                      højesterets kendelse
                            afsagt tirsdag den 27. juni 2017
sag 21/2017
koch biler a/s
(advokat tim haarbo)
mod
a
(selv)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i aarhus den 11. juni 2015 og af vestre
landsrets 15. afdeling den 31. maj 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jytte scharling, jon stokholm og jens peter
christensen.
påstande
kærende, koch biler a/s, har nedlagt påstand om, at fogedsagen fremmes i henhold til koch
bilers opgørelse i fogedrekvisition af 15. marts 2015, således at der medtages en post ”gebyr
afdragsrykker” på 300 kr.
indkærede, a, har ikke udtalt sig vedrørende kæremålet.
sagsfremstilling
den 5. september 2013 sendte koch biler a/s en rykkerskrivelse til a som følge af, at hun
ikke havde betalt koch bilers faktura af 13. juni 2013.
a betalte fortsat ikke fakturaen, og koch biler overdrog derfor sagen til advokat tim haarbo,
der den 26. september 2013 sendte en opgørelse over det skyldige beløb til a.
                                                - 2 -
da det skyldige beløb ikke blev betalt, indgav advokat tim haarbo den 30. oktober 2013 på
vegne af koch biler et betalingspåkrav mod a. den 12. november 2013 gav fogedretten beta-
lingspåkravet 1. påtegning og fastsatte sagsomkostningerne til 1.820 kr. den 19. december
2013 gav fogedretten betalingspåkravet 2. påtegning. følgende fremgår af påtegningen bl.a.:
       ”kravet er opgjort således:
        krav                                              7.754,46 kr.
        betalingspåkrav - grundafgift                       400,00 kr.
        inkassosalær                                      1.420,00 kr.
        ialt:                                             9.574,46 kr.”
efter det oplyste blev der afholdt udlægsforretning ved fogedretten i aarhus den 31. januar
2014, og på dette møde blev der mellem parterne indgået aftale om en afdragsordning. afta-
len blev bekræftet ved brev af 6. februar 2014.
a betalte ikke afdragene i overensstemmelse med aftalen, og advokat tim haarbo sendte der-
for flere rykkerskrivelser til a. i hver rykkerskrivelse blev der opkrævet rykkergebyr på 100
kr.
sagen blev den 15. marts 2015 indbragt for fogedretten i aarhus med anmodning om udlæg.
i fogedrekvisitionen havde koch biler medtaget en post benævnt ”gebyr afdragsrykker” på
300 kr.
den 11. juni 2015 afsagde fogedretten kendelse om, at der ikke kunne opkræves det pågæl-
dende rykkergebyr. i kendelsen hedder det bl.a.:
       ”spørgsmålet om berettigelsen af at kræve rykkergebyr efter dom fremgår ikke direkte
       af ordlyden, hverken i renteloven eller i retsplejeloven.
       fogedretten træffer bestemmelse om omkostninger ved gennemførelse af krav, jf. rets-
       plejelovens § 503.
       i forbindelse med dommen er rekvirenten tilkendt indenretlige sagsomkostninger, der til
       dels består af inkassosalær. de allerede tilkendte sagsomkostninger dækker efter foged-
       rettens opfattelse tillige fremsendelse af rykkerbrev som i den-ne sag. dette fremgår så-
                                               - 3 -
      ledes af betænkning 1341/1997 om småsags- og inkassoproces side 385, hvoraf blandt
      andet fremgår:
      …
      ”inkassosalæret er advokatens vederlag for dennes udenretslige arbejde med at opgøre
      kravet, sende rykkerbrev til skyldner, indgå en betalingsaftale (frivilligt forlig) eller ind-
      give sagen til retten samt – i det omfang sagen forberedes mundtligt – deltagelse i for-
      beredende retsmøde. det dækker endvidere ekspedition af udeblivelsesdom og indgi-
      velse af anmodning om tvangsfuldbyrdelse samt modtagelse og afregning af det skyldi-
      ge beløb. inkassosalæret dækker herudover afsendelse af rykkerbreve til skyldner ved
      manglende betaling efter dommen eller manglende overholdelse af afdragsordning samt
      regelmæssige opgørelser til skyldner (f.eks. én gang årligt) om størrelsen af betalte ren-
      ter og afdrag samt kreditors resttilgodehavende.”
      uagtet at foranstående citat er gengivet i en betænkning, der ikke blev udmøntet i lov-
      ændringer, anser fogedretten det for udtryk for gældende ret. således er ovennævnte
      passus også anvendt og citeret i 4 landsretsafgørelser fra 2007, …
      fogedretten anser det ligeledes for uden betydning, at der efter betænkningens frem-
      komst er indført regler om rykkergebyrer i renteloven, først med hjemmel i § 9 a, og nu
      med hjemmel i § 9 b.
      fogedretten lægger i den forbindelse vægt på, at der ikke i forarbejderne til renteloven,
      eller i øvrigt i forbindelse med indførelse af regler om behandling af sager om mindre
      krav og betalingspåkrav, eller i forbindelse med ændring af retsplejelovens regler om
      sagsomkostninger, er taget stilling til citatet fra betænkning 1341/1997, endsige taget
      afstand herfra.
      herefter, og da de af rekvirenten anførte afgørelser vedrører andre spørgsmål, anser fo-
      gedretten rekvirentens fremsendelse af rykkerbrev for omfattet af de sagsomkostninger,
      der tilkendt ved betalingspåkravet.”
ved kendelse af 31. maj 2016 stadfæstede vestre landsret fogedrettens afgørelse. i lands-
rettens kendelse hedder det bl.a.:
      ”det fremgår af oplysningerne i sagen, at koch biler a/s ved fogedrettens påtegning af
      19. december 2013 på betalingspåkrav opgjorde kravet og tillagde inkassosalær til koch
      biler a/s ved advokat tim haarbo på 1.420 kr.
      advokat tim haarbo har ved fogedrekvisition af 15. marts 2015 medtaget et ”gebyr af-
      dragsrykker” på 300 kr. og har ved brev af 30. marts 2015 som begrundelse anført, at
      der har været påbegyndt en afdragsordning, og at der i den anledning har været rykket
      for betaling tre gange.
      adgangen til at opkræve rykkergebyrer er reguleret i rentelovens § 9 b. der er hverken
      efter ordlyden af rentelovens § 9 b eller i bestemmelsens tilblivelseshistorie holdepunkt
                                                 - 4 -
       for, at der – efter at fordringen er taget til inkasso, og et inkassosalær er tilkendt i over-
       ensstemmelse med de sædvanlige takster for sagsomkostninger i inkassosager – som
       yderligere sagsomkostninger kan tilskrives senere rykkergebyrer, herunder gebyrer for
       rykkerskrivelser vedrørende en afdragsordning, der er indgået efter etableringen af
       tvangsfuldbyrdelsesgrundlaget.
       landsretten stadfæster derfor fogedrettens kendelse.”
anbringender
koch biler a/s har navnlig anført, at der kan kræves rykkergebyr for rykkerskrivelser vedrø-
rende en afdragsordning, der er indgået efter etablering af tvangsfuldbyrdelsesgrundlag, jf.
rentelovens § 9 a og § 9 b. rykkergebyret kan ikke omkostningsmæssigt anses for omfattet af
sædvanligt inkassoarbejde, og rykkergebyret på 300 kr. kan derfor opkræves ud over tidligere
tilkendte inkassoomkostninger.
retsgrundlag
reglerne om, hvilke inddrivelsesomkostninger kreditor kan kræve dækket hos skyldner, frem-
går af lovbekendtgørelse nr. 459 af 13. maj 2014 om renter og andre forhold ved forsinket be-
taling (renteloven).
i rentelovens § 9 a og § 9 b hedder det:
       ”§ 9 a
       fordringshaveren kan kræve, at skyldneren betaler fordringshaverens rimelige og rele-
       vante omkostninger ved udenretlig inddrivelse af fordringen, medmindre forsinkelsen
       med betalingen ikke beror på skyldnerens forhold.
       stk. 2. stk. 1 kan ikke fraviges til skade for fordringshaveren ved aftale eller ved han-
       delsbrug eller anden sædvane.
       …
       stk. 3. angår kravet vederlag i henhold til en aftale omfattet af § 1, stk. 4, kan for-
       dringshaver kræve, at skyldneren betaler fordringshaver et fast kompensationsbeløb til
       dækning af inddrivelsesomkostninger i tilfælde af forsinket betaling. kompensations-
       beløbet påvirker ikke fordringshavers eventuelle betalingskrav efter stk. 1. fordrings-
       havers ret til at kræve kompensation efter 1. pkt. kan ikke udelukkes ved aftale eller ved
       handelsbrug eller anden sædvane.
       stk. 4. justitsministeren kan fastsætte nærmere regler for, hvilke udgifter fordringsha-
       veren kan kræve betalt efter stk. 1, med henblik på, at udgifterne skal være gennem-
                                               - 5 -
      sigtige og stå i passende forhold til fordringen, herunder regler om, at der ved fordringer
      inden for bestemte beløbsgrænser alene kan kræves betaling op til visse maksimumsbe-
      løb. endvidere fastsætter justitsministeren regler om størrelsen af kompensationsbelø-
      bet i stk. 3, 1. pkt.
      stk. 5. for omkostninger ved retslig inddrivelse gælder retsplejelovens regler om sags-
      omkostninger.
      §9b
      for rykkerskrivelser vedrørende fordringer kan fordringshaveren kræve et gebyr, jf. stk.
      2, såfremt skrivelsen er fremsendt med rimelig grund (rykkergebyr). fordringshaveren
      kan endvidere kræve et gebyr, jf. stk. 3, for at anmode en anden om at inddrive fordring-
      en på fordringshaverens vegne, såfremt dette er sket med rimelig grund (inkassogebyr).
      stk. 2. der kan kræves et rykkergebyr på højst 100 kr. for hver rykkerskrivelse, dog
      højst for 3 skrivelser vedrørende samme ydelse. har skyldneren inden for en sammen-
      hængende periode til stadighed været i restance vedrørende samme skyldforhold, kan
      der uanset 1. pkt. højst kræves rykkergebyr for 3 skrivelser vedrørende restancerne i den
      pågældende periode. der kan kun kræves gebyr for rykkerskrivelser, som er sendt med
      mindst 10 dages mellemrum.
      stk. 3. der kan kræves et inkassogebyr på højst 100 kr.
      stk. 4. reglerne i stk. 1-3 kan ikke fraviges til skade for skyldneren ved aftale, hvis der
      er tale om en fordring i henhold til en aftale som nævnt i § 7, stk. 1. i andre tilfælde kan
      reglerne i stk. 1-3 fraviges ved aftale eller handelsbrug eller anden sædvane i det om-
      fang, som følger af § 9 a, stk. 1 og stk. 2, 1. pkt.”
rentelovens § 9 b blev oprindelig indsat som § 9 a ved lov nr. 462 af 7. juni 2001 om ændring
af lov om renter ved forsinket betaling mv. (loft over rykkergebyrer mv. i forbrugerforhold).
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, lovforslag nr. l 132 af 13. december 2000,
fremgår bl.a. (folketingstidende 2000-01, tillæg a, s. 2992-2995):
      ”1. indledning
      lovforslaget har til formål at fastsætte et generelt loft over rykkergebyrer mv. i forbru-
      gerforhold. de foreslåede regler tilsigter navnlig at skabe en klarere retsstilling på dette
      område.
      …
      2. baggrunden for lovforslaget
      2.1. erhvervsdrivendes opkrævning af gebyrer for fremsendelse af rykkerskrivelser til
      forbrugere er i dag ikke særskilt lovreguleret, men omfattes af en række generelle for-
      brugerbeskyttende regler i bl.a. aftaleloven og markedsføringsloven.
                                              - 6 -
     renteloven indeholder regler om, hvor meget en forbruger kan afkræves i morarente
     ved for sen betaling, men regulerer ikke kreditors adgang til at forlange et rykkergebyr
     mv., hvis størrelse er uafhængig af forsinkelsens længde.
     skønt den gældende lovgivning ikke indeholder regler, som direkte regulerer rykker-
     gebyrers og inkassogebyrers størrelse på formuerettens område, vil et sådant gebyr ikke
     altid være berettiget. der kan kun kræves rykkergebyr eller inkassogebyr, hvis der er
     den fornødne hjemmel hertil, f.eks. i parternes aftale eller i almindelige erstatningsreg-
     ler. et aftalevilkår om betaling af et rykkergebyr eller inkassogebyr, som er urimeligt
     højt, kan ændres eller tilsidesættes helt eller delvis efter reglerne i aftalelovens § 36 og §
     38 c samt kreditaftalelovens § 22.
     …
     3. lovforslagets udformning
     …
     3.3. lovforslaget regulerer størrelsen mv. af rykkergebyrer og inkassogebyrer, men ikke
     spørgsmålet om den erhvervsdrivendes mulighed for at få erstatning for salærudgifter
     mv., hvis sagen er blevet oversendt til tredjemand (inkassobureau mv. eller advokat)
     med henblik på inddrivelse på den erhvervsdrivendes vegne.
     …
     3.4. …
     skyldes det blot en forglemmelse eller lignende, at skyldneren ikke har betalt til tiden,
     vil det som regel være nok at rykke én gang. er det nødvendigt med flere rykkere, vil
     det ofte skyldes, at forbrugeren ikke kan betale. ved fremsendelse af flere rykkerbreve
     kan kreditor bl.a. advare skyldneren om omkostningerne, hvis der iværksættes retslig
     inkasso. har forbrugeren efter fremsendelse af flere rykkerbreve stadig ikke betalt, tje-
     ner det imidlertid normalt ikke noget rimeligt formål, at den erhvervsdrivende blot bli-
     ver ved med at sende rykkerskrivelser. i stedet bør der enten søges indgået en aftale om
     henstand og afdragsvis afvikling af gælden eller skrides til sagsanlæg eller tvangsmæs-
     sig inddrivelse gennem fogedretten, hvis betingelserne herfor er opfyldt.
     det foreslås på denne baggrund at supplere bestemmelsen om et loft over rykkergeby-
     rets størrelse for så vidt angår den enkelte rykkerskrivelse med regler om, hvor mange
     rykkere den erhvervsdrivende kan kræve betaling for. det foreslås, at den erhvervsdri-
     vende skal kunne kræve gebyr for op til 3 rykkerskrivelser, således at det samlede ryk-
     kergebyr højst kan blive på 300 kr. hertil kommer eventuelt et inkassogebyr på 100 kr.,
     hvis sagen overdrages til advokat eller inkassobureau
     mv.
     …”
ved lov nr. 379 af 6. juni 2002 blev bestemmelsen flyttet til § 9 b og bl.a. udvidet til også at
gælde i handelsforhold. samtidig blev rentelovens nugældende § 9 a indført. lovændringen
                                                - 7 -
skyldtes gennemførelse af et ef-direktiv om bekæmpelse af forsinkede betalinger i visse han-
delsforhold mv.
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, lovforslag nr. l 74 af 30. januar 2002, frem-
går bl.a. (folketingstidende 2001-02, 2. samling, tillæg a, s. 2125-2127):
      ”4.5. inddrivelsesomkostninger
      4.5.1. ændringer som følge af direktivet
      …
      den foreslåede bestemmelse tager således alene sigte på spørgsmål om fordringshave-
      rens ret til at kræve betaling for omkostninger ved udenretlig inddrivelse af fordringen.
      spørgsmål om fordringshaverens ret til at kræve udgifter til en indenretlig inddrivelse
      betalt af skyldneren er allerede reguleret i retsplejelovens regler om sagsomkostninger
      (§§ 312, stk. 2, og 503 vedrørende fastsættelse af henholdsvis sagsomkostninger i byret-
      ten og fogedretten), og lovforslaget ændrer ikke herved, jf. den foreslåede § 9 a, stk. 4
      [nu stk. 5].
      det fremgår af direktivet, at kreditors adgang til at kræve betaling hos skyldneren for
      inddrivelsesomkostninger er underlagt tre betingelser: for det første skal der være tale
      om et inddrivelsesskridt i direktivets forstand. for det andet kan der alene kræves beta-
      ling for ”relevante” omkostninger, og for det tredje har kreditor kun krav på ”rimelig”
      kompensation.
      den nærmere afgrænsning af, hvornår der er tale om ”inddrivelse” (på engelsk: ”recove-
      ry”), giver anledning til tvivl. efter justitsministeriets opfattelse må direktivet antages at
      skulle forstås således, at det både omfatter den situation, at kreditor selv forestår inddri-
      velsen af sin fordring hos skyldneren (egeninkasso), og de tilfælde, hvor kreditor lader
      en anden, f.eks. et inkassobureau eller en advokat, forestå inddrivelsen af fordringen
      (fremmedinkasso).
      i lyset heraf foreslås det, at fordringshaveren i begge de nævnte situationer skal kunne
      kræve, at skyldneren betaler fordringshaverens rimelige og relevante omkostninger ved
      inddrivelse af fordringen. der vil bl.a. være tale om inddrivelse (inkasso), når der ud-
      sendes inkassoskrivelse til skyldneren, indgås en betalingsaftale (frivilligt forlig) eller
      foretages andre egentlige inkassoskridt vedrørende den pågældende fordring.
      …
      4.5.4. særligt om rykker- og inkassogebyrer
      …
      den nuværende § 9 a gælder både med hensyn til rykkerskrivelser udsendt af den er-
      hvervsdrivende selv, og hvor dette er overladt til andre, f.eks. et inkassobureau eller ad-
      vokat. der kan højst opkræves et gebyr på 100 kr. pr. rykkerskrivelse og højst for 3 ryk-
                                              - 8 -
      kerskrivelser vedrørende samme fordring. endvidere kan der højst opkræves et inkasso-
      gebyr på 100 kr.
      med lovforslaget sker der ikke materielle ændringer i den beskrevne retstilstand i for-
      brugerforhold, og lovforslaget medfører således på dette punkt alene, at reglerne om loft
      over rykkergebyrer mv. i forbrugerforhold indsættes i en ny § 9 b i renteloven, jf. lov-
      forslagets § 1, nr. 11.
      …”
reglerne om behandling af betalingspåkrav fremgår af retsplejelovens kapitel 44 a (§§ 477 a -
477 g). reglerne blev indført ved lov nr. 450 af 9. juni 2004 om ændring af retsplejeloven og
lov om retsafgifter.
af retsplejelovens § 477 c fremgår bl.a.:
      ”stk. 4. fogedretten træffer afgørelse om betaling af sagsomkostninger og giver beta-
      lingspåkravet påtegning herom.”
retsplejelovens kapitel 44 a bygger på den del af retsplejerådets betænkning nr. 1436 fra
2004 om reform af den civile retspleje iii (adgang til domstolene), der vedrører en forenklet
inkassoproces. af betænkningen fremgår bl.a. (s. 420-422):
      ”2.3.11. omkostninger
      retsplejerådet foreslår, at omkostningerne i sager om betalingspåkrav skal tillægges ef-
      ter faste takster.
      der må i den forbindelse sondres mellem udenretslige inkassoomkostninger og (egent-
      lige) sagsomkostninger, som kan kræves samtidig, når betingelserne i øvrigt er opfyldt.
      det bemærkes, at i og med, at fordringshaveren ud over (egentlige) sagsomkostninger
      efter omstændighederne også kan kræve betaling af udenretslige inkassoomkostninger,
      har fordringshaveren en reel valgmulighed mellem, hvilke inddrivelsesskridt fordrings-
      haveren ønsker at iværksætte på hvilke tidspunkter…
      udenretslige inkassoomkostninger
      hvis fordringshaveren kræver udenretslige inkassoomkostninger, skal størrelsen heraf
      angives særskilt i betalingspåkravet,…
      det vil således skulle fremgå af betalingspåkravet, på hvilket grundlag der kræves uden-
      retslige inkassoomkostninger, eksempelvis at der har været rykket for betaling (rykker-
                                              - 9 -
      gebyr), at fordringshaveren har sendt kravet til fremmedinkasso (inkassogebyr), og/eller
      at fordringshaveren har haft udgifter til fremmedinkasso hos et inkassobureau.
      …
      sagsomkostninger
      …
      sagsomkostningerne omfatter retsafgiften samt fordringshaverens udgifter til advokat,
      hvis betalingspåkravet er indleveret til fogedretten af fordringshaverens advokat. i det
      beløb, der gives til dækning af advokatudgifter, indgår også advokatudgifter vedrørende
      udenretslige inddrivelsesskridt før indleveringen af betalingspåkravet til fogedretten.
      sådanne advokatudgifter kan derfor ikke samtidig dækkes som udenretslige inkassoom-
      kostninger…”
af betænkningen fremgår tilsvarende vedrørende salærer i inkassosager, som betalingspå-
kravssalærerne er fastsat i overensstemmelse med, bl.a. (s. 269 og s. 281-282):
      ”4.2. udgifter til advokatsalær
      …
      det bemærkes, at det beløb, som fremgår af tabellen, også omfatter udgifter til advokat-
      bistand til udenretslige inkassoskridt før sagens anlæg. derimod er andre udenretslige
      inkassoomkostninger ikke omfattet og kan således, hvis betingelserne for at kræve så-
      danne omkostninger dækket i øvrigt er opfyldt, tilkendes særskilt.
      det kan dreje sig om rykkergebyr, inkassogebyr og/eller udgifter til fremmedinkasso
      hos et inkassobureau…
      retsplejerådet er endvidere opmærksom på, at det er forekommet, at domstolene ud
      over sagsomkostninger fastsat efter landsretspræsidenternes vejledende takster særskilt
      har tilkendt fordringshaveren et beløb til dækning af udgifter til udenretslig advokatin-
      kasso. dette har blandt andet været begrundet med, at der ved rentelovens § 9 a blev til-
      vejebragt en udvidet adgang for en fordringshaver til at opnå dækning for udgifter til
      udenretslige inddrivelsesskridt, jf. vestre landsrets dom af 31. oktober 2003 (b-0043-
      03).
      efter retsplejerådets opfattelse må den udvidede dækningsadgang imidlertid være be-
      grænset til de omkostninger, som der før gennemførelsen af reglerne i rentelovens § 9 a
      ikke blev givet dækning for, dvs. navnlig udgifter til egeninkasso og til fremmedinkasso
      ved inkassobureau. det vil ikke være rimeligt at give dækning for de samme udgifter to
      gange, og da landsretspræsidenternes vejledende takster er fastsat således, at de også
      dækker udgifter til forudgående udenretslige inddrivelsesskridt ved advokat, bør sådan-
      ne udgifter ikke samtidig kunne dækkes særskilt som udenretslige inkassoomkostnin-
      ger...”
                                                 - 10 -
af samme betænkning (s. 423-424) fremgår bl.a.:
      ”det bemærkes, at det er en konsekvens af de foreslåede regler om sagsomkostninger i
      forbindelse med betalingspåkrav, at ved udlæg på grundlag af betalingspåkrav vil et
      eventuelt inkassosalær være indeholdt i de sagsomkostninger, som fogedretten har fast-
      sat i betalingspåkravet, og der vil derfor ikke være grundlag for, at fogedretten tilkender
      et yderligere inkassosalær i forbindelse med udlægsforretningen, hvorimod der natur-
      ligvis vil kunne tilkendes sædvanlige sagsomkostninger til dækning af eksempelvis mø-
      desalær til fordringshaverens advokat, udgifter til fogedens befordring, udgifter til låse-
      smed, salær for nødvendig skriftlig rekvisition, portoudgifter og udgifter til indhentelse
      af folkeregisteroplysning...”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om der kan opkræves rykkergebyr for rykkerskrivelser, som en kreditor sender i
anledning af skyldners misligholdelse af en afdragsordning, der er indgået efter etablering af
tvangsfuldbyrdelsesgrundlag.
højesteret tiltræder det af landsretten anførte om, at rentelovens § 9 b ikke kan danne grund-
lag for, at der, efter at fordringen er taget til inkasso, og et inkassosalær er fastsat, som yder-
ligere sagsomkostninger kan tilskrives senere rykkergebyrer, herunder gebyrer for rykker-
skrivelser vedrørende en afdragsordning, der er indgået efter etableringen af tvangsfuldbyr-
delsesgrundlaget.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse.
                                          thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale kæremålsomkostninger for højesteret til den anden part.
