dom
afsagt den 22. oktober 2012 i sag nr. bs 7-120/2012:
lene dinesen
og
torben staal dinesen
 (advokat anne vilslev petersen)
mod
natur- og miljøklagenævnet
 (kammeradvokaten v/advokatfuldmægtig katrine hasle østergaard)
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag, der er anlagt den 13. januar 2012, drejer sig om, hvorvidt en ejendom, der er
beliggende i et sommerhusområde på adressen strandstien 157, 5500 middelfart, fortsat må
benyttes til helårsboelse af den til enhver tid værende ejer, efter at en helårsbolig på
ejendommen nedbrændte den 9. februar 2008.
sagsøgerne, lene dinesen og torben staal dinesen, har nedlagt påstand om, at sagsøgte,
natur- og miljøklagenævnet, tilpligtes at anerkende, at nævnets afgørelser af 13. juli 2011 og
6. januar 2012 er ugyldige.
natur- og miljøklagenævnet har nedlagt påstand om frifindelse.
oplysningerne i sagen
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 2.
natur- og miljøklagenævnet traf den 13. juli 2011 følgende afgørelse:
      "afgørelse i sag om den mulige anvendelse af en sommerhusejendom i middelfart
      kommune.
      natur- og miljøklagenævnet har truffet afgørelse efter planlovens § 58, stk. 1, nr. 4
      (lovbekendtgørelse nr. 937 af 24. september 2009 med senere ændringer).
      natur- og miljøklagenævnet ophæver middelfart kommunes afgørelse af 21. februar
      2011 om tilladelse til helårsbeboelse på sommerhusejendommen matr.nr. 1øy strib
      færgegård beliggende strandstien 157 som følge af manglende hjemmel.
      natur- og miljøklagenævnets afgørelse er endelig og kan ikke indbringes for anden
      administrativ myndighed, jf. § 17 i lov om natur- og miljøklagenævnet (lov nr. 483 af
      11. maj 2010 om natur- og miljøklagenævnet). eventuel retssag til prøvelse af
      afgørelsen skal være anlagt inden 6 måneder, jf. planlovens § 62, stk. 1.
                                          - 2 -
afgørelsen er truffet af formanden på nævnets vegne, jf. § 9 i lov om natur- og
miljøklagenævnet.
klagen til natur- og miljøklagenævnet
kommunens afgørelse er den 12. marts 2011 påklaget til natur- og miljøklagenævnet af
ejeren af en nærliggende ejendom, idet det navnlig er gjort gældende, at der ikke
eksisterer nogen ret til at anvende ejendommen til helårsbeboelse.
sagens oplysninger
ejendommen, der ikke er omfattet af lokalplan eller byplanvedtægt, ligger i et område,
der i en bygningsvedtægt fra 1964 er udlagt til sommerhusbebyggelse.
der blev i 1926 opført bebyggelse på ejendommen. kommunen har oplyst, at man ikke
har cpr oplysninger på sagen længere tilbage end 1983. kommunen er således vidende
om, at bebyggelsen blev anvendt til helårsbeboelse i hvert fald fra dette tidspunkt med
korte pauser på max 5 måneder, idet huset uden pauser blev anvendt til helårsbeboelse
fra den 1. september 2001 til den 9. februar 2008. ejendommen er i bbr registreret
som helårsbeboelse.
den eksisterende bebyggelse nedbrændte den 9. februar 2008 og har siden været
ubeboet.
ejendommen blev i juni 2010 solgt til den nuværende ejer, der ønsker at opføre en
helårsbolig på ejendommen.
kommunen meddelte den 21. februar 2011 byggetilladelse hertil og meddelte samtidig
særskilt ... tilladelse til helårsbeboelse". natur- og miljøklagenævnet har fået oplyst, at
der tillige er indgivet klage til statsforvaltningen syddanmark i relation til byggeloven
med hensyn til den tilladte bebyggelses omfang.
der er i klagen rejst tvivl om, hvorvidt der er tale om et sommerhusområde, eller om
ejendommen ligger i landzone.
klagerne finder ikke, at ejendommen kan anvendes til helårsbeboelse, også fordi
ejendommen ikke i 3 år på hinanden følgende år har været anvendt som sådan.
natur- og miljøklagenævnet bad ved klagens modtagelse kommunen om nærmere at
redegøre for ejendommens zonemæssige status.
natur- og miljøklagenævnet bad endvidere kommunen om at redegøre for, hvorledes
det i den påklagede afgørelse om retten til helårsbeboelse skulle forstås.
kommunen har med brev af den 23. maj 2011 oplyst, at området, hvor ejendommen
ligger, med den ovenfor nævnte bygningsvedtægt i 1964 blev udlagt til
sommerhusbebyggelse og derfor zonemæssigt er et sommerhusområde.
kommunen har videre anført, at der ikke med afgørelsen af 21. februar 2011 er tale om
en personlig dispensation efter planlovens § 40, stk. 2, fra forbuddet mod
helårsbeboelse, ligesom der ikke efter planlovens § 41 (pensionistreglen) er nogen ret til
helårsbeboelse.
                                         - 3 -
kommunen har "første gang meddelt tilladelse til helårsbeboelse d. 21. februar 2011",
og efter kommunens vurdering er retten til helårsbeboelse ikke bortfaldet, da tilladelsen
blev meddelt inden for samme måned, som udløbet af 3-årsperioden.
ejendommens ejer har den 16. juni 2011 anført, at retten til helårsbeboelse ikke er
bortfaldet, da ejendommen i bbr fortsat er registreret med en sådan anvendelse, og da
ejendommen i forbindelse med ejendomsvurderingen og opkrævning af skatter og
afgifter for ejendommen for 2010 er registreret som parcelhus.
ejendommen blev solgt til ejeren, da forsikringssagen som følge af branden var afsluttet
i foråret 2010. efter ejerens overtagelse af ejendommen i juni 2010 blev der optaget
forhandlinger med kommunen om opførelse af et nyt helårshus.
ejeren finder, at 3-årsfristen i planlovens § 56, stk. 2, først kan være begyndt at løbe på
det tidspunkt i foråret 2010, hvor forsikringssagen var endelig afgjort.
klageren har den 10. juni 2011 til det af kommunen udtalte anført, at kommunen ikke
har kunnet dokumentere, hvad ejendommen tidligere har været anvendt til.
natur- og miljøklagenævnets bemærkninger og afgørelse
efter planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, kan natur- og miljøklagenævnet tage stilling til
retlige spørgsmål i forbindelse med en kommunes afgørelse efter planloven.
det område, hvor den af sagen omhandlede ejendom ligger i, blev i en bygningsvedtægt
i 1964 udlagt til sommerhusområde, hvorfor der efter planlovens § 34, stk. 3, er tale om
et område, der zonemæssigt er et sommerhusområde.
der er i planlovens kapitel 8 fastsat bestemmelser om sådanne sommerhusområder.
efter planlovens § 38a må en bolig i et sommerhusområde "ikke anvendes til anden
anvendelse end boligformål, jf. planlovens §§ 40 og 41".
efter planlovens § 40, stk. 1, må en bolig i et sommerhusområde "bortset fra kortvarige
ferieophold m.v. ikke anvendes til overnatning i perioden fra 1. oktober til 31. marts,
medmindre boligen blev anvendt til helårsbeboelse, da området blev udlagt til
sommerhusområde, og retten til helårsbeboelse ikke senere er bortfaldet, jf. planlovens
§ 56, stk. 2".
efter planlovens § 56, stk. 2, bortfalder en hidtidig ret til at udnytte en ejendom på en
måde, som er i strid med planlovens § 38a, når retten ikke har været udnyttet i 3 år på
hinanden følgende år. der er ikke i planloven nogen mulighed for, at kommunen -
natur- og miljøklagenævnet som klagemyndighed - kan forlænge eller suspendere
denne frist.
det kan i dette tilfælde konstateres, at ejendommen ikke siden den 9. februar 2008 har
været anvendt til helårsbeboelse, så selvom det måtte lægges til grund, at der forud for
dette tidspunkt har været en ret til helårsbeboelse, så er den hidtidige ret efter
planlovens § 56, stk. 2, bortfaldet 3 år efter denne dato.
                                             - 4 -
     der gælder således ikke nogen umiddelbar ret for ejendommens ejer til at anvende
     ejendommen til helårsbeboelse.
     efter planlovens § 40, stk. 2, kan kommunen i særlige tilfælde meddele en personlig
     dispensation - der bortfalder ved ejerskifte - fra forbuddet mod helårsbeboelse f.eks. til
     en person, der i forbindelse med erhvervelsen af ejendommen fejlagtigt af kommunen
     har fået oplyst, at denne lovligt kunne benyttes som helårsbeboelse, men der er ikke i
     loven nogen hjemmel for kommunen - eller for natur- og miljøklagenævnet som
     klagemyndighed - til at kunne meddele en permanent dispensation eller tilladelse til, at
     en ejendom i et sommerhusområde får status som helårsbolig.
     kommunens afgørelse af 21. februar 2011 om tilladelse til helårsbeboelse må således -
     da den efter kommunens udtrykkelige tilkendegivelse ikke skal forstås som en personlig
     dispensation efter planlovens § 40, stk. 2, - ophæves som værende uden hjemmel i
     planloven og dermed ugyldig.
     ..."
natur- og miljøklagenævnet traf den 6. januar 2012 følgende afgørelse:
     "afgørelse om anmodning om genoptagelse af sag om den mulige anvendelse af en
     sommerhusejendom i middelfart kommune - ejendommen beliggende strandstien
     157, deres j.nr. 08-119402-isj
     de har med brev af 9. november 2011 på vegne af ejendommens ejere bedt natur- og
     miljøklagenævnet om at genoptage ovennævnte sag, som natur- og miljøklagenævnet
     traf afgørelse i den 13. juli 2011.
     natur- og miljøklagenævnet statuerede med afgørelsen, at der ikke gælder nogen
     umiddelbar ret for ejendommens ejere til at anvende ejendommen til helårsbeboelse,
     idet det kunne konstateres, at ejendommen ikke siden den 9. februar 2008 havde været
     anvendt til dette formål, hvorfor en eventuel forud for dette tidspunkt eksisterende ret til
     helårsbeboelse var bortfaldet efter planlovens § 56, stk. 2.
     som anført i afgørelsen ville kommunen efter planlovens § 40, stk. 2, kunne meddele
     ejendommens ejere en personlig dispensation efter planlovens § 40, stk. 2, fra forbuddet
     i § 40, stk. 1, mod helårsbeboelse. kommunen har efterfølgende den 18. oktober 2011
     truffet afgørelse om meddelelse af en sådan dispensation. denne afgørelse blev af ejeren
     af en nærliggende ejendom påklaget til natur- og miljøklagenævnet, som den 3. januar
     2012 har truffet afgørelse om ikke at kunne give medhold i klagen.
     i anmodningen om genoptagelse har de henvist til en afgørelse, som middelfart
     kommune den 2. december 2010 har truffet efter byggeloven, og som de finder må
     betragtes som en delafgørelse efter byggelovens § 16, stk. 6, hvorefter en
     byggetilladelse kan opdeles i deltilladelser, hvis byggeriet efter kommunens skøn kan
     påbegyndes, uden at alle forhold i byggesagen er endeligt afklaret.
     kommunen har med den nævnte afgørelse fastlagt det niveauplan, som efterfølgende
     blev lagt til grund for kommunens byggetilladelse af 21. februar 2011 til et ansøgt
     byggeri. kommunen har i afgørelsen ligeledes opregnet de punkter, hvor en
                                              - 5 -
      påbegyndelse af det ansøgte byggeri forudsatte dispensationer fra bestemmelser i
      byggelovgivningen, og det er præciseret, at kommunens stillingtagen hertil forudsatte
      forudgående høring af relevante parter.
      de har anført, at natur- og miljøklagenævnet ikke var bekendt med denne afgørelse på
      tidspunktet for sin afgørelse, og at denne nye oplysning er så væsentlig, at den
      begrunder en genoptagelse af sagen.
      natur- og miljøklagenævnets bemærkninger og afgørelse
      natur- og miljøklagenævnet er forpligtet til at genoptage en sag, hvis der i forbindelse
      med anmodningen om genoptagelse fremkommer nye faktiske oplysninger af så
      væsentlig betydning, at der er en vis sandsynlighed for, at sagen havde fået et andet
      udfald, hvis oplysningerne havde foreligget i forbindelse med den oprindelige
      behandling af sagen. nævnet er også forpligtet til at genoptage en sag, hvis der er
      fremkommet væsentlige nye retlige spørgsmål, d.v.s. en væsentlig ændring i
      retsgrundlaget med tilbagevirkende kraft, eller hvis der er begået ikke uvæsentlige
      sagsbehandlingsfejl.
      natur- og miljøklagenævnet var - som de har anført - ikke ved klagesagens behandling
      bekendt med, at middelfart kommune den 2. december 2010 havde meddelt
      ejendommens ejere, hvilket niveauplan, der efter byggelovgivningen ville blive lagt til
      grund for den senere meddelte byggetilladelse.
      denne nye oplysning er imidlertid uden betydning for den retlige vurdering, der har
      ligget til grund for natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 13. juli 2011.
      der er derfor ikke grundlag for natur- og miljøklagenævnet for at genoptage sagen, og
      deres anmodning herom kan således ikke imødekommes.
      natur- og miljøklagenævnets afgørelse er endelig og kan ikke indbringes for anden
      administrativ myndighed, jf. § 17 i lov om natur- og miljøklagenævnet (lov nr. 483 af
      11. maj 2010 om natur- og miljøklagenævnet).
      eventuel retssag til prøvelse af afgørelsen skal være anlagt inden 6 måneder, jf.
      planlovens § 62, stk. 1. i forhold til natur- og miljøklagenævnets oprindelige afgørelse
      regnes fristen på 6 måneder fra den 13. juli 2011.
      afgørelsen er truffet af formanden på nævnets vegne, jf. § 9 i lov om natur- og
      miljøklagenævnet.
      ..."
forklaringer
lene dinesen har forklaret, at hun for 2-3 år siden købte et hus beliggende i landzone lige
uden for byen i strib. det var et sommerhus med en meget stor grund, og hensigten var at lave
huset om til et helårshus. deres helårshus i strib var med strandgrund, og de var ikke ude
efter et sommerhus. handlen blev derfor gjort betinget af, at de kunne opnå tilladelse til at
bygge et nyt helårshus på grunden. da de havde overtaget huset, klagede nogle naboer til
myndighederne, som efter en besigtigelse traf afgørelse om, at sommerhuset ikke måtte
                                               - 6 -
ændres til et helårshus. handlen gik derfor tilbage i overensstemmelse med betingelserne i
skødet.
deres helårshus på strandvejen var ikke blevet sat til salg endnu, men familien følte mentalt,
at de allerede var flyttet. de var derfor fokuserede på at gardere sig mod tilsvarende
oplevelser fremover. de satte huset på strandvejen til salg omkring 2008, men på grund af
finanskrisen blev det først solgt ca. 2½ år senere i sommeren 2010. efter køberens ønske blev
der aftalt en kort overtagelsesfrist på kun 6 uger til den 1. juli 2010. sagsøgerne kender strib
rigtig godt og var interesserede i et hus i nærheden. de var kun ude efter en bolig ud til vandet
og kun et helårshus.
de blev opmærksomme på et nedbrændt hus, der dog ikke var sat til salg. de var ikke klar
over, hvornår huset var nedbrændt. advokat ib gorm pedersen sendte dem på vegne af
ejeren, susanne lehrmann, noget materiale vedrørende huset, herunder bbr-
ejermeddelelsen, allerede inden de havde solgt deres eget hus. hun husker ikke, om
ejendomsvurderingen var med i materialet. hun kontaktede kommunen for at høre, om det
nedbrændte hus var en helårsbolig. kommune oplyste, at huset lå indenfor en radius af 100
meter fra et fortidsminde, og at der helst ikke måtte ske tilstandsændringer i området. hun fik
at vide, at hun skulle indsende sine eventuelle planer til kommunen og derefter ville få svar
på, hvad der måtte bygges. kommunen bekræftede, at det nedbrændte hus var en helårsbolig.
på dette tidspunkt var sagsøgerne i forhandlinger om salg af deres eget hus i strib.
hun kontaktede susanne lehrmann og spurgte, om hun var interesseret i at sælge sit hus.
susanne lehrmann fortalte, at hun var ved at gøre klar til at bygge selv efter at have været
igennem en langvarig forsikringssag, som først lige var blevet afsluttet med udbetaling af et
forsikringsbeløb. susanne lehrmann sluttede med at sige, at hun ville tænke over det. senere
mødtes sagsøgerne og susanne lehrmann til en kop kaffe, og under mødet aftalte de
mundtligt en pris. efterfølgende blandede susanne lehrmanns børn sig, hvilket medførte, at
prisen blev presset 300.000-400.000 kr. op. sagsøgerne havde nu ikke længere noget sted at
bo, idet de havde solgt deres hus i strib.
den 15. juni 2010 flyttede de derfor midlertidigt ind i en lejlighed på 100 m² i strib.
lejligheden var beliggende kun ca. 1 km fra den nedbrændte ejendom og ca. 3 km fra
sagsøgernes hidtidige bolig i strib. den nedbrændte ejendom ligger så tæt på byen, at den
reelt er en del af strib, og skolen ligger kun 400 meter fra ejendommen. inden de lejede
lejligheden, havde de overvejet at flytte ud på den nedbrændte ejendom i en skurvogn, men
det fravalgte de, da skurvognen var mindre end 100 m², og idet man gik vinteren i møde.
desuden havde de deres to børn at tage hensyn til. prismæssigt ville der heller ikke være
noget at spare ved at vælge skurvognen. endelig indså de, at de ikke ville kunne nå at bygge
huset færdigt inden vinteren.
sagsøgernes ønske var at bygge et nyt helårshus på grunden, der var beliggende ved vandet.
de kontaktede arkitekt karl rasmussen for at finde ud af, hvad de helt præcist måtte bygge.
hun deltog ikke selv i arkitektens møder med kommunen. de kontaktede arkitekten første
gang allerede i maj 2010, dvs. inden de købte ejendommen. efter købet fortalte arkitekten, at
han havde sendt et projekt vedrørende et helårshus til kommunen. arkitekten fortalte, at
"hurdlen" var, at huset lå tæt på et fortidsminde, og at stillingtagen til byggeplanerne derfor
reelt var op til naturarvsstyrelsen. det blev på intet tidspunkt nævnt som et muligt problem,
hvorvidt sagsøgerne måtte bygge et nyt helårshus på ejendommen. sagsøgerne var ikke
involverede i alle arkitektens drøftelser med myndighederne, men arkitekten sendte kopi af
                                               - 7 -
alle afgørelser til dem. de fik vist nok kommunens afgørelse af 2. december 2010 om
indlæggelse af niveauplan i kopi fra arkitekten.
den 21. februar 2011 traf kommunen afgørelse om tilladelse til opførelse af et nyt helårshus.
på grund af en fejl i klagevejledningen til afgørelsen traf kommunen i marts 2011 en
indholdsmæssigt helt identisk afgørelse. det var først, da sagsøgerne hørte om naboklager, at
de blev opmærksomme på de mulige problemer med at opføre et nyt helårshus. da hun er
jurist, tjekkede hun de paragraffer, som naboerne påberåbte sig, men fandt ikke paragrafferne
relevante, da der efter hendes viden ikke kunne være tvivl om, at de havde købt et helårshus.
det var først i maj 2011, at hun ved en telefonisk henvendelse til susanne lehrmann fik
oplyst, at ejendommen brændte den 9. februar 2008, i hvilken forbindelse lehrmanns mand
indebrændte. før denne samtale kendte hun hverken den dato eller det år, ejendommen var
nedbrændt. det endte med, at natur- og miljøklagenævnet omstødte kommunens afgørelse
om tilladelse til opførelse af et nyt helårshus. der kørte mange klagesager foranlediget af den
samme nabo. klagenævnets afgørelse indebar, at sagsøgerne reelt havde betalt ca. 5,4
millioner kr. for en byggegrund, hvor der ikke måtte opføres et nyt helårshus.
klagenævnet pegede på muligheden for at ansøge kommunen om tilladelse til en personlig
beboelsesret, og sagsøgerene så ingen anden mulighed end at søge en sådan tilladelse, hvilket
de opnåede den 18. oktober 2011. sagsøgerne fastholdt derefter byggeprojektet i sin planlagte
form således, at det hus, der blev opført, fysisk var identisk med det planlagte, men nu kun
med status af sommerhus. huset opfylder energikravene gældende for et helårshus.
byggeriet gik i gang i april 2012 og forventes tilendebragt i uge 3 i 2013. om 14 dage går
håndværkerne i gang med det indvendige arbejde.
sagsøgerne vidste på købstidspunktet godt, at den nedbrændte ejendom var beliggende i et
sommerhusområde, men de havde sikret sig, at ejendommens status var et helårshus.
naboejendommene var for nogles vedkommende sommerhuse og for andres vedkommende
helårshuse. alle vidste, at den nedbrændte ejendom var et helårshus. susanne lehrmann
bekræftede også klart husets status som en helårsbolig i forbindelse med handlen. sagsøgerne
var derfor aldrig det mindste i tvivl om, at de købte et helårshus. det var deres arkitekt, der
stod for at fjerne det nedbrændte hus og bygge et nyt helårshus. det var aldrig på tale at
renovere det nedbrændte hus, der var stærkt skadet. det ville være lige så dyrt at renovere det
nedbrændte hus som at bygge et nyt.
den personlige tilladelse til at bebo huset hele året er slet ikke det samme, som hvis huset
havde status som helårsbolig. det er således vanskeligere at finansiere et sommerhus end et
helårshus, ligesom ejendommens værdi er væsentlig lavere, når der alene er tale om et
sommerhus. sagsøgernes børn vil heller ikke kunne overtage huset som helårsbolig.
sagsøgerne har ikke efterfølgende været i forhandlinger med susanne lehrmann.
torben staal dinesen har forklaret, at han har en virksomhed i middelfart. han er ikke jurist
som sin hustru. han kan bekræfte det sagsforløb, hun har beskrevet. de var begge meget
påpasselige med, at de denne gang købte et helårshus. det er rigtigt, at de tog kontakt til
arkitekten allerede i maj 2010, inden de havde købt den nedbrændte ejendom, med henblik på
at arkitekten straks tog kontakt til kommunen. det var ikke på tale at bo i det stærkt
brandskadede hus. arkitekten forestod kontakten til myndighederne, og sagsøgerne forstod, at
udfordringerne mest handlede om at respektere fortidsminder. arkitekten havde det første
                                               - 8 -
konceptforslag til huset klar i den 3. uge i august 2010, og sagsøgerne ville gerne i gang med
at bygge så hurtigt som muligt. de fortalte selv arkitekten om deres ønsker til husets
udformning.
der var på intet tidspunkt nogen, der fornemmede, at der kunne være nogen tvivl om, at
sagsøgerne havde ret til at opføre et nyt helårshus på grunden. det kan godt passe, at det var i
maj 2011, at han gennem sin hustru blev opmærksom på de mulige problemer. allan buch
henvendte sig i starten af februar 2011 til dem, fordi han på vegne af kommunen gerne ville
besigtige ejendommen, inden kommunen traf afgørelse i sagen. allan buch nævnte intet om,
at der eventuelt kunne være problemer med husets status som helårsbolig. sagsøgerne er nu
ved at opføre et helårshus, der indtil videre kun har status som et sommerhus. dette indebærer
et stort økonomisk tab.
susanne lehrmann har forklaret, at hun købte den omhandlede ejendom i 1983. det var et
helårshus og havde også været det under de tidligere ejere. det havde været helårshus i
adskillige år, men hun husker ikke hvor længe. hun erindrer svagt, at der vist nok var tale om
to sommerhuse, der for år tilbage blev bygget om til et helårshus. hun boede i huset sammen
med sin mand og sine børn indtil 1989, hvor hun købte et andet hus, som hun flyttede ind i.
hun satte det gamle hus til salg, men det blev ikke solgt. det endte med, at hendes mand
flyttede tilbage i det gamle hus og boede alene i det, mens hun flyttede til et andet sted.
den 9. februar 2008 indebrændte hendes mand i huset. hun fik beskeden om natten af politiet.
umiddelbart efter blev branden anmeldt til forsikringssel-skabet. det var vist nok advokat ib
gorm pedersen, der indgav anmeldelsen. i den første tid derefter blev der foretaget
brandtekniske undersøgelser på ejendommen. hun blev rystet over, hvor lang tid
forsikringssagen trak ud. undervejs var der fire forskellige taksatorer på sagen. hun afviste
forsikringsselskabets første tilbud, der lød på ca. 400.000 kr. afvisningen skyldtes, at beløbet
ikke var stort nok, da huset var så ødelagt, at det var nødvendigt at bygge et nyt. det lykkedes
hende at finde en uvildig rådgiver på internettet.
rådgiveren vurderede, at huset var mere end 2/3 ødelagt, hvorfor det skulle karakteriseres
som totalskadet. denne vurdering forelå omkring årsskiftet 2008/2009. vurderingen viste, at
det var nødvendigt at opføre et nyt hus. forsikringsselskabet var imidlertid ikke enig i
vurderingen og det endte med, at hendes rådgiver trak sig. hun fandt en anden rådgiver,
constructa, og antog også en ny advokat for at få sat skub i forsikringssagen. i marts 2009 var
constucta vist ude på ejendommen første gang. rådgiveren vurderede også, at det var en svær
sag, men at konklusionen måtte være, at der burde bygges et nyt hus. der blev sendt flere
forskellige udregninger frem og tilbage mellem constructa og forsikringsselskabet, og det var
en lang proces, hvor forsikringsselskabet fastholdt en hård linje. hver gang
forsikringsselskabet skiftede taksator, skulle der nærmest startes forfra på forhandlingerne.
i april eller maj 2010 havde man endelig forhandlet sig frem til en forsikringssum på 688.000
kr. beløbet var ikke stort nok til at opføre et nyt hus, og det var derfor nødvendigt at låne
penge, hvilket hun var ved at gøre sig klar til, da sagsøgerne henvendte sig og gav udtryk for
købsinteresse. constructa havde da lavet nogle tegninger, og der havde været drøftelser med
kommunen i april/maj 2010. der nåede ikke at blive udarbejdet et egentligt byggeprojekt, før
sagsøgerne henvendte sig. hun blev klar over, at den bedste forretning for hende ville være at
sælge ejendommen.
                                              - 9 -
hun var aldrig i tvivl om, at hun solgte et helårshus. hun vidste godt, at huset lå i et
sommerhusområde, og at nogle af naboejendommene også kun havde status af sommerhuse.
det gav hende ikke anledning til nærmere overvejelser, hvorfor hendes eget hus havde status
som et helårshus, og hun regnede med, at det var en tidsubegrænset ret, der var knyttet til
ejendommen. hun kendte ikke til, at der var nogen betingelser knyttet til at bo på
ejendommen. hun og alle andre gik 100% ud fra, at det var et helårshus, hun solgte.
ansvarsfraskrivelsen i skødet med hensyn til at opnå nødvendige tilladelser fra
myndighederne skyldtes primært hensynet til fortidsminder i nærheden af ejendommen. på
ejendommens ene side ligger der mange helårshuse. der er ingen, der nogensinde har
orienteret hende om, at der gælder en 3-årsfrist i relation til at bevare ejendommens status
som helårsbeboelse.
karl rasmussen har forklaret, at han ifølge sine registreringer blev kontaktet første gang
vedrørende byggeprojektet den 6. februar 2009. den 7. oktober 2010 udarbejdede han et
skitseprojekt på sagsøgernes bestilling. projektet havde taget sin begyndelse omkring maj
2010 med møder m.v. den 25. maj 2010 havde vidnet kontakt med en byplanlægger i
middelfart kommune. byplanlæggeren oplyste, at det vanskeligste nok ville være at få
byggeprojektet gennem kulturarvsstyrelsen på grund af de velkendte problemer med at få lov
at bygge tæt på fortidsminder. sagsøgerne ønskede en hurtig afklaring herpå. vidnet
kontaktede derfor kulturarvsstyrelsen allerede den 28. maj 2010. den 4. november 2010
meddelte kulturarvsstyrelsen i en mail til vidnet, at styrelsen ikke havde indsigelser imod
byggeprojektet.
på et møde med kommunal afdelingsleder jørgen knudsen fra plan- og byg viste vidnet
skitseforslaget. den 3. december 2010 fik han meddelelse om, at laila næslund var
byggesagsbehandler på sagen. samme dag modtog han kommunens brev af 2. december 2010
vedrørende fastlæggelse af niveauplaner. disse niveauplaner var et led i samme projekt, som
der hele tiden havde været tale om, og det er også samme projekt, som der den dag i dag
bygges på ude på ejendommen. vidnet havde løbende korrespondance med kommunen ved
laila næslund.
på et tidspunkt blev han kontaktet af allan buch, som ønskede en forevisning af
ejendommen, inden kommunen gav byggetilladelse. allan buch var positivt indstillet efter
besigtigelsen, bl.a. fordi han kunne konstatere, at der lå lignende huse lige i nærheden. der
blev slet ikke sat spørgsmålstegn ved husets status som helårsbeboelse. under allan buchs
besigtigelse drøftede man ikke konkrete punkter i byggeprojektet.
i det igangværende byggeprojekt er de af kommunen fastsatte kvoter og niveauplaner i
henhold til deltilladelse af 2. december 2010 fulgt til punkt og prikke. det hus, der nu er under
opførelse, opfylder 100% kravene til en helårsbeboelse. vidnet anså den nedbrændte ejendom
for totalskadet, og han anså det for helt urealistisk, at ejendommen kunne renoveres for
forsikringssummen på 688.000 kr. den eneste relevante løsning var at bygge et nyt hus.
vidnet er bygningsarkitekt og ikke planlægger, og han beskæftiger sig derfor ikke med
planlovgivningen.
jørgen knudsen har forklaret, at han har været plan- og byggechef i middelfart kommune
siden 2007. han blev ansat i kommunen i 1985. han kom ind i sagen i efteråret 2010 i
forbindelse med arbejdet relateret til fastlæggelse af niveauplaner. kommunen havde fået et
byggeprojekt tilsendt af arkitekt karl rasmussen, og vidnet kunne konstatere, at det drejede
                                               - 10 -
sig om en stor helårsbolig. det var i overensstemmelse med normal procedure at fastlægge
niveauplaner først. det var kommunens sagsbehandlere, der forestod dette arbejde.
kommunens afgørelse af 2. december 2010 om fastlæggelse af niveauplaner blev truffet med
henblik på, at sagsøgerne kunne komme videre i byggesagen. der er efter vidnets opfattelse
tale om en delafgørelse i henhold til byggeloven. delafgørelsen er starten på en byggeproces,
og det er relevant at få fastlagt, hvor højt huset må ligge på grunden. kommunen var indstillet
på en helårsbolig i sommerhusområdet, fordi det ifølge kommunens oplysninger altid havde
været en helårsbolig. kommunen havde dog kun registreringer tilbage til starten af 1980'erne.
der var tale om registreringer i bbr og i de offentlige registre, der ligger til grund for
opkrævning af ejendomsskatter m.v. så vidt vidnet husker, blev der kun foretaget nogle
mindre justeringer til sagsøgernes byggeprojekt af 7. oktober 2010.
den 16. februar 2011 blev sagen behandlet på et udvalgsmøde i kommunen. dagsordenen til
mødet var afleveret en uge forinden. forvaltningens indstilling til teknisk udvalg var at
meddele tilladelse til opførelse af en ny helårsbolig, da den eksisterende ejendom var en
helårsbolig. teknisk udvalg godkendte indstillingen, dog med en ændring vedrørende etager
og højde. det er byggesagsbehandler laila næslund, der har skrevet afgørelsen af 21. februar
2011. vidnet og laila næslund har ikke drøftet den i afgørelsen indføjede passus om, at
kommunen særskilt giver tilladelse til helårsbeboelse. det er vidnets opfattelse, at der er tale
om fri sammensætning af tekst. hensigten med tilladelsen var, at den eksisterende helårsbolig
blev erstattet af en ny helårsbolig. vidnet har ikke personligt besigtiget ejendommen.
i forbindelse med udarbejdelse af dagsordenen til udvalgsmødet gennemgik kommunen
sagen. det fremgik af materialet, hvilken dato huset var brændt, men vidnet husker ikke
længere denne dato. han tænkte ikke dengang på 3-årsfristen i loven. det er hans opfattelse,
at kommunens byggetilladelse af 11. oktober 2011 i store træk svarer til sagsøgernes første
byggeprojekt. når man ser bort fra nogle mindre justeringer, er byggeprojektet således det
samme, som kommunen den 2. december 2010 traf delafgørelse om. ejendommen er
beliggende på et terræn, der skråner ud mod kysten, hvorfor det er naturligt at træffe
delafgørelse om niveauplaner. en sådan delafgørelse er ikke en garanti for en endelig
byggetilladelse, men man kan forvente at opnå en sådan tilladelse, hvis de gældende
byggeregler overholdes.
ved afgørelse af 18. oktober 2011 gav kommunen sagsøgerne personlig tilladelse til
helårsbeboelse med henblik på, at sagsøgerne kunne starte byggeriet op inden nærværende
retssag. selv om kommunen ikke sås at have registreringer vedrørende ejendommen før 1982,
var det kommunens antagelse, at ejendommen hele tiden havde været helårsbeboelse, idet den
ikke var opført som et almindeligt sommerhus. vidnet er ikke bekendt med, om der på et
tidspunkt har ligget to sommerhuse på grunden, som på et tidspunkt er bygget sammen til et
helårshus.
det er fortsat kommunens fortolkning, som anført i brevet af 23. maj 2011 til natur- og
miljøklagenævnet, at klagefristen først udløber med månedens udgang. der er ikke tale om en
generel fortolkning, men om en konkret fortolkning, fordi man i den omhandlede sag var så
tæt på fristen.
det er fortsat kommunens opfattelse, at kommunens afgørelse af 21. februar 2011 ikke er en
personlig tilladelse til helårsbeboelse.
                                               - 11 -
allan buch har forklaret, at han har været medlem af middelfart byråd siden 2001. han har
boet i strib i 32 år og har også i sin barndom haft sin gang i og omkring byen. der har boet
mennesker året rundt i den omhandlede ejendom i alle de år, han kan huske. han har iagttaget
dette, når han har gået tur i området, herunder i sin barndom. han sidder i kommunens
tekniske udvalg og har været i kontakt med sagsøgernes arkitekt vedrørende sagsøgernes
byggeprojekt, ligesom han personligt har været ude at besigtige ejendommen. de drøftelser,
der var i denne anledning, drejede sig om skellets beliggenhed af hensyn til afstanden til den
offentlige sti.
så vidt han husker, foregik besigtigelsen i januar eller februar 2011 og i hvert fald inden
udvalgsmødet den 16. februar 2011. han konstaterede, at den nedbrændte ejendom var meget
ødelagt og så ganske forfærdelig ud. det var reelt en brandtomt. det var hans opfattelse, at det
nedbrændte hus under ingen omstændigheder ville kunne genopføres for forsikringssummen
på 688.000 kr. det eneste rigtige var at genopføre et nyt hus, som passende kunne lægges med
lidt større afstand til den offentlige sti. der var således god plads over mod naboen til den
anden side. hvis forsikringssagen først har været afklaret i foråret 2010, har det næppe været
realistisk at færdiggøre et byggeri til februar 2011.
på udvalgsmødet den 16. februar 2011 blev det besluttet at meddele tilladelse til opførelse af
et nyt helårshus. der var tale om et lidt anderledes helårshus end det oprindelige, men det blev
ikke anset som et problem, da opførelsen skulle ske på en brandtomt, hvor der tidligere havde
ligget en helårsbolig. han var ikke i tvivl om, at huset havde status som helårsbolig og
erindrer heller ikke, at andre gav udtryk for tvivl herom. det blev under udvalgsmødet slet
ikke drøftet, hvor lang tid, der var gået, siden huset var nedbrændt. der var ingen drøftelser
vedrørende en 3-årsfrist i loven. det var først i april eller maj 2011, at vidnet hørte om mulige
problemer med en 3-årsfrist i loven. sagen blev under hele forløbet i kommunen behandlet
som en almindelig byggesag.
parternes synspunkter
lene dinesen og torben staal dinesen har procederet i det væsentlige i overensstemmelse
med deres påstandsdokument, der lyder således:
"...
til støtte for den nedlagte påstand gøres det gældende:
at              der på den omhandlede ejendom, matr. nr. 1 øy strib færgegård, strib-
                røjleskov, beliggende strandstien 157, 5500 middelfart, i 1926 blev opført en
                bygning til helårsbeboelse. middelfart kommune har ikke optegnelser på
                ejendommen før 1983. det fremgår af kommunens optegnelser, at ejendommen
                siden 1983 har været anvendt til helårsbeboelse, hvorved ligeledes henvises til
                bbr-ejermeddelelse, ejendomsvurdering for 2010 samt opkrævning af skatter
                og afgifter for ejendommen for 2010, hvoraf fremgår, at ejendommen er
                registreret som parcelhus (bilag 3-5),
at              ejendommen har været benyttet til helårsbeboelse,
at              retten til helårsbeboelse ikke er bortfaldet ved den mellemkommende
                bygningsvedtægt af 1964 (bilag 6), hvor ejendommen blev udlagt til
                sommerhusområde samt kommuneplanen for området (bilag 7), idet disse
                                 - 12 -
   planer ikke kan hindre, at den hidtidige lovlige anvendelse af ejendommen til
   helårsbeboelse kan fortsætte uændret.
at den forrige ejer af ejendommen, susanne lehrmann, siden købet i november
   1983 har anvendt ejendommen til helårsbeboelse,
at der straks efter at ejendommen nedbrændte i februar 2008 vedvarende er
   arbejdet på at få ejendommen genopført som helårsbolig, idet den daværende
   ejer af ejendommen, susanne lehrmann, umiddelbart efter branden, har haft
   kontakt til sit forsikringsselskab angående udbetaling af erstatning for
   brandskaden, hvorved bl.a. henvises til ejendomsundersøgelsen fra det
   rådgivende ingeniør og arkitekter constructa af 1275 2009 (bilag 26),
at forsikringssagen først blev afsluttet i foråret 2010, og at den daværende ejer,
   susanne lehrmann, straks herefter kontaktede en arkitekt angående
   mulighederne for genopførelse,
at den daværende ejer, susanne lehrmann, herefter kunne konstatere, at det ikke
   var muligt at genopføre ejendommen indenfor forsikringssummen og derfor
   valgte at sælge ejendommen til sagsøgerne,
at sagsøgerne købte ejendommen som helårsbolig, hvilket købesummen også
   afspejler,
at sagsøgerne straks efter overtagelsen den 1. juni 2010 antog arkitektbistand samt
   ansøgte kommunen om de nødvendige tilladelser til opførelse af en helårsbolig,
at meddelelsen af byggetilladelse fra kommunens side er trukket i langdrag, bl.a.
   som følge af, at ejendommen er beliggende tæt på et fortidsminde, hvorfor
   kulturarvsstyrelsen skulle høres i sagen, og som følge af indsigelser fra
   naboerne m.m.,
at det principalt gøres gældende, at ejendommen – også efter at den nedbrændte –
   til stadighed har været udnyttet som helårsbeboelse. i den forbindelse gøres
   gældende, at planlovens bestemmelser i § 38 a og § 56, stk. 2, ikke efter deres
   ordlyd og heller ikke ved en formålsfortolkning af bestemmelserne, stiller krav
   om fysisk beboelse af ejendommen.
at de ovenfor anførte bestræbelser på at få opført en helårsbolig må anses for en
   udnyttelse af ejendommen i planlovens forstand,
at det således gøres gældende, at ejendommen på intet tidspunkt har mistet sin
   helårsstatus, og at kommunen ved delbyggetilladelsen af 2. december 2010
   (bilag 12) og byggetilladelsen af 21. februar 2011 (bilag 14) har lagt dette til
   grund ved afgørelserne, og at dette er baggrunden for, at kommunen ikke
   opfatter byggetilladelsen af 21. februar 2011 (bilag 14) til opførelse af en
   helårsbolig som en dispensation i henhold til planlovens § 40, stk. 2.
at natur- og miljøklagenævnet har valgt at behandle sagen alene ud fra et
   spørgsmål om kommunens dispensationsmuligheder i henhold til planlovens §
                                  - 13 -
   40, stk. 2, hvorved nævnet overser det faktum, at ejendommen havde
   helårsstatus,
at det subsidiært gøres gældende, at fristen i planlovens § 56, stk. 2, må anses for
   suspenderet, så længe forsikringssagen ikke var afgjort, eftersom det ikke har
   været muligt for ejerne at renovere den eksisterende ejendom eller opføre en ny
   helårsbolig i den mellemliggende periode. der henvises til de fremlagte fotos
   (bilag 9 og 28), der dokumenterer, at ejendommen var ubeboelig efter branden,
at planlovens § 56, stk. 2, må anses som en forældelsesregel og på tilsvarende vis,
   som øvrige korte forældelsesfrister, hvorved bl.a. henvises til den 3-årige
   forældelsesfrist i forældelsesloven, kunne suspenderes,
at sagsøgerne på tidspunktet for ejendommens erhvervelse ikke var bekendt med
   datoen for branden. dette blev sagsøgerne først gjort bekendt med i forbindelse
   med, at naboerne påklagede kommunens afgørelse af 21. februar 2011 til natur-
   og miljøklagenævnet,
at de tilfældige omstændigheder, som har bevirket, at forsikringssagen og
   sagsbehandlingen vedrørende byggetilladelsen har trukket ud på grund af
   forhold, som den daværende ejer og sagsøgerne er helt uden indflydelse på, ikke
   bør bevirke, at sagsøgernes ret til at udnytte ejendommen til helårsbeboelse er
   bortfaldet i medfør af planlovens § 56, stk. 2,
at ejerne har en berettiget forventning om, at der kan meddeles tilladelse til
   genopførelse af et nedbrændt lovligt opført hus, hvorved også henvises til
   nævnets mangeårige praksis på området,
at det mere subsidiært gøres gældende, at 3-års fristen i planlovens § 56, stk. 2, er
   afbrudt ved kommunens meddelelse af deltilladelse efter byggelovens § 16, stk.
   6 (bilag 12),
at det herunder gøres gældende, at planlovens § 56, stk. 2, i tilfælde med
   nedbrændte bygninger må fortolkes således, at 3-års fristen i § 56, stk. 2,
   afbrydes ved meddelelse af byggetilladelse,
at den særlige dispensationsregel i planlovens § 40, stk. 2, angående personlig
   tilladelse til helårsbeboelse derfor ikke finder anvendelse, når byggetilladelsen
   er meddelt indenfor 3-års fristen. herunder gøres gældende, at det ikke også kan
   kræves, at der er meddelt ibrugtagningstilladelse indenfor 3-års fristen. ved
   afgørelsen af 2. december 2010 (bilag 12) har kommunen også forudsat, at der
   var en eksisterende helårsbolig på ejendommen,
at det mest subsidiært gøres gældende, at bestemmelsen i planlovens § 56, stk. 2,
   må fortolkes således, at retten til helårsbeboelse først bortfalder efter udløbet af
   den måned, hvor 3-års fristen udløber. ved kommunens byggetilladelse af 21.
   februar 2011 (bilag 14) til nedrivning af den eksisterende helårsbeboelse og
   opførelse af en ny helårsbolig, er fristen i planlovens § 56, stk. 2, dermed
   afbrudt,
                                             - 14 -
at            det bestrides, at sagsøgernes interesse er varetaget ved kommunens afgørelse af
              18. oktober 2011 (bilag 22), hvor der er meddelt dispensation til at anvende
              ejendommen til helårsbeboelse,
at            natur- og miljøklagenævnet burde have taget ovennævnte forhold i betragtning,
              og ved at dette ikke er sket, gøres gældende, at natur- og miljøklagenævnets
              afgørelser af henholdsvis 13. juli 2011 (bilag 1) og 6. januar 2012 (bilag 2) ikke
              er lovlige og dermed ugyldige.
..."
natur- og miljøklagenævnet har procederet i det væsentlige i overensstemmelse med sit
påstandsdokument, der lyder således:
"...
til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand gøres det overordnet gældende, at natur- og
miljøklagenævnets afgørelser af 13. juli 2011 og 6. januar 2012 er lovlige og gyldige.
1.            afgørelsen af 13. juli 2011
natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 13. juli 2011 (bilag 1) er truffet i henhold til
planlovens § 58, stk. 1, nr. 4, hvorefter nævnet kan tage stilling til retlige spørgsmål i
forbindelse med middelfart kommunes afgørelse af 21. februar 2011 (bilag 14).
det er et retligt spørgsmål, om middelfart kommune har haft hjemmel i planloven til at
meddele tilladelse til helårsbeboelse af sommerhusejendommen matr. nr. 1øy strib færgegård
beliggende strandstien 157 i middelfart.
prøvelsen af afgørelsen af 13. juli 2011 under retssagen mod natur- og miljøklagenævnet er
afgrænset tilsvarende.
natur- og miljøklagenævnet har ved afgørelsen af 13. juli 2011 med rette ophævet middelfart
kommunes afgørelse af 21. februar 2011 som ugyldig som følge af manglende hjemmel.
der er ikke påvist mangler ved natur- og miljøklagenævnets afgørelse, der kan føre til, at
afgørelsen tilsidesættes som ugyldig.
der er ikke med stævningen fremlagt nye væsentlige oplysninger eller beviser i forhold til
natur- og miljøklagenævnets afgørelsesgrundlag.
særligt om 3-års fristen efter planlovens § 56, stk. 2
det område, hvor den omhandlede ejendom er beliggende, er udlagt til sommerhusområde
ved en bygningsvedtægt fra 1964 (bilag 6), og ejendommen er dermed zonemæssigt
beliggende i et sommerhusområde, jf. planlovens § 34, stk. 3.
det ændrer ikke ved ejendommens zonemæssige status, at ejendommen er registreret som
parcelhus i bbr-ejermeddelelsen med udskrivningsdato 13. juli 1996 (bilag 3), ligesom
                                              - 15 -
oplysningerne i ejendomsvurderingen for 2010 (bilag 4) og opkrævning af skatter og afgifter
for ejendommen for 2010 (bilag 5) ikke ændrer herved.
efter planlovens § 38 a må en ejendom i et sommerhusområde ikke benyttes til anden
anvendelse end boligformål, jf. planlovens §§ 40 og 41.
det fremgår af planlovens § 40, stk. 1, at en bolig i et sommerhusområde, bortset fra
kortvarige ferieophold mv., ikke må anvendes til overnatning i perioden fra 1. oktober til 31.
marts, medmindre boligen blev anvendt til helårsbeboelse, da området blev udlagt til
sommerhusområde, og retten til helårsbeboelse ikke senere er bortfaldet, jf. planlovens § 56,
stk. 2.
efter planlovens 56, stk. 2, bortfalder en hidtidig ret til at udnytte en ejendom på en måde,
som er i strid med planlovens § 38 a, når retten ikke har været udnyttet i 3 på hinanden
følgende år.
bestemmelsen fastsætter en 3-års frist for kontinuitetsbrud i brugen af en ejendom. efter 3 års
faktisk ophør bortfalder ejerens umiddelbare ret til at fortsætte med en anvendelse, der er i
strid med anvendelsesbestemmelsen i planlovens § 38 a, jf. § 40, stk. 1.
det oprindelige hus på ejendommen, der var opført i 1926, nedbrændte den 9. februar 2008,
hvorefter ejendommen ikke rent faktisk har været anvendt til helårsbeboelse. retten til
helårsbeboelse af ejendommen er derfor bortfaldet 3 år efter denne dato, dvs. den 9. februar
2011, jf. planlovens § 56, stk. 2. dette gælder, uanset om det må lægges til grund, at der forud
for den 9. februar 2008 har været en ret til helårsbeboelse.
det bestrides, at 3-års fristen i medfør af planlovens § 56, stk. 2, skal regnes fra
forsikringssagens afslutning i foråret 2010. der er heller ikke holdepunkter for at fortolke
bestemmelsen i planlovens § 56, stk. 2, udvidende, således at retten til helårsbeboelse først
bortfalder efter udløbet af den måned, hvori 3-års fristens udløber.
det fremgår af praksis og litteraturen, at udnyttelse af retten efter planlovens § 56, stk. 2,
betinges af i det mindste en vis fysisk udnyttelse, og at for eksempel ansøgning om
byggetilladelse ikke udgør en udnyttelse i planlovens forstand. fra retspraksis henvises til
f.eks. østre landsrets dom trykt i mad 1999, side 465.
sagsøgers korrespondance med forsikringsselskabet og kommunen udgør ikke en udnyttelse
af retten efter planlovens § 56, stk. 2. det bestrides således, at 3-års fristen efter planlovens §
56, stk. 2, suspenderes under en verserende forsikringssag. det bestrides endvidere, at
kommunens behandling af byggesagen kan føre til en suspension af 3-års fristen i
nærværende sag. det gælder også, selvom kommunen den 2. december 2010 traf delafgørelse
om niveauplan (bilag 12), idet denne delafgørelse ikke medfører en afbrydelse af 3-års fristen.
uanset om det lægges til grund, at 3-års fristen efter planlovens § 56, stk. 2, afbrydes ved
meddelelse af byggetilladelse, er fristen ikke afbrudt i denne sag, hvor der først blev meddelt
byggetilladelse den 11. oktober 2011 (bilag 21), dvs. efter udløbet af 3-års fristen.
spørgsmålet om, hvorvidt 3-års fristen afbrydes ved meddelelse af byggetilladelse, er derfor
ikke relevant for afgørelsen af denne sag.
                                             - 16 -
det bestrides, at der ved vurderingen efter planlovens § 56, stk. 2, af, om retten til
helårsbeboelse er bortfaldet, skal tages hensyn til årsagerne til, at retten til helårsbeboelse ikke
har været udnyttet.
sagsøgernes forventninger kan ikke føre til en tilsidesættelse af 3-års fristen. det bemærkes i
denne forbindelse, at sagsøgernes aftale med ejendommens tidligere ejer om køb af
ejendommen (bilag 11) er natur- og miljøklagenævnet uvedkommende. det bemærkes
endvidere, at hensynet til sagsøgernes forventninger er varetaget ved middelfart kommunes
afgørelse af 18. oktober 2011 (bilag 22) om personlig dispensation til helårsbeboelse efter
planlovens § 40, stk. 2, der er opretholdt ved natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 3.
januar 2012 (bilag 23).
på denne baggrund har natur- og miljøklagenævnet med rette fundet, at retten til
helårsbeboelse - i det omfang det må lægges til grund, at der har været en sådan ret - er
bortfaldet den 9. februar 2011, jf. planlovens § 56, stk. 2, og at sagsøgerne dermed ikke har
nogen umiddelbar ret til helårsbeboelse.
særligt om personlig dispensation efter planlovens § 40, stk. 2
efter planlovens § 40, stk. 2, kan kommunen i særlige tilfælde dispensere fra forbuddet mod
helårsbeboelse i planlovens § 40, stk. 1.
middelfart kommune har udtrykkeligt tilkendegivet, at kommunens afgørelse af 21. februar
2011 (bilag 14) ikke skal forstås som en personlig dispensation til helårsbeboelse efter
planlovens § 40, stk. 2, jf. bilag 16-17.
i overensstemmelse hermed er der ikke med henvisning til planlovens § 40, stk. 2, den
fornødne hjemmel til middelfart kommunes afgørelse af 21. februar 2011 om tilladelse til
helårsbeboelse, som herefter er ugyldig som følge af manglende hjemmel.
2.            afgørelsen af 6. januar 2012
natur- og miljøklagenævnet har ved afgørelsen af 6. januar 2012 (bilag 2) med rette vurderet,
at der ikke var grundlag for en genoptagelse og ny realitetsbehandling af sagsøgernes
klagesag.
genoptagelse af en klagesag, hvori natur- og miljøklagenævnet har truffet afgørelse,
forudsætter, at afgørelsen lider af væsentlige mangler, eller at der i forbindelse med
anmodningen om genoptagelse fremkommer relevante faktiske oplysninger, som nævnet ikke
var bekendt med ved sagens afgørelse, og som kunne have haft væsentlig betydning for
sagens udfald, hvis de havde foreligget ved sagens afgørelse.
natur- og miljøklagenævnet har med rette fundet, at sagsøgerne ikke ved
genoptagelsesanmodningen af 9. november 2011 (bilag 20) fremkom med væsentlige nye
oplysninger, som ikke indgik i natur- og miljøklagenævnets tidligere behandling af sagen, og
som kunne have haft betydning for sagens udfald, hvis de havde foreligget ved afgørelsen af
13. juli 2011 (bilag 1).
natur- og miljøklagenævnet har således med rette vurderet, at middelfart kommunes
delafgørelse af 2. december 2010 (bilag 12) om niveauplan er uden betydning for den retlige
vurdering, der har ligget til grund for natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 13. juli 2011.
                                                - 17 -
natur- og miljøklagenævnets afgørelse af 13. juli 2011 er heller ikke i øvrigt truffet på et
mangelfuldt eller fejlagtigt grundlag, og der er ikke i stævningen fremkommet nye
oplysninger eller ny dokumentation i forhold til grundlaget for natur- og miljøklagenævnets
afgørelse, der kan føre til et andet resultat.
..."
rettens begrundelse og afgørelse
ejendommen, hvorpå der i 1926 blev opført et hus, er i henhold til en bygningsvedtægt fra
1964 beliggende i et sommerhusområde. det kan dog som ubestridt lægges til grund, at
ejendommen lovligt blev benyttet til helårsbeboelse, da huset brændte den 9. februar 2008.
efter planlovens § 56, stk. 2, bortfalder en ret til at benytte en ejendom på måde, som er i
strid med bl.a. planlovens § 38 a, jf. § 40, når retten ikke har været udnyttet i tre på hinanden
følgende år. bestemmelsen må efter praksis forstås således, at der kræves en vis fysisk
udnyttelse af ejendommen.
det lægges efter bevisførelsen til grund, at huset på grund af omfattende brandskader ikke har
været benyttet til beboelse efter branden den 9. februar 2008. det forhold, at den daværende
ejer af ejendommen i årene 2008 - 2010 forhandlede med sit forsikringsselskab om størrelsen
af erstatningen for brandskaderne, kan ikke sidestilles med en fysisk udnyttelse af
ejendommen og kan derfor ikke medføre, at 3-års fristen suspenderes, indtil forsikringssagen
blev afsluttet i foråret 2010. lene dinesens og torben staal dinesens indgivelse til
kommunen af ansøgning om byggetilladelse efter erhvervelsen af ejendommen medio 2010
kan heller ikke anses for en fysisk udnyttelse af ejendommen. kommunens afgørelse af 2.
december 2010 om indlæggelse af niveauplan kan - uanset at der ifølge kommunen er tale om
en deltilladelse efter byggelovens § 16, stk. 6 - heller ikke sidestilles med en fysisk udnyttelse
af ejendommen og kan derfor heller ikke medføre, at 3-års fristen afbrydes.
kommunen meddelte ved afgørelse af 11. oktober 2011 byggetilladelse på nærmere anførte
betingelser, og lene dinesen har forklaret, at opførelsen af et nyt hus på ejendommen gik i
gang i april 2012 og forventes tilendebragt i uge 3 i 2013.
da ejendommen efter branden den 9. februar 2008 således ikke har været fysisk udnyttet i
mere end tre år, er den hidtidige ret til helårsboelse bortfaldet, jf. planlovens § 56, stk. 2.
hverken lene dinesens og torben staal dinesens forventninger eller deres mest subsidiære
anbringende om beregning af 3-års fristen i relation til kommunens tilladelse af 21. februar
2011 til at opføre en helårsbolig kan føre til et andet resultat. det bemærkes herved, at
kommunens fejlagtige oplysning om, at ejendommen lovligt kunne udnyttes til
helårsbeboelse, har medført, at kommunen med hjemmel i planlovens § 40, stk. 2, har
meddelt lene dinesen og torben staal dinesen en personlig tilladelse til helårsbeboelse på
ejendommen.
da der herefter ikke er påvist fejl eller mangler ved natur- og miljøklagenævnets afgørelser
af henholdsvis 13. juli 2011 og 6. januar 2012, der kan medføre, at nogen af afgørelserne er
ugyldige, tages nævnets frifindelsespåstand til følge.
                                               - 18 -
da der ikke foreligger trykt retspraksis vedrørende forståelsen af planlovens § 56, stk. 2, i
relation til nedbrændte boliger, og da kommunen under hele forløbet, herunder også efter
natur- og miljøklagenævnets afgørelser, har bidraget til lene dinesens og torben staal
dinesens opfattelse af, at de har ret til at opføre et nyt hus til helårsbeboelse på ejendommen,
findes hver part at burde bære egne omkostninger.
thi kendes for ret:
natur- og miljøklagenævnet frifindes.
hver part skal bære egne omkostninger.
