                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 24. juni 2011
sag 17/2011
(1. afdeling)
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen og
advokat mikkel holm nielsen)
mod
a
(advokat tyge trier, beskikket)
særlig advokat beskikket i medfør af udlændingelovens § 45 e, stk. 2, 2. pkt.:
advokat henrik steen andersen.
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 11. afdeling den 21. december 2010.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, lene pagter kristensen, thomas
rørdam, jon stokholm, poul dahl jensen, michael rekling og oliver talevski.
påstande m.v.
parterne har gentaget deres påstande, dog således at a i påstand 7 endeligt har påstået sig til-
lagt 50.000 kr. med procesrente fra den 6. januar 2009.
sagen har også for højesteret været behandlet i en åben og lukket del, jf. udlændingelovens §
45 g, stk. 1.
det er supplerende oplyst, at a ophørte med at opholde sig i center sandholm den 22. de-
cember 2010. han havde inden da i en række tilfælde fået tilladelse til at overnatte uden for
centret, første gang den 6.-8. marts 2009.
                                                   - 2 -
retsgrundlaget
ved lov nr. 487 af 12. juni 2009 indsattes i udlændingeloven et nyt kapitel 7 b om domstols-
behandling af visse beslutninger om administrativ udvisning m.v. ordningen indebærer bl.a.,
at sagen opdeles i en åben og lukket del, jf. udlændingelovens § 45 g, stk. 1, hvis der er hem-
meligholdte oplysninger i sagen. efter udlændingelovens § 45 e, stk. 2, 2. pkt., beskikker ret-
ten en særlig advokat for udlændingen til varetagelsen af dennes interesser og udøvelse af
partsbeføjelser med hensyn til oplysninger, der af sikkerhedsmæssige grunde ikke kan udleve-
res til udlændingen, jf. udlændingelovens § 45 b, stk. 2.
i udlændingelovens § 45 f, stk. 1, hedder det:
       ”§ 45 f. oplysninger omfattet af § 45 b, stk. 2, videregives til den særlige advokat be-
       skikket efter § 45 e, stk. 2. når sådanne oplysninger er videregivet til den særlige advo-
       kat, må vedkommende ikke drøfte sagen med udlændingen eller dennes advokat og må
       ikke udtale sig i retsmøder, hvor udlændingen eller dennes advokat er til stede. udlæn-
       dingen og dennes advokat kan til enhver tid give skriftlige meddelelser til den særlige
       advokat om sagen.”
i udlændingelovens § 45 h, stk. 1, hedder det:
       ”§ 45 h. retten træffer afgørelse, efter at parterne og den særlige advokat beskikket ef-
       ter § 45 e, stk. 2, har haft lejlighed til at udtale sig.”
det hedder i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 209 af 28. april 2009 om den
ordning, som er indeholdt i udlændingelovens kapitel 7 b, bl.a.:
       ”1. lovforslagets baggrund og indhold
       …
       med lovforslaget foreslås en ny model for behandling og domstolsprøvelse af sager om
       administrativ udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed.
       den foreslåede model indebærer, at justitsministeren på baggrund af en indstilling fra
       pet foretager en vurdering af, om en udlænding må anses for en fare for statens sikker-
       hed, og at integrationsministeriet herefter træffer afgørelse om udvisning af udlændin-
       gen på baggrund af justitsministerens farevurdering. endvidere indebærer den foreslå-
       ede model en særlig adgang til domstolsprøvelse af farevurderingen og afgørelsen om
       udvisning, hvor bevismaterialet opdeles i lukket og åbent materiale, og hvor der bliver
       mulighed for i lukkede retsmøder at fremlægge det fortrolige materiale, der ligger til
       grund for justitsministerens farevurdering, og hvor udlændingens interesser varetages af
       en særlig advokat. det er dog en forudsætning, at udlændingen har adgang til tilstræk-
                                          - 3 -
kelige oplysninger om beskyldningerne imod den pågældende, således at den pågæl-
dende er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige advokat.
…
med lovforslaget om indførelse af en særlig domstolsbehandling af sager om admini-
strativ udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed, har rege-
ringen tilstræbt at skabe en samlet overordnet løsning for domstolsbehandlingen af så-
danne sager. som det fremgår af redegørelsen nedenfor under afsnit 4.2.3., har den eu-
ropæiske menneskerettighedsdomstol (emd) i en dom af 19. februar 2009 i sagen a.
m.fl. mod storbritannien anerkendt en ordning for domstolsprøvelse af lovligheden af
en frihedsberøvelse, hvor bevismaterialet opdeles i åbent og lukket materiale, og hvor
der udpeges en særlig advokat for den udviste. imidlertid er det ifølge emd en forud-
sætning, at den udviste gennem det åbne materiale har adgang til tilstrækkelige oplys-
ninger om beskyldningerne imod ham, således at han er i stand til at give effektive in-
struktioner til den særlige advokat. i den forbindelse bemærkes, at der også i sager, der
behandles efter de foreslåede regler, vil kunne være tilfælde, hvor domstolene vil finde,
at den administrative udvisning og en eventuel frihedsberøvelse ikke vil kunne opret-
holdes som følge af, at de fremlagte beskyldninger i det åbne materiale er af en sådan
generel karakter, at den pågældende udlænding ikke er i stand til at give effektive in-
struktioner til sin advokat eller den særlige advokat.
…
4.1.5. forholdet til emrk i relation til domstolsprøvelse af farevurdering og udvisning
…
emd's domme om fortolkningen af artikel 1 i 7. tillægsprotokol i sager om udvisning af
sådanne udlændinge har ikke medført yderligere krav til domstolsprøvelsen af den ad-
ministrative udvisningsbeslutning, end hvad der allerede følger af domstolens praksis
efter emrk artikel 8 og 13.
efter lovforslaget vil den foreslåede domstolskontrol med integrationsministeriets af-
gørelse om udvisning kunne medføre, at udvisningen ophæves, f.eks. fordi farevurde-
ringen ikke findes tilstrækkeligt begrundet, eller – selv om farevurderingen findes be-
grundet – fordi udvisningen ikke i tilstrækkelig grad respekterer den pågældendes ret til
et familieliv efter emrk artikel 8. den processuelle begrænsning, der ligger i, at ud-
lændingens interesser vil blive varetaget gennem en særlig advokat, herunder gennem
dennes adgang til sagens lukkede materiale og under lukkede retsmøder, er nødvendig-
gjort af den fortrolige karakter af pet's materiale. det er integrationsministeriets op-
fattelse, at den foreslåede ordning herved lever op til kravet efter emrk artikel 8 og 13
om »en form for kontradiktorisk procedure, om nødvendigt gennem en særlig repræ-
sentant, der er sikkerhedsgodkendt«, således som fastslået af emd i den førnævnte
praksis om udvisning af udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed.
det er på den baggrund integrationsministeriets opfattelse, at forslaget om at indføre en
ordning med styrket domstolsprøvelse af såvel justitsministerens vurdering af, om ud-
lændingen må anses for en fare for statens sikkerhed, som integrationsministeriets af-
gørelse om udvisning vil være forenelig med emrk artikel 8 og artikel 13 samt artikel
1 i 7. tillægsprotokol.
…
                                           - 4 -
4.2.3. forholdet til emrk i relation til domstolsprøvelse af frihedsberøvelse
ifølge emrk artikel 5, stk. 4, har enhver, der berøves friheden ved anholdelse eller an-
den tilbageholdelse, ret til at indbringe sagen for en domstol, for at denne hurtigt kan
træffe afgørelse om lovligheden af frihedsberøvelsen, og beordre den pågældende løs-
ladt, hvis frihedsberøvelsen ikke er lovlig.
spørgsmålet om, hvorvidt en ordning for domstolsprøvelse af lovligheden af en friheds-
berøvelse, hvor bevismaterialet opdeles i åbent og lukket materiale, og hvor der udpeges
en særlig advokat for den udviste, er forenelig med kravet om en effektiv domstols-
kontrol af en frihedsberøvelses lovlighed efter emrk artikel 5, stk. 4, har været be-
handlet i emd's dom af 19. februar 2009 (storkammerafgørelse) i sagen a. m.fl. mod
storbritannien. sagen vedrørte 11 udlændinge, der var blevet frihedsberøvet som følge
af en lov indført i storbritannien i 2001, der gav adgang til udvidet frihedsberøvelse af
udenlandske statsborgere mistænkt for at være internationale terrorister, hvis disse ikke
kunne udvises på grund af risiko for tortur eller umenneskelig eller nedværdigende be-
handling eller straf i hjemlandet. klagerne gjorde under sagen blandt andet gældende, at
det var i strid med konventionens artikel 5, stk. 4, at de ved prøvelsen af deres sag –
som foregik efter den britiske siac-model, jf. afsnit 4.1.3. – kun i begrænset omfang
havde kendskab til beskyldningerne imod dem.
i dommen anerkendte emd, at det af hensyn til statens sikkerhed kan være nødvendigt
at begrænse adgangen til oplysninger og dermed adgangen til kontradiktion under en
retssag om prøvelse af lovligheden af en frihedsberøvelse af en udlænding, der ved en
administrativ afgørelse er udvist, fordi vedkommende anses for en fare for statens sik-
kerhed.
emd fastslog endvidere, at kravet om en effektiv domstolskontrol af en frihedsberøvel-
ses lovlighed efter emrk artikel 5, stk. 4, kan opfyldes ved en procesform, hvor be-
vismaterialet opdeles i lukket og åbent materiale, og hvor der udpeges en særlig advokat
for den frihedsberøvede. det kræver dog, at den frihedsberøvede har adgang til tilstræk-
kelige oplysninger om beskyldningerne imod ham, således at han er i stand til at give
effektive instruktioner til den særlige advokat.
emd fremkom i den forbindelse med nogle generelle betragtninger om, hvornår den
frihedsberøvede kan siges at have adgang til tilstrækkelige oplysninger om beskyldnin-
gerne imod ham. domstolen udtalte, at hvis beviserne i vid udstrækning er fremlagt, og
det åbne materiale spiller den afgørende rolle i afgørelsen, kan det ikke siges, at den fri-
hedsberøvede er nægtet muligheden for effektivt at anfægte beskyldningerne imod ham.
det samme gør sig ifølge domstolen gældende i sager, hvor alt eller næsten alt bevis-
materiale godt nok ikke er fremlagt, men hvor beskyldningerne i det åbne materiale er
tilstrækkeligt specifikke til, at den frihedsberøvede kan udstyre sin advokat eller den
særlige advokat med information til at imødegå det, uden at der er behov for at kende
detaljer i eller kilder til materialet. hvis det åbne materiale derimod i det væsentlige be-
står af generelle påstande, og afgørelsen om, at den frihedsberøvede udgør en sikker-
hedsrisiko, alene eller afgørende er baseret på lukket materiale, vil betingelserne i
emrk artikel 5, stk. 4, ifølge domstolen ikke være opfyldt.
i den konkrete sag fandt emd, at der i forhold til fire af klagerne forelå en krænkelse af
artikel 5, stk. 4, idet de ikke - ud fra det åbne materiale, som havde været fremlagt i sa-
gerne mod dem - havde haft mulighed for effektivt at anfægte beskyldningerne imod
                                                - 5 -
      dem. i forhold til fem af klagerne indeholdt det åbne materiale detaljerede beskyldnin-
      ger om blandt andet indkøb af særligt telekommunikationsudstyr, besiddelse af særlige
      dokumenter knyttet til navngivne terrormistænkte og møder med navngivne terror-
      mistænkte på bestemte datoer og steder. emd fandt, at beskyldningerne havde været
      tilstrækkeligt detaljerede til, at klagerne effektivt kunne anfægte dem, og der forelå der-
      for ikke en krænkelse af artikel 5, stk. 4.
      lovforslaget vedrørende prøvelsen af frihedsberøvelsen ligner på en række punkter den
      britiske siac-model, som dommen a. m.fl. mod storbritannien omhandler, og som
      emd principielt har godkendt. den foreslåede ordning om domstolsprøvelse af friheds-
      berøvelse af udviste udlændinge, der må anses for en fare for statens sikkerhed, må der-
      for efter integrationsministeriets opfattelse principielt anses for at være i overensstem-
      melse med emrk artikel 5, stk. 4.
      som nærmere omtalt ovenfor vil det dog være en forudsætning, at den frihedsberøvede
      gennem det åbne materiale har adgang til tilstrækkelige oplysninger om beskyldninger-
      ne imod ham, således at han er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige
      advokat. den foreslåede ordning vil derfor skulle administreres på en sådan måde, at
      denne forudsætning er opfyldt.
      …”
i lovforslagets specielle bemærkninger hedder det bl.a.:
      ”til § 45 e
      …
      det foreslås endvidere, at retten beskikker en særlig advokat til at varetage udlændin-
      gens interesser og på vegne af denne udøve partsbeføjelser med hensyn til oplysninger,
      der efter den foreslåede bestemmelse i § 45 b, stk. 2, jf. lovforslagets § 1, nr. 6, af sik-
      kerhedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen og dennes advokat (op-
      lysninger, der er indgået i vurderingen af, at den pågældende må anses for en fare for
      statens sikkerhed). udlændingen og dennes advokat har ikke adgang til de pågældende
      oplysninger og har ikke mulighed for at udøve de sædvanlige partsbeføjelser, herunder
      navnlig at kunne vurdere og udtale sig om de pågældende oplysninger, selv om disse
      fremlægges for retten og indgår i grundlaget for rettens afgørelse. dette varetages i ste-
      det af den særlige advokat, der har indsigt i og mulighed for at udtale sig om det mate-
      riale, som fremlægges for retten med henblik på at indgå i sagen, herunder de fortrolige
      oplysninger, som af sikkerhedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen og
      dennes advokat.
      den særlige advokat udøver partsbeføjelser på vegne af udlændingen med hensyn til
      disse fortrolige oplysninger, men er i øvrigt ikke part eller partsrepræsentant i sagen. i
      det omfang udlændingen sammen med sin advokat kan udøve sædvanlige civilproces-
      suelle partsbeføjelser, herunder med hensyn til oplysninger, som er videregivet til ud-
      lændingen og fremlagt i retten, optræder den særlige advokat således ikke på vegne af
      udlændingen. den særlige advokat har f.eks. indsigt i og kan udtale sig om oplysninger,
      som er undtaget efter den foreslåede bestemmelse i § 45 b, stk. 2, jf. lovforslagets § 1,
      nr. 6. den særlige advokat kan også fremsætte begæring om, at sådanne oplysninger
                                         - 6 -
skal videregives til udlændingen og dennes advokat, jf. den foreslåede bestemmelse i §
45 f, stk. 2, og kan kære rettens afgørelse om, at oplysningerne ikke skal videregives.
den særlige advokat har derimod ikke en almindelig adgang til f.eks. at kære rettens
procesledende afgørelser under sagens behandling eller at indbringe byrettens endelige
afgørelse i sagen for landsretten. dette tilkommer udlændingen, som er part i sagen, jf.
forslaget til § 45 e, stk. 1.
…
til § 45 f
…
det bemærkes, at den europæiske menneskerettighedsdomstol (emd) i dom af 19. fe-
bruar 2009 (storkammerafgørelse) i sagen a. m.fl. mod storbritannien som anført i af-
snit 4.2.3. i lovforslagets almindelige bemærkninger fremkom med nogle generelle be-
tragtninger om, hvornår en frihedsberøvet kan anses at have adgang til tilstrækkelige
oplysninger om beskyldningerne imod ham. domstolen udtalte, at hvis beviserne i vid
udstrækning er fremlagt, og det åbne materiale spiller den afgørende rolle i afgørelsen,
kan det ikke siges, at den frihedsberøvede er nægtet muligheden for effektivt at anfægte
beskyldningerne imod ham. det samme gør sig ifølge domstolen gældende i sager,
hvor der er tale om, at alt eller næsten alt bevismateriale ikke er fremlagt, men hvor be-
skyldningerne i det åbne materiale er tilstrækkeligt specifikke til, at den frihedsberøvede
kan give sin advokat eller den særlige advokat information til at imødegå det, uden at
der er behov for at kende detaljer i eller kilder til materialet. hvis det åbne materiale
derimod i det væsentlige består af generelle påstande, og afgørelsen om, at den friheds-
berøvede udgør en sikkerhedsrisiko, alene eller afgørende er baseret på »lukket« mate-
riale, vil betingelserne i emrk artikel 5, stk. 4, ifølge emd ikke være opfyldt. den fri-
hedsberøvede skal således gennem det åbne materiale have adgang til tilstrækkelige
oplysninger om beskyldningerne imod sig, således at den pågældende er i stand til at
give effektive instruktioner til den særlige advokat.
…
til § 45 h
…
rettens afgørelse skal begrundes efter de almindelige regler herom, jf. retsplejelovens §
218, stk. 1, og en dom skal bl.a. indeholde en fremstilling af sagen og angive de faktiske
og retlige omstændigheder, der er lagt vægt på ved sagens afgørelse, jf. retsplejelovens
§ 218 a, stk. 2. en beslutning efter den foreslåede bestemmelse i udlændingelovens § 45
b, stk. 2, om, at oplysninger, der er indgået i justitsministerens farevurdering, af sikker-
hedsmæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen, finder som nævnt i bemærk-
ningerne til den foreslåede bestemmelse også anvendelse i forbindelse med en dom-
stolsbehandling efter det foreslåede kapitel 7 b. rettens afgørelse (dom eller kendelse)
må således affattes under hensyntagen hertil, dvs. således at den ikke indeholder fortro-
lige oplysninger, som ikke kan videregives til udlændingen. det er således forudsat, at
rettens afgørelse affattes og begrundes på grundlag af sagens åbne materiale, som ud-
lændingen har kendskab til og har haft lejlighed til at kommentere, men således at retten
i sin afgørelse kan henvise til, at oplysninger i det åbne materiale er godtgjort eller
sandsynliggjort i de fortrolige oplysninger, som er fremlagt for retten og den særlige
advokat.
                                                 - 7 -
      det bemærkes i den forbindelse, at emrk artikel 5 opstiller krav til den nærmere be-
      grundelse i kendelsen, hvorved frihedsberøvelsen af udlændingen opretholdes. det føl-
      ger af den nævnte bestemmelse, således som den europæiske menneskerettighedsdom-
      stol fortolkede denne i dommen a. m.fl. mod storbritannien (omtalt i afsnit 4.2.3. i lov-
      forslagets almindelige bemærkninger), at kendelsen skal indeholde tilstrækkeligt detal-
      jerede oplysninger om beskyldningerne mod den frihedsberøvede. begrundelsen kan
      f.eks. henvise til, at den pågældende har indkøbt særligt telekommunikationsudstyr, væ-
      ret i besiddelse af særlige dokumenter knyttet til navngivne terrormistænkte eller afholdt
      møder med navngivne terrormistænkte på bestemte datoer og steder, jf. herved dom-
      mens præmis 222.
      derimod er en begrundelse ikke tilstrækkelig, hvis der alene henvises til beskyldninger
      af generel karakter, f.eks. at den frihedsberøvede har været medlem af en bestemt eks-
      tremistisk gruppe med terrorforbindelser. ligeledes vil det ikke være tilstrækkeligt, hvis
      der alene henvises til, at man har lagt vægt på sagens lukkede materiale. menneskeret-
      tighedsdomstolen fandt således i dommen, at det udgjorde en krænkelse af emrk arti-
      kel 5, stk. 4, i forhold til to af klagerne, at siac i afgørelserne havde bemærket, at det
      åbne materiale var uvæsentligt, og at man havde lagt vægt på det lukkede materiale, jf.
      dommens præmis 224.
      det anførte i forhold til kravene til begrundelsen i en kendelse om frihedsberøvelse af
      udlændingen må tilsvarende antages at gælde i forhold til en dom om udvisning, udsen-
      delse eller opholdstilladelse. ”
højesterets begrundelse og resultat
farevurderingen og udvisningen (a’s påstande 1-2)
integrationsministeren traf den 6. februar 2008 på baggrund af en indstilling fra justitsministe-
ren afgørelse om, at a må anses for en fare for statens sikkerhed, jf. udlændingelovens dagæl-
dende § 45 b, stk. 1. udlændingeservice traf herefter den 12. februar 2008 afgørelse om, at a
skal udvises af danmark med indrejseforbud for bestandig, og denne afgørelse blev den 13.
marts 2008 stadfæstet af integrationsministeriet.
a modtog samtidig med udlændingeservices afgørelse af 12. februar 2008 om udvisning en
kopi af integrationsministeriets brev af 6. februar 2008 til udlændingeservice. det fremgår
heraf, at farevurderingen blev foretaget på baggrund af bl.a. en mistanke om, at han havde
deltaget i planlægningen af et drab på en person, som havde tegnet en af tegningerne i jyl-
lands-postens artikel ”muhammeds ansigt”, der blev offentliggjort i avisen den 30. september
2005.
højesteret har i afgørelser af 2. juli 2008, herunder i en afgørelse vedrørende a (ufr
2008.2394), fastslået, at drab på en person for at have tegnet en af muhammed-tegningerne
                                                 - 8 -
må anses for et forsøg på at skræmme befolkningen, begrænse ytringsfriheden og hindre den
offentlige debat – en person, der planlægger et sådant drab, må derfor anses for en fare for
statens sikkerhed, jf. udlændingelovens § 25, nr. 1.
grundlaget for farevurderingen blev af sikkerhedsmæssige grunde ikke videregivet til a i
forbindelse med integrationsministerens afgørelse herom eller integrationsministeriets udvis-
ningsafgørelse. dette er i overensstemmelse med de regler, som såvel dengang som i dag
gælder med hensyn til kontradiktion og begrundelse, jf. udlændingelovens § 45 b, stk. 1 og 2.
domstolsbehandlingen i denne sag er undergivet de regler, der ved lov nr. 487 af 12. juni
2009 om ændring af udlændingeloven blev indsat i lovens kapitel 7 b. loven giver mulighed
for en opdeling af sagen i en åben og lukket del. der kan under sagens lukkede del ske frem-
læggelse af fortroligt materiale, som er indgået i farevurderingen, men som af sikkerheds-
mæssige grunde ikke kan videregives til udlændingen. under den åbne del af sagen bistås
udlændingen af en beskikket advokat. til varetagelse af udlændingens interesser under den
lukkede del af sagen beskikkes der en særlig advokat, som på udlændingens vegne udøver
partsbeføjelser under denne del af sagen. den særlige advokat må dog ikke drøfte sagen med
udlændingen eller dennes advokat, når de fortrolige oplysninger er videregivet til den pågæl-
dende, men udlændingen og dennes advokat kan til enhver tid give skriftlige meddelelser til
den særlige advokat om sagen.
formålet med den særlige domstolsbehandling er at skabe en balance mellem på den ene side
behovet for hemmeligholdelse af oplysninger af sikkerhedsmæssige grunde og på den anden
side hensynet til, at der er en reel mulighed for effektiv varetagelse af udlændingens interesser
under sagen. udlændingen skal således ifølge forarbejderne til loven have ”adgang til til-
strækkelige oplysninger om beskyldningerne imod den pågældende, således at den pågælden-
de er i stand til at give effektive instruktioner til den særlige advokat”. det er i lovforarbej-
derne udtrykkeligt anført, at der vil kunne være tilfælde, ”hvor den administrative udvisning
og en eventuel frihedsberøvelse ikke vil kunne opretholdes som følge af, at de fremlagte be-
skyldninger i det åbne materiale er af en sådan generel karakter, at den pågældende udlænding
ikke er i stand til at give effektive instruktioner til sin advokat eller sin særlige advokat”, og at
domstolene ikke kan opretholde en afgørelse om udvisning alene med henvisning til beskyld-
ninger af generel karakter eller til sagens lukkede materiale.
                                                - 9 -
højesteret fastslog i kendelse af 18. august 2010 vedrørende a (ufr 2010.2910), at reglerne
om domstolsbehandling i udlændingelovens kapitel 7 b må anses for at være forenelige med
den europæiske menneskerettighedskonvention, og at det ikke kan anses for at stride mod
menneskerettighedskonventionen, at disse regler finder anvendelse på allerede anlagte sager,
herunder den foreliggende sag.
højesteret finder, at den manglende videregivelse til a af grundlaget for den administrative
farevurdering og den administrative afgørelse om udvisning ikke er en krænkelse af den eu-
ropæiske menneskerettighedskonvention eller artikel 1, stk. 1, i tillægsprotokol nr. 7 af 22.
november 1984, jf. herved artikel 1, stk. 2. den efterfølgende domstolsprøvelse af farevur-
deringen og afgørelsen om udvisning skal imidlertid leve op til det krav om kontradiktion
m.v., der stilles hertil efter udlændingelovens regler om domstolsbehandling.
spørgsmålet er herefter, hvad der er fremkommet af materiale under sagen til belysning af,
om a må anses for en fare for statens sikkerhed, og om beskyldningerne mod ham er tilstræk-
keligt faktuelt underbygget på en måde, som respekterer lovens krav om kontradiktion m.v.
de beskyldninger mod a, som farevurderingen er baseret på, fremgår i det åbne materiale af
politiets efterretningstjenestes redegørelser af 4. juni og 4. juli 2008. det er i redegørelsen af
4. juni 2008 anført, at det på baggrund af det tilvejebragte efterforskningsmæssige materiale
er politiets efterretningstjenestes vurdering, at der er bestemte grunde til at antage, at a og b
var i færd med at forberede et terrorrelateret drab på tegneren kurt vestergaard, der havde
tegnet en af muhammed-tegningerne i jyllands-posten. det er endvidere anført, at der er tætte
forbindelser mellem blandt andre a og b, at a har en mere overordnet rolle, og at han fuldt
ud har været inddraget i de aktiviteter, som efterretningstjenesten har afdækket. i redegørelsen
af 4. juli 2008 er det yderligere anført, at a på et tidspunkt i 2005 gav b penge til en bil, der
skulle anvendes til rekognosceringer, at a i februar 2007 sammen med b forberedte anskaf-
felsen af en pistol med lyddæmper samt håndgranater, at a skulle stå for indkøbet af en pistol,
at a og b i efteråret 2007 sammen så selvmordsvideoer, og at a i forlængelse heraf tilkende-
gav, at b var udpeget som den, der skulle dræbe kurt vestergaard, og at drabet skulle udføres
uden brug af våben.
                                                - 10 -
det er i redegørelserne alene anført, at de ovennævnte beskyldninger hidrører fra efterret-
ningstjenestens overvågning og efterforskning. der er ikke i det åbne materiale i øvrigt frem-
lagt oplysninger om grundlaget for efterretningstjenestens vurdering, hvorefter a har været
involveret og haft en ledende rolle i planerne om at dræbe kurt vestergaard. der er således
ikke fremlagt beviser mod ham i det åbne materiale. der er ikke i redegørelserne sammen-
holdt med det åbne materiale i øvrigt nærmere oplysninger om tidspunkt, sted eller omstæn-
dighederne bag de enkelte beskyldninger. a har i realiteten alene kunnet varetage sine interes-
ser under sagen ved at fremkomme med en generel benægtelse af beskyldningerne.
på denne baggrund finder højesteret, at a under domstolsprøvelsen af farevurderingen og
udvisningen ikke under den åbne del har været præsenteret for sådanne specificerede oplys-
ninger om de rejste beskyldninger, at han har haft en reel mulighed for effektivt at varetage
sine interesser, herunder ved at give konkrete instrukser til den særlige advokat.
konsekvensen af, at de fremlagte beskyldninger i det åbne materiale er af en sådan generel
karakter, at udlændingen ikke er i stand til at give effektive instruktioner til sin advokat eller
sin særlige advokat, er efter lovens forarbejder som nævnt, at de trufne administrative afgørel-
ser ikke kan opretholdes. integrationsministeriet skal derfor anerkende, at integrationsministe-
rens afgørelse af 6. februar 2008 om, at a må anses for en fare for statens sikkerhed, og inte-
grationsministeriets afgørelse af 13. marts 2008 om udvisning af a skal ophæves.
erstatning og godtgørelse (a’s påstand 7)
i og med at integrationsministeriets afgørelser af 6. februar og 13. marts 2008 ophæves, har
afgørelserne som hævdet af a indebåret et indgreb i hans privatliv og familieliv ved, at han
blev pålagt daglig meldepligt i center sandholm og pålagt ikke at overnatte uden for centret
uden særlig tilladelse, jf. artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention. højesteret
tiltræder herefter, at a har krav på godtgørelse efter princippet i erstatningsansvarslovens § 26
og erstatning for positive udgifter. højesteret tiltræder, at det samlede beløb skønsmæssigt er
fastsat til 35.000 kr., idet 10.000 kr. heraf anses for erstatning for transportudgifter. der er
ikke ved det, der yderligere er oplyst for højesteret, godtgjort et tab, der kan begrunde en for-
højelse som påstået af det samlede beløb til 50.000 kr.
øvrige spørgsmål (a’s påstande 3-6)
                                               - 11 -
a’s påstande 3 og 4 angår anerkendelse af, at hans tidsubegrænsede opholdstilladelse fra 2006
fortsat er gældende, henholdsvis at han har ret til en tidsubegrænset opholdstilladelse. som
anført af landsretten har integrationsministeriet erklæret sig enig i, at det vil være en konse-
kvens af en ophævelse af farevurderingen og udvisningsafgørelsen, at opholdstilladelsen af 9.
oktober 2006 står ved magt. højesteret tiltræder derfor, at der ikke foreligger nogen aktuel
tvist om hans ret til opholdstilladelse, og at påstandene er afvist som følge af manglende retlig
interesse i prøvelse.
a’s påstande 5 og 6 drejer sig om anerkendelse af, at behandlingen af ham hos integrations-
ministeriet og udlændingeservice har udgjort en retsstridig krænkelse af ham, herunder en
krænkelse af hans rettigheder i medfør af den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 8 eller artikel 13. disse påstande er så generelt formuleret, at de er uegnede til at blive
taget under pådømmelse som selvstændige påstande. en afgørelse heraf vil endvidere efter det
oplyste ikke have betydning for a’s retsstilling i andre henseender end vedrørende påstandene
1-2 og 7, og påstandene 5 og 6 er prøvet som anbringender til støtte for disse påstande. høje-
steret tiltræder derfor, at påstandene 5 og 6 er afvist.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom som nedenfor bestemt.
                                       thi kendes for ret:
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration skal anerkende, at ministerens afgørel-
se af 6. februar 2008 om farevurdering og ministeriets afgørelse af 13. marts 2008 om udvis-
ning af a skal ophæves.
i øvrigt stadfæstes landsrettens dom.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.
