                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 31. maj 2013
sag 252/2011
(2. afdeling)
a
(selv)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat lars apostoli)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 16. august 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, thomas rørdam, jens peter
christensen, hanne schmidt og oliver talevski.
påstande
appellanten, a, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
retsgrundlaget
§ 5 i den dagældende lov om indkomstbeskatning af selvstændige erhvervsdrivende (virk-
somhedsskatteloven) har følgende ordlyd:
       ”§ 5. overførsel af værdier fra virksomheden til den skattepligtige anses for foretaget i
       nedennævnte rækkefølge:
       1) kapitalafkast efter § 7, der vedrører det forudgående indkomstår, og som overføres til
       den skattepligtige inden fristen for indgivelse af selvangivelse.
                                                - 2 -
       2) overskud efter fradrag af kapitalafkast (resterende overskud) efter § 10, stk. 1, der
       vedrører det forudgående indkomstår, og som overføres til den skattepligtige inden fri-
       sten for indgivelse af selvangivelse.
       3) overskud i det pågældende år:
               a) kapitalafkast efter § 7, der overføres til den skattepligtige inden udløbet af
               fristen for indgivelse af selvangivelse for indkomståret.
               b) overskud efter fradrag af kapitalafkast (resterende overskud) efter § 10, stk.
               1.
       4) opsparet overskud.
       5) indestående på indskudskonto.
       stk.2. ved overførsel af værdier fra virksomheden til den skattepligtige ud over de i stk.
       1 nævnte anvendes § 11.
       stk.3. beløb, der overføres fra virksomheden til den skattepligtige til dækning af virk-
       somhedsskat, omfattes ikke af stk. 1.”
højesterets begrundelse og resultat
a drev i 2001 og 2002 lægevirksomhed under virksomhedsordningen i henhold til virksom-
hedsskatteloven. fra lægevirksomheden blev der i 2001 og 2002 ydet lån på henholdsvis
400.000 kr. og 113.000 kr. til et anpartsselskab, curos aps, som a var 100 % ejer af. an-
partsselskabets aktiviteter bestod primært i handel med aktier for lånte midler.
skattemyndighederne har anset de nævnte beløb for overført til a personligt som opsparet
overskud i henhold til virksomhedsskattelovens § 5 og har som følge heraf bl.a. forøget hans
personlige indkomst med 400.000 kr. i 2001 og 113.000 kr. i 2002. sagen angår, om skatte-
myndighederne har været berettiget hertil.
i virksomhedsskattelovens § 5 er rækkefølgen for ”overførsel af værdier fra virksomheden til
den skattepligtige” fastsat. det er ikke i lovteksten nærmere angivet, hvornår der er tale om
”overførsel af værdier til den skattepligtige” i bestemmelsens forstand, men spørgsmålet, om
et lån må anses for overførsel af værdier til den skattepligtige, er omtalt i forarbejderne til
loven. heraf fremgår, at virksomheden kan yde lån, der har erhvervsmæssig karakter, uden at
dette anses for overførsel af værdier til den skattepligtige. virksomheden kan således give
kredit til personer, som har en erhvervsmæssig tilknytning til virksomheden, f.eks. varedebi-
torer. virksomheden kan endvidere placere ledig kapital som bankindskud, i obligationer mv.
hvis den skattepligtige derimod finansierer privat långivning, herunder til ægtefælle eller nært
beslægtede, ved at hæve beløb i virksomheden, er der tale om overførsel af værdier til den
skattepligtige i henhold til lovens § 5.
                                               - 3 -
højesteret finder, at de lån, som blev ydet til curos aps, ikke havde erhvervsmæssig karak-
ter. der var derimod tale om, at a finansierede privat långivning, idet han, uden at det havde
tilknytning til lægevirksomhedens aktiviteter, hævede beløb i virksomheden. herved skete der
”overførsel af værdier” fra virksomheden ”til den skattepligtige” som nævnt i virksomheds-
skattelovens § 5.
højesteret tiltræder, at det ikke er godtgjort, at der foreligger en administrativ praksis, som
udelukker ændring af as indkomstansættelse.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 40.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
