                             højesterets dom
                          afsagt mandag den 20. april 2015
sag 284/2013
(2. afdeling)
dsb
(advokat ulrik christrup)
mod
dansk jernbaneforbund som mandatar for
a
(advokat christian riewe)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 1. afdeling den 18. november 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, niels grubbe, jon
stokholm, oliver talevski og lars apostoli.
påstande mv.
appellanten, dsb, har påstået frifindelse.
indstævnte, dansk jernbaneforbund som mandatar for a, har påstået, at dsb skal betale
398.686,89 kr., subsidiært 369.599,68 kr., mere subsidiært 362.850,30 kr., med tillæg af rente
i medfør af erstatningsansvarslovens § 16 af 102.056,65 kr. fra den 10. januar 2011 og af re-
sten fra den 18. juni 2011.
forskellen mellem as principale, subsidiære og mere subsidiære påstand beror alene på opgø-
relsen af fradraget i medfør af arbejdsskadesikringslovens § 77 ved beregningen af erstatning
for erhvervsevnetab efter erstatningsansvarslovens § 5. spørgsmålet er, om der ved opgørel-
sen af erstatningen for erhvervsevnetab skal foretages fradrag for de løbende ydelser af erstat-
ningen for erhvervsevnetab efter arbejdsskadesikringsloven frem til den 4. november 2010
(den principale påstand), frem til den 20. april 2011 (den subsidiære påstand) eller frem til
                                              - 2 -
den 20. maj 2011 (den mere subsidiære påstand). der er enighed om de talmæssige opgørelser
og om, at den mere subsidiære påstand bortset fra korrektion af en mindre beregningsfejl er
udtryk for en stadfæstelse af landsrettens dom.
anken angår alene de spørgsmål, som blev afgjort ved dommen af 18. november 2013.
spørgsmålene om fradrag for tilskadekomstpension ved opgørelsen af kravet på erstatning for
henholdsvis tabt arbejdsfortjenste og erhvervsevnetab, som blev afgjort ved landsrettens ken-
delse af 9. november 2012, er således ikke omfattet af højesteretssagen.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår as krav mod arbejdsgiveren dsb om yderligere erstatning for tabt arbejdsfortje-
neste og erhvervsevnetab efter reglerne i erstatningsansvarsloven.
den 4. november 2010 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at a havde krav på erstatning
efter arbejdsskadesikringsloven for tab af erhvervsevne som følge af arbejdsulykken den 31.
marts 2008, og at erhvervsevnetabet som følge af arbejdsulykken var 65 %. den 20. april
2011 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om størrelsen af erstatningen for erhvervsevneta-
bet.
parterne er uenige om, hvorvidt dsb som følge af brevene af 1. februar 2011 og 21. juni 2011
fra willis i/s, der repræsenterede dsb under drøftelserne om erstatning i anledning af ar-
bejdsulykken, er afskåret fra at fremføre visse indsigelser. såfremt indsigelserne ikke er af-
skåret, er der endvidere uenighed navnlig om årsagsforbindelsen mellem arbejdsulykken og
as uarbejdsdygtighed, og om de løbende ydelser af erstatningen for erhvervsevnetab efter
arbejdsskadesikringsloven skal fradrages i erstatningskravet mod dsb frem til den 4. novem-
ber 2010 eller frem til den 20. april 2011 eller den 20. maj 2011.
brevene af 1. februar 2011 og 21. juni 2011 fra willis
ved brevene opgjorde willis as erstatningskrav for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevne-
tab efter reglerne i erstatningsansvarsloven. i overensstemmelse hermed betalte dsb de op-
gjorte beløb. det fremgår af brevene fra willis, at man ved erstatningsberegningen lagde til
grund, at der var årsagsforbindelse mellem arbejdsulykken den 31. marts 2008 og as uar-
bejdsdygtighed, og at erhvervsevnetabet udgjorde 65 % – i overensstemmelse med arbejds-
skadestyrelsens afgørelser. når willis dog ikke fuldt ud ville imødekomme as erstatnings-
                                                - 3 -
krav, skyldtes det en antagelse om, at der skulle ske fradrag af hans tilskadekomstpension i
erstatningen – et synspunkt som dsb efterfølgende har frafaldet.
i modsætning til brevet af 23. februar 2010, hvor willis anerkendte dsb’s erstatningspligt,
indeholder brevene ikke nogen udtrykkelig anerkendelse hverken af årsagssammenhæng eller
størrelsen af erhvervsevnetabet. højesteret finder, at willis’ opgørelse af erstatningsbeløbene
som led i forhandlingerne om erstatningen og dsb’s efterfølgende betaling af erstatningsbe-
løbene ikke indebærer en anerkendelse af årsagssammenhæng og størrelsen af erhvervsevne-
tabet, som er bindende i forbindelse med en tvist om yderligere erstatning.
årsagsforbindelse og erhvervsevnetab
højesteret lægger til grund, at a i 2001 havde været sygemeldt i en periode med symptomer
på stress, depression og tinnitus. han var herefter særligt sårbar over for stressbelastninger og
støj mv., men ikke mere, end at han inden ulykken var i stand til at passe sit arbejde i dsb.
efter ulykken har han trods flere forsøg ikke været i stand til at genoptage sit arbejde. dette
forløb kan efter bevisførelsen ikke tilskrives nogen anden hændelse end det sygeforløb, som
blev igangsat af ulykken i 2008. han overgik til førtidspension med virkning fra den 1. sep-
tember 2010.
herefter og på baggrund af de foreliggende lægelige oplysninger, navnlig retslægerådets be-
svarelser af spørgsmål 4 og 5 og den psykiatriske speciallægeudtalelse af 8. juni 2010 fra
overlæge søren juul-nielsen, tiltræder højesteret, at der foreligger tilstrækkeligt bevis for
årsagsforbindelse mellem arbejdsulykken den 31. marts 2008 og as erhvervsevnetab og tab af
arbejdsfortjeneste. det bemærkes herved, at det ikke er sandsynliggjort, at hans særlige sår-
barhed over for stressbelastninger og støj mv. var til hinder for, at han ville have været i stand
til at fortsætte med at arbejde på fuld tid, hvis ulykken ikke var sket.
endvidere tiltræder højesteret i overensstemmelse med arbejdsskadestyrelsens afgørelse, at
uarbejdsdygtigheden er varig, og at erhvervsevnetabet som følge af ulykken er 65 %.
tabsopgørelsen
højesteret tiltræder efter det anførte om årsagssammenhængen, at a er berettiget til yderligere
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste på 102.056,65 kr.
                                               - 4 -
der er enighed om, at der ved opgørelsen af erstatningen for erhvervsevnetab i medfør af er-
statningsansvarsloven (differenceerstatning) skal foretages fradrag for erstatningen for er-
hvervsevnetab efter arbejdsskadesikringsloven, jf. § 77, 2. pkt., i denne lov. højesteret tiltræ-
der af de grunde, landsretten har anført, at værdien af erstatningen for tab af erhvervsevne
efter arbejdsskadesikringsloven skal opgøres pr. 20. maj 2011. med den korrektion, som er
foretaget for højesteret, udgør erstatningen efter erstatningsansvarsloven for tab af erhvervs-
evne herefter 260.793,65 kr.
højesteret stadfæster herefter dommen med den ændring, at dsb skal betale 362.850,30 kr.
med tillæg af rente som påstået.
                                     thi kendes for ret:
dommen stadfæstes med den ændring, at det idømte beløb nedsættes til 362.850,30 kr., og at
beløbet, som forrentes fra den 18. juni 2011, nedsættes til 260.793,65 kr.
i sagsomkostninger for højesteret skal dsb betale 60.000 kr. til dansk jernbaneforbund som
mandatar for a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
                  sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
