                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 19. januar 2016
sag 258/2015
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat michael juul eriksen, beskikket)
sagen angår spørgsmålet om varetægtsfængsling af t under anke af østre landsrets dom af 6.
oktober 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas peter rørdam, jens peter christensen og
hanne schmidt.
påstande
anklagemyndigheden har påstået t fortsat varetægtsfængslet i medfør af retsplejelovens §
769, stk. 3, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, jf. § 767, stk. 2.
t har nedlagt påstand om afvisning af begæringen om varetægtsfængsling, subsidiært at han
ikke varetægtsfængsles.
sagsfremstilling
t blev ved næstved rets dom af 6. august 2015 for overtrædelse af straffelovens § 192 a, stk.
1, nr. 1, jf. våbenloven, og straffelovens § 266 idømt fængsel i 1 år og 3 måneder og udvist af
danmark med indrejseforbud i 12 år.
ved østre landsrets ankedom af 6. oktober 2015 blev t efter de samme bestemmelser idømt
fængsel i 1 år og 6 måneder, mens landsretten frifandt t for påstanden om udvisning.
                                                - 2 -
t har været anholdt og varetægtsfængslet under sagens behandling for byret og landsret siden
den 1. maj 2015. i forbindelse med domsafsigelsen traf landsretten bestemmelse om, at t i
medfør af retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1 og nr. 2, og § 762, stk. 2, nr. 1,
skulle forblive varetægtsfængslet, indtil fuldbyrdelse af straffen kunne iværksættes.
den 2. december 2015 meddelte procesbevillingsnævnet anklagemyndigheden tilladelse til
anke af landsrettens dom.
ved brev af 4. december 2015 indbragte rigsadvokaten sagen for højesteret med påstand om
skærpelse, herunder således at t i medfør af udlændingelovens § 49, stk. 1, jf. § 22, nr. 2, 3
og 8, udvises ubetinget med indrejseforbud i 12 år. rigsadvokaten fremsatte ikke ved ind-
bringelsen begæring om fortsat varetægtsfængsling af t.
den 15. december 2015 tilkendegav rigsadvokaten over for ts forsvarer, at t ikke længere
skulle være varetægtsfængslet i henhold til landsrettens afgørelse, og den 16. december 2015
blev t løsladt fra varetægtsfængsling og overført til afsoning af to tidligere domme, således at
han fortsat var frihedsberøvet.
samme dato, den 16. december 2015, meddelte højesteret rigsadvokaten, at sagen var be-
rammet til hovedforhandling den 2. maj 2016. samme dag anmodede rigsadvokaten i medfør
af retsplejelovens § 769, stk. 3, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, samt § 767, stk. 2, om fortsat varetægts-
fængsling af t.
det er oplyst, at t forventes at have afsluttet afsoningen af de to tidligere domme den 14. fe-
bruar 2016.
anbringender
anklagemyndigheden har til støtte for påstanden om varetægtsfængsling anført, at kriminali-
tetens alvorlige karakter kræver, at t ikke er på fri fod under højesterets behandling af anke-
sagen, og at proportionalitetshensyn ikke er til hinder for varetægtsfængsling. t er idømt en
straf på fængsel i 1 år og 6 måneder for bl.a. besiddelse af et skydevåben isat magasin med
skarpladte patroner, ligesom han er dømt for have truet med at ville skyde de to forurettede i
sagen.
                                               - 3 -
proportionalitetshensyn er ikke til hinder for fortsat varetægtsfængsling. på tidspunktet for
højesterets behandling af ankesagen, der er berammet til hovedforhandling den 2. maj 2016,
vil t have været varetægtsfængslet i mindre end 1 år. fortsat fængsling er således ikke – hel-
ler ikke under hensyn til en eventuel prøveløsladelse – uproportional. i øvrigt agter anklage-
myndigheden at fremsætte begæring om varetægtsfængsling efter dom i medfør af udlæn-
dingeloven, hvis højesteret træffer afgørelse om udvisning.
over for påstanden om afvisning anføres, at den fremsatte begæring opfylder betingelserne i
retsplejelovens § 769, stk. 3, idet begæringen blev fremsat samme dag, som højesteret oplyste
berammelsestidspunktet, og det på denne baggrund måtte vurderes, at varetægtsfængsling
ikke ville være uproportional. det forhold, at rigsadvokaten under en telefonsamtale tilken-
degav, at t ikke længere skulle sidde varetægtsfængslet, kan heller ikke føre til, at anklage-
myndigheden er afskåret fra at begære tiltalte varetægtsfængslet, da spørgsmålet om vare-
tægtsfængsling skal afgøres af højesteret, og da det på daværende tidspunkt var anklage-
myndighedens opfattelse, at proportionalitetshensyn medførte, at tiltalte måtte løslades.
t har til støtte for sin påstand om afvisning af anklagemyndighedens anmodning om fortsat
varetægtsfængsling anført, at spørgsmålet om varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 769,
stk. 3, snarest skulle have været forelagt for højesteret, men at dette først skete den 16. de-
cember 2015, selv om sagen blev indbragt for højesteret allerede den 4. december 2015. da
han forud blev løsladt fra varetægtsfængslingen, skal anklagemyndighedens anmodning be-
tragtes som en helt ny begæring om varetægtsfængsling, der skal indbringes for byretten, og
han skal i medfør af retsplejelovens § 764, stk. 2, 1. pkt., have ret til at udtale sig i den forbin-
delse.
endvidere har rigsadvokaten den 15. december 2015 telefonisk meddelt, at han ville blive
løsladt i denne sag. selv om han umiddelbart herefter blev overført til afsoning af straf fra
tidligere domme, har rigsadvokaten herved skabt en berettiget forventning hos ham om løs-
ladelse, og rigsadvokaten kan derfor ikke på uændret grundlag begære varetægtsfængsling.
til støtte for, at der ikke skal ske varetægtsfængsling, har han anført, at retshåndhævelseshen-
syn ikke tilsiger, at han skal varetægtsfængsles. der er ingen personskade sket i sagen, og de
                                                - 4 -
trusler, som han er dømt for, var ukonkrete, ligesom han ikke fysisk var i besiddelse af skyde-
våbnet ved fremsættelse af truslerne.
endvidere medfører proportionalitetshensyn, at han ikke længere bør være varetægtsfængslet.
han har således allerede været varetægtsfængslet i 7 ½ måned af de 12 måneder, som han ved
en straf af en varighed af 1 år og 6 måneder kan forventes at skulle afsone, hvis der sker prø-
veløsladelse af ham efter afsoning af 2/3 af straffen.
højesterets begrundelse og resultat
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om fortsat varetægtsfængsling af t i medfør af
retsplejelovens § 769, stk. 3, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, jf. § 767, stk. 2. t har påstået afvisning af
anklagemyndighedens begæring om fortsat varetægtsfængsling, subsidiært at han ikke vare-
tægtsfængsles.
efter retsplejelovens § 769, stk. 3, skal spørgsmålet om fortsat varetægtsfængsling under an-
kebehandlingen ”snarest” forelægges ankeinstansen. § 769, stk. 3, indeholder ikke en præcis
frist, og hverken bestemmelsen eller dens forarbejder angiver, hvilke retsvirkninger der er
knyttet til en tilsidesættelse af kravet om forelæggelse ”snarest”. herefter, og da spørgsmålet
om varetægtsfængsling blev forelagt for højesteret den 16. december 2015, hvilket var 12
dage efter sagens indbringelse for højesteret den 4. december 2015, finder højesteret, at der
ikke med henvisning til fristreglen i § 769, stk. 3, er grundlag for at afvise begæringen om
varetægtsfængsling.
højesteret finder, at heller ikke det forhold, at anklagemyndigheden den 15. december 2015
meddelte ts forsvarer, at der ikke ville blive fremsat anmodning om fortsat varetægts-
fængsling under ankebehandlingen for højesteret, kan føre til afvisning. det bemærkes her-
ved, at anklagemyndighedens begæring om varetægtsfængsling blev fremsat over for højeste-
ret den 16. december 2015, dvs. allerede dagen efter meddelelsen til tiltaltes forsvarer. bag-
grunden for anklagemyndighedens ændrede opfattelse var, at højesteret samme dag havde
berammet sagen til hovedforhandling den 2. maj 2016, hvorefter varetægtsfængsling under
anken efter anklagemyndighedens opfattelse ikke ville indebære en krænkelse af proportio-
nalitetskravet i retsplejelovens § 762, stk. 3. endvidere blev t ikke efter meddelelsen til for-
svareren sat på fri fod, men overgik den 16. december 2015 til afsoning af tidligere idømte
                                                - 5 -
straffe. under disse omstændigheder finder højesteret, at der ikke hos t er skabt en berettiget
forventning om løsladelse, der afskærer anklagemyndigheden fra at fremsætte begæring om
varetægtsfængsling i medfør af retsplejelovens § 769, stk. 3. højesteret finder endvidere, at
der ikke ved anklagemyndighedens meddelelse om løsladelse til forsvareren er sket en sådan
afbrydelse af den varetægtsfængsling, der blev bestemt i forbindelse med afsigelsen af lands-
rettens dom, at § 769, stk. 3, ikke længere kan anvendes som hjemmel for varetægtsfængsling.
højesteret behandler herefter begæringen om varetægtsfængsling i medfør af retsplejelovens
§ 769, stk. 3.
t er ved landsrettens dom idømt fængsel i 1 år og 6 måneder for besiddelse af en skarpladt
pistol i en lejlighed under særligt skærpende omstændigheder, jf. straffelovens § 192 a, stk. 1,
nr. 1, og for fremsættelse af trusler på livet i to tilfælde i forbindelse hermed. disse lovover-
trædelser er af en sådan karakter og grovhed, at betingelserne i retsplejelovens § 762, stk. 2,
nr. 1, for varetægtsfængsling af t under sagens behandling for højesteret er opfyldt. t har
været frihedsberøvet i anledning af sagen i 7 ½ måned fra den 1. maj 2015 til den 16. decem-
ber 2015. da hovedforhandling er berammet i højesteret den 2. maj 2016, kan fortsat vare-
tægtsfængsling frem til højesterets dom ikke antages at stå i misforhold til den straf, der kan
forventes i sagen.
anklagemyndighedens påstand om varetægtsfængsling af t frem til højesterets dom tages
herefter til følge i medfør af retsplejelovens § 769, stk. 3, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, jf. § 767, stk.
2.
                                         thi bestemmes:
t skal forblive varetægtsfængslet frem til højesterets dom.
