                      højesterets kendelse
                         afsagt fredag den 24. februar 2012
sag 44/2011
anklagemyndigheden
mod
t og
a
(advokat peter la cour for begge)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i glostrup den 22. oktober 2010 og af østre
landsrets 11. afdeling den 19. november 2010.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: niels grubbe, vibeke rønne og jens peter
christensen.
påstande
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse af retten i glostrups kendelse af
22. oktober 2010.
t og a har påstået stadfæstelse af østre landsrets kendelse af 19. november 2010.
sagsfremstilling
københavns vestegns politi modtog den 24. august 2010 en henvendelse fra en borger vedrø-
rende en sort mercedes benz e 400 cdi med svenske nummerplader, som holdt parkeret ved
et lejlighedskompleks i herlev, og som dagligt blev ført af en ung mand. politiet konstaterede,
at nummerpladerne tilhørte en afmeldt svensk bil, og at nummerpladerne var indregistreret til
a, hvis datter, b, var tilmeldt folkeregistret på den adresse i herlev, i nærheden af hvilken
bilen holdt parkeret. politiet konstaterede endvidere, at bs søn, t, var den person, som havde
ført bilen. t var tilmeldt folkeregistret på en anden adresse end moderen.
                                                - 2 -
københavns vestegns politi foretog den 31. august 2010 en foreløbig beslaglæggelse af bilen.
beslaglæggelsen skete med henvisning til, at bilen ikke var afgiftsberigtiget i danmark, og
skulle tjene til sikkerhed for betaling af afgifter, bøder og eventuelle sagsomkostninger.
t blev sigtet for overtrædelse af registreringsafgiftslovens § 27 ved i perioden fra den 10. juli
til den 31. august 2010 at have importeret personbil stelnummer …, og fortiet oplysninger om
dette for afgiftskontrollen.
t anmodede om, at beslaglæggelsen blev indbragt for retten.
under retten i glostrups behandling af sagen forklarede a som part i sagen, at hun er ejer af
bilen.
ved kendelse af 22. oktober 2010 godkendte retten i glostrup beslaglæggelsen under henvis-
ning til, at betingelserne i toldlovens § 83 og retsplejelovens § 802, stk. 1 og stk. 2, var op-
fyldt.
østre landsret ophævede den 19. november 2010 beslaglæggelsen. det var ubestridt, at a var
ejer af bilen, og at hun ikke var mistænkt i sagen. der var derfor ikke hjemmel til beslaglæg-
gelsen efter retsplejelovens § 802, stk. 2. endvidere var der ikke efter § 802, stk. 1, hjemmel
til beslaglæggelse med henblik på at sikre det offentliges krav på bøde og sagsomkostninger.
anbringender
rigsadvokaten har til støtte for sin påstand navnlig anført, at det må lægges til grund, at t
med rimelig grund er mistænkt for overtrædelse af registreringsafgiftslovens § 27, stk. 1, nr.
3, ved at have anvendt et afgiftspligtigt køretøj, som ikke er afgiftsberigtiget. efter indholdet
af og motiverne til toldlovens § 192, stk. 1, nu toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., må bestemmel-
sen forstås således, at den indeholder en selvstændig hjemmel til beslaglæggelse, således at
henvisningen til retsplejelovens kapitel 74 alene angår de processuelle regler herom, herunder
navnlig om forelæggelse af beslaglæggelsen for retten, jf. retsplejelovens § 806. toldlovens §
83, stk. 1, 2. pkt., stammer fra ændringen af toldloven i 1965, hvor bestemmelsen blev indsat
som toldlovens § 192, stk. 1, og dengang formuleret som en henvisning til retsplejelovens §
745 og § 746, som angik dels betingelserne for at foretage beslaglæggelse, dels fremgangs-
måden ved en beslaglæggelse, og som ikke indeholdt en sondring mellem mistænktes gods og
ikke mistænktes gods. i forbindelse med senere ændringer af retsplejelovens regler om be-
                                                  - 3 -
slaglæggelse er henvisningen hertil i toldloven løbende blevet ændret, uden at dette har givet
anledning til særlige bemærkninger i de pågældende lovforslag. efter forarbejderne må det
antages, at baggrunden for, at der blev indsat en henvisning i toldloven til retsplejelovens be-
slaglæggelsesregler, var en usikkerhed om, hvorvidt beslaglæggelsen kunne besluttes alene af
toldvæsenet eller politiet (hvilket under alle omstændigheder er tilfældet efter § 83, stk. 1, 1.
pkt., der ikke indeholder en henvisning til retsplejeloven), eller om den afgiftspligtige kunne
begære beslaglæggelsen indbragt for retten efter retsplejelovens regler herom. der er derimod
ikke holdepunkter i forarbejderne for, at man ville fravige den hidtidige praksis, hvorefter ind-
smuglede varer mv. kunne tages i forvaring, uanset hvem der var ejer af varerne.
såfremt det antages, at toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., skal forstås sådan, at der i det hele hen-
vises til retsplejelovens kapitel 74 om beslaglæggelse, herunder § 802 om betingelserne for
beslaglæggelse, har rigsadvokaten tilsluttet sig, at der på det foreliggende grundlag, hvor
indtil videre alene t er mistænkt for overtrædelse af registreringsafgiftsloven, ikke er grund-
lag for beslaglæggelse efter retsplejelovens § 802, stk. 1, som angår genstande, som en mis-
tænkt har rådighed over.
t og a har anført, at beslaglæggelsen skal ophæves, da henvisningen i toldlovens § 83, stk. 1,
til retsplejelovens kapitel 74 fører til, at betingelserne i retsplejelovens § 802, stk. 1, og 2, skal
være opfyldt, hvilket ikke er tilfældet. dette understøttes af, at det ikke kan have været me-
ningen, at der kan foretages beslaglæggelse af et køretøj, der er stjålet i udlandet og indført i
danmark, idet ejeren naturligvis må have krav på udlevering. der er ikke i retspraksis belæg
for rigsadvokatens fortolkning af toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt. bestemmelsens henvisning
til retsplejelovens kapitel 74 og dermed til § 802, må naturligt forstås således, at der skal fo-
religge et mistankegrundlag. a er ikke mistænkt i sagen, og der er ikke ført bevis for, at hun
som ejer af bilen har været i ond tro om bilens ophold i danmark.
retsgrundlaget
da retten i glostrup og østre landsret traf afgørelser i sagen, havde toldlovens § 83 følgende
ordlyd:
        ”§ 83. varer, der smugles eller forsøges smuglet eller findes i forbindelse med undersø-
        gelse efter § 24, samt varer, for hvilke der i strid med § 11, stk. 1-3, samt § 11 a, stk. 1,
        er unddraget eller søgt unddraget afgifter, tages i bevaring af told- og skatteforvaltnin-
        gen eller af politiet på told- og skatteforvaltningens vegne. i øvrigt kan indsmuglede va-
        rer eller andre varer, med hensyn til hvilke told eller afgifter er unddraget eller søgt und-
                                                 - 4 -
      draget det offentlige, tages i bevaring eller beslaglægges af de nævnte myndigheder un-
      der iagttagelse af retsplejelovens kapitel 74 om beslaglæggelse.
      …
      stk. 3. når skyldige told-, afgifts- og bødebeløb og sagsomkostninger er betalt, udleve-
      res varer, der er taget i bevaring eller beslaglagt, under iagttagelse af de gældende al-
      mindelige indførselsforskrifter til den, hos hvem de er taget i bevaring eller beslaglagt,
      eller til en anden, der godtgør at være berettiget til varerne…
      et eventuelt overskud udbetales til ejeren, såfremt denne melder sig inden forløbet af 3
      år efter auktionen og behørigt godtgør sin ejendomsret til de bortsolgte varer.
      …
      stk. 5. med hensyn til sikring og inddrivelse af bødekrav og sagsomkostninger finder
      stk. 3 kun anvendelse med de begrænsninger, som er fastsat i straffelovens § 76 vedrø-
      rende konfiskation efter samme lovs § 75, stk. 2.”
retsplejelovens kapitel 74, som der henvises til i § 83, stk. 1, 2. pkt., indeholdt bl.a. § 802,
hvor det i stk. 1 og 2 var anført:
      ”§ 802. genstande, som en mistænkt har rådighed over, kan beslaglægges, såfremt
      1)     den pågældende med rimelig grund er mistænkt for en lovovertrædelse, der er
      undergivet offentlig påtale, og
      2)     der er grund til at antage, at genstanden kan tjene som bevis eller bør konfiskeres,
      jf. dog stk. 2, eller ved lovovertrædelsen er fravendt nogen, som kan kræve den tilbage.
      stk. 2. gods, som en mistænkt ejer, kan beslaglægges, såfremt
      1)     den pågældende med rimelig grund er mistænkt for en lovovertrædelse, der er
      undergivet offentlig påtale, og
      2)     beslaglæggelse anses for nødvendig for at sikre det offentliges krav på
      sagsomkostninger, krav på konfiskation efter straffelovens § 75, stk. 1, 1. pkt., 2. led, og
      2. pkt., og stk. 3, § 76 a, stk. 5, og § 77 a, 2. pkt., bødekrav eller forurettedes krav på er-
      statning i sagen.”
en bestemmelse svarende til toldlovens § 83 fandtes oprindeligt i § 192, der ved lov nr. 213 af
4. juni 1965 om ændringer i forskellige lovbestemmelser om straf, konfiskation mv. fik føl-
gende ordlyd:
      ”§ 192. varer, der forefindes under indsmugling eller forsøg herpå eller i forbindelse
      med undersøgelse efter § 11, stk. 2, tages i bevaring af toldvæsenet eller af politiet på
      toldvæsenets vegne. i øvrigt kan indsmuglede varer eller andre varer, med hensyn til
      hvilke told eller afgift er unddraget eller søgt unddraget det offentlige, tages i bevaring
      eller beslaglægges af de nævnte myndigheder under iagttagelse af de i §§ 745 og 746 i
      lov om rettens pleje fastsatte regler om beslaglæggelse af ting, der findes at burde konfi-
      skeres.
      stk. 2. når skyldige told-, afgifts- og bødebeløb og sagsomkostninger er betalt, udleve-
      res varer, der er taget i bevaring eller beslaglagt, under iagttagelse af de gældende al-
      mindelige indførselsforskrifter til den, hos hvem de er taget i bevaring eller beslaglagt,
      eller til anden, der godtgør at være berettiget til varerne … et eventuelt overskud udbe-
                                                - 5 -
      tales til ejeren, såfremt han melder sig inden forløbet af 3 år efter auktionen og behørigt
      godtgør sin ejendomsret til de bortsolgte varer.
      stk. 3. med hensyn til sikring og inddrivelse af bødekrav og sagsomkostninger finder
      stk. 2 kun anvendelse med de begrænsninger, som er fastsat i borgerlig straffelovs § 76
      vedrørende konfiskation efter samme lovs § 75, stk. 2.”
af de særlige bemærkninger til bestemmelsen om ændring af toldloven, jf. lovforslagets §
119 (ft 1964-65, tillæg a, sp. 1910) fremgår, at de foreslåede ændringer i toldloven i alt væ-
sentligt var i overensstemmelse med straffelovrådets indstilling i betænkning nr. 355/1964. i
denne betænkning er anført bl.a. (s. 59 ff.):
      ”til nr. 2 (§ 192). efter den gældende regel i § 192 skal varer, der er indsmuglet eller
      forsøgt indsmuglet, tages i bevaring af toldvæsenet eller af politiet på toldvæsenets
      vegne. såfremt de forskyldte bøde-, told- og afgiftsbeløb betales inden 2 måneder efter
      sagens endelige afslutning, kan varerne udleveres til den, hos hvem de er taget i forva-
      ring. i modsat fald bortsælges varerne af toldvæsenet ved offentlig auktion til fordel for
      statskassen. betales beløbene rettidigt, men hentes varerne ikke, oplægges de på statens
      transitoplag for den bødefældtes regning.
      denne bestemmelse blev indsat i toldloven af 1959 og trådte da i stedet for den tidligere
      toldlovgivnings regler om konfiskation af indsmuglede varer.
      rådet har ikke fundet anledning til at foreslå nogen væsentlig ændring af § 192. man
      foreslår nogle mindre ændringer, hvis formål er dels at klargøre bestemmelsen, dels at
      bringe den i nærmere overensstemmelse med almindelige strafferetlige og straffepro-
      cessuelle synspunkter.
      efter den gældende bestemmelse er det tvivlsomt, om de pågældende varer i alle til-
      fælde kan tages i forvaring efter toldvæsenets eller politiets beslutning eller retsplejelo-
      vens regler om beslaglæggelse i visse tilfælde skal iagttages, jfr. sag nr. 45 i folketingets
      ombudsmands beretning for 1962, s. 103 ff. det foreslås nu præciseret, at beslaglæg-
      gelse m.v. uden iagttagelse af retsplejelovens § 745 og § 746 forudsætter, at varerne fo-
      refindes under indsmugling eller forsøg herpå eller i forbindelse med en undersøgelse
      efter toldlovens § 11, stk. 2 (”… i middelbar fortsættelse af forfølgelsen”).
      …
      efter den nuværende affattelse kan indsmuglede varer tages i forvaring og realiseres,
      uanset om de tilhører den, der er ansvarlig for smugleriet. for så vidt angår sikring og
      inddrivelse af bødekrav og sagsomkostninger betyder denne ordning en betænkelig fra-
      vigelse af almindelige strafferetlige regler for ansvarets placering. der foreslås derfor i
      stk. 3 en bestemmelse om, at den i paragraffen hjemlede fremgangsmåde for så vidt an-
      går sikring og inddrivelse af bødekrav og sagsomkostninger kun kan anvendes med de
      begrænsninger, der er fastsat i udkastet til borgerlig straffelovs § 77 a vedrørende konfi-
      skation efter samme lovs § 77, stk. 2. der sigtes herved navnlig til begrænsningen i § 77
      a, stk. 2, hvorefter varerne skal tilhøre den, der er ansvarlig for smugleriet, eller den, på
      hvis vegne smugleren har handlet.”
                                               - 6 -
de bestemmelser i retsplejelovens § 745 og § 746, som der blev henvist til i § 192, stk. 1, 2.
pkt., havde dengang følgende ordlyd:
       ”§ 745. ting, der antages at være af betydning som bevismidler eller at burde konfiske-
       res, eller som ved forbrydelsen er fravendte nogen, af hvem de kan kræves tilbage, ta-
       ges i bevaring, hvor dette skønnes fornødent. udleveres saadanne ting ikke frivillig af
       den, i hvis besiddelse de er, eller kræves de tilbage af nogen, der frivillig har udleveret
       dem, kan de beslaglægges overensstemmende med nedenstaaende regler.
       stk. 2…
       § 746. beslutning om beslaglæggelse tages af retten. politiet kan dog, hvor saadan be-
       slutning ikke uden fare kan afventes, foretage en foreløbig beslaglæggelse, men beret-
       ning om denne maa da uden ophold og senest inden 24 timer forelægges for retten,
       der afgør, om beslaglæggelsen skal opretholdes. samme beføjelse som politiet har en-
       hver anden, naar den paagældende træffes i udførelsen af en forbrydelse eller paa fri-
       ske spor. kan i dette tilfælde forelæggelse for retten ikke straks finde sted, skal det
       beslaglagte uopholdelig afleveres til politiet, som afkræver nøjagtig forklaring om det
       forefaldne og paalægger vedkommende private, hvis beslaglæggelsen ikke straks hæ-
       ves, at møde for retten, der træffer afgørelse.
       stk. 2…”
bestemmelsen i retsplejelovens dagældende § 797, der senere blev overført til § 802, stk. 2,
blev der derimod ikke henvist til i toldlovens § 192, stk. 1, 2. pkt.
§ 797, stk. 1, var sålydende:
       ”§ 797. beslaglæggelse af en mistænkts gods til sikkerhed for sagens omkostninger og
       erstatningsansvar kan, hvor og i saadant omfang, som retten maatte finde det fornø-
       dent, finde sted ifølge rettens kendelse efter begæring af påtalemyndigheden eller den
       ved forbrydelsen forurettede.”
bestemmelserne i retsplejelovens dagældende §§ 745, 746 og 797, blev ved lov nr. 243 af 8.
juni 1978 og lov nr. 227 af 6. juni 1985 flyttet til henholdsvis § 824 og § 825 (i kapitel 75 b)
og § 804 (i kapitel 74).
ved lov nr. 524 af 18. december 1970 og lov nr. 519 af 13. december 1972 blev bestemmel-
sen i toldlovens § 192 flyttet til § 126.
ved lov nr. 193 af 18. maj 1982 og lov nr. 700 af 22. november 1988 blev henvisningen i
toldlovens § 126 til retsplejelovens § 745 og § 746 ændret til de tilsvarende dagældende be-
stemmelser i retsplejelovens § 824 og § 825.
                                                 - 7 -
ved lov nr. 1116 af 22. december 1993 blev bestemmelsen i toldlovens § 126 flyttet til § 83.
ved samme lov blev henvisningen i bestemmelserne til retsplejelovens § 824 og § 825 ændret
til en henvisning til kapitel 75 b, hvor disse bestemmelser fandtes. retsplejelovens § 804 stod
da i kapitel 74.
ved lov nr. 229 af 21. april 1999 § 1, nr. 22, blev retsplejelovens kapitel 74 omskrevet, og §
802 fik et indhold svarende til det nugældende. ændringen byggede på strafferetsplejeudval-
gets betænkning nr. 1223 fra 1991. i bemærkningerne til de enkelte bestemmelser fremhæves
om § 802, at stk. 1 angår samme tilfælde som den hidtidige § 824, stk. 1, og at stk. 2 svarer til
den hidtidige § 804, stk. 1, dog med tilføjelse af bødekrav (betænkningen s. 52 og 56). for så
vidt angik beslaglæggelse til sikkerhed for afgiftskrav skete der således blot en flytning af
hjemlen fra retsplejelovens § 804 til § 802, stk. 2, men ikke en ændring af retstilstanden, her-
under betingelsen om, at ejeren af det beslaglagte skulle være mistænkt. der blev ikke samti-
dig foretaget ændring af toldlovens § 83, der fortsat henviste til retsplejelovens kapitel 75 b,
skønt reglerne om beslaglæggelse nu var samlet i kapitel 74.
ved lov nr. 387 af 6. juni 2002 § 1, nr. 4, blev henvisningen i toldlovens § 83 til retsplejelo-
vens kapitel 75 b rettet til kapitel 74. i bemærkningerne i lovforslaget anføres, at ændringen
”er en ajourføring af bestemmelserne, og er en følge af en tidligere ændring af retsplejelo-
ven”.
højesterets begrundelse og resultat
den omstridte beslaglæggelse af bilen er sket i medfør af toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., jf.
stk. 3, til sikkerhed for betaling af afgifter, bøde og sagsomkostninger. det fremgår af toldlo-
vens § 83, stk. 1, 2. pkt., at varer, med hensyn til hvilke afgifter er unddraget det offentlige,
kan beslaglægges under iagttagelse af retsplejelovens kapitel 74. ifølge retsplejelovens § 802,
stk. 2, der indgår i kapitel 74, kan der ske beslaglæggelse af gods, som en mistænkt ejer, så-
fremt den pågældende med rimelig grund er mistænkt, og beslaglæggelsen er nødvendig for at
sikre krav på sagsomkostninger, bøde eller erstatning, hvorunder det offentliges krav på af-
gifter hører.
bilens ejer, a, er ikke mistænkt i sagen. betingelsen i § 802, stk. 2, om, at ejeren er mistænkt,
er således ikke opfyldt. spørgsmålet er herefter, om dette bevirker, at beslaglæggelse efter
toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., er afskåret.
                                                - 8 -
henvisningen i toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt. blev indføjet ved lov nr. 213 af 4. juni 1965 om
ændring i toldloven i den dagældende § 192, stk. 1, 2. pkt., som en henvisning til retsplejelo-
vens dagældende § 745 og § 746. disse bestemmelser indeholdt regler om kompetence og
fremgangsmåde ved beslutning om beslaglæggelse i gods, men ikke en betingelse om, at god-
sets ejer skulle være mistænkt. en bestemmelse herom fandtes derimod i dagældende retsple-
jelovs § 797, som toldloven ikke henviste til.
efter baggrunden for og formålet med toldlovens § 192, stk. 1, 2. pkt., samt bestemmelsens
sammenhæng med dels § 192, stk. 2 og 3 (nu § 83, stk. 3 og 5) finder højesteret, at henvis-
ningen i toldlovens dagældende § 192, stk. 1, 2. pkt., til retsplejelovens dagældende § 745 og
§ 746, men ikke til § 797 ikke udelukkede beslaglæggelse af varer, med hensyn til hvilke af-
gift var unddraget, i tilfælde hvor ejeren ikke var mistænkt for overtrædelse af afgiftsbestem-
melserne.
ved en række senere ændringer af toldloven og retsplejeloven er bestemmelsen i toldlovens
dagældende § 192, stk. 1, 2. pkt., flyttet til § 83, stk. 1, 2. pkt., og henvisningen til retsplejelo-
vens § 745 og § 746 er ændret til en henvisning til retsplejelovens kapitel 74, hvortil retsple-
jelovens dagældende § 797 er flyttet som indarbejdet i § 802, stk. 2. højesteret finder, at det
med disse lovændringer ikke var tilsigtet at afskære muligheden for efter toldlovens § 83 at
foretage beslaglæggelse til sikkerhed for afgiftskrav i varer, med hensyn til hvilke afgift var
unddraget, selv om ejeren ikke var mistænkt.
efter forhistorien bag toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., samt bestemmelsens sammenhæng med
§ 83, stk. 3 og 5, finder højesteret således, at henvisningen i toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., til
retsplejelovens kapitel 74 ikke indebærer, at det er udelukket at beslaglægge varer, med hen-
syn til hvilke afgift er unddraget, selv om ejeren ikke er mistænkt for overtrædelse af afgifts-
bestemmelserne, og betingelsen i retsplejelovens § 802, stk. 2, om mistanke til ejeren, således
ikke er opfyldt.
spørgsmålet er herefter, om beslaglæggelse efter toldlovens § 83, stk. 1, 2. pkt., i det forelig-
gende tilfælde kan ske til sikkerhed ikke kun for afgiftskrav, men også for bødekrav og sags-
omkostninger.
det følger som udgangspunkt af toldlovens § 83, stk. 3, at der kan ske beslaglæggelse til sik-
kerhed for betaling ikke blot af afgift, men også af bøde og sagsomkostninger. det fremgår
                                               - 9 -
nemlig af bestemmelsen, at ”når skyldige … afgifts- og bødebeløb og sagsomkostninger er
betalt, udleveres varer, der er … beslaglagt, … til den, … der godtgør at være berettiget til
varerne”. imidlertid bestemmer § 83, stk. 5, at ”med hensyn til sikring … af bødekrav og
sagsomkostninger finder stk. 3 kun anvendelse med de begrænsninger, som er fastsat i straf-
felovens § 76 vedrørende konfiskation efter samme lovs § 75, stk. 2.” straffelovens § 75, stk.
2, nr. 3, angår konfiskation af ”genstande, med hensyn til hvilke der i øvrigt er begået en
strafbar handling”. ifølge § 76, stk. 2, kan ”konfiskation af de i § 75, stk. 2 …, nævnte gen-
stande … ske hos den, der er ansvarlig for overtrædelsen, og hos den på hvis vegne han har
handlet.” bestemmelsen i toldlovens § 83, stk. 5 (dengang § 192, stk. 3) blev indføjet ved lov
nr. 213 af 4. juni 1965 om ændring i toldloven. af forarbejderne til bestemmelsen fremgår
udtrykkeligt, at der med bestemmelsen sigtes til begrænsningen, ”hvorefter varerne skal til-
høre den, der er ansvarlig for smugleriet, eller den, på hvis vegne smugleren har handlet.”
som anført er bilens ejer, a, ikke mistænkt, og højesteret finder, at den mistænkte, t, ikke
kan anses at have handlet på hendes vegne. højesteret finder derfor, at beslaglæggelsen ikke
kan ske til sikkerhed for betaling af bøde og sagsomkostninger, men kun til sikkerhed for af-
giftskravet.
herefter stadfæster højesteret byrettens kendelse med den ændring, at beslaglæggelsen er til
sikkerhed for det offentliges krav på betaling af afgifter, men ikke af bøde og sagsomkostnin-
ger.
                                        thi bestemmes:
retten i glostrups kendelse af 22. oktober 2010 stadfæstes med den ændring, at beslaglæggel-
sen er til sikkerhed for det offentliges krav på betaling af afgifter, men ikke af bøde og sags-
omkostninger.
