                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 4. april 2014
sag 177/2012
(2. afdeling)
tryg forsikring a/s
(advokat jens andersen-møller)
mod
hk som mandatar for a
(advokat asger tue pedersen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 15. afdeling den 31. maj 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jon stokholm, hanne schmidt,
lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
retsgrundlag
i erstatningsansvarslovens § 5 hedder det:
       ”§ 5. har en personskade medført varig nedsættelse af skadelidtes evne til at skaffe sig
       indtægt ved arbejde, tilkommer der skadelidte erstatning for tab af erhvervsevne.
       stk. 2. ved bedømmelsen af erhvervsevnetabet tages hensyn til skadelidtes muligheder
       for at skaffe sig indtægt ved sådant arbejde, som med rimelighed kan forlanges af den
       pågældende efter dennes evner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig
       omskoling og genoptræning eller lignende.
       stk. 3. skadelidtes erhvervsevnetab beregnes i procent (erhvervsevnetabsprocenten).
       der ydes ikke erstatning, såfremt erhvervsevnetabet er mindre end 15%.”
bestemmelsen blev indsat ved lov nr. 228 af 23. maj 1984 om erstatningsansvar. loven byg-
ger på tre betænkninger, herunder betænkning nr. 976/1983 om udmåling af erstatning ved
                                                 - 2 -
personskade og tab af forsørger. i denne betænkning er side 49 f, side 65 og side 89 f anført
bl.a.:
       ”kapitel 6. flertallets hovedsynspunkter.
       …
       6.2.3.2.2.              pensioner og forsikringer.
       pensioner og forsikringer af enhver art skal efter flertallets forslag fradrages i erstatnin-
       gen. dette gælder, uanset om udbetalingen sker i form af løbende ydelser eller som ka-
       pitalbeløb. der opstår særlige problemer med hensyn til omregning af kapitalbeløb til
       løbende ydelser. disse problemer er nærmere drøftet i bemærkningerne til § 5 (pkt. 9) i
       lovforslaget.
       …
       forslaget om, at pensioner og forsikringer skal fradrages fuldt ud i erstatningen, er en
       ændring i forhold til betænkning 829/1978, jfr. betænkningen s. 30-31. udvalgets flertal
       finder imidlertid, at denne ændring er nødvendig for at undgå overkompensation.
       …
       kapitel 7. mindretallets hovedsynspunkter.
       7.1. mindretallets principale standpunkt.
       to medlemmer (…) kan ikke tilslutte sig udvalgsflertallets lovudkast. gennemførelsen i
       praksis af lovudkastets regler vil støde på uovervindelige vanskeligheder, fordi det ikke
       er muligt at opstille beregningsforudsætninger, som tillader en rimelig sikker fastsæt-
       telse af det faktisk lidte individuelle tab.
       …
       kapitel 8. flertallets lovforslag.
       …
       erhvervsevnetab.
       § 5.
       erstatning for tab eller forringelse af erhvervsevnen udgør forskellen mellem den ind-
       tægt, skadelidte må antages at ville have haft, hvis skaden ikke var sket, og den indtægt,
       som skadelidte nu må forventes at få.
       stk. 2. skadelidtes forventede indtægt omfatter:
       1) indtægt ved sådant arbejde, som med rimelighed kan forlanges efter skadelidtes ev-
            ner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig omskoling og optræning,
       2) løbende ydelser, der er uafhængige af skadelidte indkomst- og formueforhold, og
            som tilkommer skadelidte i anledning af skaden i henhold til den sociale lovgivning,
       3) pensionsydelser, der tilkommer skadelidte fra stat, kommune eller i henhold til an-
            den pensionsordning,
       4) løbende forsikringsydelser, som tilkommer skadelidte som følge af skaden, og
       5) værdien af kapitalbeløb, som tilkommer skadelidte som følge af skaden bortset fra
            kapitalbeløb efter §§ 1-4 eller lignende beløb.
                                                - 3 -
       stk. 3. ved beregningen af værdien af en forsikring med tilbagekøbsværdi ses der dog
       bort fra tilbagekøbsværdien.”
lovforslagets § 5 blev imidlertid ikke udformet i overensstemmelse med flertallets forslag. i
bemærkningerne til erstatningsansvarsloven hedder det bl.a., jf. folketingstidende 1983-84,
tillæg a, spalte 74-75 og 90-92:
       ” 3.1. erstatning ved personskade og tab af forsørger.
       …
       flere af de hørte myndigheder og organisationer har nævnt, at man som udgangspunkt
       foretrækker flertallets forslag, men at man af praktiske årsager bør vælge mindretallets
       forslag. andre har ment, at man uanset de praktiske problemer, som flertallets forslag
       vil kunne give anledning til - især med hensyn til vurderingen af den fremtidige indtje-
       ningsevne - bør vælge flertallets forslag. det er især domstolene, der har peget på de
       praktiske problemer i forbindelse med flertallets forslag.
       der stilles på denne baggrund forslag til regler om udmåling af erstatningen, der på en
       række punkter adskiller sig fra flertallets forslag, idet reglerne er søgt udformet således,
       at erstatningsberegningen bliver mere forenklet. forenklingerne består bl.a. i, at der ikke
       skal foretages fradrag i erstatningen for sociale ydelser og forsikringer m.v.
       …
       til § 5
       …
       forslagets § 5 svarer også i det store og hele til § 5, stk. 1, og stk. 2, nr. 1, i erstatnings-
       lovudvalgets flertals forslag. den tekniske udformning af § 5 adskiller sig dog en del fra
       udvalgsflertallets forslag. derimod er reglerne i § 5, stk. 2, nr. 2-5, og stk. 3, om for-
       skellige fradrag for sociale ydelser og forsikringer m.v. som nævnt i de almindelige be-
       mærkninger af forenklingsgrunde ikke medtaget i lovforslaget.”
i erstatningsansvarslovens § 17, stk. 1, hedder det bl.a.:
       ”§ 17. ydelser i henhold til den sociale lovgivning, herunder dagpenge, sygehjælp, pen-
       sion efter den sociale pensionslovgivning og ydelser i henhold til lov om arbejdsskade-
       forsikring, som tilkommer en skadelidt eller efterlevende, kan ikke danne grundlag for
       regreskrav mod den erstatningsansvarlige. det samme gælder pensionsydelser, der ud-
       betales af stat, kommune eller i henhold til anden pensionsordning, samt forsikrings-
       ydelser uanset forsikringens karakter, jf. § 22, stk. 2...”
i arbejdsskadesikringslovens § 28, stk. 1 og 3, hedder det:
       ”§ 28. har tilskadekomne ret til pension efter lov om tjenestemandspension som følge
       af arbejdsskaden, nedsættes værdien af erstatningen for tab af erhvervsevne efter denne
       lov. nedsættelsen udgør 2/3 af værdien af det beløb, hvormed tjenestemandspensionen
                                                - 4 -
       er forhøjet ud over den pension, der svarer til den optjente pensionsalder på tidspunktet
       for pensioneringen.
       …
       stk.3. bestemmelserne i stk. 1 og 2 anvendes tilsvarende på andre erstatningsberettigede
       efter denne lov, for hvem der er fastsat pensionsregler, der svarer til reglerne i lov om
       tjenestemandspension. i disse tilfælde betaler forsikringsselskabet eller arbejdsmarke-
       dets erhvervssygdomssikring til pensionsgiveren et beløb svarende til det beregnede
       fradrag i tilskadekomnes eller efterladtes erstatning efter denne lov.”
i forarbejderne til bestemmelsen, der tidligere var § 35 i arbejdsskadeforsikringsloven, er an-
ført bl.a., jf. folketingstidende 1977-78, tillæg a, spalte 938:
       ”til § 35.
       …
       bestemmelsen har til formål at forhindre, at der af statens midler udbetales dobbelter-
       statninger til statsansatte.
       …
       bestemmelsen omfatter som gældende lov tillige tilfælde, hvor der ydes pension fra en
       kommune eller en virksomhed, der med hensyn til pension følger tjenestemandspen-
       sionslovgivningen.”
i arbejdsskadesikringslovens § 77 hedder det:
       ”§ 77. ydelser i henhold til loven kan ikke danne grundlag for regreskrav mod en ska-
       devolder, der har pådraget sig erstatningspligt over for tilskadekomne eller deres efter-
       ladte, jf. dog § 10 a. tilskadekomnes eller de efterladtes krav mod den erstatningsan-
       svarlige nedsættes, i det omfang der er betalt eller er pligt til at betale ydelser til de på-
       gældende efter denne lov. krav på erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvars-
       loven nedsættes dog ikke som følge af, at der er betalt eller er pligt til at betale midlerti-
       dig erhvervsevnetabserstatning efter denne lov.”
i forarbejderne til § 55 i arbejdsskadeforsikringsloven, der blev afløst af § 77 i arbejdsskade-
sikringsloven, hedder det bl.a., jf. folketingstidende 1977-78, tillæg a, spalte 946:
       ”stk. 1. efter den gældende lov kan der gøres regres mod en skadevolder, blot denne har
       udvist simpel uagtsomhed, eller hvor erstatningsansvaret hviler på et særligt grundlag,
       jf. f.eks. reglen i danske lovs 3-19-2, hvorefter en arbejdsgiver hæfter for det erstat-
       ningsansvar, som de ansatte måtte pådrage sig ved uforsvarlige skadegørende handlin-
       ger, der er foretaget under arbejdets udførelse.
       efter forslaget kan regres kun gøres gældende mod en skadevolder, der har handlet for-
       sætligt eller groft uagtsomt.
       forslaget indebærer således en begrænsning i forhold til gældende lov.
                                                  - 5 -
       stk. 2. hensigten med bestemmelsen er at udelukke mulighed for dobbelterstatning til
       skadelidte i det omfang, forsikringsselskabets regresret bortfalder. dette opnås ved at
       fastslå, at skadelidte ikke kan fremsætte krav mod den erstatningspligtige i anledning af
       et tab, han har fået eller vil få erstattet over den lovpligtige arbejdsskadeforsikring.”
i § 8, stk. 1, i pensionsregulativ for tjenestemænd ansat i regionerne hedder det:
       ”§ 8. finder afsked sted på grund af utjenstdygtighed, som er forårsaget af, at der under
       udførelse af tjenesten er overgået tjenestemanden en tilskadekomst, der begrunder krav
       på erstatning for tab af erhvervsevne i henhold til lov om arbejdsskadeforsikring, er han
       berettiget til den egenpension, der gælder for en pensionsalder på 37 år.”
bestemmelsen i § 8, stk. 1, i pensionsregulativet er identisk med tjenestemandspensionslovens
§ 8, stk. 1. i bemærkningerne til tjenestemandspensionslovens § 8, stk. 1, hedder det bl.a., jf.
folketingstidende 1968-1969, tillæg a, spalte 4022:
       ”til § 8.
       bestemmelsen angår de tilfælde, hvor afsked finder sted på grund af utjenstdygtighed,
       der skyldes følger af tilskadekomst under udførelse af tjenesten, og sigter imod at be-
       vare hjemmel for en i forhold til de almindelige regler gunstigere pensionsberegning i
       denne situation. i lighed med, hvad der gælder ifølge lønnings- og pensionslovens § 57,
       stk. 4, fastslås det, at afsked som følge af tilskadekomstforårsaget utjenstdygtighed i
       princippet medfører ret til en pension, der beregnes, som om den pågældende tjeneste-
       mand havde opnået højeste pensionsalder. af lovforslagets § 2, stk. 2, fremgår, at retten
       til tilskadekomstpension forudsættes at bestå uafhængigt af ansættelsestidens længde.
       efter de forudsætninger, der ligger til grund for de gældende regler om tilskadekomst-
       pension, må der for at opnå sådan pension foreligge en overvejende grad af sandsynlig-
       hed for, at den helbredstilstand, som begrunder afsked, skyldes følger af et ulykkestil-
       fælde under udførelse af tjenesten. med tilskadekomst i lønnings- og pensionslovens
       forstand ligestilles ifølge § 57, stk. 5, skadelige påvirkninger af højst nogle få dages va-
       righed, der skyldes tjenesten eller de forhold, hvorunder den foregår, og som medfører
       utjenstdygtighed.
       ved udformningen af lovforslagets bestemmelser om tilskadekomstpension har man an-
       set det for hensigtsmæssigt at knytte tilskadekomstbegrebet til ulykkesforsikringslovens
       fastlæggelse af, under hvilke forudsætninger der ydes erstatning som følge af arbejds-
       ulykker. i overensstemmelse hermed gøres erhvervelse af tilskadekomstpension ifølge
       stk. 1 afhængig af, at den utjenstdygtighedstilstand, der danner baggrund for afskedi-
       gelse, er forårsaget af, at der under udførelse af tjenesten er overgået tjenestemanden en
       tilskadekomst, som begrunder krav på erstatning efter reglerne i lov om forsikring mod
       følger af ulykkestilfælde, jfr. herved lovbekendtgørelse nr. 459 af 18. august 1964.”
                                                - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
a, der var tjenestemand, blev i oktober 2007 under sit arbejde for århus universitetshospital
påkørt af et motorkøretøj, der var ansvarsforsikret i tryg forsikring a/s. arbejdsskadestyrel-
sen anerkendte skaden som en arbejdsskade. a blev i august 2009 som følge af utjenstdygtig-
hed efter arbejdsskaden afskediget, og han blev tilkendt tilskadekomstpension efter pensions-
regulativet for tjenestemænd ansat i regionerne. arbejdsskadestyrelsen afgjorde, at as er-
hvervsevnetabserstatning skulle nedsættes efter arbejdsskadesikringslovens § 28, stk. 1 og 3,
med 2/3 af det beløb, hvormed den almindelige tjenestemandspension blev forhøjet som følge
af tilskadekomsten.
sagen angår, om as krav mod tryg forsikring på erstatning efter erstatningsansvarsloven for
varigt tab af erhvervsevne skal nedsættes med et beløb svarende til, hvad hans erhvervsevne-
tabserstatning efter arbejdsskadesikringsloven er blevet nedsat med som følge af, at han er
berettiget til forhøjet pension.
erstatningsansvarsloven indeholder ikke bestemmelser om, at erstatning for varigt tab af er-
hvervsevne, jf. lovens § 5, skal nedsættes med pensioner og forsikringer mv., der tilkommer
skadelidte. det følger imidlertid af arbejdsskadesikringslovens § 77, at der ved udmåling af
erstatning efter erstatningsansvarsloven skal ske fradrag for tilsvarende poster, som skadelidte
har fået eller vil få dækket efter arbejdsskadesikringsloven, således at skadelidte af skadevol-
der alene kan kræve differencen mellem erstatning udmålt efter erstatningsansvarsloven og
erstatning udmålt efter arbejdsskadesikringsloven.
det følger af ordlyden af arbejdsskadesikringslovens § 77, 2. pkt., at erstatningen efter erstat-
ningsansvarsloven skal nedsættes med ydelser, der er betalt eller er pligt til at betale til den
skadelidte efter arbejdsskadesikringsloven. den forhøjede pension efter tjenestemandspen-
sionslovens § 8 eller de tilsvarende regler i pensionsregulativer for tjenestemænd i kommuner
og regioner er ikke en erstatning efter arbejdsskadesikringsloven. der er tale om en særlig
forhøjelse af den pension, der tilkommer den pågældende ved afskedigelse, og forhøjelsen
indebærer, at han i princippet stilles, som om han havde opnået højeste pensionsalder.
højesteret tiltræder, at der heller ikke i forarbejderne til arbejdsskadesikringsloven er til-
strækkeligt grundlag for at antage, at et sådant pensionsbeløb skal fratrækkes i skadelidtes
                                             - 7 -
krav efter erstatningsansvarsloven mod den ansvarlige skadevolder. det bemærkes herved, at
udbetalte pensioner mv. som nævnt ikke fratrækkes i erstatning for varigt tab af erhvervsevne
efter erstatningsansvarsloven. det kan herefter ikke føre til et andet resultat, at pensionsfor-
højelsen efter det pågældende regulativ er betinget af, at den ansattes tilskadekomst udgør en
arbejdsskade efter arbejdsskadesikringsloven, og at pensionsforhøjelsen er fratrukket ved be-
regningen af den erstatning, der skal udbetales efter arbejdsskadesikringsloven, således at
skadevolderen kommer til at betale en større erstatning, end hvis a ikke havde haft krav på
forhøjet pension.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                    thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal tryg forsikring a/s betale 35.000 kr. til hk som
mandatar for a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
