                       højesterets kendelse
                              afsagt fredag den 3. juli 2015
sag 228/2014
3f som mandatar for a m.fl.
(advokat jesper schäfer munk)
mod
di som mandatar for brande buslinier aps
(advokat annette fæster petersen)
appellanterne, 3f som mandatar for a m.fl., har under forberedelsen af denne sag anmodet
om, at der stilles præjudicielle spørgsmål til eu-domstolen.
indstævnte, di som mandatar for brande buslinier aps, har protesteret herimod.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, jens peter christensen og hanne
schmidt.
den foreliggende sag
skjern bilen, der ved dekret af 10. januar 2012 blev taget under konkursbehandling, drev
frem til den 27. december 2011 busrute 53 mellem viborg og herning, som selskabet havde
fået i licitation fra midttrafik.
i efteråret 2011 blev busruten genudbudt, og brande buslinier aps erhvervede driften af bus-
ruten med virkning fra den 27. december 2011.
både skjern bilen og brande buslinier aps anvendte leasede busser til ruten, men brande
buslinier aps overtog ikke de af skjern bilen leasede busser. i stedet leasede brande busli-
nier aps selv nogle andre busser til at udføre driften af busruten.
appellanterne var ansat hos skjern bilen og har bl.a. lønkrav for december 2011. lønmodta-
gernes garantifond har afvist at dække lønkravene med henvisning til, at der er sket virksom-
hedsoverdragelse.
                                               - 2 -
3f som mandatar for a m.fl. har anført, at det følger af udbudsaftalen mellem midttrafik og
brande buslinier, at virksomhedsoverdragelsesloven finder anvendelse, samt at
virksomhedsoverdragelsesloven under alle omstændigheder finder anvendelse på grund af de
overdragne aktiver/elementer, herunder overførslen af driften af busruten.
brande buslinier har afvist at dække kravene under henvisning til, at overdragelsen ikke er
omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven, fordi der ikke er identitet mellem skjern bilen og
brande busliniers virksomhed, samt at det ikke er en forudsætning i udbudsvilkårene, at med-
arbejderne under alle omstændigheder skal stilles, som om overdragelsen er omfattet af virk-
somhedsoverdragelsesloven.
ved dom af 21. oktober 2014 frifandt vestre landsret brande buslinier. det hedder i lands-
rettens begrundelse bl.a.:
      ”det fremgår af ef-domstolens dom af 25. januar 2001 i liikenne-sagen, at rådets di-
      rektiv 77/187/eøf af 14. februar 1977 (virksomhedsoverdragelsesdirektivet) ikke finder
      anvendelse i en situation, hvor driften af en busrute efter et udbud overgår fra en kon-
      traktspart til en anden, hvis der ikke sker overførsel af væsentlige fysiske elementer
      mellem de to enheder.
      dommen må forstås således, at det i en sådan situation er afgørende for bedømmelsen
      af, om virksomheden har bevaret sin identitet, hvis hverken ejerskabet eller rådigheden
      over busserne eller over andre væsentlige fysiske elementer overføres fra den gamle til
      den nye kontraktspart.
      skjern bilen har ikke overdraget busser eller rådigheden herover til brande buslinier.
      skjern bilen har heller ikke overdraget andre væsentlige fysiske elementer til brande
      buslinier, idet der alene er overdraget aktiver i form af billetborde, chaufførtasker,
      møntborde og byttepenge til en samlet værdi af ca. 61.000 kr., hvoraf værdien af bytte-
      penge udgjorde 17.000 kr.
      det forhold, at skjern bilen benyttede leasede busser ved driften af busruten, og at også
      brande buslinier benytter leasede busser, kan ikke føre til, at busserne ikke anses som
      væsentlige fysiske elementer i forbindelse med udførelsen af driften af busruten.
      da der således ikke er sket overførsel af væsentlige fysiske elementer fra skjern bilen
      til brande buslinier, har virksomheden ikke bevaret sin identitet, og brande busliniers
      overtagelse af buslinjen er derfor ikke omfattet af virksomhedsoverdragelsesdirektivet
      og dermed heller ikke af virksomhedsoverdragelsesloven.
      …”
                                                - 3 -
3f som mandatar for a m.fl. har anmodet højesteret om, at der stilles præjudicielle spørgsmål
til eu-domstolen om fortolkningen af artikel 1, stk. 1, i virksomhedsoverdragelsesdirektivet
rdir/23/ef af 12. marts 2001.
3f som mandatar for a m.fl. har formuleret følgende to spørgetemaer:
       ”tema 1
       eu-domstolen lægger ved vurderingen af om en overdragelse falder inden eller udenfor
       direktiv 2001/23 ef bl.a. vægt på overdragelse af aktiver. er driftsmateriel der er stillet
       til rådighed ved leasing hos et for kontraktens udførelse helt uafhængigt leasingselskab
       at betragte som et ”aktiv”, der skal vurderes på lige fod med aktiver i andre sager om
       mulig overdragelse ved driftsmaterieltung virksomhed, uanset at dette driftsmateriel
       hverken ejes af overdrager, erhverver eller ordregiver.
       tema 2
       med tema 2 ønskes en afklaring af, om artikel 1 i virksomhedsoverdragelsesdirektivet
       rdir 2001/[23]/ef af 12. marts 2001 skal fortolkes således, at direktivet finder anven-
       delse i en situation, hvor en overdrager leasede busser til brug for servicering på en of-
       fentlig busrute udbudt af et offentligt trafikselskab, og hvor denne busrute og stort set
       alt andet, der vedrører serviceringen af busruten overgår til erhverver, men hvor erhver-
       ver leaser nogle andre busser til kørslen på busruten.
       kan direktiv 2001/[23]/ef finde anvendelse inden for udbud af offentlig buskørsel, når
       ikke de driftsmidler (busserne), som erhverver anvendte til at udføre opgaven, er de
       samme som overdrager anvendte til at udføre opgaven, i det tilfælde hvor overdrager og
       erhverver får adgang til hver deres busser ved leasing hos nogle for udførelsen af bus-
       kørslen helt uafhængige leasingselskaber?”
anbringender
3f som mandatar for a m.fl. har anført, at sagens problemstilling nødvendiggør en
præjudiciel forelæggelse for eu-domstolen bl.a. med henvisning til, at sagen indeholder
principiel fortolkning af identitetsbegrebet i artikel 1, stk. 1, i virksomhedsoverdragelsesdi-
rektivet og aktivbegrebet, som det er defineret i eu-domstolens praksis. der er hverken i
retsforskrifterne, forarbejderne eller eu-domstolens retspraksis taget stilling til den situation,
at hverken ordregiver (midttrafik), overdrager (skjern bilen) eller erhverver (indstævnte) har
ejerskab over de aktiver, der ellers typisk udgør det væsentligste aktiv i den konkrete virk-
somhed eller i øvrigt i branchen. det væsentligste aktiv udgøres af busserne, men ejerskabet
til busserne både for så vidt angår overdrager og erhverver ligger hos forskellige leasingsel-
skaber. 3f som mandatar for a m.fl. har endvidere anført, at den retspraksis, der gælder inden
for busbranchen (renovationsbranchen), ikke finder direkte anvendelse i denne sag, idet der i
                                               - 4 -
de afgørelser, som indstævnte og landsretten henviser til, har været tale om ejerskab af
driftsmidlerne (busserne/renovationsbilerne).
di som mandatar for brande buslinier aps har protesteret mod anmodningen om præjudiciel
forelæggelse bl.a. med henvisning til, at spørgsmålene i sagen allerede er blevet afgjort af
både eu-domstolen og de danske domstole.
supplerende om retsgrundlaget
virksomhedsoverdragelsesdirektivet og virksomhedsoverdragelsesloven
eu-ret
rådets direktiv 2001/23/ef, virksomhedsoverdragelsesdirektivet, der er en sammenskrivning
af det oprindelige virksomhedsoverdragelsesdirektiv, rådets direktiv 77/187/eøf, og rådets
direktiv 98/50/ef, indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
       ”artikel 1, stk. 1.
      a) dette direktiv finder anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af
      en del af en virksomhed eller bedrift til en anden indehaver som følge af en overdra-
      gelse eller fusion.
      b) som overførsel i henhold til dette direktiv anses overførsel af en økonomisk enhed,
      der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med hen-
      blik på udøvelse af en økonomisk aktivitet, uanset om den er væsentlig eller accesso-
      risk, jf. dog litra a) og de følgende bestemmelser i denne artikel.”
det følger af eu-domstolens faste praksis, at der stilles tre betingelser for, at direktivet finder
anvendelse. overførslen skal indebære, at der skiftes arbejdsgiver, overførslen skal vedrøre en
virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift, og overførslen skal ske ved aftale (”overdra-
gelse”), jf. f.eks. sag c-51/00, temco service industries, præmis 21.
begrebet ”overførsel” er nærmere fastlagt af eu-domstolen i bl.a. sag c-24/85, spijkers, der
i præmis 11 og 13-15 udtaler:
      ”11. …det afgørende ved vurderingen af, om der foreligger en overførsel i direktivets
      forstand, er, om den pågældende økonomiske enhed har bevaret sin identitet.
      …
                                                 - 5 -
      13. ved afgørelsen af, om dette må anses for tilfældet, må der tages hensyn til samtlige
      omstændigheder omkring afhændelsen, herunder hvilken form for virksomhed eller be-
      drift der er tale om, hvorvidt der er sket en overtagelse af de fysiske aktiver som for ek-
      sempel bygninger og løsøre, værdien af de immaterielle aktiver på tidspunktet for over-
      dragelsen, hvorvidt den nye indehaver overtager størstedelen af arbejdsstyrken, om
      kundekredsen overtages samt i hvor høj grad de økonomiske aktiviteter før og efter
      overdragelsen er de samme, og hvor længe virksomhedens drift eventuelt har været ind-
      stillet. det bemærkes dog i denne forbindelse, at alle disse omstændigheder kun kan
      indgå som enkelte elementer i den samlede bedømmelse, der skal foretages, og at de
      derfor ikke kan vurderes isoleret.
      14. afgørelsen af, om der i lyset af de ovenfor angivne fortolkningsmomenter må anta-
      ges at foreligge en overførsel i nævnte forstand, såvel som den i dette øjemed fornødne
      prøvelse af faktum, henhører under den nationale ret.
      15. … et forhold er omfattet af begrebet »overførsel af virksomheder, bedrifter eller
      dele af bedrifter til en anden indehaver«, såfremt den pågældende økonomiske enhed
      har bevaret sin identitet.
      ved afgørelsen af, hvorvidt der foreligger en overførsel i nævnte forstand i et tilfælde
      som det i hovedsagen omhandlede, skal der foretages en vurdering af, om der henset til
      samtlige omstændigheder omkring afhændelsen er tale om en fortsat bestående økono-
      misk enhed, som overdrages, hvilket navnlig må lægges til grund, såfremt den nye in-
      dehaver rent faktisk fortsætter eller genoptager driften i form af de samme eller tilsva-
      rende økonomiske aktiviteter.”
i sag c-13/95, süzen, udtaler eu-domstolen følgende:
      ”15. … den omstændighed, at den tjenesteydelse, som udføres af den gamle og den nye
      ordremodtager, er den samme, [er] ikke i sig selv tilstrækkelig til, at der er tale om over-
      førsel af en økonomisk enhed. en enhed kan ikke begrænses til den aktivitet, den udfø-
      rer. dens identitet består også af andre forhold, som f.eks. det personale, der er ansat i
      enheden, dens ydre rammer, tilrettelæggelsen af dens arbejde, dens driftsmåde og i givet
      fald også de driftsmidler, enheden råder over.
      16. det forhold, at en virksomhed må afgive udførelsen af en tjenesteydelse til en kon-
      kurrent, er således ikke i sig selv tilstrækkeligt til, at der i henhold til direktivet er tale
      om en overførsel. selv om den virksomhed, som hidtil har udført tjenesteydelsen, mister
      en kunde, består den fortsat fuldt ud, og der er ikke grundlag for at antage, at en af virk-
      somhedens bedrifter eller dele af bedrifter er overdraget til den nye ordremodtager.
      17. det bemærkes endvidere, at selv om overførsel af aktiver er et af de kriterier, den
      nationale domstol skal inddrage ved vurderingen af, om der er tale om en overførsel af
      en virksomhed, udelukker den omstændighed, at der ikke overføres aktiver, ikke nød-
      vendigvis, at der foreligger en overførsel af en virksomhed…
      18. … afvejningen af, hvilken vægt der skal tillægges de forskellige kriterier for, om der
      i henhold til direktivet er tale om en overførsel, … afhænger [nødvendigvis] af, hvilken
      type aktivitet der udføres, og hvilke produktions- eller driftsmåder der anvendes i virk-
      somheden, bedriften eller den pågældende del af bedriften. en økonomisk enhed kan
                                               - 6 -
      således navnlig i visse brancher fungere uden væsentlige materielle eller immaterielle
      aktiver, og det kan i så fald ikke være afgørende for, om enheden opretholdes efter den
      pågældende transaktion, at der overdrages sådanne aktiver.
      …
      20. det bemærkes i denne forbindelse, at der ved afgørelsen af, om der foreligger en
      overførsel, ud over, i hvor høj grad de økonomiske aktiviteter før og efter overførslen er
      de samme, og hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om, bl.a. skal tages
      hensyn til, om den nye indehaver overtager størstedelen af arbejdsstyrken…
      21. i visse brancher, hvor arbejdskraften udgør den væsentligste del af aktiviteten, vil en
      gruppe af arbejdstagere, som i længere tid udfører en fælles aktivitet, kunne udgøre en
      økonomisk enhed, og en sådan enhed vil kunne opretholde sin identitet efter en overfør-
      sel, når den nye indehaver ikke blot viderefører den hidtidige aktivitet, men også over-
      tager en efter antal og kvalifikationer betydelig del af den arbejdsstyrke, som hos for-
      gængeren specielt udførte denne opgave. med ordvalget i rygaard-dommen, præmis 21,
      overtager den nye indehaver i så fald en organiseret helhed af elementer, der gør det
      muligt på stabil måde at fortsætte den overdragende virksomheds aktiviteter eller nogle
      af disse.”
i sag c-340/01, abler/sodexho, udtaler eu-domstolen følgende:
      ”35. den nationale domstol skal ved vurderingen af de faktiske omstændigheder om-
      kring overførslen tage hensyn til, hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale
      om. heraf følger, at afvejningen af, hvilken vægt der skal tillægges de forskellige krite-
      rier for, om der i henhold til direktiv 77/187 er tale om en overførsel, nødvendigvis af-
      hænger af, hvilken type aktivitet der udføres, og hvilke produktions- eller driftsmåder
      der anvendes i virksomheden, bedriften eller den pågældende del af bedriften…
      ”36. driften af storkøkkener kan imidlertid ikke anses for en aktivitet, hvor arbejds-
      kraften udgør den væsentligste del af aktiviteten, for så vidt som driften kræver meget
      inventar. i hovedsagen er de fysiske aktiver, der er påkrævede for den omhandlede akti-
      vitet – dvs. lokalerne, vand og energi samt de nødvendige større og mindre maskiner
      (bl.a. det faste materiel, der er nødvendigt for tilberedelsen af måltider, samt opvaske-
      maskiner) – som anført af kommissionen, blevet overtaget af sodexho. endvidere er
      situationen den, at der består en udtrykkelig og væsentlig forpligtelse til at tilberede
      måltiderne i hospitalets køkken og således at overtage disse materielle aktiver. over-
      førslen af de lokaler og det udstyr, der stilles til rådighed af hospitalet, og som er nød-
      vendige for tilberedelsen af maden og fordelingen af måltiderne til hospitalets patienter
      og personale, er under disse omstændigheder tilstrækkelig til, at der foreligger en over-
      førsel af en økonomisk enhed. det er desuden klart, at den virksomhed, der blev tildelt
      aftalen, nødvendigvis har overtaget størstedelen af sin forgængers kunder, da der er tale
      om en fast kundekreds.
      37. det følger heraf, at den omstændighed, at den nye erhvervsdrivende ikke overtager
      en efter antal og kvalifikationer betydelig del af den arbejdsstyrke, som hos forgænge-
      ren udførte de samme opgaver, ikke er tilstrækkeligt til at udelukke, at der foreligger en
                                                - 7 -
      overførsel af en enhed, hvis identitet i henhold til direktiv 77/187 er opretholdt, inden
      for en sådan branche som storkøkkendrift, hvor inventaret er af afgørende betydning for
      aktiviteten.
      …
      40. sodexho har endelig gjort gældende, at den omstændighed, at hospitalet fortsat ejer
      arbejdslokalet og det nødvendige udstyr til udførelsen af aktiviteten, er til hinder for, at
      den blotte udskiftning af den virksomhed, der er blevet tildelt aftalen, anses for en over-
      førsel af en økonomisk enhed.
      41. det fremgår imidlertid af selve ordlyden af artikel 1 i direktiv 77/187, at direktivets
      anvendelsesområde omfatter alle de tilfælde, hvor der som led i en aftale sker en ud-
      skiftning af den fysiske eller juridiske person, som er ansvarlig for virksomhedens drift,
      og som af den grund påtager sig en arbejdsgivers forpligtelser over for arbejdstagerne i
      virksomheden, og det har ingen betydning, om der er sket en overførsel af ejendoms-
      retten til materielle aktiver
      …
      43. den forelæggende rets spørgsmål skal således besvares med, at artikel 1 i direktiv
      77/187 skal fortolkes således, at direktivet finder anvendelse i en situation, hvor en or-
      dregiver, som ved aftale havde overdraget den fulde drift af et hospitalsstorkøkken til en
      erhvervsdrivende, opsiger aftalen og indgår en ny aftale med en anden erhvervsdri-
      vende, som skal levere den samme ydelse, når det forholder sig således, at den anden
      erhvervsdrivende anvender væsentlige materielle aktiver, som tidligere blev anvendt af
      den første erhvervsdrivende, og som ordregiveren har stillet til deres rådighed i umid-
      delbar forlængelse af hinanden, selv om den anden erhvervsdrivende havde tilkendegi-
      vet ikke at ville overtage den første erhvervsdrivendes ansatte."
i sag c-234/98, allen m.fl, præmis 30, udtaler eu-domstolen følgende:
      ”for så vidt angår hovedsagen kan anlæg af minegange ganske vist ikke betragtes som
      en aktivitet, der i det væsentligste er baseret på arbejdskraft, idet der kræves omfattende
      materiel og udstyr. det fremgår imidlertid af forelæggelsesafgørelsen, at det i mine-
      branchen er sædvane, at mineejeren stiller de væsentligste aktiver, der er nødvendige
      med henblik på udførelsen af anlægsarbejdet, til rådighed. ams har således som under-
      entreprenør kunnet råde over det udstyr, som rjb tidligere havde stillet til acc's rådig-
      hed. den omstændighed, at ejendomsretten til de aktiver, der er nødvendige for virk-
      somhedens drift, ikke er overgået til den nye indehaver, er imidlertid ikke til hinder for,
      at der er tale om en overførsel…det forhold, at der ikke har fundet en overdragelse af
      aktiver sted mellem acc og ams, er herefter ikke afgørende.”
i sag c-172/99, liikenne, havde et selskab i 3 år drevet et antal busruter efter udbud for ved-
kommende myndighed. da selskabet mistede opgaven, blev 45 buschauffører afskediget. af
disse blev alle, der ansøgte (33 chauffører), ansat af det selskab, der havde overtaget busdrif-
ten. dette selskab ansatte herudover 18 andre chauffører. overdragelsen af opgaven var ikke
ledsaget af overdragelse af køretøjer eller andre aktiver, der havde forbindelse med driften af
                                                - 8 -
de pågældende busruter. mens det nye selskab afventede leveringen af 22 nye busser, som
selskabet havde bestilt, lejede det 2 af den tidligere virksomheds busser i 2 eller 3 måneder,
og det nye selskab købte endvidere det tidligere selskabs uniformer, som nogle af chauffø-
rerne havde anvendt hos sidstnævnte selskab.
i præmis 33 og 39-43 udtaler eu-domstolen følgende:
      ”33. ved bedømmelsen af, om betingelserne for, at der er tale om overførsel af en en-
      hed, er opfyldt, må der imidlertid tages hensyn til alle de faktiske omstændigheder om-
      kring overførslen, herunder hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om,
      hvorvidt der er sket en overførsel af de materielle aktiver som f.eks. bygninger og løs-
      øre, værdien af de immaterielle aktiver på tidspunktet for overførslen, hvorvidt den nye
      indehaver har overtaget størstedelen af arbejdsstyrken, om kundekredsen overføres,
      samt i hvor høj grad aktiviteterne før og efter overførslen er de samme, og hvor længe
      disse eventuelt har været indstillet. alle disse omstændigheder kan dog kun indgå som
      enkelte elementer i den samlede bedømmelse, der skal foretages, og de kan derfor ikke
      vurderes isoleret…
      …
      39. bustransport kan ganske vist ikke anses for en aktivitet, der i det væsentligste er ba-
      seret på arbejdskraft, idet der kræves omfattende materiel og anlæg … den manglende
      overførsel af materielle aktiver til drift af de pågældende busruter fra den gamle til den
      nye kontraktmodtager er en omstændighed, der skal tages i betragtning.
      40. de i hovedsagen sagsøgtes advokat har under den mundtlige forhandling understre-
      get den økonomiske værdi af den mellem den ordregivende myndighed ytv og lii-
      kenne indgåede kontrakt ved at anføre, at det drejer sig om et betydeligt immaterielt ak-
      tiv. denne værdi kan ikke bestrides; i tilfælde, hvor en kontrakt skal fornyes, bliver
      værdien af et sådant immaterielt aktiv ved udløbet af den gamle ordremodtagers kon-
      trakt ganske vist i princippet nul, idet kontrakten netop udbydes.
      41. såfremt en udbudsprocedure som den i hovedsagen omhandlede forudsætter, at den
      nye kontraktpart overtager løbende kontrakter med kundekredsen, eller såfremt største-
      delen af denne kan anses for bunden, må det ikke desto mindre antages, at der foreligger
      en overførsel af kundekredsen.
      42. i en branche som regulær offentlig bustransport, hvor de fysiske elementer udgør et
      væsentligt element i virksomhedsdriften, kan den manglende overførsel fra den gamle
      kontraktpart til den nye af en væsentlig del af disse elementer, der er uundværlige for en
      tilfredsstillende drift af enheden, føre til, at enheden ikke kan anses for at have bevaret
      sin identitet.
      43. dette medfører således i en situation som den i hovedsagen omhandlede, at direktiv
      77/187 ikke finder anvendelse, såfremt der ikke er overført væsentlige fysiske elementer
      mellem den gamle kontraktpart og den nye."
                                                  - 9 -
i sag c-175/99, mayeur, præmis 49, udtaler eu-domstolen, at den omstændighed, at de akti-
viteter, som udøves af den gamle og den nye arbejdsgiver, er de samme, ikke i sig selv er til-
strækkeligt til, at der er tale om overførsel af en økonomisk enhed.
danske regler
det oprindelige virksomhedsoverdragelsesdirektiv blev implementeret ved lov nr. 111 af 21.
marts 1979. overdragelsesbegrebet findes i lovens § 1, stk. 1, 1. pkt., der indholdsmæssigt
svarer til den nugældende bestemmelse i virksomhedsoverdragelsesloven:
       ”§ 1.
       loven finder anvendelse ved overdragelse af en virksomhed eller en del heraf der ligger
       inden for det område, hvor traktaten om oprettelse af det europæiske økonomiske fæl-
       lesskab finder anvendelse.”
af forarbejderne til § 1 i lov nr. 111 af 21. marts 1979 fremgår det om overdragelsesbegrebet
bl.a., jf. folketingstidende 1978-79, tillæg a, spalte 2759:
       ”iflg. artikel 1, stk. 1, finder direktivet anvendelse på overførsel af virksomheder, be-
       drifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver som følge af overdragelse eller fu-
       sion.
       direktivet vedrører således alene overførsel ved aftale, og i overensstemmelse hermed
        foreslås det i stk. 1, at loven finder anvendelse, hvor der sker overdragelse af en virk-
        somhed eller en del af en virksomhed.
        kerneområdet for overdragelsesbegrebet i forslaget er herefter køb - herunder køb af en
        virksomhed af et konkursbo - hvor der sker et egentligt ejerskifte, samt gaveoverdra-
        gelse, f. eks. i form af overdragelse af en virksomhed til en fond. også fusion, der er en
        aftalemæssig disposition, falder ind under begrebet overdragelse.
        direktivets hensyn kan også foreligge i andre tilfælde, f.eks. hvor en forpagter overtager
        en virksomhed i drift, og der opstår spørgsmål om overtagelse af eksisterende arbejds-
        aftaler.
        endvidere kan der peges på de såkaldte leasingaftaler, der inden for visse områder ud-
        gør et reelt alternativ til køb. det må i sådanne tilfælde afhænge af et konkret skøn, i
        hvilket omfang der faktisk er tale om, at forpagteren eller den, der indgår en leasingaf-
        tale, har en ejers stilling som arbejdsgiver i forhold til lønmodtagerne. udtrykket
        »overdragelse« i lovforslaget udelukker ikke, at visse forpagtnings- eller leasingaftaler
        sidestilles hermed.
        …
        ved afgørelsen af om der sker overdragelse af en del af en virksomhed, skal der med
        udgangspunkt i lovforslagets hovedsigte om opretholdelse af lønmodtagernes retsstil-
        ling i tilfælde af virksomhedsoverdragelse henses til, om der er tilknyttet medarbejdere,
        og om det ud fra en helhedsvurdering vil være naturligt, at medarbejderne følger den del
        af virksomheden, der overdrages. loven vil således typisk finde anvendelse i forbin-
        delse med overdragelse af dele af virksomheder, der er afgrænset i teknisk, lokal eller
                                              - 10 -
      arbejdsmæssig henseende, og som er i drift. det bemærkes herved, at det er uden betyd-
      ning for lovens anvendelse, om den del af virksomheden, der overdrages, har selvstæn-
      dig retlig og økonomisk eksistens.”
højesterets begrundelse og resultat
der foreligger en omfattende praksis fra eu-domstolen om de kriterier, som det påhviler de
nationale domstole at anvende ved vurdering af, om en overdragelse er omfattet af virksom-
hedsoverdragelsesdirektivets anvendelsesområde.
det er højesterets foreløbige vurdering, at der i lyset af eu-domstolens hidtidige praksis ikke
foreligger en sådan rimelig tvivl om forståelsen af den eu-ret, der har betydning for sagens
afgørelse, at der er grundlag for at træffe bestemmelse om at forelægge spørgsmål for eu-
domstolen.
højesteret tager derfor ikke anmodningen om forelæggelse for eu-domstolen til følge.
                                         thi bestemmes:
anmodningen om forelæggelse af spørgsmål for eu-domstolen tages ikke til følge.
