                      højesterets kendelse
                       afsagt fredag den 16. november 2018
sag 98/2018
anklagemyndigheden
mod
t1
og
t2
(for begge advokat morten knoth knudsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 14. september 2017 og kendelse af
østre landsrets 15. afdeling den 24. oktober 2017.
procesbevillingsnævnet har den 24. maj 2018 givet tilladelse til at indbringe landsrettens ken-
delse for højesteret.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: vibeke rønne, lars hjortnæs og lars apostoli.
påstande
t1 og t2 har nedlagt påstand om, at statskassen endeligt skal afholde alle omkostninger til
skønsmanden, subsidiært at domfældte skal betale en mindre del af omkostningerne end fast-
sat af landsretten.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t2 blev den 24. april 2012 sigtet for overtrædelse af naturbeskyttelsesloven ved i sommeren
2011 at have foretaget ændringer i tilstanden af et biologisk overdrev. t1 blev samtidig sigtet
                                               - 2 -
for overtrædelse af naturbeskyttelsesloven ved ikke at have efterkommet odense kommunes
påbud om fysisk lovliggørelse af det biologiske overdrev.
anklageskriftet er modtaget i retten i odense den 9. april 2014. under sagens forberedelse
ved retten i odense bestred t1 og t2, at der var tale om et biologisk overdrev, og ved brev af
16. september 2014 anmodede de om, at der blev afholdt syn og skøn. anklagemyndigheden
protesterede herimod, men oplyste ved brev af 5. november 2014, at man ikke ville udtale sig
imod afholdelse af syn og skøn. skønserklæringen blev afgivet den 10. oktober 2016.
ved brev af 17. november 2016 fremsendte forsvaret et supplerende spørgeskema til skøns-
manden. den supplerende skønserklæring blev afgivet den 5. januar 2017.
ved retten i odenses dom af 14. september 2017 blev t2 dømt for overtrædelse af naturbe-
skyttelsesloven ved i sommeren 2011 at have foretaget ændringer i tilstanden af et biologisk
overdrev og t1 dømt for som ejer af ejendommen ikke at have efterkommet odense kommu-
nes påbud om lovliggørelse.
t1 og t2 blev hver idømt en bøde på 15.000 kr. med en forvandlingsstraf af fængsel i 10 da-
ge. de blev samtidig pålagt at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne til
skønsmanden på i alt 135.842,25 kr. inkl. moms.
i byrettens begrundelse hedder det bl.a.:
      ”odense kommune har i påbud af 26. august 2011 til tiltalte [t1] blandt andet meddelt,
      at det er vurderet, at overdrevet er beskyttet efter naturbeskyttelseslovens § 3, og at
      kommunens vurdering af arealets beskyttelse kunne påklages til natur- og mil-
      jøklagenævnet.
      tiltalte [t1] har ikke påklaget odense kommunes vurdering af arealets beskyttelse til
      natur- og miljøklagenævnet.
      efter de afgivne skønserklæringer sammenholdt med bevisførelsen i øvrigt er der ikke
      grundlag for at tilsidesætte odense kommunes vurdering af arealets beskyttelse.
      det kan efter de afgivne skønserklæringer sammenholdt med bevisførelsen i øvrigt end-
      videre lægges til grund, at mindst 3.500 m2 af det område, som tiltalte [t2] bearbejdede
                                               - 3 -
       og til dels beplantede med nåletræer var et biologisk overdrev, og at han ved sine hand-
       linger voldte skade på den der bestående beplantning.
       …
       med sagens omkostninger forholdes som nedenfor bestemt med bemærkning, at de til-
       talte foruden udgiften til den beskikkede forsvarer efter sagens udfald også skal betale
       de samlede udgifter til skønsmanden, da syn og skøn er afholdt på deres foranledning,
       og da syn og skøn ikke er vundet af dem.”
byrettens dom er ikke anket. afgørelsen om sagsomkostninger blev kæret til landsretten som
ved kendelse af 24. oktober 2017 stadfæstede byrettens afgørelse.
anbringender
t1 og t2 har gjort gældende navnlig, at det er retsplejelovens klare udgangspunkt, at det of-
fentlige skal betale alle omkostninger i forbindelse med behandlingen af straffesager, herun-
der omkostninger til syn og skøn, jf. retsplejelovens § 1007, stk. 1, og ufr 2012.2315/1 h.
der var forud for sagens afgørelse stor usikkerhed om, hvor stort et areal der kunne betegnes
som et biologisk overdrev, hvorfor det var nødvendigt at afklare dette spørgsmål ved syn og
skøn. gennemførelse af syn og skøn skete i enighed mellem forsvaret og anklagemyndighe-
den, og således at anklagemyndigheden formulerede en del af spørgsmålene til skønsmanden.
byretten vurderede også, at det var relevant at gennemføre syn og skøn, jf. retsplejelovens §
210. det var også anklagemyndigheden, der ønskede, at skønsmanden skulle afhjemles i for-
bindelse med hovedforhandlingen.
anklagemyndigheden har ikke fået fuldt ud medhold i den i anklageskriftet nedlagte påstand.
anklagemyndigheden gjorde under straffesagen gældende, at de skulle idømmes en bøde hver
på mellem 30.-40.000 kr. anklagemyndigheden gjorde også gældende, at der var foretaget
ændring af et areal på mindst 4.000-5.000 m2. byretten udmålte en bøde til dem hver på
15.000 kr. og har alene fundet det bevist, at der er sket ændring af et areal på mindst 3.500
m2. anklagemyndigheden gjorde også gældende, at der under betaling af tvangsbøder skulle
ske retablering af arealet, hvilket byretten heller ikke fandt grundlag for.
afgørelsen vedrørende sagsomkostninger er heller ikke proportional sammenholdt med den
beskedne bødestraf, de er blevet idømt, og sagens karakter i øvrigt.
                                                - 4 -
anklagemyndigheden har gjort gældende navnlig, at t1 og t2 er blevet idømt bøder på hver
15.000 kr. for overtrædelse af naturbeskyttelsesloven og derfor som udgangspunkt skal erstat-
te det offentlige de nødvendige udgifter, som er medgået til sagen, jf. retsplejelovens § 1008,
stk. 1.
der er ikke grundlag for at begrænse de domfældtes omkostningsansvar i medfør af retspleje-
lovens § 1008, stk. 4, 2. pkt. der bør lægges vægt på, at foretagelsen af syn og skøn udeluk-
kende skete på de tiltaltes initiativ, idet anklagemyndigheden indledningsvis protesterede her-
imod, og at det var de domfældte, der anmodede om supplerende syn og skøn. det var også de
domfældtes stillingtagen til sagen, der medførte, at anklagemyndigheden fandt det nødvendigt
at afhjemle skønsmanden under hovedforhandlingen.
syn og skøn var heller ikke afgørende for sagens udfald. det forhold, at t2 blev dømt for at
have ændret et areal på mindst 3.500 m2 og ikke som i anklageskriftet mindst 4.000-5.000 m2
kan ikke tillægges afgørende betydning, da der er tale om en meget beskeden forskel.
det forhold, at der gik 5 ½ år fra sigtelsen til domsafsigelsen i byretten, skyldes i ikke uvæ-
sentlig grad afholdelsen af syn og skøn. bødens størrelse blev fastlagt under henvisning til
den lange sagsbehandlingstid, og forskellen mellem bødestraffens og sagsomkostningernes
størrelse kan derfor ikke afgørende tale for, at omkostningerne står i åbenbart misforhold til
de domfældtes skyld og vilkår. omstændighederne i ufr 2012.2315/1 h kan heller ikke
sammenlignes med omstændighederne i denne sag.
højesterets begrundelse og resultat
t1 og t2 er ved retten i odenses dom af 14. september 2017 dømt for overtrædelse af natur-
beskyttelsesloven, og de er hver idømt en bøde på 15.000 kr. med en forvandlingsstraf af
fængsel i 10 dage. ved dommen blev de pålagt at betale sagens omkostninger, herunder om-
kostningerne til skønsmanden på i alt 135.842,25 kr. inkl. moms.
sagen for højesteret omhandler alene spørgsmålet, om omkostningerne til skønsmanden helt
eller delvist skal udredes endeligt af statskassen, jf. retsplejelovens § 1007, jf. § 1008.
                                               - 5 -
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at antage, at bevisførelsen i form af syn og skøn
helt eller delvist har været rettet mod en anden forbrydelse end den, som t1 og t2 er blevet
dømt for, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 2.
højesteret finder ikke grundlag for at antage, at omkostningsansvaret vil komme til at stå i
åbenbart misforhold til domfældtes skyld og vilkår, hvis det ikke begrænses, jf. retsplejelo-
vens § 1008, stk. 4, 2. pkt.
med disse bemærkninger stadfæster højesteret landsrettens afgørelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes.
