse til miljømyndigheden, for at denne kan godkende den del af projektet,
       der overstiger 2 mio. kr. udgifter, der overstiger 2 mio. kr., skal betales af miljømyn-
       digheden.
       …”
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 1998-99, tillæg a, l 183)
er der bl.a. anført følgende (side 4303, side 4305-4308 og side 4312-4313):
       ”1. formålet med lovforslaget
       det foreliggende lovforslag udgør grundlaget for en sammenhængende og styrket ind-
       sats mod jordforurening for at sikre vandforsyningen og befolkningens sundhed. forsla-
       get bygger på jordforureningsudvalgets betænkning af 1. marts 1996.
       …
       3. hovedelementer i lovforslaget
       …
       3.3.1 indledning
       …
       forureneren betaler-princippet skal være det principielle udgangspunkt. reglerne skal –
       med respekt af retssikkerhedsmæssige hensyn – minimere risikoen for, at der opstår si-
       tuationer, hvor der ikke er mulighed for at påbyde nogen at foretage en oprydning. reg-
       lerne skal tilskynde til en forsvarlig adfærd således, at der sikres en høj grad af miljø-
       beskyttelse. reglerne skal være så enkle som mulige og egnede til at blive administreret
       i et decentralt myndighedssystem.
       …
       3.3.2 spørgsmålet om en generel regulering af påbudsadgangen, der alene bygger på
       offentligretlige synspunkter
       …
       jordforureningsudvalgets overvejelser
                                        - 6 -
…
i udvalgets betænkning indgår (s. 104 ff.) følgende nærmere overvejelser om de nævnte
spørgsmål:
”erstatningsretlige principper
erstatningsretten er et grundlæggende princip til regulering af forholdet mellem en ska-
devolder og en skadelidt. det heri indeholdte culpa-ansvar (uforsvarlighedsnormen) er
udtryk for retssikkerhedsbetragtninger, der generelt medfører, at en skadevolder kun
ifalder ansvar, hvis han har handlet uforsvarligt ud fra en konkret vurdering af de fakti-
ske omstændigheder, der førte til skaden. der lægges således vægt på skadevolderens
subjektive forhold.
…
i de egentlige hændelige uheldstilfælde vil forureneren efter erstatningsretlige princip-
per ikke kunne mødes med påbud, men der er i praksis tale om en meget vanskelig
grænsedragning.
som typeeksempel kan nævnes nyere sager om utætte villatanke (tanke til fyringsolie),
hvoraf mange tankejere efter erstatningsretlige principper ikke vil kunne påbydes at af-
værge en forurening. udviklingen i retspraksis har medført, at mens forsikringsselska-
berne tidligere som regel afholdt udgifterne til en oprensning efter utætte villatanke, af-
vises dette nu generelt.
som andre typeeksempler, hvor en forurener ikke vil kunne mødes med påbud, såfremt
erstatningsretlige synspunkter lægges til grund, kan nævnes forureninger som følge af
hærværk og brand, der opstår uden ejerens skyld.
konsekvenserne af at lade erstatningsretlige principper normere påbudsadgangen må
forventes at blive, at myndighederne i en række tilfælde på forhånd opgiver overhovedet
at fremsætte noget krav over for forureneren. den nødvendige indsats må så betales af
det offentlige. i de tilfælde, hvor myndighederne beslutter at meddele påbud, må der
forventes en række retssager. erfaringerne i dag viser således, at påbudsadressaten me-
get ofte påstår, at forureningen ikke skyldes uforsvarlig adfærd – for eksempel i tæ-
ringsskadesagerne.
erstatningsretten er sædvanligvis et domstolsanliggende med inddragelse af advokater,
bl.a. fordi denne som beskrevet ovenfor indeholder meget komplekse problemstillinger,
som i høj grad beror på en vurdering af de konkrete forhold, bevisbyrderegler m.v. så-
danne vurderinger er fremmede i en offentligretlig regulering, hvis formål er at beskytte
menneskers sundhed og miljøet, og vil derfor være et usædvanligt grundlag for miljø-
myndighedernes skønsmæssige afgørelser om påbud. generelt må det nok konstateres,
at miljøforvaltningerne ikke er egnede til at foretage disse vurderinger…”
lovforslaget
det er i overensstemmelse med flertallets anbefalinger i jordforureningsudvalget nær-
værende lovforslags udgangspunkt, at den ovennævnte vurdering bør føre til, at reglerne
udformes som offentligretlige regler.
                                                - 7 -
      det betyder, at det for påbudsadgangen skal være uden betydning, om de forskellige er-
      statningsretlige betingelser er opfyldt.
      …
      de undersøgelses- og oprydningspåbud, som miljømyndighederne efter lovforslaget kan
      pålægge forureneren, er således udelukkende baseret på offentligretlige, særligt miljø-
      mæssige hensyn. det er således alene hensynet til miljø i form af beskyttelse af drikke-
      vandsressourcer, vandløbskvalitet mv. og til sundhed i form af beskyttelse af børn og
      voksne mod sundhedskadelige påvirkning fra forurenet jord, der kan begrunde et påbud
      efter lovforslaget.
      civile erstatningsretlige overvejelser og hensyn er derimod administrationen af lov-
      forslaget uvedkommende.
      …
      3.3.5 forsikringsordninger
      …
      dog er udvidelsen af det ubetingede forureneransvar for ejere af ibrugværende villa-
      olietanke, bortset fra enkelte områder, betinget af, at der kan opnås forsikringsdækning
      for ansvaret.
      udgifterne til dette ubetingede forureneransvar for ejere af ibrugværende olietanke til
      parcelhuse foreslås således dækket af en forsikring. først når forsikringsmulighederne
      foreligger, hvilket forventes at være 1. januar 2000, indføres pligten til at være dækket
      af en forsikring og det ubetingede forureneransvar udvides. udgifter over 2. mio. kroner
      betales af det offentlige. miljøstyrelsen forventer ikke, at der vil være sager over 2 mio.
      kroner.
      for så vidt angår forureninger, der er forårsaget ved forsætlige handlinger, samt situati-
      oner hvor installationerne, hvorfra forureningen stammer, ikke opfylder de offentlige
      forskrifter, der er fastsat i olietankbekendtgørelsen eller i bekendtgørelsen om vejtrans-
      port af farligt gods, samt situationer, hvor levering af olie ikke er sket efter offentlige
      forskrifter, vil der imidlertid være et ubetinget forureneransvar, der ikke kan tegnes for-
      sikring for.”
i de særlige bemærkninger til lovforslagets § 48 og § 49 (folketingstidende 1998-99, tillæg
a, side 4352-4356) hedder det bl.a.:
      ”til § 48
      med bestemmelsen i stk. 1 gives miljømyndighederne mulighed for at meddele den, der
      på tidspunktet for udstedelsen af et påbud efter § 48 ejer den olietank, hvorfra forure-
      ningen antages at stamme fra, påbud om undersøgelser og foranstaltninger efter en jord-
      forurening, forårsaget af en utæthed i eller spild i forbindelse med en olietank under
      6000 liter, hvor 50% af det areal, der opvarmes af olie fra den pågældende olietank, an-
      vendes til beboelse.
      …
                                          - 8 -
påbud kan meddeles, uanset hvordan forureningen er sket, og muligheden for at udstede
påbud er således ikke betinget af, at myndighederne kan påvise en uforsvarlig adfærd
hos tankejeren. herved indføres der et ubetinget ansvar for oprydninger.
…
til § 49
med de i § 48, stk. 1, foreslåede skærpede ansvarsregler er der mulighed for at få løst
det problem, som olieforurening fra private villatanke udgør.
bestemmelsen i 49, stk. 1, fastslår en pligt for ejere af olietanke, der kan meddeles på-
bud efter § 48, stk. 1, til at være omfattet af en forsikring, der dækker udgifterne til op-
fyldelse af påbud efter § 48, stk. 1. disse tanke er ikke omfattet af miljøerstatningslo-
ven.
formålet med forsikringspligten er, at der skal være økonomisk dækning for tankejerens
ansvar efter § 48. undtaget fra pligten til forsikringsdækning er dog forureninger, der er
forårsaget ved forsætlige handlinger fra den nuværende tankejers side, samt situationer
hvor tankejeren vidste eller burde vide, at installationerne, hvorfra forureningen stam-
mer, ikke opfylder offentlige myndighedskrav, som fremgår af den til enhver tid gæl-
dende olietankbekendtgørelse, samt hvor leveringen af olie i den nuværende ejers ejer-
tid ikke er sket efter offentlige forskrifter herom, som fastsat i bekendtgørelsen om vej-
transport af farligt gods. baggrunden for, at de nævnte situationer ikke er pålagt en pligt
til forsikringsdækning, er, at disse tilfælde efter praksis ikke kan forsikres. i disse situa-
tioner vil der således være et ansvar, der ikke kan tegnes forsikring for.
miljø- og energiministeriet finder ikke, at der er særlige grunde, der taler for at undtage
for det ubetingede ansvar i disse situationer, idet tankejeren i tilfælde af forsæt, samt
hvor leveringen ikke er sket i overensstemmelse med offentlige forskrifter, kunne have
undgået forureningen ved at undlade at udføre den forsætlige handling samt ved fx at
undlade selv at påfylde sin olietank.
for så vidt angår installationer på ejendommen må tankejeren gøre en indsats for at ori-
entere sig om de faktiske forhold i forhold til tanken og sikre sig, at installationerne er
lovlige, ligesom installationer løbende må vedligeholdes, så de opfylder de myndig-
hedskrav, der er fastsat i olietankbekendtgørelsen.
det er således en forudsætning i stk. 2, nr. 2, at tankejeren vidste eller burde vide, at de
faktiske forhold omkring tanken ikke opfylder de krav, der er fastsat i olietankbekendt-
gørelsen.
det er miljø- og energiministeriets vurdering, at en tankejer, for at være orienteret om,
hvorvidt en olietank er lovligt nedlagt, ikke skal grave ned omkring olietanken for at
konstatere, om denne er nedlagt korrekt, eller om rørforbindelserne er udført i overens-
stemmelse med bekendtgørelsens krav.
som et andet eksempel kan nævnes, at det må forventes, at tankejeren har en tankattest,
og såfremt dette ikke er tilfældet, gør, hvad der er muligt for at forsøge at fremskaffe en
sådan. der vil dog formentlig kunne forekomme situationer, hvor tankejeren ikke er i
                                                - 9 -
       stand til dette, hvis fx. producenten af tanken ikke længere eksisterer, og det ikke er mu-
       ligt at fremskaffe en tankattest fra den tidligere ejer.
       ligeledes kan det forventes, at en olietankejer undersøger, om tanken er anmeldt til til-
       synsmyndigheden, og såfremt dette ikke er tilfældet, foretager en sådan anmeldelse. det
       må ligeledes forventes, at en ejer af en nedgravet tank, hvor ejeren selv har fået installe-
       ret tanken før den 1. april 1970, sørger for at få sløjfet denne, med mindre tilsynsmyn-
       digheden har givet tilladelse til fortsat brug af tanken.
       af en ejer af en overjordisk tank kan det ligeledes forventes, at denne kontrollerer, at
       tanken ikke er placeret direkte på jordoverfladen, og såfremt dette er tilfældet, sørger
       for, at placeringen ændres.
       har en tankejer gjort det, der med rimelighed kan forventes af ham, for at opnå en viden
       og dermed bringe sig i god tro om de faktiske forhold omkring tanken, skal der være
       forsikringsdækning, uanset det senere måtte vise sig, at de faktiske forhold forholder sig
       anderledes.
       …
       såfremt udgifterne til opfyldelse af et påbud overstiger 2 mio. kroner, vil der være et
       ubetinget ansvar, der ikke er omfattet af en forsikring. på baggrund heraf foreslås det, at
       miljømyndigheden skal dække det resterende beløb, såfremt udgifterne overstiger 2.
       mio. kroner.
       …
       i øvrigt skal det bemærkes, at situationen formentlig næppe vil forekomme, da miljøsty-
       relsen ikke har kendskab til, at udgifter til oprydning m.v. efter villaolietanke har over-
       steget 2 mio. kroner.”
bekendtgørelsen om indretning, etablering og drift af olietanke, rørsystemer og pipelines
(olietankbekendtgørelsen) indeholder bl.a. reglerne om olietanke mv., som anvendes til opbe-
varing af fyringsolie. bekendtgørelsen, som var gældende i 2000, hvor a og b købte ejen-
dommen søgårdssvinget 5, er bekendtgørelse nr. 829 af 24. oktober 1999. i denne bekendtgø-
relse findes bl.a. følgende bestemmelser:
       ”§ 5. ved tankattest forstås en attest, der indeholder en beskrivelse af tanken og en er-
       klæring om, at den leverede tank er typegodkendt samt angivelse af fabrikantens navn
       og hjemsted, tanktype, tankens hovedmål, tankrumfang, fabrikationsnummer og –år,
       samt typegodkendelsesnummer.
       …
       § 13. ved salg eller anden overdragelse af en typegodkendt tank skal der medfølge en
       tankattest, der indeholder de oplysninger, der fremgår af § 5.
       ...
                                             - 10 -
      § 30. nedgravede kugleformede olietanke af polyethylen til olieprodukter produceret af
      firmaet ajva-plast a/s skal tages ud af brug senest 20 år efter nedgravningen, dog
      tidligst 1. januar 2001, jf. dog miljøministeriets bekendtgørelse nr. 96 af 5. marts 1987
      om sløjfning af visse olietanke.”
det fremgår af den i olietankbekendtgørelsens § 30 nævnte bekendtgørelse fra 1987, at visse
ajva-olietanke (med produktionsnumrene 1400 – 6800) skal sløjfes allerede 12 år efter ned-
gravningen. tankattesten for den i sagen omhandlede ajva-olietank viser, at den har pro-
duktionsnummer 10.016, og den er derfor ikke omfattet af bekendtgørelsen fra 1987.
olietankbekendtgørelsen, der var gældende, da utætheden opstod i sommeren 2007, er be-
kendtgørelse nr. 1641 af 13. december 2006. i denne bekendtgørelse hedder det bl.a.:
      ”§ 21. ved salg eller anden overdragelse af en typegodkendt tank, skal der medfølge …
      tankattest …
      § 39. ejeren og brugeren skal opbevare et eksemplar af tankattesten …
      § 45. ejeren skal sikre sig, at nedgravede kugleformede olietanke af polyethylen produ-
      ceret af firmaet ajva-plast a/s sløjfes senest 20 år efter nedgravningen.”
højesterets begrundelse og resultat
fire dommere – lene pagter kristensen, vibeke rønne, michael rekling og lars apostoli –
udtaler:
topdanmark forsikring a/s mod a og b (sag nr. 120/2012)
sagen angår, om olieforureningen på as og bs ejendom er omfattet af forsikringsdækningen
under den hos topdanmark forsikring a/s etablerede forsikringsordning for villaolietanke.
der er enighed om, at forureningen stammer fra en utæt olietank, og at der er tale om en ned-
gravet 2.500 liter kugleformet polyethylentank, produceret af firmaet ajva-plast a/s, som
ifølge olietankbekendtgørelsen skulle have været sløjfet senest den 1. januar 2001. der er
endvidere enighed om, at utætheden og olieforureningen opstod i sommeren 2007.
ifølge forsikringsvilkårene dækker forsikringen ikke, når forureningen stammer fra installati-
oner, som den sikrede vidste eller burde vide ikke opfylder offentlige forskrifter herom inde-
holdt i olietankbekendtgørelsen. det er ubestridt, at a og b ikke vidste, at den nedgravede
olietank på deres ejendom var ulovlig efter den 1. januar 2001. spørgsmålet er, om de burde
                                               - 11 -
have vidst, at det var i strid med olietankbekendtgørelsen, at den ikke var sløjfet senest den 1.
januar 2001.
vi finder, at forsikringsvilkårene skal fortolkes i overensstemmelse med de tilsvarende be-
stemmelser om forsikringspligt i jordforureningslovens § 49, jf. herved at det i lovens forar-
bejder er forudsat, at der ikke kan tegnes forsikring for de situationer, som er undtaget fra for-
sikringspligten i medfør af lovens § 49, stk. 2. ifølge § 49, stk. 2, nr. 2, omfatter forsikrings-
pligten ikke forurening, der stammer fra installationer, som tankejeren vidste eller burde vide
ikke opfylder offentlige forskrifter herom indeholdt i olietankbekendtgørelsen.
af forarbejderne til § 49, stk. 2, nr. 2, fremgår bl.a., at en tankejer ”må … gøre en indsats for
at orientere sig om de faktiske forhold i forhold til tanken og sikre sig, at installationerne er
lovlige.” som eksempel herpå er nævnt, ”at det må forventes, at tankejeren har en tankattest,
og såfremt dette ikke er tilfældet, gør, hvad der er muligt for at forsøge at fremskaffe en så-
dan,” med henblik på ”at opnå en viden og dermed bringe sig i god tro om de faktiske forhold
omkring tanken”. forpligtelsen til at have en tankattest fremgår endvidere af olietankbekendt-
gørelsen. tankattesten viser olietankens art og fabrikat med videre, og uden viden herom er
ejeren normalt også uden viden om, hvornår den skal sløjfes i henhold til reglerne i olietank-
bekendtgørelsen. vi finder, at det herefter følger af jordforureningsloven, at det som udgangs-
punkt bør være en sædvanlig handlemåde for ejeren, at denne sørger for at være i besiddelse
af en tankattest. hvis olietanken ikke sløjfes inden for de frister, der følger af bekendtgørel-
sen, forøges risikoen for utæthed med forurening til følge. vi finder derfor, at det er i god
overensstemmelse med det i lovens forarbejder forudsatte ”forureneren betaler-princip” og
ønsket om tilskyndelse til forsvarlig adfærd samt enkle regler, at en aktiv indsats for at opnå
viden om de faktiske forhold efter omstændighederne kan være en forudsætning for god tro.
fra det offentliges side er der i 2000 og i 2005 gennemført landsdækkende oplysningskam-
pagner målrettet ejere af ejendomme med opvarmning fra eget oliefyr for at gøre ejerne be-
kendt med reglerne.
ved købet af ejendommen i sommeren 2000 vidste a og b, at de overtog en olietank, som var
blevet nedgravet i 1979. de havde bistand af en advokat til berigtigelsen af handlen. de havde
ikke anledning til at betvivle rigtigheden af de i skødet anførte oplysninger om tankens lov-
                                               - 12 -
lighed, og på dette tidspunkt var fristen for sløjfning af tanken i henhold til reglerne i olie-
tankbekendtgørelsen da heller ikke udløbet endnu. uanset forholdene på købstidspunktet var
det imidlertid nødvendigt at skaffe sig yderligere viden om olietanken for at undgå senere
overskridelse af sløjfningsterminerne i henhold til olietankbekendtgørelsen. a og b var ikke i
besiddelse af tankattesten, og de gjorde ikke noget for at fremskaffe den eller for på anden
måde at skaffe sig viden om de faktiske forhold omkring tanken. de kunne have fået tankatte-
sten ved en henvendelse til kommunens tekniske forvaltning. attesten viste, at der var tale om
en 2.500 liter olietank af polyethylen fra firmaet ajva-plast a/s. det er oplysninger, der
ville give særlig anledning til yderligere undersøgelser, som ville have givet a og b viden
om, at tanken skulle have været sløjfet senest den 1. januar 2001. på denne baggrund finder
vi, at de i hvert fald nogen tid efter overtagelsen af ejendommen burde have vidst, at olietan-
ken var af en type, som ifølge reglerne i olietankbekendtgørelsen skulle have været sløjfet
inden den 1. januar 2001. betingelserne for forsikringsdækning er derfor ikke opfyldt.
herefter stemmer vi for at tage topdanmark forsikring a/s’ påstand om frifindelse til følge.
a og b mod c (sag nr. 158/2012)
sagen angår, om c er forpligtet til at erstatte as og bs tab som følge af forureningsskaden
helt eller delvist. spørgsmålet er, om c burde have tilvejebragt tankattesten eller have gjort a
og b opmærksom på reglerne om nedgravede olietanke i forbindelse med berigtigelsen af
ejendomshandlen i sommeren 2000.
det fremgik af såvel bbr-ejermeddelelsen som det kommunale oplysningsskema, at der på
ejendommen var en olietank, som var nedgravet i 1979. denne oplysning blev også indføjet i
skødets punkt 5. olietankens fabrikat var ikke angivet, og tilvejebringelse af tankattesten –
enten fra sælger eller fra kommunen – ville derfor være relevant for at fastslå, om der var tale
om en ajva-olietank af den type, som ifølge den dagældende olietankbekendtgørelse skulle
sløjfes senest et halvt år efter as og bs overtagelse af ejendommen. vi finder, at der er tale
om en oplysning af så væsentlig betydning for køberne af ejendommen, at c som berigtigende
advokat burde have sørget for tilvejebringelse af tankattesten eller rådgivet sine klienter om at
sørge for at tilvejebringe denne. undladelsen heraf er en ansvarspådragende fejl, som efter
vores opfattelse ikke er afhjulpet ved den telefoniske henvendelse til kommunen, som hans
sekretær efter sin forklaring har foretaget.
                                               - 13 -
ifølge den dagældende forældelseslov af 1908 var forældelsesfristen 5 år, jf. § 1, stk. 1, nr. 1.
forældelsesfristen regnes fra det tidspunkt, hvor erstatningskravet mod c kunne gøres gæl-
dende, jf. § 2. forældelsesfristen for erstatningskravet i anledning af advokatfejlen i 2000 var
således udløbet i sommeren 2005, medmindre forældelsesfristens begyndelsestidspunkt var
suspenderet i medfør af forældelseslovens § 3 på grund af utilregnelig uvidenhed om advokat-
fejlen hos a og b.
erstatningssagen mod c blev anlagt den 16. juli 2009, og erstatnings-kravet er derfor forældet
efter forældelsesloven af 1908, medmindre det godtgøres, at forældelsesfristens begyndelses-
tidspunkt var suspenderet indtil den 16. juli 2004. vi finder, at a og b trods den manglende
advokatrådgivning om sløjfning af olietanken i hvert fald inden den 16. juli 2004 burde have
orienteret sig om de faktiske forhold i forbindelse med olietanken på ejendommen, og at kra-
vet derfor er forældet efter 1908-loven. forældelsesloven af 2007 trådte i kraft den 1. januar
2008, men indeholder en kortere forældelsesfrist end 1908-loven.
på den baggrund finder vi, at et erstatningskrav mod c er forældet og stemmer for at frifinde
ham og dermed stadfæste dommen i forhold til ham.
dommer niels grubbe udtaler:
problemet i denne sag er, om fjernelse af en olieforurening i 2007 fra en nedgravet villaolie-
tank, der skulle have været sløjfet i 2001, skal betales af ejerne eller af topdanmark under
forsikringsordningen for villaolietanke. denne pligt til at sløjfe en nedgravet olietank inden en
bestemt termin gælder kun visse typer af olietanke af et bestemt fabrikat, og hovedspørgsmå-
let er, om ejerne burde vide, at olietanken var af en sådan type og derfor efter 2001 ikke læn-
gere opfyldte de offentlige forskrifter, jf. forsikringsbetingelserne, der i overensstemmelse
med jordforureningslovens § 49, stk. 2, nr. 2, undtager sådanne tilfælde fra forsikringsdæk-
ningen. det er ubestridt, at ejerne ikke vidste dette. omkostningerne til undersøgelse og fjer-
nelse af forureningen samt genopretning af den hidtidige tilstand ifølge påbud efter jordforu-
reningslovens § 48 er ikke opgjort, men skønnes at udgøre op til ca. 5,2 mio. kr. hvis der er
forsikringsdækning, skal topdanmark betale 2 mio. kr. heraf og miljømyndigheden resten, jf.
                                              - 14 -
jordforureningslovens dagældende § 49, stk. 5; hvis der ikke er dækning, skal hele beløbet
betales af ejerne.
bestemmelserne i jordforureningslovens § 48 og § 49 blev indført ved lov nr. 370 af 2. juni
1999. ifølge § 48 kan der meddeles påbud til olietankens ejer, uanset hvordan forureningen er
sket. påbud kan således meddeles, uanset om ejeren efter almindelige regler ville være erstat-
ningsansvarlig for skaden og i givet fald for alle de påbudte foranstaltninger. formålet hermed
var at sikre, at oprensning og genopretning blev gennemført alene under hensyn til miljøet (se
de almindelige bemærkninger til lovforslaget, folketingstidende 1998-99, tillæg a, s. 4308
og 4309). denne ordning med ubetinget ansvar for ejeren blev kombineret med og betinget af
en obligatorisk forsikringsordning ifølge § 49, der afdækkede det ubetingede ansvar, der som
nævnt gik videre end et erstatningsansvar efter almindelige regler.
fra forsikringsdækningen blev der imidlertid undtaget tre tilfælde af forurening; nemlig til-
fælde, hvor forureningen var forsætligt forårsaget af tankejeren, tilfælde, hvor den skyldtes
olielevering til tankejeren i strid med offentlige forskrifter, og tilfælde, hvor den stammede fra
installationer, som tankejeren ”vidste eller burde vide” ikke opfyldte offentlige forskrifter.
alle tre undtagelser angik tilfælde, der også efter hidtidige regler ville udløse erstatningsan-
svar.
på denne baggrund er det min opfattelse, at udtrykket ”vidste eller burde vide” må fortolkes
snævert og i overensstemmelse med den sædvanlige forståelse af dette udtryk. dette indebæ-
rer, at ”burde vide” begrænses til situationer, hvor ejerens manglende viden skyldes usædvan-
lig handlemåde eller undladelse, og afgørelsen må bero på en samlet bedømmelse af forhol-
dene, ikke på et enkelt kriterium.
i lovforslagets særlige bemærkninger til § 49 anføres, at det må forventes, at en tankejer, der
ikke har en tankattest, ”gør, hvad der er muligt for at forsøge at fremskaffe en sådan”. en så-
dan pligt til at gøre ”hvad der er muligt” for at fremskaffe tankattesten er ikke fastsat i en ud-
trykkelig bestemmelse i jordforureningsloven eller tankbekendtgørelsen. en pligt til at gøre
”hvad der er muligt” rækker videre end til at handle på en sædvanlig måde, som ikke kan be-
brejdes tankejeren, og hvis pligten til om muligt at fremskaffe tankattesten bliver afgørende
for afgørelsen om burde viden om installationens lovlighed, sker der ikke længere en samlet
                                                 - 15 -
bedømmelse af forholdene. hvis det bliver afgørende, om tankattesten kunne have været
fremskaffet, vil tankejeren i realiteten – såfremt tankattesten som sædvanligt rent faktisk eksi-
sterer – være undergivet et objektivt, ikke forsikringsdækket ansvar for olieforurening fra en
olietank, der skulle have været sløjfet, idet han under alle omstændigheder stilles, som om han
har tankattesten og på grundlag af den ved, om tanken er af en type, for hvilken der gælder en
sløjfningstermin. hvis man i ordlyden ”burde vide” kan indlæse en pligt til at gøre ”hvad der
er muligt” for at skaffe viden, er det i øvrigt vanskeligt at se, hvorfor ordlyden ikke også
skulle dække en pligt til – hvis tankattesten ikke findes – at grave ned for at konstatere tan-
kens fabrikat og type, og så er ansvaret i det hele objektivt. i modsætning til de tilfælde, der
beskrives i § 49, stk. 2, nr. 1 og 3, vil nr. 2, læst som en pligt til at fremskaffe tankattesten,
under alle omstændigheder indebære et ansvar for tankejeren, der rækker videre end det tidli-
gere erstatningsansvar. det er min opfattelse, at en sådan forståelse, der – som denne sag viser
– kan have meget vidtgående konsekvenser for tankejeren, ikke har sikker dækning i ordlyden
af § 49, stk. 2, og er i strid med de overordnede overvejelser bag ordningen i § 48 og § 49.
i overensstemmelse med almindelige forsikringsretlige principper, hvorefter den sikrede nor-
malt ikke identificeres med sin rådgiver i henseende til f.eks. spørgsmål om fremkaldelse af
forsikringsbegivenheden og manglende iagttagelse af pålagte forebyggende forholdsregler, er
der efter min opfattelse ikke grundlag for at statuere identifikation mellem ejerne og deres
berigtigende advokat, og en mulig forsømmelse fra advokatens side med hensyn til at skaffe
viden kan derfor ikke tilregnes ejerne i relation til forsikringsdækningen.
med disse bemærkninger og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten – og som reelt
er i overensstemmelse med forsikringsankenævnets kendelse af 8. juni 2009 – tiltræder jeg, at
appellanterne hverken vidste eller burde vide, at olietanken ikke opfyldte kravene i olietank-
bekendtgørelsen, og stemmer derfor for at stadfæste dommen i forhold til topdanmark. de
landsdækkende kampagner for at gøre ejere af oliefyr bekendt med reglerne i olietankbe-
kendtgørelsen kan efter min opfattelse ikke føre til et andet resultat.
jeg har herefter ikke anledning til at tage stilling til et eventuelt erstatningsansvar for c og
stemmer derfor også for at stadfæste dommen i forhold til ham.
afgørelsen træffes efter udfaldet af stemmeafgivningen.
                                              - 16 -
samlet konklusion
højesteret frifinder topdanmark forsikring a/s og stadfæster dommen i forhold til c.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal a og b (deres retshjælpsforsikring), subsi-
diært statskassen, betale 724.469 kr. til topdanmark forsikring a/s, hvoraf 199.539 kr. er til
dækning af udgifterne til syn og skøn, 500.000 kr. er til dækning af udgifter til advokat og
24.930 kr. er til dækning af retsafgift.
i sagsomkostninger for højesteret skal a og b (deres retshjælpsforsikring), subsidiært stats-
kassen, betale 200.000 kr. til c til dækning af udgifter til advokat.
                                      thi kendes for ret:
topdanmark forsikring a/s frifindes.
i sagen mod c stadfæstes landsrettens dom.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal a og b (deres retshjælpsforsikring), subsi-
diært statskassen, betale 724.469 kr. til topdanmark forsikring a/s.
i sagsomkostninger for højesteret skal a og b (deres retshjælpsforsikring), subsidiært stats-
kassen, betale 200.000 kr. til c.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
