                             højesterets dom
                          afsagt tirsdag den 23. januar 2018
sag 93/2017
(1. afdeling)
tryg forsikring a/s
(advokat anja hejde)
mod
vordingborg kommune
(advokat marianne fruensgaard)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 29. februar 2016 og af østre
landsrets 8. afdeling den 27. januar 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, poul dahl
jensen, hanne schmidt og kristian korfits nielsen.
påstande
appellanten, tryg forsikring a/s, har påstået frifindelse.
indstævnte, vordingborg kommune, har påstået stadfæstelse.
anbringender
tryg har overordnet anført, at kommunens regreskrav er forældet. forsikringsaftalelovens §
29, stk. 5, om foreløbig afbrydelse af forældelsesfristen finder ikke anvendelse i denne sag.
der er heller ikke andre forhold, som fører til, at kravet ikke er forældet. kommunen er ikke i
medfør af forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, indtrådt i skadevolders krav mod tryg, og har
dermed ikke gennem anmeldelse af regreskravet afbrudt forældelsen. forældelsen er endvide-
                                                  - 2 -
re ikke afbrudt efter forældelseslovens § 15 eller § 21, stk. 5, og tryg har ikke frafaldet at
gøre forældelsesindsigelsen gældende.
vedrørende forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, har tryg nærmere anført bl.a., at bestemmel-
sen alene finder anvendelse i det indbyrdes forhold mellem forsikringsselskabet og forsik-
ringstageren samt på krav, som den skadelidte ekstraordinært kan rejse direkte over for forsik-
ringsselskabet i medfør af f.eks. færdselslovens § 108. denne forståelse stemmer bedst
overens med bestemmelsens forarbejder og bestemmelsens udvikling i historisk perspektiv
samt med en naturlig ordlydsfortolkning. forsikringsaftaleloven regulerer som udgangspunkt
alene forholdet mellem forsikringsselskabet og forsikringstager. det har derfor formodningen
mod sig, at også andre krav er omfattet, medmindre det specifikt er anført. hertil kommer, at
forarbejderne omtaler krav ”over for” eller ”mod” forsikringsselskabet. sygedagpengelovens
§ 78, stk. 1, giver ret til regres for en social ydelse, men regresretten består over for den an-
svarlige skadevolder og ikke over for forsikringsselskabet. at sygedagpengelovens § 78, stk.
2, pålægger et forsikringsselskab en orienteringspligt over for en kommune, ændrer ikke ved
det underliggende retsforhold, som alene består mellem kommunen og skadevolderen, der
fortsat er regreskravets rette adressat. regreskravet er således ikke opstået ”i kraft af lovgiv-
ningen” i forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5’s forstand.
betingelserne i forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, er heller ikke opfyldt, idet selskabet ikke
havde anerkendt erstatningspligten i forhold til kommunen, ligesom der ikke var nogen aner-
kendelse af erstatningens størrelse.
selskabet har hverken ved brev af 21. juni 2013 eller på anden vis erkendt forpligtelsen til at
betale kommunens regreskrav, og forældelsen er derfor ikke afbrudt efter forældelseslovens §
15.
forældelsesfristen er heller ikke udskudt efter forældelseslovens § 21, stk. 5. for at denne
bestemmelse finder anvendelse, skal der foreligge egentlige forhandlinger, således at kreditor
har føje til at antage, at det ikke er nødvendigt at iværksætte retslige skridt for at undgå foræl-
delse. den eneste kontakt mellem parterne, inden kravet blev forældet i januar 2014, var
kommunens brev af 7. maj 2013 og selskabets kvitteringsbrev af 21. juni 2013. dette udgør
ikke forhandlinger i bestemmelsens forstand, idet forsikringsselskabet alene anerkendte mod-
                                              - 3 -
tagelsen af kommunens brev og oplyste, at selskabet ikke på det foreliggende grundlag kunne
tage stilling til kravet.
selskabet har hverken i forbindelse med den skriftlige eller mundtlige dialog, der fandt sted i
foråret 2014, ageret på en sådan måde, at selskabet kan anses for stiltiende at have givet af-
kald på forældelsesindsigelsen.
vordingborg kommune har vedrørende spørgsmålet, om forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5,
finder anvendelse, anført bl.a., at ordlyden af § 29, stk. 1 og 5, fører til, at bestemmelsen også
omfatter krav, som skadevolderen har anmeldt til sit ansvarsforsikringsselskab inden foræl-
delsesfristens udløb, og som forsikringsselskabet derfor er skadebehandler på. indsættelsen af
bestemmelsen var motiveret af, at det ikke var hensigtsmæssigt, at der kunne indtræde foræl-
delse, mens sagen blev behandlet af forsikringsselskabet. det praktiske udgangspunkt er, at
alle ansvarssager, der involverer personskade, og hvor der er en underliggende forsikringsaf-
tale, behandles af ansvarsforsikringsselskabet. der er den samme beskyttelsesinteresse for
skadelidtes krav, uanset om det udspringer af færdselslovens § 108 eller ej. kommunens re-
greskrav er allerede derfor omfattet af forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5. i hvert fald indebæ-
rer regresretten efter sygedagpengelovens § 78, at kommunens krav må anses for at være op-
stået ”i kraft af lovgivningen”. med den lovhjemlede regres er der etableret en direkte forbin-
delse mellem regreskravet og sagsbehandlingen i ansvarsforsikringsselskabet, herunder med
orienteringspligten for forsikringsselskabet, og der er så meget desto mere anledning til at
betragte kravet som omfattet af forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5.
med hensyn til spørgsmålet, om kravet af andre grunde ikke er forældet, har vordingborg
kommune anført bl.a., at kommunen i medfør af forsikringsaftalelovens § 95 har kunnet rette
sit regreskrav direkte over for tryg. skadevolder og forsikringsselskabet har anerkendt at væ-
re erstatningsansvarlig over for skadelidte og dermed også i forhold til kommunens afledede
regreskrav. da skadevolder og forsikringsselskabet desuden var bekendt med regreskravets
størrelse, foreligger der en sådan anerkendelse af erstatningspligt og erstatningens størrelse, at
betingelserne i forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1, var opfyldt, da kommunen anmeldte
regreskravet den 7. maj 2013.
                                                - 4 -
trygs brev af 21. juni 2013 gav kommunen føje til at antage, at forsikringsselskabet havde
erkendt sin forpligtelse til at betale regreskravet, og at forældelsen dermed var afbrudt efter
forældelseslovens § 15, stk. 1.
der er i medfør af forældelseslovens § 21, stk. 5, sket midlertidig afbrydelse af forældelsen.
det lå implicit i situationen, at kommunen og forsikringsselskabet var enige om at afvente den
verserende retssag mellem skadelidte og skadevolder. ingen af parterne havde anledning til
eller interesse i, at der på daværende tidspunkt blev udtaget stævning. kommunen havde på
baggrund af forsikringsselskabets brev af 21. juni 2013 føje til at antage, at forsikringsselska-
bet var rette modtager af kravet og ville tage stilling til det, når den verserende retssag var
afsluttet. derfor antog kommunen med føje, at det ikke var nødvendigt at foretage retslige
skridt for at afbryde forældelsen. dette understøttes af, at forsikringsselskabet i marts 2014
kontaktede kommunen og bad om en endelig opgørelse af kommunens krav.
tryg må endelig anses for at have givet afkald på en eventuel forældelsesindsigelse. det må
lægges til grund, at det var forsikringsselskabet, som i foråret 2014 telefonisk kontaktede
kommunen med opfordring til at opgøre sit endelige krav. forsikringsselskabet burde under
alle omstændigheder senest have påberåbt sig forældelse, da selskabet modtog kommunens
krav den 4. marts 2014.
supplerende sagsfremstilling
i vordingborg kommunes brev af 7. maj 2013 er anført:
       ”anmodning om betaling af krav om regres. skadenummer 605-5.000.871.902
       i forbindelse med at a den 3.10.2010 kom til skade, da han faldt ned af trappe som
       følge af gelænderet gik løs, har kommunen siden da udbetalt refusion samt
       sygedagpenge med i alt kr. 503.642,00.
       der ønskes derfor betaling af regreskravet, da de ifølge det oplyste er forsikringssel-
       skab for skadevolder greenline house aps.
       der vedlægges dp 210a samt udskrifter fra udbetalingssystemet.”
i trygs svar af 21. juni 2013 hedder det:
       ”sygedagpengeregres
                                               - 5 -
      jeg har modtaget jeres krav om regres for sygedagpenge af 7. maj 2013.
      jeg kan oplyse, at sagen verserer ved retten, hvorfor vi ikke på nuværende tidspunkt kan
      tage stilling til jeres krav.
      til orientering, kan det oplyses, at vi ikke har udbetalt erstatning for tabt arbejdsfortje-
      neste til skadelidte.”
ved brev af 4. marts 2014 rettede kommunen på ny henvendelse til tryg vedrørende regres
for udbetalte sygedagpenge. i brevet er anført:
      ”fremsendelse af endeligt krav. skadenummer 605-5.000.871.902
      under henvisning til telefonsamtale fremsendes hermed nyt og endeligt krav på regres
      for udbetalte sygedagpenge i perioden 11.10.2010 – 14.7.2013 på kr. 521.079,00.
      ved tidligere fremsendt brev var sygedagpengene ikke ophørt. det er de nu.
      der henvises til vedlagte blanket dp 210a samt udskrifter fra udbetalingssystemet.
      såfremt de har indbetalt for nylig er restkravet alene kr. 17.427,00.”
i trygs brev af 25. marts 2014 til kommunen hedder det:
      ”sygedagpengekrav
      jeg har modtaget jeres krav af 4. marts 2014.
      idet arbejdsgiverperioden ikke er fratrukket, imødeses et reduceret krav.”
kommunen svarede i brev af 27. marts 2014 følgende:
      ”svar på brev af 25.3.2014. skadenummer 605-5000.871.902.
      i det 1. fraværsdag er den 20.9.2010 og 1. beregningsdag er den 11.10.2010 er arbejds-
      giverperioden fratrukket. i 2010 var arbejdsgiverperioden 3 uger.”
dette brev besvarede tryg den 16. april 2014. brevet er sålydende:
      ”regres for sygedagpenge
      jeg har modtaget dit brev af 27. marts 2014.
                                               - 6 -
      vi står uforstående overfor, at første sygedag skulle være 20. september 2010, idet
      uheldet først sker den 3. oktober 2010.
      jeg imødeser således dine bemærkninger hertil sammen med skadelidtes anmeldelse af
      sygdom.”
ved brev af 23. maj 2014 anførte kommunen følgende:
      ”skadenummer 605-5000.871.902
      ifølge vedlagte udskrifter fra udbetalingssystemet, er der i alt betalt i sygedagpenge kr.
      515.815,00 samt kr. 5.264,00 i refusion til arbejdsgiver. i alt kr. 521.079,00
      sygeperioden som følge af ulykken er f fra 3.10.2010 til 14.7.2013. da der er en
      arbejdsgiverperiode på 3 uger beregnes sygedagpengeudbetalingen fra den 25.10.2010.
      det vil sige, fra ovennævnte beløb skal fratrækkes refusion til arbejdsgiver på kr.
      5.264,00 samt perioden 20.10.2010-24.10.2010 (1.974 + 254) samt atp på kr. 28,00. kr.
      5.264,00 + kr. 2.256,00, i alt kr. 7.520,00
      det medfører, at regreskravet er 521.079 – 7.520 = kr. 513.559,00, som imødeses indbe-
      talt snarest.
      fra skadelidtes advokat har jeg fået oplyst, at der ved retten i glostrup den 22.4.2014
      blev fremlagt brev af 13.3.2014 hvoraf fremgik, at sagen er blevet forligt således at
      tryg betaler kr. 1.186.398,30 til skadelidte som følge af skaden den 3.10.2010.
      der er derfor nu omsonst at fortsætte korrespondancen om det ene eller det andet. i øv-
      rigt er de i besiddelse af anmeldelsen, da de to gange har fået aktindsigt i sagen, hvor-
      for dels der ikke er grundlag for at fremsende den igen, eller i øvrigt kommentere sagen.
      såfremt de ikke er enig i det fremsatte regreskrav anmodes om en kopi af erstatnings-
      opgørelsen.
      der vedlægges endnu en dp 210a samt endnu en udskrift af udbetalingssystemet”
tryg afviste ved brev af 7. juli 2014 kommunens krav med henvisning til, at kravet var foræl-
det og derfor ikke kunne imødekommes.
retsgrundlag
forsikringsaftalelovens § 29
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 1, 4 og 5, er sålydende:
                                                 - 7 -
      ”§ 29. krav i anledning af forsikringsaftalen forældes efter reglerne i forældelsesloven,
      jf. dog stk. 2-6.
      …
      stk. 4. hvis en skadelidt inden udløbet af forældelsesfristen for et krav mod en sikret
      indtræder i den sikredes ret imod selskabet i medfør af § 95, forældes skadelidtes krav
      mod selskabet tidligst 1 år efter indtrædelsen.
      stk. 5. er en skade inden forældelsesfristens udløb anmeldt til selskabet, indtræder for-
      ældelse af krav, som skaden giver anledning til, tidligst 1 år efter selskabets meddelelse
      om, at det helt eller delvis afviser kravet. hvis selskabet anerkender, at der foreligger en
      dækningsberettiget skade, men anmoder om yderligere oplysninger med henblik på op-
      gørelse af kravets størrelse, indtræder forældelse 3 år efter selskabets meddelelse her-
      om.”
bestemmelserne fik deres nuværende affattelse ved lov nr. 523 af 6. juni 2007. i de alminde-
lige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 2006-07, tillæg a, lov-
forslag nr. l 166, s. 5668 og 5670-5671):
      ”3.2.2. lovforslagets udformning
      justitsministeriet er enig med fal-udvalget i, at der alene bør gælde særlige forældel-
      sesregler på forsikringsområdet, hvis der er et særligt behov herfor. herved sikres bl.a.,
      at i tilfælde, hvor en person kan rette et krav mod såvel et forsikringsselskab som mod
      en anden person, forældes kravene som udgangspunkt efter de samme regler. justitsmi-
      nisteriet er dog også enig med udvalget i, at dette udgangspunkt bør fraviges i visse til-
      fælde, jf. nedenfor.
      …
      for så vidt angår spørgsmålet om afbrydelse af forældelsesfristen, har fal-udvalget fo-
      reslået, at forældelsesfristen for krav mod et forsikringsselskab skal afbrydes allerede,
      når kravet gøres gældende over for forsikringsselskabet. efter udvalgets forslag skal der
      være tale om et konkretiseret krav, således at det ikke vil være tilstrækkeligt at anmelde
      forsikringsbegivenheden til selskabet.
      justitsministeriet er enig i, at forsikringsområdets karakter tilsiger en særlig nem adgang
      til afbrydelse af forældelsen ved krav mod forsikringsselskaber i anledning af skader.
      det er således ikke hensigtsmæssigt, at forsikringstagere og sikrede skal være opmærk-
      somme på, at der kan indtræde forældelse, mens en sag er under behandling ved et for-
      sikringsselskab. det er imidlertid justitsministeriets opfattelse, at det fristafbrydende
      tidspunkt bør fastlægges til tidspunktet for anmeldelsen af skaden, der ligger til grund
      for kravet. dette tidspunkt vil efter justitsministeriets opfattelse give anledning til færre
      tvivlsspørgsmål end tidspunktet for fremsættelsen af et konkret krav. forsikringstageren
      eller den sikrede vil i mange tilfælde først være i stand til at fremsætte et konkret krav
      mod forsikringsselskabet, når der er foretaget nærmere undersøgelser, som i praksis ofte
      gennemføres af forsikringsselskabet.
      justitsministeriet foreslår på den baggrund, at der indsættes en bestemmelse i forsik-
      ringsaftaleloven, hvorved det fastlægges, at hvis en skade inden forældelsesfristens ud-
      løb er anmeldt til selskabet, forældes krav som følge af skaden tidligst et år efter selska-
      bets meddelelse om, at det helt eller delvist afviser kravet. det indebærer, at afbrydelsen
                                               - 8 -
     ikke medfører, at der løber en helt ny forældelsesfrist, men blot at fordringshaveren sik-
     res en frist på mindst et år til at iværksætte en endelig afbrydelse, hvis forsikringssel-
     skabet ikke imødekommer kravet.
     …
     den gældende forsikringsaftalelovs § 29, stk. 2, bestemmer, at ved ansvarsforsikring,
     hvor selskabet hæfter umiddelbart over for skadelidte, forældes skadelidtes krav mod
     selskabet efter de samme regler, som gælder for skadelidtes krav mod skadevolderen.
     bestemmelsen blev indført, fordi det i praksis havde givet anledning til tvivl, om forsik-
     ringsaftalelovens forældelsesregler eller de almindelige forældelsesregler fandt anven-
     delse på skadelidtes krav mod selskabet, hvilket kan være af afgørende betydning, fordi
     der er betydelig forskel på de to regelsæt, jf. pkt. 3.2.1. med de foreslåede ændringer af
     forsikringsaftaleloven vil den eneste forskel mellem de to regelsæt, der har betydning
     for skadelidtes krav mod ansvarsforsikringsselskaber, imidlertid være reglen om forelø-
     big afbrydelse ved anmeldelse til selskabet, jf. lovforslagets § 2, nr. 2 (forslag til forsik-
     ringsaftalelovens § 29, stk. 5), der er omtalt ovenfor. det forekommer rimeligt, at også
     skadelidte får denne mulighed for at afbryde forældelsen foreløbigt over for ansvarsfor-
     sikringsselskabet, og på den baggrund foreslås det, at reglen i forsikringsaftalelovens §
     29, stk. 2, ophæves.
     forsikringsaftalelovens § 29, stk. 2, omfatter ikke den situation, at der ved ansvarsfor-
     sikringer sker indtrædelse i den sikredes ret imod selskabet efter forsikringsaftalelovens
     § 95. det er uafklaret i retspraksis, om forældelsesfristen i disse tilfælde skal regnes fra
     indtrædelsen, eller om skadelidtes krav mod selskabet forældes på samme måde som
     skadevolders krav mod selskabet. hvis det antages, at skadelidtes krav mod selskabet
     forældes på samme måde som skadevolders krav mod selskabet, kan et krav mod sel-
     skabet allerede være forældet på det tidspunkt, hvor skadelidte får mulighed for at rejse
     det over for selskabet, jf. ovenfor under pkt. 3.2.1.
     det foreslås derfor, at skadelidtes krav mod selskabet i disse tilfælde, hvor selskabet ik-
     ke hæfter direkte over for den skadelidte, forældes tidligst et år efter indtrædelsen i ska-
     devolders krav mod selskabet. herved får den skadelidte rimelig mulighed for at rejse
     sit krav over for selskabet. det vil naturligvis være en betingelse, at indtrædelsen er sket
     inden udløbet af forældelsesfristen for skadelidtes krav mod den sikrede.
     …”
af bemærkningerne til § 29 i samme lovforslag fremgår bl.a. (a.st., s. 5694-5696):
     ”til § 2 (forsikringsaftaleloven)
     …
     til nr. 2 (§ 29)
     det foreslås, at krav i anledning af forsikringsaftalen som udgangspunkt forældes efter
     reglerne i forældelsesloven, jf. stk. 1. ”krav i anledning af forsikringsaftalen” omfatter
     alle krav, der vedrører og/eller udspringer af aftalen. reglen har således et videre an-
     vendelsesområde end den gældende § 29, stk. 1, der alene omfatter krav, der er ”grun-
     dede i forsikringsaftalen”. den foreslåede regel omfatter også krav, der opstår i kraft af
     lovgivningen og støttes på indholdet af forsikringsaftalen. som eksempel på krav, der
                                                - 9 -
      opstår i kraft af lovgivningen, kan nævnes skadelidtes krav mod ansvarsforsikringssel-
      skabet efter færdselslovens § 108, stk. 1.
      der foreslås i stk. 2-6 en række undtagelser til stk. 1, hvorved forældelseslovens almin-
      delige regler fraviges.
      …
      med stk. 4 foreslås en særregel vedrørende ansvarsforsikringer, når der sker indtrædelse
      i den sikredes ret imod selskabet efter forsikringsaftalelovens § 95. den skadelidtes krav
      mod selskabet forældes i sådanne tilfælde tidligst et år efter indtrædelsen, når indtrædel-
      sen er sket inden udløbet af forældelsesfristen for kravet med den sikrede.
      særreglen om ansvarsforsikringer i § 29, stk. 2, i den gældende forsikringsaftalelov fo-
      reslås ikke videreført. forsikringsaftalelovens § 29, stk. 2, bestemmer, at ved ansvars-
      forsikring, hvor selskabet hæfter umiddelbart over for skadelidte, forældes skadelidtes
      krav mod selskabet efter de samme regler, som gælder for skadelidtes krav mod skade-
      volderen. forældelse af de pågældende krav vil i stedet ske efter de almindelige foræl-
      delsesregler i forslaget til forældelseslov, jf. forslaget til § 29, stk. 1. der foreslås dog
      den fravigelse, at anmeldelse til ansvarsforsikringsselskabet medfører en foreløbig af-
      brydelse af forældelsen, jf. forslaget til stk. 5, som omtales umiddelbart nedenfor.
      det foreslås, at forældelsesfristen for så vidt angår krav mod et forsikringsselskab af-
      brydes foreløbigt allerede på det tidspunkt, hvor skaden, der ligger til grund for kravet,
      anmeldes til selskabet, jf. stk. 5, 1. pkt. det afgørende tidspunkt er tidspunktet, hvor
      anmeldelsen er kommet frem til selskabet. der er tale om en udvidelse af adgangen til at
      afbryde forældelsen foreløbigt i forhold til den foreslåede nye forældelseslovs generelle
      regler om foreløbig afbrydelse. virkningen af afbrydelsen vil være, at forældelse tidligst
      indtræder ét år efter selskabets meddelelse om, at kravet helt eller delvist afvises. i det
      omfang kravet kun afvises delvist, gælder stk. 5, 1. pkt., for den afviste del.
      forældelsen vil ikke kunne afbrydes ved at genanmelde den samme skade, efter at sel-
      skabet har afvist kravet.
      i øvrigt vil forældelseslovens øvrige regler om afbrydelse gælde ved siden af stk. 5. det
      indebærer bl.a., at forældelsen afbrydes, når selskabet erkender et krav af en bestemt
      størrelse, jf. den foreslåede forældelseslovs § 15.
      desuden foreslås i stk. 5, 2. pkt., en særregel, der angår den situation, hvor en dæk-
      ningsberettiget skade anmeldes, men hvor den sikrede ikke har givet selskabet tilstræk-
      kelige oplysninger til, at selskabet kan foretage en erstatningsopgørelse. det foreslås, at
      forældelse i den situation indtræder 3 år efter selskabets meddelelse om, at det anerken-
      der, at kravet er berettiget, men anmoder om yderligere oplysninger med henblik på op-
      gørelse af kravets størrelse. det forudsættes, at anmodningen er rettet til den person, der
      er berettiget til forsikringsydelsen.”
forsikringsaftalelovens § 29 indeholdt indtil lovændringen i 2007 følgende bestemmelser:
                                              - 10 -
     ”§ 29. krav, der er grundede i forsikringsaftalen, forældes 2 år efter udgangen af det ka-
     lenderår, i hvilket fordringshaveren fik kundskab om kravet og om, at det er forfaldet,
     og i alt fald 5 år efter kravets forfaldstid. i øvrigt finder reglerne i lov nr. 274 af 22. de-
     cember 1908 §§ 1-3 anvendelse.
     stk. 2. ved ansvarsforsikring, hvor selskabet hæfter umiddelbart over for skadelidte,
     forældes skadelidtes krav mod selskabet efter de samme regler, som gælder for skade-
     lidtes krav mod skadevolderen.”
om retstilstanden efter den hidtidige § 29 i forsikringsaftaleloven er i betænkning nr. 1423 fra
2002 om forsikringsaftaleloven, s. 144, 159 og 161, anført bl.a. følgende:
     ”10.1.1 anvendelsesområde
     § 29 omfatter krav, der er ”grundede i forsikringsaftalen”, dvs. støttes på forsikringsaf-
     talen. det kan f.eks. være forsikringsselskabets krav på præmie og den sikredes krav på
     forsikringsydelsen.
     krav, der ikke støttes på forsikringsaftalen, forældes derimod efter dansk rets alminde-
     lige forældelsesregler i 1908-loven og dl 5-14-4, selv om der måtte være tale om krav,
     der angår eller udspringer af et forsikringsforhold. tilbagesøgningskrav vedrørende for
     meget betalt præmie eller for meget udbetalt erstatning anses f.eks. ikke for ”grundede i
     forsikringsaftalen” og er dermed ikke omfattet af forsikringsaftalelovens § 29.
     …
     10.3. udvalgets overvejelser
     …
     efter udvalgets opfattelse bør en nærmere vurdering af reglerne i forsikringsaftalelovens
     §§ 29-30 om forældelse af forsikringskrav tage udgangspunkt i dansk rets almindelige
     forældelsesregler, således at der fremover alene bør gælde særlige forældelsesregler på
     forsikringsområdet, hvis der kan påvises et særligt behov herfor.
     …
     spørgsmålet om forældelse af skadelidtes krav mod skadevolderens ansvarsforsikrings-
     selskab er i praksis navnlig opstået i relation til lovpligtige ansvarsforsikringer, hvor
     selskabet hæfter umiddelbart over for skadelidte, f.eks. efter færdselslovens § 108, stk. 1
     … i disse tilfælde har skadelidte uden videre et direkte krav mod ansvarsforsikringssel-
     skabet. i det omfang § 29 omfatter disse krav, vil skadelidtes krav mod selskabet imid-
     lertid kunne være forældet (efter § 29), mens kravet mod skadevolderen fortsat består,
     idet dette krav normalt forældes efter 1908-loven og dl 5-14-4.
     med henblik på at undgå, at en sådan situation kan opstå, foreslår udvalget, at § 29 ikke
     skal omfatte de tilfælde, hvor ansvarsforsikringsselskabet hæfter umiddelbart over for
     skadelidte. i disse tilfælde vil skadelidtes krav mod selskabet således forældes efter de
     samme regler, som gælder for skadelidtes krav mod skadevolderen, dvs. normalt 1908-
     loven og dl 5-14-4. denne ændring kan efter udvalgets opfattelse gennemføres uaf-
     hængigt af forældelsesudvalgets arbejde.
                                                 - 11 -
       udvalget har ikke herudover fundet grundlag for at foreslå særlige regler om forældelse
       af krav i henhold til ansvarsforsikringer.”
forældelseslovens § 21, stk. 5
forældelseslovens § 21, stk. 5, er sålydende:
       ”§ 21…
       …
       stk. 5. er der inden forældelsesfristens udløb indledt forhandlinger om fordringen mel-
       lem skyldneren og fordringshaveren, eventuelt under medvirken af en uafhængig tred-
       jemand, indtræder forældelse tidligst 1 år efter det tidspunkt, hvor forhandlingerne må
       anses for at være afsluttet.”
forældelseslovens § 21, stk. 5, blev indført ved lov nr. 522 af 6. juni 2007. i bemærkningerne
til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 2006-07, tillæg a, lovforslag nr. l 165,
side 5639):
       ”til stk. 5
       det foreslås i stk. 5, at hvis der er indledt forhandlinger om fordringen mellem parterne,
       skal forældelse tidligst indtræde 1 år efter forhandlingernes afslutning.
       bestemmelsen omfatter iværksættelse af såkaldt alternativ konfliktløsning, eventuelt
       under medvirken af en uafhængig tredjemand, samt påbegyndelse af ”almindelige” for-
       ligsforhandlinger mellem parterne. bl.a. omfatter bestemmelsen indledning af fagretlig
       behandling ved indkaldelse til mæglingsmøde eller fællesmøde. retsmægling og ind-
       bringelse for private klage- og ankenævn vil være omfattet af lovforslagets § 16, stk. 1,
       hvis den retlige foranstaltning fører til en bindende afgørelse, og ellers af § 21, stk. 3.
       for så vidt angår ”almindelige” forligsforhandlinger, dvs. forhandlinger, der ikke fore-
       går under medvirken af en uafhængig tredjemand, skal der være tale om egentlige for-
       handlinger mellem parterne om kravet eller grundlaget for dette, således at kreditor har
       føje til at antage, at det ikke er nødvendigt at iværksætte retslige skridt for at undgå for-
       ældelse. der tilsigtes ikke nogen ændring i forhold til gældende ret med hensyn til
       spørgsmålet om, hvornår der antages at være indledt sådanne forhandlinger mellem par-
       terne.
       det er efter forslaget ikke en betingelse, at forhandlingerne angår en fordring af en be-
       stemt angiven størrelse, eller at det er kreditor, der begærer mægling.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
                                               - 12 -
a faldt i oktober 2010 ned ad en trappe og pådrog sig en fraktur i foden, som gjorde ham
uarbejdsdygtig i en periode. uheldet skete i en udlejningsejendom, som tilhørte greenline
house aps. a rejste erstatningskrav mod greenline house, som anmeldte forholdet til sit
ansvarsforsikringsselskab, tryg forsikring a/s.
sagen angår, om der er indtrådt forældelse af det regreskrav, som vordingborg kommune har
fremsat over for tryg for sygedagpenge udbetalt til a.
parterne er enige om, at forældelsesfristen for kommunens regreskrav – med en suspension af
fristen på 116 dage, jf. sygedagpengelovens § 78, stk. 2 – som udgangspunkt udløb den 27.
januar 2014.
hovedspørgsmålet er, om forældelsesfristen for kommunens regreskrav inden dette tidspunkt
var blevet afbrudt ved en anmeldelse, der er omfattet af bestemmelsen i forsikringsaftalelo-
vens § 29, stk. 5. der er enighed om, at kravet i så fald ikke er forældet. er regreskravet ikke
omfattet af forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, er spørgsmålet navnlig, om forældelsen er ud-
skudt efter forældelseslovens § 21, stk. 5.
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5
efter forsikringsaftalelovens § 29, stk. 1, forældes krav i anledning af forsikringsaftalen efter
reglerne i forældelsesloven. herfra gøres der en række undtagelser i stk. 2-6.
af bestemmelsen i § 29, stk. 5, 1. pkt., fremgår, at hvis en skade inden forældelsesfristens
udløb er anmeldt til forsikringsselskabet, indtræder forældelse af krav, som skaden giver an-
ledning til, tidligst 1 år efter selskabets meddelelse om, at det helt eller delvis afviser kravet.
forsikringsaftaleloven tager som udgangspunkt sigte på at regulere forholdet mellem forsik-
ringstager og forsikringsselskab. § 29, stk. 5, jf. stk. 1, må i lyset heraf forstås således, at be-
stemmelsen – medmindre der er holdepunkter for andet – alene angår dette retsforhold.
det er i forarbejderne til § 29, stk. 1, anført, at udtrykket ”krav i anledning af forsikringsafta-
len” omfatter alle krav, der vedrører eller udspringer af aftalen. de krav, der sigtes til, må ef-
ter sammenhængen være krav, der angår forholdet mellem forsikringstager og forsikringssel-
                                               - 13 -
skabet. det fremgår herudover af forarbejderne, at § 29, stk. 1 og 5, er udvidet til tillige at
omfatte den situation, hvor forsikringsselskabet i kraft af lovgivningen – f.eks. færdselslovens
§ 108, stk. 1 – hæfter umiddelbart over for skadelidte, jf. herved også højesterets dom af 9.
september 2015 (ufr 2016.133/2). forarbejderne må forstås således, at udvidelsen ikke går
længere end til denne situation og således alene omfatter de tilfælde, hvor forsikringsselskabet
hæfter umiddelbart over for skadelidte eller den, der er indtrådt i skadelidtes retsstilling over
for selskabet. denne forståelse støttes også af sammenhængen med den tidligere gældende
bestemmelse i § 29, stk. 2.
højesteret finder på denne baggrund, at forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, ikke kan udstræk-
kes til også at omfatte en situation som den foreliggende, hvor ansvarsforsikringsselskabet
ikke i kraft af lovgivningen hæfter umiddelbart over for skadelidte.
som følge heraf har vordingborg kommune ikke ved fremsættelsen af regreskravet over for
tryg afbrudt forældelsen af kravet i medfør af forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5.
forældelseslovens § 21, stk. 5
er der inden forældelsesfristens udløb indledt forhandlinger mellem skyldneren og fordrings-
haveren, indtræder forældelse tidligst et år efter det tidspunkt, hvor forhandlingerne må anses
for afsluttet, jf. forældelseslovens § 21, stk. 5.
parterne er som nævnt enige om, at forældelsesfristen for vordingborg kommunes krav på
sygedagpengeregres som udgangspunkt udløb den 27. januar 2014. højesteret lægger til
grund, at der har været forhandlinger mellem kommunen og tryg om størrelsen af kommu-
nens regreskrav, indtil selskabet ved brev af 7. juli 2014 afviste kravet som forældet. spørgs-
målet er, om disse forhandlinger mellem parterne kan anses for indledt forud for den 27. janu-
ar 2014. i så fald er kommunens krav ikke forældet.
efter sagsforløbet finder højesteret, at de forhandlinger, der fandt sted mellem parterne, indtil
tryg afviste kravet, må anses for indledt ved kommunens brev af 7. maj 2013 og trygs svar
af 21. juni 2013. højesteret lægger herved vægt på, at kommunen måtte forstå svaret på den
måde, at tryg stillede en stillingtagen til kommunens krav i udsigt, når den verserende sag
mellem skadelidte og skadevolder var afsluttet. kommunen havde således en rimelig anled-
                                               - 14 -
ning til at afvente udfaldet af sagen mellem skadelidte og skadevolder og dermed afvente
trygs endelige stillingtagen. da kommunens krav er et afledet krav, hvor kommunen er ind-
trådt i skadelidtes retsstilling over for skadevolder, havde kommunen endvidere føje til at an-
tage, at der ville kunne nås en forligsmæssig løsning på regreskravet uden anlæg af retssag,
når sagen mellem skadelidte og skadevolder var afsluttet. under disse omstændigheder må
drøftelserne mellem kommunen og tryg ses som ét samlet forhandlingsforløb, der blev påbe-
gyndt i sommeren 2013 – og dermed inden udløbet af forældelsesfristen den 27. januar 2014 –
og som blev videreført i foråret 2014, efter at sagen mellem skadelidte og skadevolder var
forligt.
som følge af det anførte er kommunens regreskrav ikke forældet.
konklusion
højesteret stadfæster med den anførte begrundelse landsrettens dom.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal tryg forsikring a/s betale 50.000 kr. til vordingborg
kommune.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
