                                               dom
afsagt den 16. januar 2018 af østre landsrets 24. afdeling
(landsdommerne ole dybdahl, taber rasmussen, ib hounsgaard trabjerg, benedikte
holberg og morten christensen).
24. afd. nr. b-107-15:
hvidovre vand a/s
(advokat arne møllin ottosen)
mod
skatteministeriet
(advokat steffen sværke)
1. påstande
denne sag, der er anlagt ved retten i glostrup den 26. september 2014, er ved kendelse af 15.
januar 2015 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk.
1.
sagen angår prøvelse af landsskatterettens kendelse af 26. juni 2014 om opgørelsen af
hvidovre vand a/s’ afskrivningsgrundlag for distributionsnet og ejendomme ved
indskydelsen af den kommunale vandforsyningsvirksomhed i selskabet i 2007.
sagsøgeren, hvidovre vand a/s, har endeligt nedlagt påstand om, at sagsøgte, skattemini-
steriet, tilpligtes at anerkende, at selskabets skattemæssige afskrivningsgrundlag for
distributionsnet for indkomståret 2007 skal opgøres til 203.438.000 kr. som selvangivet, og at
selskabets skattemæssige afskrivningsgrundlag for ejendomme for indkomståret 2007 skal
opgøres til 11.573.000 kr. som selvangivet. selskabet har subsidiært nedlagt påstand om
hjemvisning.
                                               - 2 -
skatteministeriet har påstået frifindelse.
sagen har været behandlet i forbindelse med sag b-882-15, hjørring vandselskab a/s mod
skatteministeriet, jf. retsplejelovens § 254, stk. 1.
2. sagsfremstilling
landsskatteretten har den 26. juni 2015 afsagt følgende kendelse:
      ”i afgørelsen har deltaget: h. augustesen, henrik estrup, freddy dam og kirsten
      stallknecht
      klager:                hvidovre vand a/s
      klage over:            skats afgørelse af 21. september 2011
      …
      sagen vedrører opgørelsen af selskabets afskrivningsgrundlag for distribu-
      tionsnet og ejendomme ved indskydelsen af den kommunale
      vandforsyningsvirksomhed i selskabet.
      landsskatterettens afgørelse
      selskabsindkomst
      skat har ændret den af selskabet
      selvangivne skattemæssige saldo for distributionsnet
      fra 203.438.000 kr. til                                       45.393.798 kr.
      herefter har skat alene godkendt
      fradrag for 25 % af 45.393.798 kr. svarende til               11.348.450 kr.
      landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
      skat har endvidere ændret det af selskabet
      selvangivne afskrivningsgrundlag for ejendomme
      fra 11.573.000 kr. til                                         4.631.500 kr.
      herefter har skat alene godkendt
      fradrag for 5 % af 4.631.500 kr. svarende til                    231.575 kr.
      landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
      …
      2.3     faktiske oplysninger
      hvidovre vand a/s (selskabet) blev stiftet den 11. december 2007 ved et
      apportindskud af virksomheden hvidovre vandforsyning fra hvidovre kommune.
      regnskabsmæssigt skete stiftelsen med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar
      2007, mens den skattemæssige stiftelse skete den 11. december 2007.
                                        - 3 -
selskabets har ifølge årsrapporten for 2007 til formål at drive
vandforsyningsvirksomhed med såvel vandkøb, vandindvinding og
vanddistribution og dermed beslægtet virksomhed i hvidovre kommune.
personale og driftsmateriel lejes af selskabet hvidovre forsyning a/s, der er ejer
alle aktierne i selskabet. hvidovre forsyning a/s ejes direkte af hvidovre
kommune.
aktiverne omfattet af apportindskuddet bestod af distributionsanlæg i form af
råvandsledninger, forsyningsledninger og stikledninger samt produktionsanlæg i
form af vandboringer og vandværker. herudover var der til distributionsaktiverne
også knyttet trykforøgelsesstationer. endvidere blev der overdraget anlægsaktiver
i form af grunde, bygninger og øvrige anlæg samt køretøjer, værktøj og lignende.
i henhold til vurderingsberetning med tilhørende åbningsbalance pr. 1. januar
2007 har selskabet regnskabsmæssigt opgjort værdierne ved apportindskuddet af
virksomheden hvidovre vandforsyning på følgende måde:
aktiver                                            1. januar 2007 (i t.kr.)
grunde og bygninger                                17.565
produktionsanlæg                                   6.500
distributionsanlæg                                 99.435
andre anlæg, driftsmateriel og                     1.500
inventar
materielle anlægsaktiver                           125.000
andre tilgodehavender                              3.689
pensionsaktiv                                      8.899
periodeafgrænsningsposter                          10.934
tilgodehavender                                    23.522
likvide beholdninger                               1.358
aktiver, i alt.                                    151.148
som vederlag for den indskudte virksomhed modtog hvidovre kommune
nominelt 10.000.000 kr. aktier til kurs 1.307,49 svarende til en overkurs på
120.749.000 kr., hvilket gav en samlet egenkapital på 130.749.000 kr. herudover
overtog selskabet en række gældsforpligtigelser for 20.399.000 kr.
af selskabets skattemæssige opgørelser for regnskabsåret 2007 fremgår, at
selskabet har opgjort følgende skattemæssige åbningsbalance den 11. december
2007:
aktiv                              regnskabsmæssig                      skattemæssig
                                   værdi (i t.kr.)                      værdi (i t.kr.)
grunde og                          17.444                               17.565
bygninger
produktionsanlæg                   8.366                                9.104
distributionsanlæg                 100.044                              203.438
                                         - 4 -
andre anlæg                         168                              180
periodeafgrænsning                  - 1.372                          0
i alt                               124.650                          230.287
det fremgår endvidere, at den skattemæssige saldo for distributionsanlæg er
opgjort til den nedskrevne genanskaffelsesværdi.
for så vidt angår ejendommene er afskrivningsgrundlaget i den skattemæssige
åbningsbalance den 11. december 2007 opgjort på følgende måde:
ejendomme                    anskaffelsespris               grundværdi           afskrivningsgrund
                             (kr.)                          (kr.)                (kr.)
nordlundsvej                 185.000                        - 185.000            0
42
avedøre                      750.000                        - 192.300            557.700
tværvej 58
bibliotekvej                 11.700.000                     - 3.187.000          7.828.300
52
h. c.                        4.500.000                      - 1.313.000          3.187.000
bojsensvej 5
(vandtårn)
bredegårds                   10.000                         - 10.000             0
alle 20 a
byvej 49 a                   300.000                        - 300.000            0
kettevej 1                   120.000                        - 120.000            0
i alt                        17.565.000                     - 5.992.000          11.573.000
selskabet har opgjort de anførte anskaffelsespriser på baggrund af en
ejendomsmæglerrapport, som hvidovre vandforsyning fik lavet forud for
selskabets stiftelse. af rapporten fremgår blandt andet følgende af punkt 13
”forudsætninger og bemærkninger om værdiansættelser”:
”i værdiansættelserne er lagt til grund, at ejendommene i forbindelse med
overdragelse til nyt ejerskab pålægges betaling af grundskyld og dækningsafgift.
der er endvidere lagt til grund, at ejendommene planmæssigt alle er udlagt til
offentlige formål og ikke kan anvendes til andet formål end nuværende, og ej
heller yderligere kan bebygges.
det skal endvidere bemærkes, at ejendommene er specielle ejendomme, opført og
anvendt til særlige formål – vand- og kloakforsyning, og er således i
vurderingsøjemed vanskelige at værdiansætte. det er ikke muligt at indhente
informationer om overdragne ejendomme, der kunne være sammenlignelig med
disse.
i værdiansættelserne har udgangspunktet været en brugsværdi af ejendommene på
grundlag af en af vurderingsmændene ansat lejeværdi med tillæg af en estimeret
grundværdi.
                                          - 5 -
grundværdierne tager udgangspunkt i den offentlige vurdering på ejendomme, der
tilsyneladende er vurderet ud fra ejendommenes anvendelse, med bemærkning at
enkelte offentlige vurderinger er ukorrekte og en del andre ej er vurderede.
på ejendomme med bygning/-er er som en vurderingsmetode og kontrolvurdering
anvendt en drc-model (nedskrevet genanskaffelsesværdi).”
vurderingsmændene har på baggrund af det i bbr-oplysningerne anførte om det
bebyggede areal og en anslået årlig leje på mellem 500 kr. og 600 kr. per m²
fratrukket udgifter til grundskyld mv., forsikring og bygningsvedligeholdelse
opgjort et afkast til forrentning af den pågældende ejendom som grundlag for
fastsættelsen af den enkelte ejendoms kontantværdi. den samlede kontantværdi
for henholdsvis grund og bygning har selskabet herefter fratrukket den
vurderingsmæssige grundværdi ved opgørelsen af afskrivningsgrundlaget for
bygningerne.
ejendomsværdien, herunder grundværdien, den 1. oktober 2006 var for avedøre
tværvej 58 på henholdsvis 310.000 kr. og 192.000 kr., for biblioteksvej 52
henholdsvis 8.550.000 kr. og 3.871.700 kr. og for h. c. bojsensvej 5 henholdsvis
1.050.000 kr. og 1.313.000 kr.
for så vidt angår selskabets etablering er der fremlagt et rådgivernotat af 3.
december 2007 udarbejdet af selskabets repræsentant med titlen ”notat
vedrørende etablering af aktieselskab inden for vand- og spildevandsområdet,
herunder opgørelse af åbningsbalancer og udarbejdelse af budgetter med henblik
på eventuel selskabsdannelse”. af det pågældende notat fremgår blandt andet
følgende:
”2. sammenfatning
tarifmæssige overvejelser
(…)
en prisstrategi, der svarer til, at indtægterne i vand- og spildevandsforsyningen
kan dække drift og vedligeholdelse, nødvendige investeringer i ledningsnettet
samt en værdisikring af kapitalen svarende til inflation på 2,5 %, kræver en
takststigning for henholdsvis vand og spildevandsforsyningen på 6 % og 62 % i
forhold til det vedtagne budget for 2008.
( ...)
der er foretaget beregninger der viser, at såfremt der skal være råderum til at få
fuldforrentning af opsparede værdier, vil det kræve en takststigning for vand- og
spildevandsforsyningen på henholdsvis 54 % og 159 % i forhold til det vedtagne
budget for 2008.
(...)
en eventuel gradvis prisstigning kan stå over for den problemstilling, at den vil
blive ramt af prisloftet, som forventes at træde i kraft 1. januar 2009.
vælger kommunen at sætte prisen op, inden den nye prisregulering træder i kraft,
vil en sådan stigning skulle overholde de nugældende regler om hvile-i-sig-
selvsprincippet.
                                          - 6 -
kommunen og/eller selskaberne har behov for at fastlægge en takststrategi, der ud
over dækning for drifts- og anlægsudgifter sikrer opretholdelse af de værdier, der
allerede er til tilvejebragt i forsyningen.
kapitalforhold og åbningsbalancer.
arbejdet med åbningsbalancerne viser, at der er betydelige værdier gemt i vand-
og spildevandforsyningen, men størrelsen er afhængig af taksterne. ved opgørelse
af anlægsværdierne er der taget udgangspunkt i nedskrevet genanskaffelsesværdi
og en revurderet restlevetid for eksisterende anlæg. forudsættes et stabilt høj
prisforløb, der giver dækning for pensionsforpligtigelser, re- og nyinvesteringer i
net samt forrentning af kapitalen, er værdierne opgjort til ca. 248 mio. kr. for
vandforsyningen og ca. 1.547 mio. kr. for spildevandforsyningen.
som konsekvens af den forudsatte prisstrategi baseret på den ovennævnte
langsigtede ligevægtspris, er der foretaget en vurdering af aktiverne til en skønnet
markedsværdi på 125 mio. kr. for vand og 600 mio.kr. for spildevand.
når selskabet først er etableret, kan værdiansættelsen ikke ændres. konstateres det
senere, at aktiverne har en højere værdi, kan de godt opskrives i årsrapporten, men
ikke med samme virkning som åbningsbalancen.
da vilkårene i den kommende økonomiske regulering ikke er kendt i detaljer, skal
man være opmærksom på, at det ikke kan udelukkes, at den nye regulering kan
føre til behov for yderligere regnskabsmæssig nedskrivning af værdierne i de to
aktieselskaber.
3 selskabsetablering i 2007 eller senere
(…)
hvidovre kommunes vurdering af markedsværdien indebærer, at anlægsaktiverne
skal nedskrives fra 248 mio. kr. til 125 mio. kr. for vandforsyningen og 1.547 mio.
til 600 mio. kr. for spildevandforsyningen. for at give en bedre indikation af,
hvilken betydning denne forudsætning har for den økonomiske fordel for
kommunen ved selskabsetablering i 2007 frem for 2008, har vi opsat de to
scenarier i nedenstående tabel. det første angiver skattefordelene mv. ved at skifte
i 2007 frem for 2008 når værdierne bliver opgjort til markedsværdi, mens vi i det
andet scenarium har antaget at værdierne er nedskrevet genanskaffelsesværdier.
tabel 1: skattefordel for vandforsyningen ved etablering i 2007 frem for 2008
vandforsyningen                        markedsværdi               nedskrevet
                                                                  genanskaffelsesv
                                                                  ærdi
værdien af                             125                        248
anlægsaktiverne
(mio.kr.)
1. skatteår ved                        2008                       2008
etablering i 2008
1. skatteår ved                        2012                       2008*
etablering i 2007
skattefordel ved                       4,4                        11,7
                                         - 7 -
stiftelse i 2007
(mio.kr.)
[*oprindelig skrivefejl]
som det kan ses af ovenstående tabel, så vil forsyningerne tidsmæssigt kunne
udskyde deres skattebetalinger væsentlig længere, hvis udgangspunktet er
nedskrevet genanskaffelsesværdier.
den økonomiske fordel er meget afhængig af investeringsomfanget de kommende
år, ligesom den eventuelle forrentning (overskud) som kommunen opnår,
indvirker positivt på fordelen.
(…)
4.4 tariffer på vand og spildevand
hvidovre kommune har besluttet, at deres omkostninger og investeringer
budgetmæssigt fremskrives med 2,5 % og at priserne 2008 skal stige med beløbet
svarende til at kapital i forsyningsvirksomhederne fremskrives med inflationen på
2,5 %. med disse forudsætninger har vi beregnet os frem til at taksterne for
henholdsvis vand og spildevand skal stige med 6 % og 62 %. dette scenarium er
nedenfor benævnt ligevægtspris.
som følge af afgifter vil forbrugerne opleve en mindre prisstigning for
henholdsvis vand og spildevand. en gennemsnitlig husstand vil opleve en
prisstigning på 4 % for vand og 61 % for spildevand – svarende til en samlet
forbrugeroplevet prisstigning på 36 % i forhold til det vedtagne budget for 2008.
en gennemsnitlig husstand med et forbrug på 93 m² årligt vil med sådanne
prisstigninger opleve en samlet stigning i betalingen for vand og spildevand
inklusive afgifter og moms på i alt 35 % svarende til ca. 140 kr. pr. måned. denne
prisstrategi giver ikke mulighed for fuld forrentning af den investerede kapital.
der er foretaget beregninger der viser, at såfremt der skal være råderum til få fuld
forrentning af opsparede værdier (opgjort ud fra den nedskrevne
genanskaffelsesværdi), vil det kræve en takststigning for vand- og
spildevandforsyningen på henholdsvis 54 % og 159 %. den forbrugeroplevede
prisstigning vil i dette tilfælde være 39 % for vand og 157 % for spildevand. en
gennemsnitlig husstand med et forbrug på 93 m² årligt vil med sådanne
prisstigninger opleve en samlet stigning i betalingen for vand og spildevand
inklusive afgifter og moms på i alt 103 % svarende til 400 kr. pr. måned.
(…)
5 principper for opgørelse af åbningsbalancer
5.1. værdiansættelse af anlægsaktiver
værdiansættelse af vand- og spildevandforsyningens ledningsanlæg er baseret på
et skøn over markedsprisen pr. stiftelsesdagen. markedsværdien af ledningsnettet
er opgjort med udgangspunkt i forsyningernes anlægsregistreringer og værdiansat
til genanskaffelsespriser nedskrevet for slid og ælde. opgørelsesmetoden
medfører normalt en væsentligt højere værdi af ledningsnettet end en opgørelse
baseret på historiske anskaffelsessummer.
                                         - 8 -
det er en forudsætning for den foretagne værdiansættelse af ledningsnettet, at den
opgjorte markedsværdi kan retfærdiggøres ud fra den fremtidige indtjening i
selskabet. den fremtidige indtjening fremgår af de budgetter, der er udarbejdet i
forbindelse med selskabsstiftelsen. som følge af den valgte prisstigning svarende
til ovenstående ligevægtsscenarium er anlægsaktiverne nedskrevet til en lavere
opgjort genindvindingsværdi efter årsregnskabslovens regler. anlægsværdierne er
således nedskrevet fra 248 mio. kr. til 125 mio.kr. på vand og fra 1.547 mio.kr. til
600 mio. kr. spildevand.
såfremt det efterfølgende viser sig, at den fremtidige indtjening ikke længere
retfærdiggør opretholdelse af den opgjorte værdi af ledningsnettet, vil
ledningsnettet skulle nedrives yderligere. det kan f.eks. være tilfældet såfremt der
introduceres en prisregulering, der væsentligt reducerer tarifferne i forhold til det
forventede. dette forhold bør der være opmærksomhed omkring hos ejeren.”
skats afgørelse
skat har ændret den af selskabet selvangivne skattemæssige saldo for
distributionsnet fra 203.438.000 kr. til 45.393.798 kr. og herefter alene godkendt
fradrag for afskrivning på 11.348.450 kr.
skat har endvidere ændret det af selskabet selvangivne afskrivningsgrundlag for
ejendomme fra 11.573.000 kr. til 4.631.500 kr. og herefter alene godkendt fradrag
for afskrivning på 231.575 kr.
til støtte for afgørelsen har skat overordnet anført, at overdragelsen af
vandforsyningsaktiviteten fra hvidovre kommune til hvidovre vand a/s er en
transaktion, der er omfattet af ligningslovens § 2, hvilket medfører, at prisen for
aktiviteten derfor skal fastsættes i overensstemmelse med, hvad der kunne være
opnået, hvis transaktionen var afsluttet mellem uafhængige parter – dvs. på
armslængdevilkår.
skat har nærmere anført, at skat har været nødsaget til at udøve et skøn over
handelsværdien af selskabets aktiver, idet det selvangivne afskrivningsgrundlag
ikke er udtryk for armslængdeprisen for de aktiver, som blev apportindskudt i
selskabet, jf. ligningslovens § 2, og at det pågældende skøn kun kan tilsidesættes,
hvis selskabet godtgør, at det er åbenbart urimeligt eller udøvet på et klart
fejlagtigt grundlag, jf. skm2005.368h og skm2009.37h. selskabet har ikke
formået at løfte bevisbyrden for, at skønnet kan tilsidesættes.
skat har i denne forbindelse henvist til, at det følger af skatteministeriets svar
på spørgsmål 5 fra danva af 1. april 2009 til ændringsloven nr. 460 af 26.
februar 2009, der ændrede en række love, herunder selskabsskatteloven, som
følge af reformen af vandsektoren, at vand- og spildevandsforsyningerne ikke kan
anvende nedskrevne genanskaffelsespriser som sådan som indgangsværdier,
medmindre det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets
handelsværdi. ligeledes fremgår det af skatterådets afgørelse af 28. marts 2011,
offentliggjort skm2011.220.sr, at genanskaffelsesværdien, korrigeret for
restlevetid, kun kan anses for at være handelsværdien, hvis det dokumenteres, at
de to værdier svarer til hinanden. af rådgivernotatet af 3. december 2007 fremgår,
at værdiansættelse af aktiverne til nedskrevne genanskaffelsesværdier som
                                         - 9 -
udgangspunkt vil give en værdi, der klart overstiger de pågældende aktivers
handelsværdi. dette ses bl.a. af opgørelsen af de regnskabsmæssige værdier i
forbindelse med apportindskuddet, hvor anlægsaktiverne er værdiansat til 125
mio. kr. de regnskabsmæssige værdier benævnes endvidere i det pågældende
notat som opgjort til ”markedsværdi”, hvorved der er henset til en prisstrategi
baseret på en langsigtet ligevægtspris. værdien af de indskudte anlægsaktiver ved
anvendelsen af nedskrevne anskaffelsesværdier er derimod opgjort til 248 mio. kr.
derudover har skat henvist til, at selskabet for perioden 2007 til 2010 alene har
en gennemsnitlig afkastgrad (resultat før finansielle poster * 100/samlede aktiver)
på 1,1 % baseret på selskabets regnskabsmæssige værdier, hvilket er væsentligt
under den gennemsnitlige afkastgrad for en risikofri investering i danske
statsobligationer, der i perioden fra 2008 til 2010 havde en gennemsnitlig
afkastgrad på 3,8 %. da en investering i sikre danske statsobligationer således
ville give et 3 gange højere afkast end en investering i forsyningsvirksomhed, kan
hverken den regnskabsmæssige eller den skattemæssige værdiansættelse være
udtryk for den pris, som en uafhængig tredjemand ville betale selskabets aktiver
efter ligningslovens § 2. i tilknytning hertil har skat gjort gældende, at en
afkastgrad på armslængdevilkår efter ligningslovens § 2 skal fastsættes på
baggrund af, hvad en uafhængig investor ville kræve i afkast, og at en uafhængig
investor aldrig ville foretage en investering, hvor afkastet er mindre end den
risikofrie rente.
skat har videre til støtte for afgørelsen anført, at den bedste måde at fastlægge
handelsværdien for selskabets skatterelevante aktiver på er at tage udgangspunkt i
en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode, idet der for det første bliver henset
til den specifikke lovmæssige regulering af indkomsten, som gælder for selskabet,
for det andet vil selskabets pengestrømme kunne opgøres med relativ stor
sikkerhed, og for det tredje vil pengestrømmene med stor sandsynlighed kunne
forventes i en længere periode. skat har endvidere henvist til, at fsr i
december 2002 har udarbejdet et rådgivningsnotat om værdiansættelse af
virksomheder og virksomhedsandele, hvoraf fremgår, at den indkomstbaserede
værdiansættelsesmetode benævnt ”den tilbagediskonterede cash flow-model”
(dcf-model) er blandt de mest benyttede værdiansættelsesmetoder i praksis.
skat har herefter anvendt dcf-modellen til at opgøre værdien af de aktiver,
som selskabet ved apportindskuddet henførte til den skattemæssige saldo for
distributionsnettet. skat har foretaget beregningen på baggrund af det af
hvidovre kommune godkendte budget for perioden 2007 til 2011, der fremgår af
rådgivernotatet af 3. december 2007, og som er det eneste budget, som skat har
haft til rådighed ved beregningen. budgetterne indeholder for hvert år kun et
budget over resultatet, et samlet beløb for anlægsinvesteringer og et samlet tal for
likviditet. med henblik på at estimere en pengestrøm fra driften har skat taget
udgangspunkt i budgettets resultat før afskrivninger, renter og skat, som skønnes
at svare til cash flow før finansielle poster og før investeringer. henset til at
forsyningssekretariatet i sin afgørelse af 22. oktober 2010 om prisloft for 2011
har fastslået, at selskabet havde en overdækning på 15.869.000 kr. den 31.
december 2009, som selskabet blev pålagt at tilbagebetale over 10 år, har skat
endvidere anset det for usikkert, hvilken del af omsætningen/prisstigningen for
2008 og frem som ikke kunne oppebæres inden for ”hvile-i-sig-selv”-princippet.
                                               - 10 -
      skat har antaget, at overdækningen er et resultat af det stigende resultat for 2008
      og frem, og har ved opgørelsen af den samlede repræsentative pengestrøm, som
      en køber maksimalt måtte kunne henføre til de eksisterende driftsmidler ved
      skattepligtens indtræden, lagt det budgetterede resultat før afskrivninger, renter og
      skat i 2007 på 4,4 mio. kr. til grund. skat har ud fra en konkret
      helhedsvurdering henført den samlede pengestrøm til distributionsnettet.
      på baggrund af årsrapporten har skat opgjort den gennemsnitlige forventede
      levetid for distributionsanlæg til 54 år, hvilket tidsrum anvendes som
      henfaldsperiode for den repræsentative pengestrøm. ved opgørelsen af
      diskonteringsfaktoren (”wacc” – weighted average cost of capital) har skat
      anvendt en skattesats på 25 % (2007), en risikofri rente på 4,362 % (stående lån
      med en løbetid på 10 år), en risikopræmie på 4,5 %, betaværdi på 0,5 %
      (systematisk risiko ved en lav driftsmæssig risiko og lav finansiel risiko) og en
      gældsandel på 1 % af aktivmassen. på denne baggrund har skat beregnet
      diskonteringsfaktoren til 6,57 % afrundet til 6,6 %. endelig har skat opgjort den
      summariske tilbagediskonterede værdi af skattebesparelsen ved skattemæssig
      afskrivning på de værdiansatte driftsmidler ud fra formlen:
      værdi*afskrivningssats*skattesats/(afskrivningssats + diskonteringsfaktor).
      herefter har skat opgjort værdien af selskabets afskrivningsgrundlag på
      følgende måde:
år                    1                     2               3     4 (…)           54      55
pengestrøm af         4.400.000      4.318.519       4.237.037                  81.481      0
eksisterende                                                      4.155.55
driftsmidler                                                      6
skat heraf          - 1.100.000    - 1.079.630     - 1.059.259    -           - 20.370      0
                                                                  1.038.88
                                                                  9
netto                 3.300.000      3.238.889       3.177.778                  61.111      0
pengestrøm                                                        3.116.66
                                                                  7
diskonteringsfa        0,938           0,880           0,826         0,774       0,032      0,03
ktor
diskonteret           3.095.685      2.850.241       2.623.324                   1.937      0
                                                                  2.413.57
                                                                  9
opsummeret          36.415.597
npv
tab 1                7.202.452
tab 2                1.424.536
tab 3 (…)               281.752
tab 9                        17
total               45.393.798
      overfor selskabets indvending om, at det er meningsløst at ansætte en
      markedsmæssig værdi for aktiver baseret på en fremtidig fri indtægtsstrøm, der
                                        - 11 -
ikke er undergivet fri prisdannelse, har skat anført, at det udslagsgivende netop
er, at der er en indtægtsstrøm. selskabets branche er undergivet en intensiv
priskontrol, og ved anvendelsen af den indkomstbaserede værdiansættelsesmetode
tages der dermed højde for den markedssituation, som selskabet befinder sig i.
prisreguleringen bevirker i sig selv, at en indkomstbaseret værdiansættelsesmodel
som dcf-modellen i den konkrete situation er hensigtsmæssig. reguleringen
medfører således, at de pengestrømme, der vil kunne realiseres fra klagerens
aktiviteter, kan opgøres med relativ stor sikkerhed og vil kunne forventes i en
længere årrække. prisloftet begrænser størrelsen af de pengestrømme, der kan
forventes ved driften af en vand- eller spildevandsvirksomhed, hvilket resulterer i
en lavere værdiansættelse. den reducerede værdiansættelse er imidlertid et
resultat af prisloftsreguleringen og ikke en følge af anvendelsen af en
indkomstbaseret værdiansættelsesmetode. den indkomstbaserede
værdiansættelsesmetode er blot velegnet til at opgøre den negative indvirkning af
reguleringen ved fastlæggelsen af aktivernes værdi.
skat har endvidere anført, at selskabet grundlæggende ønsker, at der skal ses
bort fra den faktiske markedssituation, som selskabet og dennes branche befinder
sig i – dvs. først og fremmest den tætte offentlige regulering af priserne i
branchen. i øvrigt var selskabets repræsentants opfattelse ifølge det fremlagte
rådgivernotat, at der ved værdiansættelsen af aktiverne skulle tages hensyn til den
fremtidige indtjening, der kunne genereres.
overfor selskabets anbringende om, at anvendelsen af dcf-modellen som
værdiansættelsesmetode inden for vandsektoren er udtryk for en skærpelse af
praksis, der ikke kan finde sted med tilbagevirkende kraft, har skat overordnet
anført, at bevisbyrden for eksistensen af en praksis, hvorefter indgangsværdien
skal fastsættes til den nedskrevne genanskaffelsesværdi, påhviler selskabet, og at
selskabet ikke har løftet denne bevisbyrde.
skat har nærmere anført, at der i den forbindelse stilles strenge krav til beviset
for påstanden om, at en fast og bindende praksis har været gældende. det er
således ikke tilstrækkeligt at henvise til, at andre skatteydere har haft held til at
anvende tilsvarende værdiansættelsesmetoder, uden at det er blevet anfægtet af
myndighederne. det er heller ikke tilstrækkeligt, at det kan påvises, at en
myndighed har godkendt værdiansættelsesmetoden efter en egentlig
ligningsmæssig prøvelse. det er ikke engang tilstrækkeligt, hvis der kan føres
bevis for, at en myndighed har rent faktisk har haft en fast godkendelsespraksis på
det pågældende område, hvis der er tale om en underordnet myndighed.
underordnede myndigheders eventuelle praksis er således ikke bindende for de
overordnede myndigheder. end ikke, hvis der kan føres bevis for, at også de
overordnede myndigheder i enkelte tilfælde har godkendt en tilsvarende
opgørelsesmetode, kan det uden videre lægges til grund, at der er tale om en fast
og bindende administrativ praksis. kun hvis de overordnede myndigheder
vedvarende har godkendt fremgangsmåden som udtryk for en fast praksis, er der
tale om en praksis, der kan være bindende på den måde, at det vil indebære et
brud på en lighedsgrundsætning, hvis en tilsvarende fremgangsmåde nægtes en
skatteyder uden saglig begrundelse.
                                           - 12 -
skat har videre anført, at praksis skabes af afgørelser fra overordnede
myndigheder, jf. ufr 1994.792 h og skm2011.587.h, og selskabet har ikke ved
sine henvisninger løftet bevisbyrden for eksistensen af den hævdede praksis i
2007.
for så vidt angår revisionsrapporten fra odense kommune vedrørende odense
vandselskab a/s og sagsforløbet vedrørende københavns havn a/s har skat
nærmere anført, at der for det første ikke er tale om afgørelser, der tager principiel
stilling til værdiansættelsesspørgsmålet, og for det andet er de anvendte
værdiansættelsesmetoder ikke identisk med den af selskabet anvendte. ligeledes
var den i landsskatterettens kendelse j.nr. 2-1-1811-1199 anvendte
værdiansættelsesmetode heller ikke identisk med den af selskabet anvendte og
vedrørte i øvrigt også værdiansættelse efter selskabsskattelovens § 5 d og ikke
ligningslovens § 2. de anførte eksempler viser ikke, at der forelå en praksis om
værdiansættelse på den af selskabet hævdede måde, men viser blot, at
værdiansættelsen konkret sker under hensyntagen til de faktiske omstændigheder,
en skatteyder befinder sig i.
overfor selskabets anbringende om, at selskabet har anvendt den
værdiansættelsesmetode, som var forudsat af lovgiver på tidspunktet for
gennemførelsen af reformen af vandsektoren, har skat anført, at der alene er
støtte i motiverne til at fastslå, at de skattemæssige indgangsværdier skal opgøres
til handelsværdien, men at der ikke er anvist nogen konkret metode til opgørelsen
heraf. ”kompromismodellen” blev alene realiseret i forsyningsmæssig henseende,
nemlig ved opgørelsen af prisloftet. i skattemæssigt henseende blev der ikke
gennemført regulering, der gjorde det muligt at anvende modellen i forbindelse
med værdiansættelsen.
i forhold til selskabets anbringende om, at diskonteringsfaktoren ved en
værdiansættelse efter dcf-metode kan sættes til 0 %, har skat anført, at hvis
årsagen hertil er, at en investor i et vand- eller spildevandsselskab ikke oppebære
et afkast af sit indskud, må det nødvendigvis følge heraf, at også det afkast, det er
muligt at oppebære sættes til 0 kr., hvorved opnås en værdi af de pågældende
aktiver på 0 kr. virkningen af selskabets indsigelser overfor den af skat
anvendte diskonteringsfaktor kan følgelig ikke meningsfuldt anskues isoleret. en
justering af diskonteringsfaktoren vil have virkning på andre elementer af dcf-
metoden, som mere end opvejer ændringen af diskonteringsfaktoren. hertil
kommer, at diskonteringsfaktoren skal afspejle en uafhængig købers afkastkrav,
der er i overensstemmelse med en sædvanlig markedsmæssig forrentning. endelig
skal cash flowet, der ligger til grund for skat anvendelse af dcf-metoden, ikke
inflationsreguleres, da cash flowet blandt andet modsvares af de lineære
afskrivninger på de historiske investeringer (polka-værdien) og derfor er en
stationær værdi. uanset om andre driftsudgifter måtte stige med en deraf følgende
højere indtægt inden for prisloftet, vil ”netto cash flowet” ikke ændre sig, hvorfor
der ikke er grundlag for inflationsregulering af cash flowet.
for så vidt angår opgørelsen af afskrivningsgrundlag for ejendommene har skat
med henvisning til tss-2000-9 anført, at den senest kendte offentlige
ejendomsvurdering skal lægges til grund. skat har nærmere henvist til, at
selskabet ved fremlæggelsen af den ensidigt indhentede valuarrapport ikke har
                                       - 13 -
godgjort, at handelsværdien adskiller sig fra den offentlige vurdering, og at
vurderingsmændene i denne forbindelse har anvendt nedskrevne
genanskaffelsesværdier, som ikke udtrykker handelsværdien for de aktiver, som
selskabet har overtaget fra hvidovre kommune.
selskabets opfattelse
selskabets repræsentant har for det første nedlagt påstand om, at det
skattemæssige afskrivningsgrundlag for de driftsmidler, der hører under
distributionsnettet, for indkomståret 2007 opgøres til 203.438.000 kr. som
selvangivet.
for det andet har selskabets repræsentant nedlagt påstand om, at det
skattemæssige afskrivningsgrundlag for ejendomme for indkomståret 2007
opgøres til 11.573.000 kr. som selvangivet.
repræsentanten har nærmere anført om de markedsmæssige vilkår for driften af
vandforsyningsvirksomhed, at det er en infrastrukturvirksomhed, der er
gennemgribende lovreguleret. lovreguleringen har flere hensyn, herunder er
det et væsentligt hensyn, at der bliver givet almen adgang til vandforsyning –
dvs. at virksomheden ikke selv ”vælger” sine kunder, da der er pligt til at levere
til de forbrugere, der findes inden for et bestemt forsyningsområde. desuden er
det et væsentligt hensyn, at kunderne har adgang til produktet – vand – inden
for prisrammer, der er rimelige. dette skyldes dels, at der er tale om levering af
en livsfornødenhed, dels at vandforsyningsselskabet har monopol på at levere
til kunderne i forsyningsområdet. prisfastsættelsen inden for vandforsyning er
derfor også undergivet offentlig godkendelse og bliver nøje overvåget. der er
således ingen mulighed for vandforsyningsvirksomheder at prisoptimere efter
normale økonomiske modeller, når der drives virksomhed med levering af
vand. der er her ikke den normale sammenhæng mellem udbud og efterspørgsel
og f. eks. medfører en stor efterspørgsel ikke en højere vandpris. det er alene
de omkostninger, der medgår til at levere vandet, der er bestemmende for
prisen. desuden er vandforsyningsvirksomheder forpligtet til at opretholde
vandforsyningen inden det område, hvor virksomheden opererer. det betyder,
at virksomheden er forpligtet til at reinvestere i rørledninger mv. uden
hensyntagen til det afkast, som reinvesteringen vil resultere i. anlæg og
vedligeholdelse af vandforsyningsvirksomhed sker således ikke efter de
økonomiske parametre, der er gældende på markeder med fri prisdannelse. det
er disse markedsvilkår, der gælder for vandforsyningsvirksomheder.
endvidere har repræsentanten nærmere om lovgrundlaget for
vandforsyningsvirksomhed anført, at denne virksomhed i 2007 for så vidt angik
prisfastsættelsen var reguleret i vandforsyningslovens § 52 a. i 2007 blev
priserne på vand dannet ved at indregne nødvendige udgifter til indvinding og
distribution af vand, lønninger og andre driftsomkostninger, administration,
driftsmæssige afskrivninger, forrentning af fremmed kapital og underskud fra
tidligere perioder opstået i forbindelse med etablering og væsentlig udbygning
af forsyningssystemerne og henlæggelser til nyinvesteringer. således var det et
muligt element i prisberegningen efter § 52 a i vandforsyningsloven, at der blev
taget højde for driftsmæssige afskrivninger i forbindelse med beregning af
vandpriserne. der var således i 2007 en reguleringsmekanisme, hvor der kunne
                                        - 14 -
tages udgangspunkt i anlægsaktivernes kostpriser i forbindelse med beregning
af vandpriserne. vandpriserne blev med udgangspunkt i vandforsyningslovens
§ 52 a fastsat af kommunalbestyrelsen, jf. vandforsyningslovens § 53.
vandvirksomhederne var – som det også er tilfældet i dag – underlagt et ”hvile-
i-sig-selv”-princip. det var ikke hensigten, at der skulle kunne tjenes penge på
vandforsyningsvirksomhed. ”hvile-i-sig-selv”-princippet indebar, at der ikke
kunne anvendes midler til aktiviteter, som lå uden for vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhedernes ansvarsområde. en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomheds midler kunne ikke anvendes til at finansiere
andre forsyningsvirksomheder eller almindelige skattefinansierede aktiviteter. det
var endvidere heller ikke muligt at finansiere aktiviteter forbundet med
vandforsyning via midler opkrævet for aktiviteter forbundet med
spildevandsforsyning eller omvendt, uanset om vand- og spildevandsaktiviteterne
organisatorisk var samlet i ét selskab eller var en del af den kommunale
forvaltning.
med hensyn til opgørelsen af afskrivningsgrundlaget for distributionsnettet har
repræsentanten nærmere anført, at dette er opgjort på baggrund af de indskudte
aktivers nedskrevne genanskaffelsesværdier.
repræsentanten har hertil anført, at det ikke i forbindelse med selskabsstiftelsen i
2007 var muligt at tage udgangspunkt i de oprindelige kostpriser, da disse priser
ikke figurerede i den kommunale bogføring. som grundlag for beregningen
benyttede hvidovre kommune de priser, som danva på daværende tidspunkt
anførte i den såkaldte ”prisbog”, hvor vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheders aktiver blev prisestimeret. priserne angav en
standardpris for hvert enkelt aktiv, som en forsyningsvirksomhed normalt ejede,
herunder forsyningsledninger (angivet i længdemål), pumpestationer etc.
prisbogen blev oprindeligt lavet i forbindelse med udarbejdelse af
benchmarkingundersøgelser med henblik på at skabe mulighed for at
sammenligne de enkelte vandvirksomheders effektivitet. der blev således skabt et
fælles grundlag for værdiansættelserne af vandvirksomhedernes aktiver.
selskabets driftsmidler blev på stiftelsestidspunktet herefter opgjort med
udgangspunkt i prisbogens priser på de enkelte aktiver. det pågældende beløb
blev herefter korrigeret for aktivernes forventede restlevetid for de eksisterende
anlæg, således at der blev taget højde for den nedskrevne værdi. disse priser er
således udtryk for aktivernes nedskrevne genanskaffelsesværdi.
med hensyn til aktivernes værdiansættelse i den regnskabsmæssige
åbningsbalance pr. 1. januar 2007 for selskabet har hvidovre kommune benyttet
en justeret værdi, hvilket skyldes, at kommunen ud fra det regnskabsmæssige
forsigtighedsprincip regulerede aktivernes værdi til genindvindingsværdien efter
årsregnskabslovens § 42. denne såkaldte impairment-nedskrivning er således
alene en regnskabsmæssig regulering af aktivernes værdi, som foretages, da
aktiverne ikke måles til dagsværdi.
til støtte for de nedlagte påstande har repræsentanten overordnet gjort gældende,
at overdragelsen af vandforsyningsvirksomheden til selskabet er sket på vilkår,
der svarer til markedsvilkår, herunder er driftsmidler i form af rørledninger,
pumpestationer mv. overdraget til værdier, der udgør handelsværdierne.
                                          - 15 -
i tilknytning hertil har repræsentanten videre gjort gældende, at den nedskrevne
genanskaffelsesværdi - og ikke den nedskrevne anskaffelsesværdi - af selskabets
aktiver må være det bedste udtryk for, hvad der er handelsværdien på
overdragelsestidspunktet. værdiansættelsen af selskabets aktiver skal foretages
med hjemmel i ligningslovens § 2 og skal i øvrigt følge de retningslinjer, som
skat selv har fastlagt, og som ikke kan fraviges.
repræsentanten har nærmere gjort gældende, at lovgiver i forbindelse med
vandsektorreformen forudsatte, at de af skat hidtil anvendte
værdiansættelsesmetoder skulle finde anvendelse. i denne forbindelse har
repræsentanten henvist til, at der på tidspunktet for overdragelsen i 2007 ikke
forelå andre anvisninger for værdiansættelse end skats cirkulærer 2000-9 om
værdiansættelse af aktier og anparter og 2000-10 om værdiansættelse af goodwill,
der var vejledende og kunne anvendes, hvor der ikke er andre indikationer af
aktivernes eller selskabets handelsværdi.
endvidere har repræsentanten henvist til, at det af bemærkninger til
ændringsloven nr. 460 af 26. februar 2009, følger, at det ikke var lovgivers
hensigt, at vandselskaberne skulle betale skat, jf. bemærkningen: ”det forventes
ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud på hverken
kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt”.
bemærkningerne er relevante i relation til opgørelse af indgangsværdierne for
selskabet i 2007, da der i forbindelse med ændringsloven nr. 460 af 26. februar
2009 ikke skete ændringer af reglerne for skattemæssig opgørelse af
indgangsværdier. det er således oplagt, at skats afgørelse for selskabet fører til
et andet resultat end det, der er lagt til grund ved vandsektorreformens tilblivelse.
forventningen om vandselskabernes manglende skattemæssige overskud hænger
helt sammen med de værdier, som det fra lovgivers side var forudsat, at
vandselskaberne skulle anvende i åbningsbalancen. en udtalelse som den
ovennævnte viser med al ønskelig tydelighed, at lovgiver ville acceptere, at der er
sammenhæng mellem de værdier, der anvendes vandprismæssigt og de værdier,
der anvendes skattemæssigt. kun på denne måde kan den skattemæssige
neutralitet opretholdes på kort og mellemlang sigt.
derudover har repræsentanten henvist til mødereferat af 13. januar 2009, hvor
miljøministeren over for forligskredsen, som vedtog vandsektorreformen,
redegjorde for følgende vedrørende beskatning: ”det blev understreget, at
spørgsmålet om beskatning skal ses i sammenhæng med spørgsmålet om
værdiansættelsesmetode, idet den skitserede kompromismodel vil give
forsyningerne øgede muligheder og mindske sandsynligheden for, at der skal
betales skat”. forligsparterne bag vandsektorreformen har således klart lagt til
grund, at der tages udgangspunkt i kostpriser, og dette har også været en politisk
forudsætning for en opgørelse af de skattemæssige værdier. disse metoder svarer
også til skats praksis i 2007 for beregning af indgangsværdier for
forsyningsvirksomheder. da selskabet har anvendt de metoder til værdiansættelse,
som skat selv har anvist, og da lovgiver bl.a. ved gennemførelsen af
vandreformen har forudsat, at denne værdiansættelsesmetode fandt anvendelse, så
er det skat, der har bevisbyrden for, at aktiverne i selskabet skal værdiansættes
på en anden måde selvangivet.
                                        - 16 -
til støtte for det overordnede anbringende om, at aktiverne er overdraget til
handelsværdien, har repræsentanten for det første gjort gældende, at
handelsværdien opgjort som den nedskrevne genanskaffelsesværdi må være det
bedste udtryk for, hvad handelsværdien var på overdragelsestidspunktet, idet
vandforsyningsaktiver ikke undergår teknologisk udvikling, og som følge heraf
ville en uafhængig køber skulle afholde samme omkostninger til nyetablering på
overdragelsestidspunktet.
for det andet har repræsentanten gjort gældende, at der i 2007 forelå en klar og
fast administrativ praksis om værdiansættelse af forsyningsvirksomheder og
tilsvarende infrastrukturvirksomheder med udgangspunkt i aktivernes kostpriser,
og at denne praksis ikke kan ændres uden et forudgående rimeligt varsel fra
skats side.
repræsentanten har med henvisning skats revisionsrapport fra 2006 vedrørende
odense vandselskab a/s, ligningsrådets godkendelse af selvangivelsen for
københavns havn a/s i forbindelse med etableringen i 2000 og
landsskatterettens kendelse i j.nr. 2-1-1811-1199, der vedrørte indkomståret
2002, gjort gældende, at det hidtil har været anerkendt, at der ved opgørelsen af
indgangsværdier for offentligt regulerede virksomheder skal tages udgangspunkt i
aktivernes estimerede kostpriser, som udtrykt ved den skønnede
etableringsomkostning ved tidspunktet for overdragelsen. skat har hidtil
anerkendt, at en nedskreven anskaffelsesværdi kunne benyttes i selskabernes
skattemæssige åbningsbalancer.
med hensyn til landsskatterettens kendelse i j.nr. 2-1-1811-1199, hvorved
landsskatteretten godkendte, at indgangsværdierne for et varmeselskab skulle
opgøres til den nedskrevne genanskaffelsesværdi, har repræsentanten nærmere
anført, at denne sag er fuldstændig sammenlignelig med den situation, som
selskabet befinder sig i. der er tale om aktiver, for hvilke der findes et reguleret
marked og en prisdannelse, som foretages efter et ”hvile-i-sig-selv”-princip. de
udpegede vurderingsmænd i sagen var enige med skat i anvendelsen af en
kostprisbaseret model, som tog udgangspunkt i prisniveauet på tidspunktet for
vurderingen, hvilket blev tiltrådt af såvel skat, hovedcentret og
landsskatteretten. det er den selv samme metode, som selskabet har anvendt ved
opgørelsen af indgangsværdier i 2007. i vurderingsmændenes erklæring, der er
refereret i kendelsen, omtales forsyningssektorens karakteristika som
udslagsgivende for valg af opgørelsesmetode og ikke varmeværkets konkrete
forhold, hvilket medfører, at den pågældende værdiansættelsesmetode som sådan
må finde anvendelse på andre forsyningsvirksomheder, der opererer efter et
”hvile-i-sig-selv”-princip. landsskatteretten har således med denne sag klart taget
stilling til – og godkendt – anvendelsen af en kostprisbaseret opgørelsesmetode
som den nedskrevne genanskaffelsesværdi i forbindelse med ansættelsen af de
skattemæssige indgangsværdier for en forsyningsvirksomheds aktiver.
repræsentanten har i øvrigt henvist til, at skat i to konkrete afgørelser af
henholdsvis 6. februar og 1. marts 2007 vedrørende indkomstårene 2001 – 2005
har godkendt, at spildevandsselskaber kunne opgøre afskrivningsgrundlaget for
driftsmidler til den nedskrevne genanskaffelsesværdi.
                                          - 17 -
repræsentanten har endvidere gjort gældende, at idet der ikke tidligere har været
benyttet dcf-modeller til udfærdigelse af forsyningsvirksomheders
åbningsbalancer, er skats afgørelse af 21. september 2011, hvorved skat
ændrede selskabets indgangsværdier efter en dcf-model, udtryk for en klar og
meget indgribende praksisændring. det har således været kendt og accepteret af
skat i 2007, at man benyttede en kostprismetode til værdiansættelse af
indgangsværdier for forsyningsvirksomheder. ligeledes er der ikke fortilfælde,
hvor skat har tilsidesat synspunktet om, at en kostprisbaseret metode fandt
anvendelse. alt i alt er det således klart dokumenteret, at der i 2007 var praksis
for, at kostprisbaserede metoder fandt anvendelse i tilfælde, som nærværende sag
vedrører. når det således er klart påvist, at skat ikke på noget tidspunkt i 2007
eller tidligere har anvendt eller tilkendegivet, at skat ville anvende en dcf-
model til brug for værdiansættelse, er det skat, der har bevisbyrden, for at der
ikke forelå en sådan praksis.
med hensyn til skats anvendelse af en dcf-model har repræsentanten indvendt,
at en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode udgangspunkt i fremtidige frie
pengestrømme ikke er anvendelig i den situation, som vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhederne befinder sig i. vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhederne opererer på et monopoliseret marked, og
det er fuldstændig meningsløst at forsøge at værdiansætte en markedsmæssig
værdi for aktiverne i en virksomhed baseret på et fremtidigt frit cash flow, der
ikke er undergivet fri prisdannelse. en dcf-model kan alene anvendes med
mening, såfremt det er muligt også at opkræve takster af forbrugerne for
distribution af vand mv., hvor taksterne er baseret på en fri prisdannelse. i en
vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed kan pengestrømmene ikke på nogen
måde anses for at være frie, og de er undergivet de helt særlige markedsvilkår og
reguleringer, der er gældende for vandforsyningsvirksomheden. henset til at
indtægterne i en vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed fra 2011 både er
underlagt et ”hvile-i-sig-selv”-princip og et prisloft, som fastsætter en øvre grænse
for indtægterne, er prisdannelsen således ikke fri, og det giver derfor ingen
mening at anvende en model, der tilbagediskonterer frie pengestrømme.
repræsentanten har endvidere indvendt, at det ikke som anført af skat er
tilstrækkeligt, at der blot er et cash flow fra en virksomhed, der ikke opererer på et
marked med fri prisdannelse, for at dcf-modellen kan finde anvendelse, idet en
markedsbaseret værdiansættelsesmodel som dcf-modellen nødvendigvis må
forudsætte, at der er et frit marked, og at en virksomhed kan genere et afkast, som
ejeren kan disponere over frit. skat har taget udgangspunkt i et afkastkrav på
6,6 %, hvilket er uden sammenhæng med de særlige vilkår, der gælder for
reguleret vandforsyningsvirksomhed og fører til en alt for lav værdisætning.
anlægsaktiverne må nødvendigvis værdiansættes ud fra de samme forudsætninger
om, at der er en leveringspligt. hvis der ikke forelå en forsyningspligt, ville der
ganske enkelt ikke være grundlag for at drive vandforsyningsvirksomhed ud fra
de gældende forudsætninger om prisregulering. hvis man efter skats udsagn
skal benytte en indkomstbaseret metode til værdiansættelse for indkomståret
2007, må det også gøre sig gældende, at der i øvrigt tages udgangspunkt i de
markedsvilkår, som en eventuel uafhængig køber af vandforsyningsvirksomheden
måtte være underlagt. herunder må det være en forudsætning for denne køber, at
                                         - 18 -
der påhviler en pligt til at tilbyde vand- og spildevandsforsyning til forbrugeren i
et nærmere defineret område. når dette er tilfældet, må anlægsaktiverne blive
værdiansat efter en metode, der tager højde for, hvad det alternativt vil koste at
genopføre et lignende forsyningsnet. årsagen hertil er, at en køber vil lægge vægt
på, hvad der kan spares af omkostninger ved at overtage ledningsnettet i stedet for
selv at skulle investere i et nyt ledningsnet. hvis der ikke anlægges en sådan
betragtning i forbindelse med det af skat udøvede skøn, savner det ganske
enkelt mening at værdiansætte et vandselskab efter en indkomstbaseret
værdiansættelsesmetode. alene af den grund er det af skat udøvede skøn
baseret på forkerte forudsætninger.
som eksempel på at metoden giver et forkert resultat, har repræsentanten henvist
til, at hvis en kommunal forsyningsvirksomhed investerede 100 mio. kr. i ny
infrastruktur i 2006, og selskabet, der overtager vandaktiviteterne pr. 1. januar
2007, investerer yderligere 100 mio. kr. i infrastruktur, så medfører dcf-
modellen, at investeringerne foretaget i 2006 stort set ikke kan afskrives, mens der
er fuld afskrivningsmulighed på investeringerne foretaget i 2007. dette beviser i
sig selv, at dcf-modellen ikke er anvendelig i en situation, hvor virksomheden
ikke opererer på et marked med fri prisdannelse. værdien af selskabets
anlægsaktiver har således en væsentlig højere værdi end den, som dcf-modellen
genererer efter skats beregninger. det må derfor konkluderes, at en dcf-model
ikke kan anvendes til værdiansættelse af aktiver inden for vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhed.
repræsentanten har yderligere henvist til, at både erhvervsstyrelsen og
forsyningssekretariatet har stillet sig tvivlende over for anvendelse af en dcf-
model til værdiansættelse af vandselskaber, og at skat derfor står helt alene med
synspunktet om, at en dcf-model er anvendelig til værdiansættelse af et
vandselskabs aktiver i den form, som skat benytter den.
overfor skats anbringende om, at skat har været nødsaget til at foretage en
skønsmæssig fastsættelse af værdien af aktiverne efter ligningslovens § 2, idet
selskabets afkast af aktiverne er mindre end afkastet af risikofrie statsobligationer,
har repræsentanten anført, at sammenligningen mellem en investering i
statsobligationer og en investering i en vand- eller spildevandsvirksomhed ikke er
mulig. en investor, der efterspørger et markedsafkast, ville aldrig investere i vand-
eller spildevandsvirksomhed, idet en sådan virksomhed er underlagt ”hvile-i-sig-
selv”-princippet, hvorfor et markedsmæssigt afkast aldrig ville kunne opnås. det
er nødvendigt at betragte en mulig erhverver af vand- og spildevandsaktiver – hvis
en sammenligning skal give mening – som en part, der er underlagt en
forsyningspligt og således ikke agerer med en markedsmæssig profit for øje.
endeligt har repræsentanten gjort gældende, at i det tilfælde af, at
landsskatteretten måtte finde, at dcf-metoden faktisk er anvendelig, må
parametrene i skats dcf-beregninger justeres. henset til fraværet af et
investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren, og som et helt afgørende
element i dcf-metoden, skal afkastkravet – eller wacc’en – således rettest
sættes til 0 %. derved værdiansættes aktiverne ud fra deres faktiske
”indtjeningsevne”. hvis en privat investor således indskyder en selskabskapital i
et vandaktieselskab, så vil han 10 år senere – på grund af de regulatoriske forhold
                                        - 19 -
i branchen, hvorefter investoren ikke kan opnå en forrentning – kunne hæve det
præcis samme beløb. investoren har således ingen mulighed for overskud og kan
ikke oppebære en forrentning, hvorfor der bør anvendes en afkastgrad på 0 % i
overensstemmelse med det hvile-i-sig-selv-princip, som virksomhederne er
underlagt. endvidere bør cash flowet, der er anvendt ved skats værdiansættelse,
reguleres for inflation, når afkastgraden ligeledes er fastsat i løbende priser, hvis
den anvendte beregningsmetode skal være konsistent.
repræsentanten har lavet følgende opgørelse til illustration af, hvordan
wacc’ens fastsættelse påvirker den samlede værdi en række
forsyningsvirksomheders samlede aktiver:
                                                  wacc
mia. kr.                  6,6 %                   3,9 %                     0%
med                       2,7                     3,9                       8,4
inflation
uden                      2,2                     3,0                       5,7
inflation
for så vidt angår opgørelsen af det selvangivne afskrivningsgrundlag for
ejendommene har repræsentanten gjort gældende, at den offentlige vurdering ikke
kan anses for et udtryk for ejendommenes handelsværdi. derimod må
ejendommenes handelsværdi anses for dokumenteret ved den fremlagte
valuarrapport. opgørelsen af det selvangivne afskrivningsgrundlag er derfor i
overensstemmelse med ligningslovens § 2.
landsskatterettens afgørelse
hvidovre kommunes frivillige overdragelse af den hidtil kommunalt drevne
vandforsyningsvirksomhed til et af kommunen ejet skattepligtigt selskab forud for
udskillelseskravets indtræden den 1. januar 2010 efter vandsektorlovens § 15 (lov
nr. 469 af 12. juni 2009) reguleres af ligningslovens § 2, hvorefter skattepligtige,
der foretager handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med en nærmere
angivet kreds af interesseforbundne parter (kontrollerede transaktioner), ved
opgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst skal anvende priser og
vilkår i overensstemmelse med hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne
var afsluttet mellem uafhængige parter (armslængdeprincippet).
det følger af højesterets dom af 18. november 2004, offentliggjort i
skm2005.5.hr., at der ved vurderingen af, om en transaktion mellem
interesseforbundne parter er i overensstemmelse med ligningslovens § 2, skal
foretages en sammenligning med, hvad der under tilsvarende omstændigheder og
på tilsvarende vilkår kunne være opnået, hvis transaktionen var foretaget med en
uafhængig tredjemand.
idet der i øvrigt er enighed mellem parterne om, at der ikke foreligger et marked
for handler med vand- eller spildevandsvirksomheder, eller at der er
sammenlignelige handler, der kan tjene til belysning af handelsværdien for vand-
eller spildevandsvirksomheder, må værdien på armslængde efter ligningslovens §
2 fastsættes på anden vis i overensstemmelse med, hvad der ville have været aftalt
                                        - 20 -
mellem uafhængige parter under tilsvarende omstændigheder og på tilsvarende
vilkår.
i denne forbindelse følger det af højesterets dom af 7. juni 1996, offentliggjort i
tfs 1996, 496 h, at der ved overdragelse af en virksomheds brugte driftsmidler
mellem parter med en fælles interesse i en høj værdiansættelse ikke er krav på
skattemæssig godkendelse af en salgspris, der er højere end, hvad der kunne
forventes opnået i forbindelse med et samlet salg af virksomheden til en
uafhængig køber. ved fastsættelsen af værdierne af de overdragne aktiver på
armslængde må der således stilles krav om, at der tages hensyn til den
begrænsende effekt, den gældende sektorlovgivning har, på den konkrete
vandforsyningsvirksomheds samlede værdi.
for så vidt angår praksis for værdiansættelse i indkomståret 2007, er det ubestridt,
at skat i to konkrete afgørelser af henholdsvis 6. februar og 1. marts 2007 har
godkendt, at opgørelsen af værdien af driftsmidler til den nedskrevne
genanskaffelsesværdi kan anses for at svare til driftsmidlernes handelsværdi ved
opgørelsen af driftsmidlernes afskrivningsgrundlag efter selskabsskattelovens § 5
d. endvidere blev det ved landsskatterettens utrykte kendelse af 4. december
2007 på baggrund af en syns- og skønsrapport godkendt, at restværdien for et
varmeværks ledningsnet i henhold til selskabsskattelovens § 5 d kunne opgøres
under hensyntagen til dets art, alder, stand og prisniveau i det pågældende
indkomstår, der var til prøvelse.
eksistensen af en praksis, hvorefter handelsværdien kun kan opgøres til den
nedskrevne genanskaffelsesværdi, og skat dermed er afskåret fra at udøve et
selvstændigt værdiskøn over handelsværdien af aktiver, der ikke handles på det
åbne marked, efter en anden metode end opgørelsen til den nedskrevne
genafskaffelsesværdi, kan på det foreliggende grundlag hverken udledes
enkeltvist eller samlet af landsskatterettens kendelse og/eller skats øvrige
afgørelser. skat handlede således ikke i strid med det forvaltningsretlige
lighedsprincip ved konkret at anvende en dcf-model ved opgørelse af værdien af
selskabets afskrivningsgrundlag for distributionsnettet.
for så vidt angår skats adgang til at korrigere selskabets selvangivne
afskrivningsgrundlag efter ligningslovens § 2, kan en opgørelse af værdien af de
enkelte aktiver i hvidovre vandforsyning, herunder distributionsnettet, til den
nedskrevne genanskaffelsesværdi som udgangspunkt ikke uden videre anses for at
være et retvisende udtryk for værdien af virksomhedens konkrete aktiver på
armslængdevilkår. der er herved henset til, at det ikke er et realistisk alternativ til
køb af den pågældende virksomhed for en uafhængig køber at anlægge en
tilsvarende virksomhed fra grunden, og til at en opgørelse af værdien af de enkelte
aktiver til den nedskrevne genanskaffelsesværdi ikke kan anses for at tage
tilstrækkeligt højde for den begrænsning af virksomhedens samlede værdi, der
følger af den gældende sektorlovgivning på området.
dernæst kan danvas prisbog ikke uden videre lægges til grund for en
fastlæggelse af handelsværdien af de konkrete aktiver i hvidovre vandforsyning.
der er herved henset til, at danvas prisbog efter det oplyste var baseret på
standardpriser for hvert enkelt aktiv, som en forsyningsvirksomhed normalt ejede,
                                         - 21 -
og oprindeligt blev lavet med henblik på at skabe et indbyrdes
sammenligningsgrundlag for effektiviteten mellem de enkelte
vandforsyningsvirksomheder. den pågældende metode inddrager ikke i
værdiansættelsen som parameter, hvad en uafhængig og økonomisk rationel køber
– uanset om denne er omfattet af den gældende sektorlovgivning eller ej – ville
være villig til at betale for den pågældende virksomhed, og på det foreliggende
grundlag er det således ikke godtgjort, at de konkrete værdier opgjort efter
danvas prisbog kan anses for et retvisende udtryk for en handelsværdi af
hvidovre vandforsyning på armslængdevilkår efter ligningslovens § 2.
endvidere besluttede hvidovre kommune efter det oplyste at følge den
takststrategi, der i det af repræsentanten udarbejdede notat er benævnt
”ligevægtsscenariet”, hvilket ifølge repræsentanten på stiftelsesdagen kun kunne
retfærdiggøre en regnskabsmæssig værdi af de samlede materielle anlægsaktiver i
årsregnskabet på 125.000.000 kr., i modsætning til den takststrategi, der gav fuld
forrentning, og som medførte en regnskabsmæssig værdi af de samme aktiver på
248.000.000 kr. idet der således ubestridt var en proportional sammenhæng
mellem taksterne og den regnskabsmæssige værdi af anlægsaktiver, kunne
kommunalbestyrelsen i hvidovre kommune ved selskabets stiftelse i 2007
således gennem valg af takststrategi reelt selv bestemme værdien af sine
anlægsaktiver i åbningsbalancen, så længe den pågældende takststrategi overholdt
”hvile-i-sig-selv”-princippet. det må antages, at kommunalbestyrelsen i sit valg af
takststrategi blandt andet har henset til, hvilken takststrategi, der var politisk
holdbar i forhold til forbrugerne, og på denne baggrund må det forhold, at
kommunalbestyrelsen i hvidovre kommune ikke valgte den takststrategi, der gav
fuld forrentning, føre til, at der ikke ved apportindskuddet af hvidovre
vandforsyning i selskabet kan anses for at have været værdier til stede i selskabet
svarende til det opgjorte afskrivningsgrundlag på 203.438.000 kr. for
distributionsnettet.
da opgørelsen til den nedskrevne genanskaffelsesværdi på baggrund af danvas
standardpriser således som udgangspunkt ikke kan anses for et retvisende udtryk
for den konkrete handelsværdi af selskabets aktiver, da der yderligere på
stiftelsestidspunktet ikke var takstmæssig dækning for den værdiansættelse af
distributionsnettet, der lå til grund for det selvangivne afskrivningsgrundlag på
203.438.000 kr., og da der endelig ikke er tilstrækkeligt redegjort for den
difference, der er mellem værdien i vurderingsberetningen og den selvangivne
værdi af afskrivningsgrundlaget, har skat haft grundlag for at foretage en
korrektion af det selvangivne afskrivningsgrundlag efter ligningslovens § 2.
for så vidt angår skats valg af metode til fastsættelse af armlængdeprisen efter
ligningslovens § 2, fremgår det af miljøministerens svar på spørgsmål nr. 5 til l
150 og l 151 af 14. april 2009, at den overordnede hensigt med den politiske
aftale af 1. februar 2007, der lå til grund for henholdsvis vandsektorloven og
følgeloven (ændringslov nr. 460 af 12. juni 2009), var at opnå en mere
professionel og effektiv drift af vandsektoren, og at dette bedst kunne opnås ved et
krav om, at driften skulle ske i selskabsform med en almindelig beskatning,
hvilket ville tvinge vand- og spildevandsforsyningerne til at tænke mere
professionelt.
                                             - 22 -
     i denne forbindelse må det anses for at være i overensstemmelse med
     forudsætninger bag den politiske aftale fra 2007, at en armslængdepris på den
     kommunale vandforsyningsvirksomhed i skattemæssig henseende ved
     overdragelsen til selskabet blev fastsat efter dcf-modellen, der ifølge fsrs notat
     om værdiansættelse af virksomheder og virksomhedsandele fra 2002 var blandt de
     mest benyttede værdiansættelsesmodeller i praksis.
     endvidere må værdiansættelsen af en vandforsyningsvirksomhed efter en dcf-
     model metodisk anses for velegnet til at give et realistisk bud på en
     armslængdepris for vandforsyningsvirksomheden, idet der ved en værdiansættelse
     af aktiverne efter en dcf-model tages udgangspunkt i, hvor effektivt
     virksomheden generer en pengestrøm i den løbende drift under den gældende
     sektorlovgivning, herunder ”hvile-i-sig-selv”-princippet og det efterfølgende
     prisloft, hvilket må antages at have værdi hos en uafhængig køber, der selv er
     omfattet af den gældende sektorlovgivning.
     for så vidt angår skats konkrete anvendelse af dcf-modellen, må der ved
     fastsættelsen af afkastkravet i forbindelse med beregningen henses til, hvilket
     afkastkrav der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen, uanset om dette
     afkastkrav måtte være mindre end den risikofri rente, idet den primære interesse
     under den gældende sektorlovgivning for en køber af en vand- eller
     spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en forrentning af den
     pågældende investering. en køber af en vand- eller
     spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke sidestilles med en almindelig
     investor, der har investering i risikofri statsobligationer som alternativ til
     investering i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed.
     idet selskabet ikke har fremlagt et andet budget, end det skat havde til rådighed
     ved sin beregning, og idet landsskatteretten ikke på det foreliggende grundlag
     kan tiltræde selskabets synspunkt om, at afkastkravet ved en beregning efter en
     dcf-model kan sættes til 0 %, eller at cash flowet i denne sammenhæng skal
     inflationsreguleres, må landsskatteretten fastholde den af skat opgjorte værdi
     på armslængde af de overdragne aktiver og derved stadfæste skats opgørelse af
     afskrivningsgrundlaget for selskabets distributionsnet.
     for så vidt angår selskabets opgørelse af bygningernes afskrivningsgrundlag, kan
     bygningernes handelsværdi ikke opgøres til den opgjorte kontantværdi i
     valuarrapporten fratrukket den vurderingsmæssige grundværdi. der er herved lagt
     vægt på, at det ikke ved den fremlagte valuarrapport kan anses for godtgjort, at
     den opgjorte kontantværdi af de pågældende bygninger svarer til den værdi, som
     uafhængige parter, der begge driver vandforsyningsvirksomhed, ville aftale for
     bygningerne.
     herefter må selskabets afskrivningsgrundlag for bygningerne ansættes ud fra den
     senest kendte offentlige vurdering, jf. tss-cirkulære nr. 2000-9, hvorfor
     landsskatteretten ligeledes stadfæster skats afgørelse på dette punkt.”
af skats sagsfremstilling af 21. september 2011 fremgår bl.a. følgende:
                                       - 23 -
”skat, store selskaber skønner, at den bedste måde at fastlægge handelsværdien
for selskabets skatterelevante aktiver på er, at tage udgangspunkt i en
indkomstbaseret værdiansættelsesmetode, idet der herved bliver henset til den
specifikke lovmæssige regulering af indkomsten som gælder for hvidovre vand
a/s.
indkomsten skal opgøres på det foreliggende grundlag, som måtte forventes på
tidspunktet for den skattemæssige stiftelse.
skat, store selskaber har derfor indkaldt diverse dokumentationsmateriale til
fastlæggelse af selskabet forventede fremtidige indkomst. det indkaldte materiale
omfatter:
• foreliggende lang- og kortsigtede budgetter for hvidovre vand a/s,
udarbejdet på overdragelsestidspunktet den 11. december 2007 eller i umiddelbar
nærhed af tidspunktet for overdragelsen og
• de af konkurrencestyrelsen i henhold til prisloftbekendtgørelsen
(bekendtgørelse nr. 143 af 9. februar 2010) godkendte budgetter.
hvidovre vand a/s har ved dets repræsentant, pwc, valgt ikke at indsende de af
skat, store selskaber udbedte budgetter, da det, ifølge pwc, ikke er relevant at
anvende en cash flow model i forhold til at opgøre afskrivningsgrundlaget for de
enkelte aktiver i hvidovre vand a/s.
skat, store selskaber, er herefter henvist til at anvende de foreliggende
regnskaber, notater ved stiftelsen (indeholdende dele af et budget) og afgørelsen
fra konkurrencestyrelsen om prisloft for 2011 i et forsøg på at foretage en
værdiansættelse af distributionsnettet. på den baggrund har skat, store
selskaber, skønnet værdien ved anvendelse af nedenstående metode. ved
metoden er der særlig henset til at indkomsten langsomt vil blive udfaset
(henfalder), når der ikke indregnes nye investeringer:
1. opgørelse af et års repræsentative pengestrøm ved skattepligtens begyndelse.
pengestrømmen henføres til driftsmidlerne.
2. fastlæggelse af hvordan pengestrømmene vil henfalder i takt med
driftsmidlernes regnskabsmæssige afskrivning (henfaldsperioden).
3. fastlæggelse af diskonteringsfaktor (wacc) til tilbagediskontering af de
opgjorte fremtidige pengestrømme.
4. beregning af den amortiserede skattefordel (”tab”, tax, amortification
benefit).
5. beregning af værdien på baggrund af ovennævnte punkt 1-4.
ad 1: de opgjorde pengestrømme
der skal tages udgangspunkt i de oplysninger, som var tilgængelige på tidspunktet
for transaktionens gennemførelse.
                                         - 24 -
de for skat, store selskaber, fremlagte budgetter, tager udgangspunkt i
budgetter udarbejdet af kommunen og fremgår af side 24 og 25 i rådgivernotatet
af 3/12 2007.
budgetternes omsætning er budgetteret ud fra godkendte budgetter for den
kommunale vandforsyning og der vises 2 scenarier til illustration af den vedtagne
prisstrategi med og uden yderligere prisstigninger.
omkostningerne er budgetteret på basis af godkendte budgetter for den
kommunale vandforsyning, tilpasset de seneste forventninger og fremskrevet med
inflation på 2,5% årligt.
anlægsbudgettet er medtaget ud fra godkendte anlægsbudgetter og de konkrete
forventninger til omfanget af de fremtidige investeringer. investeringerne er
fremskrevet med inflation på 2,5% årligt.
budgetterne vises kun at indeholde et budget over resultatet, et samlet beløb for
anlægsinvesteringer og et samlet tal for likviditet.
med henblik på at estimere en pengestrøm fra driften tages der derfor
udgangspunkt i budgets resultat før afskrivninger, renter og skat, som skønnes at
svare til cash flow før finansielle poster og før investeringer.
årsrapporterne indeholder ikke pengestrømsanalyser og det har derfor ikke været
muligt at estimere det forventede cash flow før finansielle poster og investeringer
mere nøjagtigt på det foreliggende grundlag.
den oplyste likviditet kan ikke umiddelbart afstemmes med andre tal i budgettet
og kan derfor ikke anvendes.
pengestrømmene, jf. budgetterne for vandforsyningen viser et kraftigt stigende
”resultat før afskrivninger renter og skat” fra 2008 og frem.
skat, store selskaber, er ikke i stand til at vurdere, i hvilket omfang det kraftigt
stigende resultat i budgettet reelt vil kunne gennemføres inden for hvile-i-sig-selv-
princippet. konkurrencestyrelsen opgør i prisloftsafgørelsen af 22. oktober 2010,
at der pr. 31. december 2009 er en ”overdækning” på 15.869.000 kr., hvilket
styrelsen finder at kunne pålægge selskabet at tilbagebetale over den maksimale
periode styrelsen har hjemmel til, 10 år. skat, store selskaber anser det på
denne baggrund for usikkert, hvilken del af prisstigningen/omsætningen som
eventuelt for 2008 og frem ikke kunne oppebæres inden for hvile-i-sig-selv-
princippet, men skønner, at der er en sammenhæng med det stigende resultat for
2008 og frem.
den samlede repræsentative pengestrøm, som en køber maksimalt måtte kunne
henføre til de eksisterende driftsmidler ved skattepligtens indtræden, skønnes
herefter at svare til det budgetterede resultat før afskrivninger, renter og skat i
2007, 4,4 mio.kr. – uden fradrag for overdækning.
                                        - 25 -
skat, store selskaber, henfører alene de opgjorte pengestrømme til hvidovre
vand a/s’ driftsmidler (distributionsnettet).
dette overestimerer i princippet den beregnede handelsværdi af disse aktiver.
skst, store selskaber, skønner dog, at dette er acceptabelt ud fra en konkret
helhedsvurdering.
ad 2: opgørelse af henfaldsperiode
ifølge årsrapporterne afskrives distributionsanlæg lineært over for den forventede
brugstid, som opgives at ligge mellem 8 og 100 år. gennemsnittet af de
forventede levetider antages på denne baggrund at være 54 år, hvilket tidsrum
anvendes som henfaldsperiode for den repræsentative pengestrøm.
ad 3: opgørelse af diskonteringsfaktor
diskonteringsfaktoren anvendes til at tilbagekontere de opgjorte pengestrømme.
diskonteringsfaktoren skal principielt afspejle en uafhængig købers afkastkrav
ved en tilsvarende investering. diskonteringsfaktoren er fastsat som en wacc,
weighted average cost of capital.
der er ved beregningerne taget udgangspunkt i følgende parametre:
skattesats: 25 % som var skattesatsen i 2007.
satsen anvendes i budgettet ved opgørelsen af netto cash flow’et og i beregningen
af diskonteringsfaktoren, jf. tp værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.7, samt
nedenfor.
en formindskelse af skattesatsen vil medføre en forøgelse af værdierne i den
skattemæssige åbningsbalance.
risikofri rente. 4.362 %, hvilket er renten på en statsobligation (stående lån),
løbetid 10 år på datoen for værdiansættelsen, jf. tp
værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.2.
en formindskelse af den risikofrie rente vil medføre en forøgelse af værdierne i
den skattemæssige åbningsbalance.
risikopræmie: 4,5 %
risikopræmien er en aktieinvestors forventede merafkast i forhold til en
investering i statsobligationer. præmien er målt på mange måder og bevæger sig
efter skat, store selskabers opfattelse mellem 4 og 5 % i danmark. i forhold til
hvidovre vand a/s findes ikke grundlag for at fravige skat, store selskabers
normale anbefalinger, jf. tp værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.3.
en formindskelse af risikopræmien vil medføre en forøgelse af værdierne i den
skattemæssige åbningsbalance.
betaværdi: 0,5
betaværdien er et mål for den systematisk risiko, jf. tp
værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.4. en betaværdi på 0 udtrykker en
                                             - 26 -
      risikofri investering. en betaværdi under 1 udtrykker en risiko mindre end en
      veldiversificeret portefølje og omvendt for en betaværdi over 1.
      fsrs faglige notat om den statsautoriserede revisors arbejde i forbindelse med
      værdiansættelse af virksomheder og virksomhedsandele af december 2002 (frss
      faglige notat), angiver, under ”common sense metoden” i afsnit 8.2.2.7, at ved en
      lav driftsmæssig risiko og en lav finansiel risiko, findes beta i et interval mellem
      0,4 og 0,6.
      skat, store selskaber skønner, at betaværdien for en vandvirksomhed i
      almindelighed kan ansættes ti 0,5. som det fremgår af fsrs faglige notat er dette
      en usædvanlig lav værdi, som dog findes forsvarlig under hensyntagen til
      vandselskabernes ejerforhold.
      en formindskelse af betaværdien vil medføre en forøgelse af værdierne i den
      skattemæssige åbningsbalance.
      gældsandel: 1 %
      i den indikative åbningsbalance i rådgivernotatet af 3/12 2007, udgør gælden
      under 1 & af aktivmassen.
      skat, store selskaber skønner, at gældsandelen kan ansættes i
      overensstemmelse med åbningsbalancen.
      en forøgelse af gældsandelen vil medføre en forøgelse af værdierne i den
      skattemæssige åbningsbalance.
      samlet set beregnes diskonteringsfaktoren (wacc’en) til 6,78595 %. dette
      afrundes til 6,6 %.
      ad 4: den værdi af de skattemæssige afskriver (tab)
      tab er en summarisk tilbagediskonteret værdi af skattebesparelser ved
      skattemæssige afskrivning på de værdiansatte driftsmidler. beløbet beregnes
      iterativt ud fra formlen:
      værdi * afskrivningssats * skattesats / (afskrivnings + diskonteringsfaktor).
      *ved den anvendte iterative tilgang indregnes skattefordel indtil yderligere beløb
      er uvæsentlige.
      ad 5: den beregnede værdi
      de fundne parametre er anvendt i en samlet beregning af driftsmidlernes værdi
      som i uddrag kan vises således (kolonnerne for årene 5 til 53 inklusive samt
      rækker med beregning af tab er undertrykt):
år                      1             2            3             4              54         55
pengestrøm              4.400.000     4.318.519    4.237.037     4.155.556      81.481     0
ekstisterende
driftsmidler
                                             - 27 -
skat heraf              - 1.100.111 1.079.630      -             1.038.889    20.370   0
                                                   1.059.259
netto pengestrøm        3.300.000     3.238.889    3.177.778     3.116.667    61.111   0
diskonteringsfaktor     0,958         1,880        0,826         0,774        0,032    0,030
diskonteret             3.095.685     2.850.241    2.623.324     2.413.579    1.937    0
opsummeret npv          36.415.597
tab 1                   7.202.452
tab 2                   1.424.536
tab 3                   281.752
tab 9                   17
tab 5                   45.393.798
      den samlede værdi af driftsmidler (distributionsnettet) er således 45.393.798 kr.”
3. syn og skøn
der er af skønsmanden, lektor carsten krogholt hansen, copenhagen business school,
afgivet skønserklæring den 5. december 2016, hvoraf fremgår bl.a. følgende:
      ”spørgsmål a – skatteministeriet
      skønsmanden bedes oplyse og begrunde, hvorvidt der består et almindelig frit
      marked for køb og salg af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, herunder
      redegøre for om ikke-kommunalt ejede virksomheder vil erhverve sådanne
      virksomheder.
      skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
      ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at et ”frit marked” er et marked, hvor
      handel, i dette tilfælde med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, foregår
      på markedsøkonomiske betingelser.
      prisen bestemmes derfor som en funktion af udbud og efterspørgsel for den
      pågældende slags virksomheder. markedsaktørernes motiver er primært styret af
      krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital.
      ”ikke-kommunalt ejede virksomheder” er forstået som ”ikke-offentligt ejede
      virksomheder”.
      skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
      datagrundlag:
      jeg har undersøgt markedet for køb og salg af ”vand- og
      spildevandsforsyningsvirksomheder” i perioden fra 1. januar 2007, herunder
      overdragelse af disse virksomheder. dette er sket ved en gennemgang af offentlig
      tilgængelig dokumentation, herunder virksomhedernes årsrapporter og
      hjemmesider.
      undersøgelsen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
      besvarelse:
      på grundlag af den gennemførte undersøgelse, har jeg i perioden fra 1. januar
      2007 udelukkende identificeret overdragelse af ”vand- og
      spildevandsforsyningsvirksomheder” fra og til offentligt ejede virksomheder. jeg
      har således ikke identificeret overdragelser til ”ikke-offentligt ejede
      virksomheder”.
                                        - 28 -
de overdragelser, der er gennemført i perioden fra 1. januar 2007 er udelukkende
sket i forbindelse med etablering af nye selvstændige vand- og
spildevandsvirksomheder således, at den/de fortsættende virksomheder uændret
varetager den hidtidige forsyningspligt.
vederlæggelsen er i samtlige tilfælde sket således, at de hidtidige ejere af de
enkelte vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder som vederlag modtager en
andel af den/de fortsættende virksomheder, der på tidspunktet for overdragelsen,
værdimæssigt svarer til de hidtidige regnskabsmæssige indre værdier ...
i perioden fra 1. januar 2007 er jeg ikke bekendt med, at der er gennemført udbud
af ”vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder”. jeg er heller ikke bekendt
med, at der har været efterspørgsel efter sådanne virksomheder.
på grundlag heraf konkluderer jeg, at der på nuværende tidspunkt ikke er et
almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”.
som følge af ”hvile i sig selv princippet”, er det endvidere min opfattelse, at ikke
offentligt ejede virksomheder ikke have incitamenter til at erhverve sådanne
virksomheder…
spørgsmål b – skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse og begrunde, om der eksisterer et almindeligt frit
marked for køb og salg af aktiverne i en fungerende vandforsynings- eller
spildevandsvirksomhed, herunder redegøre for om der er købere af sådanne
aktiver, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
af årsrapporterne for vandforsynings- eller spildevandsvirksomhederne fremgår
det, at de ejer en række forskellige aktiver. besvarelsen af spørgsmålet afhænger
derfor af aktivtypen og aktivets alternative anvendelse for en eventuel køber.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
til besvarelsen af spørgsmålet har vi taget udgangspunkt i åbningsbalancen pr. 1.
januar 2007 for hvidovre vand a/s og de aktivtyper der fremgår heraf.
jeg har i besvarelsen set bort fra at aktiverne kan have en scrapværdi, f.eks. i
forbindelse med genindvinding af råmaterialerne.
vurderingen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
besvarelse:
for den del af spørgsmålet der vedrører et almindeligt frit marked for køb og salg
af aktiverne i en fungerende vandforsynings- eller spildevandsvirksomhed,
henvises til bevarelsen af spørgsmål a. heraf fremgår det, at der på nuværende
tidspunkt ikke er et almindeligt frit marked for køb og salg af vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder.
med hensyn til købere, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed, afhænger
svaret af mulighederne for alternativ anvendelse af den enkelte aktivtype:
• for grunde og bygninger vil der være et almindeligt frit marked. dette gælder
dog ikke for bygninger der specifikt designet til håndtering af vand- og
spildevandsaktiviteter.
• produktions- og distributionsanlæg: disse aktiver er snævert knyttet til den
konkrete anvendelse i vandforsynings- eller spildevandsvirksomhed. der
eksisterer derfor ikke et almindeligt frit marked.
                                        - 29 -
• andre anlæg, driftsmateriel og inventar: det beror på en individuel vurdering
af de enkelte aktiver, om der er et almindeligt frit marked. dette vil f.eks. være
tilfældet ved biler og kontorinventar.
• tilgodehavender. dette beror på en individuel vurdering af de enkelte aktiver
om der er et almindeligt frit marked. dette vil f.eks. være tilfældet for
tilgodehavender hos kunder.
spørgsmål c – skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse og begrunde, om en uafhængig investor, der overvejer
at erhverve en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, vil hense til
prisloftsreguleringen i sektoren.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig investor” forstås en ”ikke-offentligt ejet virksomhed”, der
drives med et krav om markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som det
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig investor” på tidspunktet for
investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der påvirker
investeringsbeslutningen.
det er forudsat, at en eventuel erhvervelse skal ske under forudsætning af fortsat
drift, jf. kravene i vandforsyningsloven.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har foretaget en gennemgang af relevant lovgivning og anden regulering i
forbindelse med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder.
besvarelse:
vandforsyningsloven med tilhørende bekendtgørelser begrænser mulighederne for
at vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed kan generere overskud og dermed
udbetale udbytte til aktionærerne. endvidere kan der i virksomhederne kun ske en
opsparing, der er formålsbestemt i forhold til vand- og spildevandsaktiviteter.
de nævnte forhold vil naturligt indgå i en potentiel uafhængig investors
overvejelser. da en del af disse begrænsninger kan tilskrives prisloftet, vil en
uafhængig investor hense hertil.
spørgsmål d – skatteministeriet
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål c bedes skønsmanden redegøre for, om
prisloftsreguleringen vi påvirke den pris, som en uafhængig investor ville betale
for en sådan virksomhed.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig investor” forstås en ”ikke-offentligt ejet virksomhed”, der
drives med et krav om markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som det
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig investor” på tidspunktet for
investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der påvirker
investeringsbeslutningen.
det er forudsat, at en eventuel erhvervelse skal ske under forudsætning af fortsat
drift, jf. kravene i vandforsyningsloven.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har foretaget en gennemgang af relevant lovgivning og anden regulering i
forbindelse med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder.
besvarelse:
                                        - 30 -
der findes flere forskellige måder at værdiansætte en virksomhed på i et ”frit
marked”. der kan i den forbindelse henvises til en omfattende litteratur og praksis
i forbindelse med værdiansættelse af virksomheder i købs- og salgssituationen.
et fælles kendetegn for disse værdiansættelsesmetoder er, at virksomhedens
indtjeningsevne og/eller evnen til at generere et positivt cash flow har betydning
for værdiansættelsen. da prisloftreguleringen begrænser
indtjening/overskudsgenerering og/eller evnen til evnen til at generere et positivt
cash flow, vil dette påvirke den pris som en uafhængig investor ville betale for en
sådan virksomhed.
spørgsmål e - skatteministeriet
skønsmanden anmodes om at oplyse om og redegøre for, om den af skat
anvendte metode (dcf) er egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne
aktiver?
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i modsætning til spørgsmål b tolker jeg her ”de overdragne aktiver” som en
helhed af nettoaktiver. det vil sige, at ”de overdragne aktiver” omfatter samtlige
de aktiver og forpligtelser, der indgår i åbningsbalancen pr. 1. januar for hvidovre
vand a/s, vurderet som en helhed.
”handelsværdien af de overdragne aktiver” er opfattet som det vederlag, der skal
erlægges ved overdragelsen af disse aktiver og forpligtelser, fra hvidovre
kommune til hvidovre vand a/s.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
besvarelsen er baseret på en gennemgang af litteraturen omkring dcf…
vi har endvidere fortolket § 26 i ”bekendtgørelsen om prisloftregulering m.v. af
vandsektoren” således, at et eventuelt overskud fra driften skal anvendes til
selskabets forsyningsaktiviteter eller til nedsættelse af forbrugerpriserne. dette
betyder, at selskabet har en bunden reguleringsmæssig anvendelse af et eventuelt
overskud. tilsvarende gælder for et eventuelt likviditetsmæssigt overskud, jf.
samme bekendtgørelse § 24.
besvarelse:
et væsentligt element i dcf modellen er det fremtidige ”frie cash flow”. det ”frie
cash flow” defineres som den likviditet som genereres udover det, der skal
reinvesteres i virksomheden eller bevares i denne… ud fra denne definition kan
der på grund af de regulatoriske krav ikke genereres et ”frit cash flow”.
endvidere opererer enhver dcf-model med en diskonteringsfaktor, som bl.a.
omfatter det risikofrie afkast i den investerende virksomhed samt en risikopræmie.
anvendelsen af sådanne begreber er ikke meningsfulde i en situation, hvor
virksomheden ikke tillades at generere frie cash flows.
som følge heraf er dcf modellen ikke egnet til at fastsatte handelsværdien af de
overdragne aktiver.
spørgsmål f - skatteministeriet
såfremt skønsmanden finder en anden metode til opgørelsen af værdien af de
indskudte aktiver mere velegnet, anmodes skønsmanden om at redegøre herfor og
i den forbindelse ansætte handelsværdierne af aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
                                        - 31 -
ovenfor under besvarelsen af spørgsmål e konkluderede jeg, at dcf-modellen er
uegnet som metode med henblik på at fastsætte handelsværdien af de overdragne
aktiver.
jeg fortolker nærværende spørgsmål derhen, at såfremt der ikke kan anvises
metoder til at fastlægge ”handelsværdien” af de indskudte aktiver, så ønskes der
alternativer hertil.
regnskabslitteraturen og -reguleringen indeholder en lang række af surrogater for
værdibegreber, som kan tages i anvendelse, når det konstateres, at det ikke er
praktisk (eller teoretisk) muligt at anvende det foretrukne og mest
pålidelige/informative værdibegreb i en given situation.
efter min opfattelse, er dette situationen i besvarelsen af dette spørgsmål.
som nævnt i besvarelsen af spørgsmål a, er vederlæggelsen i samtlige tilfælde
sket ved at den hidtidige ejer af de enkelt vand- og spildevandsvirksomheder har
modtaget en andel af den fortsættende sammenlagte enhed, der på tidspunktet for
overdragelsen, værdimæssigt svarer til de hidtidige værdier.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har gennemgået er del af de gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
gennemgangen er udelukkende baseret på offentligt tilgængeligt materiale,
herunder vurderingsberetninger, årsrapporter og informationer tilgængelig på
virksomhedernes hjemmesider.
på grundlag heraf har jeg foretaget en analyse af de værdiansættelser, der er lagt
til grund ved beregning af vederlaget.
besvarelse:
et valg af et alternativt værdibegreb bør efter mit skøn være styret af indholdet af
de regulatoriske krav, som er gældende for et vandforsyningsselskab.
som anført ovenfor under besvarelsen af spørgsmål c, begrænser
vandforsyningsloven mulighederne for at generere overskud og dermed udbetale
udbytte til aktionærerne. derfor skal værdiansættelsen afspejle den reelle
takstpolitik.
hvile-i-sig-princippet medfører, at de regnskabsmæssige
afskrivninger/skattemæssige afskrivninger på de indskudte aktiver skal ske med
udgangspunkt i en værdimåling, der gør det muligt at generere en omsætning, der
er tilstrækkelig til at skabe et økonomisk råderum til reinvesteringer (herunder
vedligehold) i forsyningsanlægget med henblik på at bevare evnen til at opfylde
formålet om vandforsyning.
på denne baggrund konkluderer jeg derfor, at en måling af de indskudte aktiver til
en eller anden form for genanskaffelsespriser er mere velegnet. men det er
nødvendigt, at målingen af genanskaffelsespriser tager hensyn til det
henfald/slitage etc., siden den oprindelige anlægget blev etableret.
min konklusion harmonerer med den metode og de anvisninger, der gives i
”vejledning til udarbejdelse af reguleringsmæssig åbningsbalance,
forsyningssekretariatet, 17. februar 2010”, i det følgende benævnt ”regulatorisk
værdiansættelse”.
på basis af den værdiregulering, der er foretaget i årsrapporten for 2010 for
hvidovre vand a/s, kan en regulatorisk værdiansættelse primo 2010 fastsættes på
følgende måde:
                                                - 32 -
                                     grunde og   prod. distrib. driftsmat. anlæg u.       i alt
                                     bygninger  anlæg   anlæg    inventar udførelse
saldo 31. december 2009                 13.755   8.537 101.555            0      471 124.318
reguleringsmæssig opskrivning            1.584   4.341  74.077            0        0   80.002
regulatorisk saldo 1. januar 2010       15.339  12.878 175.632            0      471 204.320
på basis af bevægelserne på materielle anlægsaktiver, som de fremgår af
årsrapporterne for 2007 – 2009, kan til tilnærmet regulatorisk værdi pr. 1. januar
2007 opgøres på følgende måde:
regulatorisk saldo 1. januar 2010       15.339  12.878 175.632            0      471 204.320
tilbageførsler:
overførsler 2007 - 2009                      0       0   -5.378           0    5.378          0
tilgang 2007 - 2009                          0  -1.757   -9.459           0   -5.849  -17.065
afgang 2007 - 2009                           0       0    3.467       1.320        0    4.787
tilbageførte afskrivninger på afgang         0       0     -108           0        0     -108
afskrivninger 2007 - 2009                1.196   1.978    7.230          50        0   10.454
nedskrivninger 2007 - 2009               2.614       0        0           0        0    2.614
regulatorisk saldo 1. januar 2007       19.149  13.099 171.384        1.370        0 205.002
baseret på ovenstående tilnærmet beregning kan den regulatoriske saldo pr. 1.
januar 2007 opgøres til ca. mio. kr. 205.
en mere præcis opgørelse af den regulatoriske værdi pr. 1. januar 2007 kan
foretages på grundlag virksomhedens detailregistreringer og den excel-model, der
er beskrevet i forsyningssekretariatets vejledning af 17. februar 2010.
sammenfattende er det dermed min konklusion, at de indskudte aktiver i
hvidovre vand a/s pr. januar 2007 bør indregnes i åbningsbalancen med et beløb
i niveau af mio. kr. 200.
spørgsmål 1 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at anslå markedsprisen for de af sagen omhandlede
driftsmidler ved et salg til en uafhængig, relevant køber under hensyn til
driftsmidlernes stand på tidspunktet for overdragelsen af distributions- og
produktionsanlægget fra hvidovre kommune til selskabet.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig køber” forstås, jf. spørgsmål c, en ”ikke-offentligt ejet
virksomhed”, der drives med et krav om et markedsmæssigt afkast af den
investerede kapital som ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig
investor” på tidspunktet for investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller
relationer til sælger, der påvirker investeringsbeslutningen.
jeg har endvidere opfattet driftsmidlerne som en helhed og derfor ikke vurderet de
enkelte aktiver. for en markedsmæssig vurdering af de enkelte aktiver henvises til
besvarelsen af spørgsmål b.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål a ovenfor konkluderer jeg, at ”der på nuværende
tidspunkt ikke er et almindelig frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsvirksomheder”. der eksisterer derfor ikke noget erfaringsbaseret
datagrundlag til fastsættelse af markedsprisen for driftsmidlerne.
da virksomheden samtidig, som konkluderet i besvarelsen af spørgsmål e
ovenfor, ikke genererer et ”frit cash flow”, udelukker dette en indkomst og/eller
cash flow baseret værdiansættelse.
besvarelse:
                                         - 33 -
da der aktuelt ikke eksisterer et marked for driftsmidlerne betragtet som en helhed
og da forudsætningerne for en indkomst og/eller cash flow baseret
værdiansættelse ikke er opfyldt, foreligger der ikke det nødvendige grundlag for at
kunne anslå en markedspris ved et salg til en uafhængig køber.
spørgsmål 2 – hvidovre vand a/s
ved anvendelsen af armslængdeprincippet skal der foretages en sammenligning
mellem vilkårene mellem interesseforbundne parter og ikke interesseforbundne
parter. dette forudsætter, at der eksisterer et sammenligningsgrundlag i en eller
anden tilgængelig form, dvs. at sammenligningsgrundlaget er identisk eller at der
kan korrigeres for eventuelle forskelle.
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, om man konkret og henset til
hvile-i-sig-selv princippet meningsfuldt kan tale om et marked for driftsmidlerne i
andre situationer end dem, hvor køber (investor) selv har en forsyningspligt.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg fortolker ”driftsmidlerne” som de samlede aktiver, der er nødvendige til
varetagelse af forsyningspligten. jeg har således forudsat, at køber tillige
overtager forsyningsforpligtelsen.
besvarelse:
i bevarelsen af spørgsmål a ovenfor konkluderer jeg, at der på nuværende
tidspunkt ikke eksisterer et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”.
på denne baggrund og under hensyntagen til de aktuelle regulatoriske krav anser
jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et marked for de samlede
driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten.
spørgsmål 3 – hvidovre vand a/s
af de almindelige skatteretlige principper følger, at ethvert skattesubjekt skal
beskattes af alle sine skattepligtige indtægter. såfremt der foretages transaktioner
mellem to skattesubjekter, og transaktionerne ikke er på armslængde vilkår, vil
der være mulighed for korrektion. der er med andre ord sket en »skjult«
overførsel af en indtægt fra ét skattesubjekt til et andet.
på den baggrund anmodes skønsmanden om at vurdere,
i. hvad der for kommunen kan antages at udgøre en acceptabel mindstepris for
driftsmidlerne, hvis kommunen skulle afhænde driftsmidlerne til en uafhængig
tredjemand på tidspunktet for overdragelsen af vand- og spildevandsforsyningen
fra hvidovre kommune til selskabet, og
ii. om selskabet på den baggrund har opnået en rabat ift. uafhængig køber.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg forudsætter, at den uafhængige køber af driftsmiler og forsyningsanlæg
samtidig overtager forsyningsforpligtelsen i henhold til lovgivningen.
når der i spørgsmålets anden del tales om ”en rabat”, så forudsætter jeg, at
sammenligningsgrundlaget for opgørelse af eventuel rabat, er det beløb, som
hvidovre vand a/s i selvangivelsen for 2007 selvangiver som saldo for
driftsmidler, dvs. mio. kr. 203.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
                                        - 34 -
under besvarelsen af spørgsmål 1 konkluderede jeg, at ”der aktuelt ikke eksisterer
et marked for driftsmidlerne betragtet som en helhed” og at der ikke foreligger
”det nødvendige grundlag for at anslå en markedspris.”
besvarelse:
forud for stiftelsen af hvidovre vand a/s havde hvidovre kommune en
forsyningspligt og til afdækning af denne, var der anskaffet en række driftsmidler.
der er således en direkte sammenhæng mellem forsyningspligten og det
økonomiske offer, dvs. de udbetalinger, som hvidovre kommune historisk set har
præsteret for at anskaffe de nødvendige driftsmidler og anlæg.
som følge af afhændelse til en uafhængig tredjemand fjernes forsyningspligten fra
kommunen, fordi en uafhængig køber både overtager driftsmidlerne og
forsyningsforpligtelsen.
det er mit skøn, at den acceptable mindstepris, set med en kommunal
beslutningstagers øjne, vil svare til ca. mio. kr. 200, som opgjort ovenfor under
besvarelsen af spørgsmål f.
jeg anlægger det synspunkt, at ca. mio. kr. 200 er udtryk for det beløb, som
hvidovre kommune burde have haft som et aktiv i balancen i kommunens
årsregnskab. som følge heraf tolker jeg, at ca. mio. kr. 200, er det beløb, som
kommunen på daværende tidspunkt ikke havde ”overvæltet” (via afskrivninger)
på vandforbrugerne i form af indtægter for levering af vand til kommunens
borgere.
jeg er i denne forbindelse opmærksom på, at dette på daværende tidspunkt ikke
var ”almindelig kommunal regnskabspraksis” at have sådanne anlæg aktiveret,
hvilket imidlertid ikke rykker ved min konklusion.
det er i forlængelse heraf også mit skøn, at der ikke vil være tale om en rabat i
skatteretlig henseende, idet hvidovre vand a/s selvangiver værdien af
driftsmidler og anlæg mv. til mio. kr. 203.
spørgsmål 4 – hvidovre vand a/s
hvis det antages, at dcf-modellen rent faktisk skal anvendes ved
værdiansættelse af aktiverne, anmodes skønsmanden om at vurdere hvilket
afkastkrav, der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen.
det skal ved besvarelsen lægges til grund, at køberen har en forsyningspligt og er
underlagt hvile-i-sig-selv princippet.
skønsmanden anmodes om at oplyse, om det ved besvarelsen gør en forskel, om
forsyningspligten pålægges som følge af erhvervelsen af aktiverne.
skønsmanden anmodes endvidere om at oplyse, om det ved besvarelsen gør en
forskel, om parterne havde en forventning om, at en ny og friere regulering var
forestående.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
dcf antages at være defineret i overensstemmelse med almindelig anerkendte
begreber. dette betyder, at tælleren repræsenterer det ”frie cash flow” og
nævneren diskonteringsrenten (afkastkravet). der henvises til fodnote 3, 4 og 5 til
spørgsmål e.
besvarelse:
under henvisning til besvarelsen af spørgsmål e genererer virksomheden ikke et
”frit cash flow”. som følge heraf er afkastkravet uden betydning for en eventuel
beregning.
                                         - 35 -
spørgsmål 5 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde hvilket cash-flow, der bør
anvendes på værdiansættelsestidspunktet ved anvendelse af dcf-modellen.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e anser vi ikke dcf modellen for
egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den primære årsag
er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
spørgsmål 6 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, om et cash-flow efter dcf-
modellen skal inflationskorrigeres, i det omfang det anvendte cash-flow er opgjort
i faste priser.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf-
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
på baggrund af denne konklusion er spørgsmålet om eventuel
inflationskorrigering ikke relevant.
spørgsmål 7 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde hvilken henfaldsperiode, der
vil skulle lægges til grund ved anvendelse af en dcf-model.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf-
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
på baggrund af denne konklusion er spørgsmålet om henfaldsperioden ikke
relevant.
spørgsmål 8 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, hvorvidt aktiver erhvervet fra
en uafhængig sælger inden for eksempelvis det seneste år forud for udskillelsen
(og hvor der således er konstateret en markedspris), kan værdiansættes til de
således konstaterede markedspriser, eller om aktiverne skal indgå ved en
værdiansættelse efter dcf-modellen.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
jeg har endvidere i besvarelsen af spørgsmål f ovenfor anført, at jeg vil ansætte
”handelsværdien” af aktiverne pr. 1. januar 2010 med udgangspunkt i
vejledningen udarbejdet af forsyningssekretariatet.
for det seneste år forud for adskillelsen, hvilket vil sige kalenderåret 2006, vil
forskellen mellem anskaffelsesprisen (markedsprisen) og handelsværdien året
efter sandsynligvis være begrænset. anskaffelsesprisen (markedsprisen) vil derfor
umiddelbart kunne anvendes til værdiansættelse af aktiverne.
spørgsmål 9 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at oplyse og begrunde, om og hvor stor en forskel
ministeriets forudsætning om, at en kommune "ikke [kan] overdrage en
                                       - 36 -
vandforsyningsforpligtelse uden samtidig at overdrage det eksisterende
forsyningsanlæg. og en uafhængig køber vil ikke erhverve forpligtelsen til at
levere vand uden samtidig at erhverve det eksisterende anlæg", har for
handelsværdien af de aktiver, som sagen handler om.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået spørgsmålet på følgende måde:
hvilken betydning har det for handelsværdien af aktiverne hvis de overdrages
uden forsyningspligt i forhold til udgangspunktet hvor de overdrages sammen
med forsyningspligt?
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål f har jeg anført, at de indskudte aktiver i hvidovre
vand a/s pr. januar 2007 bør indregnes i åbningsbalancen med et beløb i niveau
af mio. kr. 200. denne situation svarer til udgangspunktet for spørgsmålet, hvor
aktiverne overdrages sammen med forsyningspligten.
dette er sammenholdt med besvarelsen af spørgsmål b, hvor det er vurderet, om
der er købere af aktiverne, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed.
jeg har besvaret spørgsmålet på dette grundlag, uanset at jeg i besvarelsen af
spørgsmål 2 har anført: ”under hensyntagen til de aktuelle regulatoriske krav
anser jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et marked for de samlede
driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten.”
besvarelse:
i besvarelsen for spørgsmål b, har jeg for hele gruppen af produktions- og
distributionsanlæg anført, at der ikke eksisterer et almindeligt frit marked.
begrundelsen er, at der ikke er en alternativ anvendelse for disse aktiver.
som følge heraf vurderer jeg, at disse aktiver har en handelsværdi på kr. 0, når
køber ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed, og når der ses bort fra en
eventuel scrapværdi.
spørgsmål 10 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden vurderer, at aktiverne har en lavere markedsværdi, hvis de
alene kan erhverves samtidig med, at man påtager sig en forsyningspligt,
anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om den forskel afspejler en
forskel i aktivernes værdi, eller om den afspejler en rabat eller præmie eller
lignende for, at køber samtidig påtager sig forsyningspligten.
besvarelse:
af besvarelsen af spørgsmål 9 fremgår det, at jeg er af den opfattelse, at aktiverne
har en lavere værdi hvis, de overdrages uden forsyningspligt. jeg vurderer således
ikke, at aktiverne har en lavere værdi hvis de overdrages sammen med
forsyningspligten.
spørgsmål 11 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden vurderer, at dcf-modellen kan anvendes ved værdiansættelse
af aktiverne, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, hvad der konkret
er en korrekt beta-værdi i lyset af hvidovre vand a/s´ risikoprofil? ved
besvarelsen anmodes skønsmanden om at præcisere, om det yderligere indgår
som et moment, om hvidovre vand a/s’ virksomhed udøves på et
monopollignende marked.
besvarelse:
                                        - 37 -
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag, er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden. som
følge heraf kan der heller ikke relevant, at bedømme, hvad der er en korrekt beta-
værdi.
spørgsmål 1.a – skatteministeriet
i tilknytning til selskabets spørgsmål 1 anmodes skønsmanden om at oplyse om og
redegøre for, hvorvidt det er sædvanligt, at købere, der varetager ideelle
interesser, betaler mere for de aktiver, som anvendes i forbindelse med
virksomhedsudøvelsen, end købere, der ikke varetager ideelle interesser.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået ”ideelle interesser” som erhvervsmæssige værdier, der ikke kan
opgøres i penge eller effektivitet.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
besvarelsen er baseret på kendskab til håndteringen af indkøb i en række
forskellige interesseorganisationer, herunder virksomheder der er omfattet af
reglerne for offentligt udbud…
besvarelse:
interesseorganisationer, herunder virksomheder der er omfattet af reglerne for
offentligt udbud, betaler sædvanligvis ikke mere for aktiver, som anvendes i
forbindelse med virksomhedsudøvelsen, end andre købere.
derfor er det mit skøn, at det ikke er sædvanligt, at købere, der varetager ideelle
interesser, betaler mere for de aktiver, end andre købere.
spørgsmål 2.a – skatteministeriet
i tilknytning til selskabets spørgsmål 2 bedes skønsmanden om at oplyse om og
redegøre for, hvorvidt det gør nogen forskel for besvarelsen, om sælger har en
forsyningspligt, der overdrages sammen med aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i besvarelsen af spørgsmål 2 har jeg fortolket ”driftsmidlerne” som de samlede
aktiver, der er nødvendige til varetagelse af forsyningspligten. jeg har således i
spørgsmål 2 forudsat, at køber tillige overtager forsyningsforpligtelsen.
nærværende spørgsmål har jeg forstår på den måde, at køber ikke overtager
forsyningspligten.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 2 anførte jeg, at ”under hensyntagen til de aktuelle
regulatoriske krav anser jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et
marked for de samlede driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber
(investor) selv har forsyningspligten”.
besvarelse:
da jeg i praksis ikke anser det for meningsfuldt at tale om et marked for de
samlede driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten, er svaret på nærværende spørgsmål:
det gør ingen forskel på besvarelsen spørgsmål 2, om sælger har en
forsyningspligt, der overdrages sammen med aktiverne.
                                        - 38 -
spørgsmål 4.a – skatteministeriet
skønsmanden anmodes om at oplyse om redegøre for, hvilken betydning det har
for besvarelsen af selskabets spørgsmål 1 og 4, at sælgeren af aktiverne er pålagt
en forsyningspligt, og at denne forsyningspligt overdrages i sammenhæng med
aktiverne.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 1 har jeg anført, at der aktuelt ikke eksisterer et marked
for driftsmidlerne betragtet som en helhed og da forudsætningerne for en
indkomst og/eller cash flow baseret værdiansættelse ikke er opfyldt, foreligger der
ikke det nødvendige grundlag for at kunne anslå en markedspris ved et salg til en
uafhængig køber.
i besvarelsen af spørgsmål 4 er anført, at da virksomheden ikke genererer et ”frit
cash flow”, er afkastkravet uden betydning for en eventuel beregning.
besvarelse:
da der aktuelt ikke eksisterer et frit marked for driftsmidlerne betragtet som en
helhed, og da forudsætningerne for en indkomst og/eller cash flow baseret
værdiansættelse ikke er opfyldt, herunder anvendelsen af dcf modellen, har det
ingen betydning for besvarelsen af spørgsmål 1 og 4, at forsyningspligten
overdrages i sammenhæng med aktiverne.
spørgsmål 5.a – skatteministeriet
såfremt skønsmanden finder, at der bør anvendes et andet cash-flow end det af
skat anvendte, anmodes han om at uddybe baggrunden herfor.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået ”et andet cash-flow” således, at det skal overvejes om der er
alternative opgørelsesmuligheder for det frie cash flow, som er en forudsætning
for dcf-modellen.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 5 har jeg anført, at der ikke genereres et ”frit cash
flow” i virksomheden.
besvarelse:
da der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden, og da dette er en
forudsætning for anvendelse af dcf modellen, er der ikke alternative
opgørelsesmuligheder.
spørgsmål a/b 1 - hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden oplyser, at det kun er kommunalt ejede virksomheder, der vil
erhverve vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, og at der ikke består et
almindeligt frit marked for køb og salg af sådanne virksomheder eller aktiver i
sådanne virksomheder, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om der
findes andre markeder, som kan anvendes som sammenligningsgrundlag. dvs. om
armslængdeprisen kan udfindes med udgangspunkt i en anden form for
forsyningsvirksomhed eller lignende, hvor køber er en kommunalt ejet, uafhængig
virksomhed (dvs. en virksomhed der ikke skal opnå profit), og som har en
forsyningspligt.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
                                        - 39 -
ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at et ”frit marked” er et marked, hvor
handel, i dette tilfælde med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, foregår
på markedsøkonomiske betingelser.
prisen bestemmes derfor som en funktion af udbud og efterspørgsel på den
pågældende slags virksomheder. markedsaktørernes motiver er primært styret af
krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
undersøgelsen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
besvarelse:
der findes en række andre former for forsyningsvirksomhed, der er offentligt ejet,
eksempelvis virksomheder inden for fjernvarme og bygas. disse virksomheder er
i lighed med ”vand- og spildevandsvirksomheder” undergivet en række
regulatoriske restriktioner, der på detailniveau kan være forskellige fra den
regulering, der gælder for vand- og spildevandsvirksomheder.
det er mit skøn, at der ikke findes markeder for sådanne virksomheder eller
sådanne aktiver, der kan anvendes som sammenligningsgrundlag med henblik på
at estimere armslængdepriser for vand- og spildevandsvirksomheder.
spørgsmål c.1 – hvidovre vand a/s
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål c anmodes skønsmanden oplyse og
begrunde, om prisloftsreguleringen er så usædvanligt et vilkår, at ingen
uafhængig erhvervsmæssig køber ville erhverve en virksomhed under de vilkår, og
om der derfor skal ses bort fra prisloftsreguleringen ved fastsættelsen af
aktivernes markedsværdi ved anvendelsen af dcf-metoden.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet: jeg har ved besvarelsen af
spørgsmålet lagt til grund, at den nuværende praksis for den regulatoriske
administration af prisloftsreguleringen fastholdes.
besvarelse:
under besvarelsen af spørgsmål c anført jeg, at vandforsyningsloven med
tilhørende bekendtgørelser begrænser mulighederne for at vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed kan generere overskud og dermed udbetale
udbytte til aktionærerne. endvidere kan der i virksomhederne kun ske en
opsparing, der er formålsbestemt i forhold til vand- og spildevandsaktiviteter.
de nævnte forhold vil naturligt indgå i en potentiel uafhængig investors
overvejelser. da en del af disse begrænsninger kan tilskrives prisloftet, vil en
uafhængig investor hense hertil.
jeg vurderer, at prisloftreguleringen er så usædvanligt et vilkår, at ingen
uafhængig erhvervsmæssig investor vil erhverve en virksomhed under de vilkår.
samtidig er det ikke relevant at se bort fra prisloftreguleringen uanset om dcf-
metoden eller en anden metode anvendes til værdiansættelse af aktivernes
markedsværdi.
spørgsmål e.1 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden finder, at dcf-metoden er egnet som værdiansættelsesmetode
jf. spørgsmål e, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om
handelsværdien for de overdragne aktiver så skal fastsættes ved brug af en wacc
på "0".
besvarelse:
                                               - 40 -
       som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg vi ikke dcf
       modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
       primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
       derfor er størrelsen på wacc’en ikke relevant i denne sammenhæng.”
skønsmanden har den 30. august 2017 afgivet supplerende skønserklæring, hvoraf fremgår
bl.a. følgende:
       ”spørgsmål ss 1 – hvidovre vand a/s
       på denne baggrund anmodes skønsmanden om at bekræfte, at der med ”et
       alternativt værdibegreb” i besvarelsen af spørgsmål f menes ”en alternativ
       værdiansættelsesmetode”.
       skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
       i spørgsmål f er anført ”… en anden metode til opgørelse af værdien …”.
       i besvarelsen af spørgsmål f er anført ”… et alternativt værdiansættelses-begreb
       …”.
       ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at det er de to ovennævnte forhold, anført i
       citationstegn, der skal sammenholdes.
       besvarelse:
       i forhold til besvarelsen af spørgsmål f kan det bekræftes, at ”… et alternativt
       værdiansættelsesbegreb …” umiddelbart kan erstattes med ”… en anden metode
       til opgørelse af værdien …”.
       spørgsmål ss 2 – hvidovre vand a/s
       skønsmanden anmodes om at bekræfte, at han ansætter handelsværdierne af
       aktiverne til 200 mio. kr., og at dette således er udtryk for den værdi, man ville
       blive enige om ved en handel mellem uafhængige parter.
       skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
       som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål b kan der for enkelte aktivtyper
       være en alternativ anvendelse. dette betyder, at der for disse aktivtyper kan være
       et almindeligt frit marked. for disse aktivtyper vil det være muligt at fastsætte en
       handelsværdi.
       i besvarelsen af spørgsmål ss 2 er der set bort fra muligheden for at ansætte en
       handelsværdi for de enkelte aktivtyper. aktiverne er således set under et i forhold
       til deres aktuelle anvendelse i en vand- og spildevandsforsynings-virksomhed.
       skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
       datagrundlag:
       i besvarelsen af spørgsmål a konkluderede jeg:
       ” … at der på nuværende tidspunkt ikke er et almindeligt frit marked for køb og
       salg af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder”.
       denne konklusion blev anvendt som grundlag for besvarelsen af spørgsmål f og
       underbygget af følgende bemærkning under forståelse af spørgsmålet:
       ”… at såfremt der ikke kan anvises metoder til at fastlægge ”handelsværdien” af
       de indskudte aktiver, så ønskes der alternativer hertil”.
       de nævnte forhold er lagt til grund ved besvarelsen af spørgsmål ss 2.
       besvarelse:
                                        - 41 -
der eksisterer ikke et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”. som følge heraf kan der ikke fastsættes en
handelsværdi for aktiverne.
den værdi der fremgår af besvarelsen af spørgsmål f er således ikke
handelsværdien, men en værdi fastsat på grundlag af ”en alternativ
værdiansættelsesmetode”, jf. ovenstående spørgsmål ss 1.
jeg kan således ikke bekræfte, at handelsværdierne kan ansættes til kr. 200 mio.
ved en handel mellem uafhængige parter.
spørgsmål ss 3 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at bekræfte,
• at besvarelsen af spørgsmål 8 specifikt vedrører den i spørgsmålet beskrevne
situationen, samt
• at besvarelsen ikke ændrer ved besvarelsen af spørgsmål f, hvorefter en
ansættelse af værdien af de indskudte aktiver til en eller anden form for
genanskaffelsespriser er mere velegnet end den af skat anvendte metode.
besvarelse:
det kan bekræftes, at besvarelsen af spørgsmål 8 specifikt vedrører den i
spørgsmålet beskrevne situation.
det kan endvidere bekræftes, at besvarelsen af spørgsmål 8 ikke ændrer ved
besvarelsen af spørgsmål f.
det kan således også bekræftes, at en værdiansættelse af de indskudte aktiver til
en eller anden form for genanskaffelsesværdi er mere velegnet end den af skat
anvendte metode.
spørgsmål ss 4 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden besvarer skatteministeriets spørgsmål ss ic, anmodes
skønsmanden om at besvare spørgsmålet igen og i denne forbindelse inddrage
følgende forudsætninger, såfremt skønsmanden vurderer, at de er relevante:
• over den 40-årige ejerperiode er der brugt midler på vedligehold og
forbedring af de underliggende aktiver, og i taleksemplet skal disse summer
lægges oven i de 70 mio. kr.
• da skønsforretningen vedrører handelsværdien på overdragelsestidspunktet,
skal der tages hensyn til prisudviklingen fra 1970 til 2010, og dette skal dermed
afspejles i ”skatteministeriets nedskrivningssaldi”. det bemærkes i denne
forbindelse, at skønsmanden skal ansætte handelsværdien og ikke den nedskrevne
anskaffelsessum.
• vedrørende skatteministeriets ”dåbsgavebetragtning” bemærkes, at alle
aktiver blev nulstillet ved vandreformen, uanset om de var afskrevet 100 % eller
2 %.
• hvis skønsmanden vurderer, at skatteministeriet derudover skaber en hybrid
ved sammenblanding af omkostningsbaserede og indtægtsbaserede modeller ved
at bede om en diskontering, anmodes skønsmanden om at redegøre for dette.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg forstår spørgsmålet således, at de enkelte ”bullets” kun skal inddrages i
besvarelsen, såfremt jeg finder dem relevante.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
                                         - 42 -
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål ss ic blev anført, at datagrundlaget er
baseret på en gennemgang af gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
jeg har således ikke direkte lagt de forhold, der er nævnt i de enkelte ”bullets”, til
grund for besvarelsen af spørgsmål ss ic.
besvarelse:
på baggrund af ovenstående anser jeg ikke de forhold, der er nævnt i de enkelte
”bullets” for relevante i forhold til forståelsen af besvarelsen af spørgsmål ss ic.
spørgsmål ss 5 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at præcisere, om selve berigtigelsen (en brutto-
/nettobetragtning) er relevant for besvarelsen af spørgsmål ss if, herunder
hvorfor og med hvilken konkret virkning.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har ikke inddraget berigtigelsen af købesummen som en del af
forudsætningerne for værdiansættelsen. dette skal ses i sammenhæng med, at det i
forståelsen af spørgsmålet er præciseret, at der ikke er et almindeligt frit marked
for køb og salg af vand- og spildevandsvirksomheder.
som det fremgår af forståelsen af spørgsmål f, er berigtigelsen af over-dragelser
af vand- og spildevandsvirksomheder fra 1. januar 2007, udelukkende sket ved at
den hidtidige ejer har modtaget en andel af det fortsættende selskab, der på
tidspunktet for overdragelsen, værdimæssigt svarer til de hidtidige værdier. ved
etableringen af hvidovre vand a/s, er hvidovre kommune således blevet
vederlagt med aktier i selskabet.
besvarelse:
ved besvarelsen af spørgsmål ss if er berigtigelsen af købesummen ikke anset
for relevant i forhold til fastlæggelse af værdien af hvidovre vand a/s’ aktiver på
overdragelsestidspunktet.
spørgsmål ss ia - skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse, om skatteministeriets opfattelse af besvarelsen af
spørgsmål f er korrekt, nemlig at skønsmanden ikke har udtalt sig om metoder til
at fastlægge en handelsværdi, men derimod om metoder til at finde et andet tal,
som vil kunne indregnes i en regnskabspost.
i benægtende fald bedes skønsmanden redegøre for og komme med eksempler på,
at uafhængige parter har villet betale det beløb for aktiverne ved en
virksomhedsoverdragelse, som også indbefatter forsyningsforpligtelserne, der
fremkommer ved en regulatorisk beregning efter den i besvarelsen af spørgsmål f
angivne metode.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i spørgsmål f anvendes udtrykket ”de indskudte aktiver”. skønsmanden
konkluderer derfor, at spørgsmål f ønskes besvaret i et selskabsstiftelses-scenarie.
skønsmanden har gennemset vurderingsberetning med tilhørende udkast til
åbningsbalance pr. 1. januar 2007 for hvidovre vand a/s under stiftelse.
på side 1 under overskriften stifters underskrifter anføres:
”de lovgivningsmæssige rammer for vandsektoren vil fra 2009 blive fastlagt med
udgangspunkt i den politiske aftale af 1. februar 2007 om serviceeftersyn af
vandsektoren. et af elementerne heri er en prisloftregulering med en fastsat
grænse for, hvor meget priserne må stige. værdiansættelsen i åbningsbalancen er
                                         - 43 -
foretaget i forventning om, at den kommende prisregulering fortsat muliggør
konsolidering af forsyningen samt giver økonomisk råderum til gennemførelse af
re- og nyinvesteringer.
under hensyntagen til ovenstående anser vi derfor den af os ansatte værdi af de
indskudte nettoaktiver i hvidovre vand a/s under stiftelse for mindst at svare til
vederlaget herfor.
åbningsbalancen er opgjort i overensstemmelse med den danske årsregnskabs-
lovs indregnings- og målekriterier. vi anser den valgte regnskabspraksis for
hensigtsmæssig, således at åbningsbalancen giver et retvisende billede af
selskabets aktivitet samt de aktiver og passiver, der indskydes i hvidovre vand
a/s”
på side 3 konkluderer vurderingsmanden:
”det er vores opfattelse, af værdien af den indskudte virksomhed mindst svarer til
det fastsatte vederlag, herunder den pålydende værdi af de aktier, der skal
udstedes, med tillæg af overkurs”
under overskriften ”supplerende oplysninger” anfører vurderingsmanden
endvidere:
”som anført under stifters underskrifter er værdiansættelsen af anlægsaktiver i
åbningsbalancen foretaget i forventning om, at den kommende prisregulering
fortsat muliggør konsolidering af forsyningen samt giver økonomisk råderum til
gennemførelse af re- og nyinvesteringer.”
på side 6 under overskrifterne regnskabspraksis, regnskabsgrundlag, balancen,
materielle anlægsaktiver:
”materielle anlægsaktiver måles til kostpris med fradrag af akkumulerede af- og
nedskrivninger”
materielle anlægsaktiver er indregnet i åbningsbalancen med mio. kr. 125.
skønsmanden bemærker endvidere, at vurderingsberetningen med tilhørende
udkast til åbningsbalance ikke indeholder omtale af forhold, som måtte være
resultatet af et regnskabsmæssigt skøn. skønsmanden finder det
bemærkelsesværdigt, at vurderingsberetningen med tilhørende udkast til
åbningsbalance ikke indeholder omtale af væsentlig usikkerhed ved
værdiansættelsen.
skønsmanden anser indregningen af materielle anlægsaktiver med mio. kr. 125
for at være et regnskabsmæssigt skøn.
jeg har forstået, at skatteministeriets tolker besvarelsen af spørgsmål f på
følgende måde:
• at det beregnede tal på 200 mio. kr. er en alternativ værdi, som ikke svarer til
handelsværdien.
• de 200 mio. kr. er derimod et beløb, som efter skønsmandens opfattelse kan
indgå i selskabets regnskab.
besvarelse:
besvarelsen af spørgsmål f er baseret på den forståelse, ”at såfremt der ikke kan
anvises metoder til fastlæggelse af ”handelsværdien” af de indskudte aktiver, så
ønskes alternativer hertil.
som følge heraf kan det bekræftes, at jeg ved besvarelsen af spørgsmål f ikke har
udtalt mig om metoder til fastlæggelse af handelsværdien.
jeg har derimod udtalt mig om alternativer (surrogater) hertil. som det fremgår af
besvarelsen af spørgsmål f anser jeg en eller anden form for genanskaffelsespriser
for et velegnet alternativ. dette er i øvrigt i overensstemmelse med de muligheder,
                                         - 44 -
der fremgår af årl §41, stk. 2. se endvidere nærmere herom i besvarelsen af
spørgsmål ss ic.
derfor kan det også bekræftes, at jeg har udtalt mig om en metode ” til at finde et
andet tal, som vil kunne indregnes i en regnskabspost.”
spørgsmål ss ib - skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse, om det er korrekt forstået, at skønsmanden har
indlagt en forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand, som ville
overtage virksomheden på det pågældende tidspunkt, men at skønsmanden mener,
at der faktisk ikke findes en sådan tredjemand.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig tredjemand” forstås en ikke-offentligt ejet virksomhedet, der
drives med et krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig tredjemand” på tidspunktet
for investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der
påvirker investeringsbeslutningen.
besvarelse:
det er korrekt forstået, at jeg i besvarelsen af spørgsmål 3 har indlagt en
forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand, som ville overtage
virksomheden på det pågældende tidspunkt.
det er ligeledes korrekt forstået, at jeg på det pågældende tidspunkt ikke mener, at
der faktisk findes en sådan tredjemand.
spørgsmål ss ic - skatteministeriet
på baggrund af ovenstående anmodes skønsmanden om at give en begrundet
redegørelse for, hvorvidt den for kommunen acceptable mindstepris ved salg til en
uafhængig tredjemand er (a) den nedskrevne anskaffelsespris, (b) den
regulatoriske værdi, (c) den nedskrevne genanskaffelsespris eller (d) et fjerde
beløb.
ved besvarelsen bedes skønsmanden også redegøre for, hvorvidt der skal tages
højde for en diskonteringsfaktor ved beregningen af den for kommunen acceptable
mindstepris, fordi kommunen kun kan oppebære indtægten løbende over
aktivernes resterende levetid.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
hvidovre vand a/s blev etableret 1. januar 2007 ved indskud af en bestående
virksomhed, hvidovre vandforsyning, der var en del af hvidovre kommune. af
åbningsbalancen for hvidovre vand a/s pr. 1. januar 2007 fremgår det, at de
materielle anlægsaktiver er værdiansat til ”kostpris med fradrag af akkumulerede
af- og nedskrivninger.” dette resulterede i en bogført værdi pr. 1. januar 2007 på
mio.kr. 125, som der er redegjort ovenfor under besvarelsen af spørgsmål ss ia.
jeg skal præcisere, at kostprisen og de akkumulerede af- og nedskrivninger efter
min opfattelse er baseret på et regnskabsmæssigt skøn foretaget af stifterne. det
skyldes, at der på tidspunktet for etableringen ikke var registreringer i hvidovre
vandforsyning, der kunne dokumentere kostpris og anskaffelses-tidspunkt. på
tidspunktet for etableringen forelå der således ikke et anlægs-kartotek for
hvidovre vandforsyning eller for andre dele af hvidovre kommune, hvilket blev
bekræftet ved mail af 18. august 2016 fra hvidovre vand a/s. kravet om
anlægskartotek blev først indført med virkning fra regnskabsåret 2007.
i motivationen for spørgsmålet anvendes begrebet ”dåbsgaven”. jeg opfatter
”dåbsgaven” som den opskrivning, der blev foretaget i hvidovre vand a/s, da de
                                         - 45 -
regulatoriske værdier blev kendte. opskrivningen fremgår af årsrapporten for
hvidovre vand a/s for 2010 og udgør mio.kr. 80.
effekten af ”dåbsgaven” er, at der foretages årlige afskrivninger på opskrivningen.
disse afskrivninger har hvidovre vand a/s mulighed for at opkræve hos
forbrugerne via højere vandpriser. det opkrævede beløb har en bunden
anvendelse jf. bek nr. 143 af 9/2/2010. det opkrævede beløb kan således ikke
udbetales til ejerne, f.eks. i form at udbytte.
indtil de regulatoriske værdier blev kendte, var de materielle anlægsaktiver
værdiansat til ”kostpris med fradrag af akkumulerede af- og nedskrivninger.”, jf.
årsrapport for 2009 for hvidovre vand a/s, hvilket svarer til den praksis der blev
fastlagt i forbindelse med udarbejdelse af åbningsbalancen pr. 1. januar 2007.
med virkning fra 2010 er den regnskabsmæssige værdiansættelse i hvidovre
vand a/s ændret således, at materielle anlægsaktiver anskaffet før 1. januar 2010
værdiansættes til de regulatoriske værdier. materielle anlægsaktiver anskaffet
efter 1. januar 2010 værdiansættes til ”dagsværdi med fradrag af akkumulerede
afskrivninger”.
med hensyn til ”dagsværdien” skal bemærkes, at der i henhold til årsregnskabs-
loven (årl) er etableret følgende prioriterede praksis for fastsættelse af denne:
1. hvis der eksisterer et velfungerende marked for de pågældende aktiver
anvendes salgspriserne (dagsværdi) som grundlag for værdiansættelsen, jf. årl §
37, stk. 1.
2. hvis dette ikke er tilfældet, kan en tilnærmet salgsværdi beregnes ved hjælp af
almindeligt accepterede værdiansættelsesmetoder, jf. årl § 37, stk. 1.
3. hvis en tilnærmet salgsværdi ikke kan beregnes kan genanskaffelsesværdien
anvendes, jf. årl § 41, stk. 2.
under henvisning til besvarelsen af ss 2, hvor det konkluderes, at der ikke
eksisterer der ikke et almindelig frit marked for køb af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”, kan salgspriserne således ikke umiddelbart
fastlægges (prioritet 1).
på trods af at dcf modellen er en almindeligt accepteret værdiansættelsesmetode,
er den, som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e, ikke egnet til at fastsætte
handelsværdien (prioritet 2).
under hensyn hertil er det i besvarelsen af spørgsmål f anført, at en eller anden
form for genanskaffelsespriser vil være mere velegnet (prioritet 3).
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
under henvisning til besvarelsen af spørgsmål ss ib er der på nuværende
tidspunkt ikke en køber i form af en uafhængig tredjemand, ligesom der ikke
eksisterer et ”frit marked” for vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder. som
følge heraf foreligger der ikke et markedsbaseret datagrundlag der kan lægges til
grund for besvarelsen.
i besvarelsen af spørgsmål f er anført:
”jeg har gennemgået er del af de gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
gennemgangen er udelukkende baseret på offentligt tilgængeligt materiale,
herunder vurderingsberetninger, årsrapporter og informationer tilgængelig på
virksomhedernes hjemmesider.”
                                      - 46 -
på grundlag heraf har jeg foretaget en analyse af de værdiansættelser, der er lagt
til grund ved beregning af vederlaget. vederlaget består af hvidovre kommunes
aktiepost i hvidovre vandforsyning a/s.
jeg har endvidere gennemgået praksis for værdiansættelse af kapitalandele i
kommunale regnskaber. baseret på denne gennemgang kan det konstateres, at
kapitalandele værdiansættes til den regnskabsmæssige indre værdi, hvilket også
sker i hvidovre kommunes regnskab.
effekten af at hvidovre kommune værdiansætter kapitalandele til den
regnskabsmæssige indre værdi er, at af den bogførte egenkapital i hvidovre vand
a/s optræder med en tilsvarende værdi i det kommunale regnskab.
besvarelse:
på grundlag af en gennemgang af en del af de gennemførte overdragelser af
”vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder” kan det konstateres, at de
selskaber, hvor der er en kommunal aktionær, har indarbejdet den regulatoriske
værdiregulering i årsrapporterne. værdiansættelsen i de kommunale regnskaber er
således sket i overensstemmelse med ”vejledning til udarbejdelse af
reguleringsmæssig åbningsbalance, forsyningssekretariatet, 17. februar 2010”.
da kommunerne sædvanligvis værdiansætter kapitalandele til den
regnskabsmæssige indre værdi baseret på ejerandelen, betyder dette, at den
regulatoriske værdi-regulering medfører en tilsvarende opskrivning i det
kommunale regnskab.
på denne baggrund forekommer det ikke sandsynligt, at en kommune
(kommunalbestyrelse) ville have interesse i at påføre sig selv et regnskabs-
mæssigt tab ved at sælge en vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed, til en
pris, der ligger under den regnskabsmæssige indre værdi.
denne værdi er en kombination af ”(b) den regulatoriske værdi” for materielle
anlægsaktiver anskaffet før 1. januar 2010 og ”dagsværdi med fradrag af
akkumulerede afskrivninger” for anskaffelser efter denne dato.
under hensyntagen til at nærværende sag vedrører skatteansættelsen for hvidovre
vand a/s for 2007, vil der udelukkende være tale om materielle anlægsaktiver
anskaffet før 1. januar 2010.
som følge heraf skønner jeg, at den acceptable mindstepris for en kommune vil
være ”(b) den regulatoriske værdi”.
spørgsmål ss id - skatteministeriet
såfremt skønsmanden mener, at den for kommunen acceptable mindstepris ved
salg til en uafhængig tredjemand er et beløb, som er højere end (a) den
nedskrevne anskaffelsespris, - dvs. enten (b) den regulatoriske værdi, (c) den
nedskrevne genanskaffelsespris eller (d) et fjerde beløb, som er højere end den
nedskrevne anskaffelsespris – bedes skønsmanden redegøre for, hvordan den for
kommunen acceptable mindstepris kan være højere end den pengestrøm, som
kommunen maksimalt kan opnå.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
af besvarelsen til spørgsmål ss ic fremgår det, at:
”som følge heraf skønner jeg, at den acceptable mindstepris for en kommune er
”(b) den regulatoriske værdi”.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
                                       - 47 -
i besvarelsen af spørgsmål e er anført, at dcf modellen ikke er egnet til at
fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. begrundelsen herfor er, at der
på grund af de regulatoriske krav ikke genereres et ”frit cash flow”.
i forlængelse heraf fremkom jeg i besvarelsen af spørgsmål f med en ”anden
metode til opgørelse af værdien”. denne besvarelse er yderligere begrundet i
ovenstående spørgsmål ss ic.
besvarelse:
da en cash flow baseret værdiansættelse ikke er egnet til at fastsætte
handelsværdien, giver det ingen mening at sammenholde en eventuel
værdiansættelse baseret herpå, med de resultater der kan fremkomme ved
anvendelse af andre metoder.
skønsmanden skønner således ikke, at den for kommunen acceptable mindstepris
overstiger de i spørgsmålet nævnte værdier.
spørgsmål ss ie - skatteministeriet
skønsmanden anmodes dog om at bekræfte, at kommunens faktiske nedskrevne
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200
mio. kr.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
principielt kan spørgsmålet ikke besvares, da vi ikke kender de faktiske historiske
anskaffelsessummer og af- og nedskrivninger herpå, jf. besvarelsen af spørgsmål
ss ia.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
der foreligger ikke et anlægskartotek med registreringer af anskaffelsessummer
(historisk kostpris) og akkumulerede afskrivninger på overdragelsestidspunktet.
der foreligger dog en specifikation af den skattemæssige åbningsbalance pr. 1.
januar 2007, jf. mail af 18. august 2016 fra hvidovre vand a/s.
endvidere foreligger ”vurderingsberetning med tilhørende udkast til åbnings-
balance pr. 1. januar 2007”. i denne er anført, at ”materielle anlægsaktiver måles
til kostpris med fradrag af akkumulerede af- og nedskrivninger.”
besvarelse:
på grundlag af specifikationen af den skattemæssige åbningsbalance og
beskrivelsen af værdiansættelsen i ”vurderingsberetning med tilhørende udkast til
åbningsbalance pr. 1. januar 2007”, skønner jeg, at den nedskrevne
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200
mio. kr.
spørgsmål ss if - skatteministeriet
hvad udgjorde værdien af hvidovre vand a/s’ aktiver på
overdragelsestidspunktet, når der ved værdiansættelsen tages højde for, at
hvidovre vand a/s samtidig overtog forpligtelsen til at drive
vandforsyningsvirksomhed.
ved besvarelsen skal det lægges til grund, at køber skulle drive virksomheden
under hensyntagen til reguleringen i prisloftbekendtgørelsen, at dåbsgaven ikke
kunne udnyttes i 2007, at dåbsgaven heller ikke kunne udnyttes af kommunen, at
der ikke kunne identificeres uafhængige parter, som ville være villige til at købe
aktiverne, og at der ikke er nogen alternative udnyttelsesmuligheder for aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
                                        - 48 -
den omstændighed at det i spørgsmålsformuleringen præciseres, at der ved
værdiansættelsen samtidig skal tages højde for, at hvidovre vand a/s samtidig
overtog forpligtelsen, giver skønsmanden anledning til at præcisere følgende:
skønsmanden finder ikke, at den samtidige overtagelse af forpligtelsen bør
påvirke værdiansættelsen (i nedadgående retning). begrundelsen er den, at
selskabet i forbindelse med overtagelse af forpligtelsen samtidig fik overdraget
retten til at overvælte afskrivningerne på anlæggene på vandforbrugerne.
advokat sune risgaard har på skatteministeriets vegne ved mail af 25. august
2017 til skønsmanden og hvidovre vand a/s meddelt, at det er en fejl, at der i
spørgsmålet er henvist til en prisloftbekendtgørelse, som ikke var i kraft i 2007. i
stedet burde der være henvist til den dagældende vandforsyningslovs § 52 a, som
i 2007 havde følgende ordlyd:
”§ 52a ved levering af vand fra et alment vandforsyningsanlæg kan i prisen
indregnes nødvendige udgifter til indvinding og distribution af vand, lønninger og
andre driftsomkostninger, administration, driftsmæssige afskrivninger, forrentning
af fremmedkapital og underskud fra tidligere perioder opstået i forbindelse med
etablering og væsentlig udbygning af forsyningssystemerne og henlæggelser til
nyinvesteringer. desuden kan et alment vandforsyningsanlæg afholde udgifter til
rådgivning af sine kunder om vandbesparelser, finansiering af vandbesparende
foranstaltninger samt deltagelse i vandværkssamarbejder og lignende. herudover
kan indregnes udgifter til kortlægning, overvågning og beskyttelse af de
vandressourcer, som anlægget indvinder fra eller i fremtiden kan forventes at
indvinde fra, i det omfang en sådan supplerende overvågning og beskyttelse ud
over den offentlige kortlægning, overvågning og beskyttelse er nødvendig eller
hensigtsmæssig for vandforsyningsanlægget. der kan endvidere indregnes
udgifter til dækning af gebyrer, jf. § 52 c og § 35 i lov om miljømål m.v. for
vandforekomster og internationale naturbeskyttelsesområder.
stk. 2. stk. 1 omfatter også prisfastsættelse for salg af vand mellem almene
vandforsyningsanlæg.
stk. 3. miljø- og energiministeren kan fastsætte nærmere regler om
prisfastsættelsen efter stk. 1, herunder regler om forrentning af indskudskapital.”
bestemmelsen lovfæstede et ”hvile i sig selv”-princip i lighed med
prisloftbekendtgørelsen, hvilket skønsmanden har lagt til grund ved besvarelsen af
spørgsmålet.
da der, som anført i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål f, ikke kan anvises
metoder til fastlæggelse af ”handelsværdien”, er der anvendt alternativer hertil. i
besvarelsen af spørgsmål f er det endvidere anført, at en anden metode til
opgørelse af værdien bør være styret af de regulatoriske krav, som gælder for et
vandforsyningsselskab.
besvarelsen af spørgsmål ss if er baseret på følende forudsætninger:
• at køber skulle drive virksomheden under hensyntagen til reguleringen i den
dagældende vandforsyningslov,
• at dåbsgaven ikke kunne udnyttes i 2007,
• at dåbsgaven heller ikke kunne udnyttes af kommunen
det forhold, at det i spørgsmål ss if specifikt er nævnt, at ”… hvidovre vand
a/s samtidig overtog forpligtelsen til at drive vandforsyningsvirksomhed”,
forudsætter at aktiverne anvendes til deres hidtidige formål, og udelukker dermed
alternative udnyttelsesmuligheder.
det sidste forhold, ”at der ikke kunne identificeres uafhængige parter, som ville
være villige til at købe aktiverne”, er en konsekvens af, at der ikke er et
                                             - 49 -
      almindeligt frit marked for køb og salg af vand- og spildevandsvirksomheder.
      dette forhold var ligeledes en forudsætning for besvarelsen af spørgsmål f.
      besvarelse:
      på overdragelsestidspunktet 1. januar 2007 må det indledningsvis konstateres, at
      følgende forhold var gældende:
      (1) at der ikke foreligger en handelsværdi fastsat på et almindeligt frit marked
      (dagsværdi) jf. besvarelsen af spørgsmål a.
      (2) de faktiske historiske anskaffelsespriser var ikke kendte jf. besvarelsen af
      spørgsmål ss ia.
      (3) der forelå ikke regulatoriske værdier dvs. vægtede (50%/50%) kalkulerede
      anskaffelsespriser og genanskaffelsespriser.
      (4) dåbsgavebetragtningen var ikke relevant.
      (5) hvidovre kommune var i besiddelse af en beskrivelse af de materielle
      anlægsaktiver herunder den fysiske stand, etableringstidspunkter etc.
      i besvarelsen af spørgsmål ss ic blev oplistet følende værdibegreber i prioriteret
      rækkefølge:
      (a) salgspriser (dagsværdi).
      (b) en beregnet tilnærmet salgsværdi.
      (c) genanskaffelsesværdi.
      man kunne anlægge den betragtning, at såfremt de faktiske historiske
      anskaffelsespriser var kendte, så ville kommunens økonomiske offer bestå i, at
      kommunen overdrog retten til at overvælte de faktiske historiske
      anskaffelsespriser på vandforbrugerne til hvidovre vand a/s. da de faktiske
      historiske anskaffelses er ukendte, er betragtningen ikke relevant, jf. besvarelsen
      af spørgsmål ss ia.
      som anført tidligere, er en værdiansættelse til salgsværdi (a) eller en eller anden
      form for beregnet kapitalværdi (b) ej heller en farbar vej.
      i mangel af en bedre værdiansættelsesmetode, finder skønsmanden, at anvendelse
      en eller anden form for genanskaffelsesværdi på overdragelsestidspunktet er den
      eneste praktiske mulighed. genanskaffelsesværdien bør reflektere anlæggenes
      daværende stand, alder etc.
      på det foreliggende grundlag er skønsmanden ikke i stand til at estimere et beløb,
      som repræsenterer en eller anden form for genanskaffelsesværdi.”
4. forklaringer
der er under hovedforhandlingen for landsretten sket afhjemling af skønsmanden, lektor
carsten krogholt hansen, copenhagen business school.
carsten krogholt hansen har vedstået skønserklæringen af 5. december 2016 og den
supplerende skønserklæring af 30. august 2017 og har i tilknytning til besvarelsen af
spørgsmål a og b forklaret, at der ikke findes et marked for hverken en
virksomhedsoverdragelse eller en aktivoverdragelse af distributions- og produktionsanlæg
inden for vandforsyningsområdet. det er i den forbindelse uden betydning, om
virksomhedsoverdragelsen eller aktivoverdragelsen sker samtidig med overdragelse af
                                               - 50 -
forsyningspligten/forsyningsretten. hverken virksomheden eller aktiverne har derfor en
handelsværdi. baggrunden herfor er, at forretningen ifølge lovgivningen skal hvile i sig selv.
af samme årsag har hvidovre vand a/s som selskab betragtet heller ikke et økonomisk
incitament til at erhverve distributionsanlægget. ved at erhverve distributionsanlægget får
selskabet ganske vist både ret og pligt til at levere vand, men der må ikke være indtjening på
leverancerne.
dcf-metoden, der har dannet grundlag for skattemyndighedernes værdiansættelse i sagen,
bygger på, at der ved værdiansættelsen foretages en prognose over den tilbagediskonterede
værdi af det fremtidige forventede cash flow på aktivet. diskonteringsfaktoren inddrager
blandt andet det risikofrie afkast – traditionelt forstået som den 10-årige statsobligationsrente
– og en nærmere fastsat risikopræmie. som anført i besvarelsen af spørgsmål e er en
indkomstbaseret model som dcf-metoden efter hans opfattelse ikke anvendelig inden for
vandforsyningsområdet, hvor det ikke er tilladt at have et frit cash flow, og hvor det derfor
heller ikke giver mening at anvende en diskonteringsfaktor. dette skyldes, at
vandforsyningsområdet er omfattet af hvile-i-sig-selv-princippet og den i tilknytning hertil
indførte prisloftsregulering. som følge af reguleringen på vandforsyningsområdet har
hvidovre vand a/s således som selskab betragtet ikke i sig selv et økonomisk incitament til
virksomhedsdriften.
ved besvarelsen af spørgsmål 3 har han ikke taget udgangspunkt i oprindelige
anskaffelsespriser med senere afskrivninger. dette skyldes, at der på grund af den tidligere
kommunale regnskabspraksis ikke findes sikre og komplette data om de historiske kostpriser i
forbindelse med etablering af anlæggene, herunder i form af anlægskartoteker. hvis sådanne
historiske kostpriser havde været tilgængelige, ville de have været udtryk for ”det kommunale
offer”, det vil sige for de afskrivninger, der ikke var foretaget endnu. afskrivninger har til
formål at sikre, at man helt eller delvist kan genanskaffe nedslidte anlæg. en afskrivning på
de rene kostpriser giver imidlertid ikke det tilstrækkelige råderum til genanskaffelser, der kan
ligge mange år frem i tid. derfor giver det bedre mening at tage udgangspunkt i en
omkostningsbaseret metode, hvor der lægges vægt på genanskaffelsespriser frem for
kostpriser, således som det er sket ved hans besvarelse af spørgsmål e og f. et årsregnskab
eller et perioderegnskab kan ikke anvendes til at fastlægge, hvad et aktiv er værd. der kan
                                               - 51 -
ikke sættes lighedstegn mellem en historisk kostpris og en nedskrevet genanskaffelsespris, og
besvarelsen af spørgsmål 3 bygger heller ikke herpå.
ved skønnet over den acceptable mindstepris på 200 mio. kr. har han indlagt den hypotetiske
forudsætning i spørgsmålet, at der kan ske salg til en uafhængig tredjemand, og han har lagt
til grund, at kommunens økonomiske offer ved salg til denne hypotetiske, uafhængige
tredjemand samtidig med, at kommunen frigøres for forsyningspligten, kan opgøres som
anført i besvarelsen af spørgsmål f. de 200 mio. kr. er udtryk for de indtægter fra
vandleverancer, som kommunen på daværende tidspunkt ikke via afskrivninger havde
overvæltet på vandforbrugerne. dette beløb burde kommunen have haft som et aktiv i
balancen i kommunens årsregnskab forud for overdragelsen.
det kunne nok fremgå tydeligere af besvarelsen af spørgsmål f, at opgørelsen på 200 mio. kr.
i mangel af bedre muligheder er inspireret af en værdiansættelse med udgangspunkt i de
regulatoriske forhold og således er baseret på en hybrid af historiske kostpriser og
genanskaffelsesværdier baseret på polka-værdier og ikke ”rene” nedskrevne
genanskaffelsesværdier. ved at inddrage polka-værdierne tages der ved værdiansættelsen
højde for de særlige regulatoriske krav, som vandforsyningsområdet er underlagt gennem
hvile-i-sig- selv-princippet og prisloftsreguleringen.
i forhold til sin forståelse af grundlaget for besvarelsen af spørgsmål ss ic er han enig i, at
hvidovre vand a/s ved udarbejdelse af vurderingsberetningen har anvendt den
beregningsmetode, der fremgår af pkt. 5 i pwc’s notat af 3. december 2007. af pkt. 5 i pwc’s
notat fremgår det således, at der er foretaget en nedskrivningstest med udgangspunkt i et
justeret skøn over genindvindingsværdien (impairment-nedskrivning), jf. årsregnskabslovens
§ 42. der er således ikke som anført i grundlaget for hans besvarelse af spørgsmålet, og i
modsætning til, hvad der fremgår af indledningen til vurderingsberetningen, taget
udgangspunkt i nedskrevne kostpriser. revisor synes således i mangel af et anlægskartotek at
have foretaget et skøn. han undrer sig over, at dette ikke fremgår tydeligere af
vurderingsberetningen.
den ”dåbsgave”, som vandselskaberne modtog i tilknytning til lovændringerne i 2009,
udgøres af forskellen mellem de nedskrevne anskaffelsessummer og de nedskrevne
                                              - 52 -
genanskaffelsessummer. ønsket var at få lagt de regulatoriske værdier ind som et aktiv,
således at der i selskaberne kom til at ligge en opsparing til anlægsinvesteringer ved
opgørelsen af afskrivningsgrundlaget. den reelle værdi af ”dåbsgaven” afhænger derfor af
størrelsen af de skattemæssige indgangsværdier og således af, hvordan disse opgøres. det kan
ikke anføres, at værdien af ”dåbsgaven” for hvidovre vand a/s’ vedkommende svarer til den
opskrivning med 80 mio. kr., der er foretaget i årsrapporten for 2010.
som led i sine undersøgelser har han ikke set eksempler på, at dcf-modellen uden for landets
grænser er blevet anvendt i forbindelse med værdiansættelser i tilknytning til virksomheder
eller aktiver, der drives under lignende forudsætninger som hvile-i-sig-selv-princippet.
de øvrige overdragelser på vandforsyningsområdet, som han har undersøgt til brug for
besvarelsen af spørgsmål ss ic, har alle ligget efter lovændringerne i 2010. mere generelt
kan det herom anføres, at kommunerne ud fra en skattemæssig betragtning ikke vil have
nogen interesse i en høj værdiansættelse. værdiansættelsen vil dog have betydning i forhold
til muligheden for at foretage afskrivninger.
hvis polka-værdierne ikke var kendt, ville han ved værdiansættelsen tage udgangspunkt i
genanskaffelsesværdier.
det må i forhold til besvarelsen af spørgsmål ss ie anses for sikkert, at den nedskrevne
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200 mio. kr.
i forhold til besvarelsen af spørgsmål ss id er det naturligvis korrekt, at den for kommunen
acceptable mindstepris ikke kan være højere end den pengestrøm, som kommunen maksimalt
kan opnå, men det er heller ikke den forudsætning, som han har indlagt ved besvarelsen af
spørgsmålet, hvor det er lagt til grund, at den acceptable mindstepris for en kommune er den
regulatoriske værdi. på dette grundlag indeholder besvarelsen derfor reelt ikke en stillingtagen
til de enkelte led i det stillede spørgsmål.
for så vidt angår spørgsmål ss if skal besvarelsen af dette spørgsmål særligt læses i lyset af,
at man på overdragelsestidspunktet ikke kendte de historiske kostpriser. havde disse været
kendt, ville de have udgjort det naturlige udgangspunkt for værdiansættelsen. som anført i
                                              - 53 -
skønserklæringen er en værdiansættelse til salgsværdi eller en beregnet kapitalværdi heller
ikke anvendelig, jf. årsregnskabslovens § 37, stk. 1 og 2. det betyder derfor, at der efter hans
opfattelse reelt alene er mulighed for at anvende en værdiansættelsesmetode, der tager
udgangspunkt i genanskaffelsesværdierne på overdragelsestidspunktet under inddragelse af
vandforsyningsanlæggenes alder, stand mv., jf. årsregnskabslovens § 41, stk. 2. det forhold,
at ledningsnettet på et tidspunkt i fremtiden skal udskiftes med de deraf følgende større
afskrivningsmuligheder, er ikke en omstændighed, der vil føre til en højere prisfastsættelse.
den værdiansættelse, som fremgangsmåden i besvarelsen af spørgsmål ss if fører frem til, er
ikke udtryk for en handelsværdi, men er et surrogat herfor. polka-værdierne danner efter
hans opfattelse et godt udgangspunkt for en værdiansættelse, og det er også disse værdier, der
har dannet grundlag for hans beregninger i besvarelsen af spørgsmål f.
alt andet lige vil nedskrevne genanskaffelsesværdier føre til en højere værdiansættelse end
nedskrevne anskaffelsesværdier.
som det var tilfældet ved besvarelsen af spørgsmål 8, har hvidovre vand a/s som selskab
betragtet ikke et økonomisk incitament til at erhverve distributionsnettet til aktivernes
polka-værdier.
samlet set vil han fastholde, at dcf-modellen er uegnet til at danne grundlag for
værdiansættelsen i forbindelse med overdragelser af virksomheder og aktiver på
vandforsyningsområdet på grund af den særlige reguleringsordning på dette område. forsøger
man alligevel at anvende dcf-modellen, er hovedproblemet, at der ikke er noget frit cash
flow at tilbagediskontere ved anvendelsen af modellen.
det skøn, som skattemyndighederne har udøvet i deres afgørelse, kan næppe siges at bygge på
en handelsværdi, og det udøvede skøn er efter hans opfattelse heller ikke udtryk for et
velegnet surrogat til en handelsværdi. han er enig i den formel for dcf-modellen, der
fremgår af skats vejledning om transfer pricing mv. fra 2009, og formlen kan også
anvendes, hvis værdien for frit cash flow sættes til nul kr. i en sådan situation vil værdien af
aktivet eller virksomheden i alle tilfælde blive nul kr.
                                              - 54 -
den værdi, der blev fastlagt i hans besvarelse af spørgsmål f, er som tidligere nævnt ikke
udtryk for en handelsværdi, men derimod for et surrogat hertil.
5. det retlige grundlag for sagen
vandforsyningslovens § 52 a, stk. 1, og § 53, stk. 1
kommunal forsyningsvirksomhed er undergivet et hvile-i-sig selv-princip.
på området for vandforsyning blev princippet lovfæstet med vandforsyningslovens § 52 a, der
blev indført ved lov nr. 479 af 1. juli 1998. § 52 a, stk. 1, der gjaldt almen vandforsyning,
havde i 2007 følgende ordlyd, jf. lovbekendtgørelse nr. 71 af 17. januar 2007:
      ”§ 52. ved levering af vand fra et alment vandforsyningsanlæg kan i prisen
      indregnes nødvendige udgifter til indvinding og distribution af vand, lønninger og
      andre driftsomkostninger, administration, driftsmæssige afskrivninger, forrentning
      af fremmedkapital og underskud fra tidligere perioder opstået i forbindelse med
      etablering og væsentlig udbygning af forsyningssystemerne og henlæggelser til
      nyinvesteringer. desuden kan et alment vandforsyningsanlæg afholde udgifter til
      rådgivning af sine kunder om vandbesparelser, finansiering af vandbesparende
      foranstaltninger samt deltagelse i vandværkssamarbejder og lignende. herudover
      kan indregnes udgifter til kortlægning, overvågning og beskyttelse af de
      vandressourcer, som anlægget indvinder fra eller i fremtiden kan forventes at
      indvinde fra, i det omfang en sådan supplerende overvågning og beskyttelse ud
      over den offentlige kortlægning, overvågning og beskyttelse er nødvendig eller
      hensigtsmæssig for vandforsyningsanlægget. ...”
vandforsyningslovens § 53, stk.1, bestemte blandt andet:
      ”§ 53. kommunalbestyrelsen fastsætter anlægs- og driftsbidrag ved levering af
      vand fra den kommunale vandforsyning. anlægs- og driftsbidrag til andre almene
      vandforsyningsanlæg skal godkendes af kommunalbestyrelsen i den kommune,
      hvor vandet forbruges, efter indstilling fra anlæggets ejer.”
vandsektorloven og samleloven
den 26. februar 2009 fremsatte miljøministeren lovforslag nr. l 150 til lov om vandsektorens
organisering og økonomiske forhold (herefter vandsektorloven) samt lovforslag nr. l 151 til
lov om ændring af lov om miljøbeskyttelse, lov om vandforsyning, lov om betalingsregler for
spildevandsanlæg m.v. og forskellige andre love (herefter samleloven). lovforslag nr. l 151
indeholdt herunder forslag til ændring af selskabsskatteloven.
                                                - 55 -
i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 150 hedder det om baggrunden for
lovforslaget blandt andet:
       ”af regeringens udspil ”grøn markedsøkonomi - mere miljø for pengene” fra
       april 2003 fremgik, at vandsektorens organisering skulle gennemgås med henblik
       på at vurdere, om sektoren kan opnå øget omkostningseffektivitet, og om der kan
       skabes mere konkurrence i sektoren.
       baggrunden herfor var konkurrenceredegørelsen 2003, som pegede på et
       betydeligt effektiviseringspotentiale inden for vandsektoren, som redegørelsen
       anslog til over 1 mia. kr. årligt, hvis alle forsyningsvirksomheder og
       vandselskaber kan gøres lige så effektive som de bedste i branchen. samtidig blev
       der påvist store forskelle på, hvad forbrugerne betaler for vand- og
       spildevandsforsyning. det økonomiske råds halvårsrapport fra 2004 pegede også
       på betydelige effektiviseringsmuligheder i vandsektoren.
       konkurrenceredegørelsen vurderede, at der ikke er et tilsvarende
       effektiviseringspotentiale for de private, forbrugerejede vandforsyningsselskaber.
       en
       række af de forbrugerejede vandforsyningsselskaber er traditionelt blevet drevet
       med fokus på lave takster. der vurderes derfor ikke at være samme
       effektiviseringsmuligheder i de private vandforsyningsselskaber som i resten af
       vandsektoren.
       på grundlag af konkurrenceredegørelsen 2003 blev der nedsat et
       embedsmandsudvalg under miljøstyrelsens formandskab med deltagelse af
       erhvervs- og byggestyrelsen, konkurrencestyrelsen under økonomi- og
       erhvervsministeriet, finansministeriet, indenrigs- og sundhedsministeriet og
       skatteministeriet med henblik på at gennemføre en analyse af vandsektorens
       organisation og regulering. embedsmandsudvalgets anbefalinger blev i efteråret
       2005 offentliggjort i form af et idéoplæg med titlen ”serviceeftersyn af
       vandsektoren”. samtidig blev 10 notater udarbejdet i forbindelse med at
       embedsmandsudvalgets arbejde blev offentliggjort. idéoplægget var i perioden 13.
       oktober 2004 til 1. december 2005 udsendt i høring til en række organisationer og
       myndigheder.
       …
       på baggrund af idéoplægget og de modtagne høringssvar blev der den 1. februar
       2007 indgået forlig mellem folketingets partier, bortset fra det radikale venstre,
       om en aftale for en mere effektiv vandsektor.
       den politiske aftale om den fremtidige regulering og organisering af vandsektoren
       bygger på følgende elementer
       - at kravene til miljø, sundhed og forsyningssikkerhed skal fastholdes,
       - at vandsektorens effektiviseringspotentiale skal udnyttes til gavn for forbrugerne
       og miljøet,
       - at den økonomiske regulering skal understøtte effektiviseringen af sektoren,
       - at der ikke tilsigtes en ændring af ejerforholdene i vandsektoren,
                                                - 56 -
       - at der er behov for økonomiske midler til at imødegå investerings- og
       fornyelsesbehov, bl.a. også til teknologiudvikling,
       - at der skal ske en klar adskillelse af drifts- og myndighedsansvar,
       - at gennemskueligheden i vandsektorens forhold skal øges, herunder også i
       grundlaget for, hvordan de vandpriser, som forbrugerne betaler, fastsættes,
       - at den eksisterende regnskabsmæssige adskillelse mellem aktiviteter forbundet
       med vand- eller spildevandsforsyning skal fastholdes, og
       - at overskuddet skal fastholdes i vandsektoren.”
om vandsektorens forhold anføres det i forslagets almindelige bemærkninger blandt andet:
       ”…
       sektorens anlæg er opbygget gennem en lang årrække og repræsenterer en værdi
       på flere hundrede milliarder kroner.”
under bemærkningerne til lovforslagets § 18, som omhandler vandselskabers deltagelse i
anden virksomhed, er endvidere anført blandt andet:
       ”vandselskaber er monopolvirksomhed i den forstand, at forbrugerne ikke frit kan
       vælge leverandør. takstopkrævningen i vandselskaberne er reguleret af
       bestemmelserne om, hvilke udgifter der kan indregnes i taksterne, og de
       foreslåede bestemmelser om et prisloft over taksterne. vandselskabernes
       tilknyttede aktiviteter udøves i modsætning til vandselskabets hovedvirksomhed
       på et konkurrenceudsat marked med private aktører.”
lovforslagene blev med visse ændringer den 12. juni 2009 vedtaget som henholdsvis lov nr.
469 (vandsektorloven) og lov nr. 460 (samleloven).
vandsektorloven trådte i kraft den 1. juli 2009, jf. lovens § 31, stk. 1, dog således at visse
bestemmelser, herunder kravet om udskillelse af kommunale vand- og spildevandsforsyninger
i selskabsform, først trådte i kraft den 1. januar 2010, jf. herved lovens § 31, stk. 2.
samleloven trådte i kraft den 1. januar 2010, jf. lovens § 16, stk. 1, dog således at visse
bestemmelser som angivet i bestemmelsens stk. 2 trådte i kraft samtidig med vandsektorloven
den 1. juli 2009.
vandsektorlovens § 15, stk. 1-3, bestemmer følgende:
       ”§ 15. kommuner kan kun deltage i aktiviteter forbundet med vand- eller
       spildevandsforsyning omfattet af § 2, stk. 1, nr. 1, hvis aktiviteterne udøves i et
       eller flere selskaber, som drives i aktie- eller anpartsselskabsform, jf. dog § 32.
                                               - 57 -
      vederlag i forbindelse med stiftelse af aktie- eller anpartsselskaber omfattet af §
      2, stk. 1, nr. 1, må udelukkende bestå af aktier eller anparter i det nystiftede
      selskab.
      stk. 2. miljøministeren kan, når ganske særlige omstændigheder taler for det,
      bestemme, at mindre vandforsyningsanlæg eller mindre omfattende
      vandforsyningsaktiviteter helt eller delvis skal undtages fra kravet om
      organisering i aktie- eller anpartsselskabsform.
      stk. 3. miljøministeren fastsætter regler om opgørelsen af vandselskabernes
      reguleringsmæssige åbningsbalance til brug for forsyningssekretariatet, herunder
      værdiansættelsen af vandselskabernes aktiver og passiver og afskrivninger herpå
      samt aktivernes levetid.”
i bemærkningerne til § 15, stk. 3, hedder det:
      ”den foreslåede bestemmelse i lovforslagets § 15, stk. 3, har baggrund i, at det til
      brug for benchmarkingen er nødvendigt at kunne inddrage afskrivningerne for at
      få et retvisende billede af selskabernes effektivitet. det er derfor vigtigt, at
      afskrivningerne sker på et ensartet grundlag, og at principper for opgørelse af
      værdier og aktivernes levetider fastsættes ensartet. det er nødvendigt, at
      aktivernes værdier, investeringsbehov m.v. bliver identificeret og synliggjort ud
      fra ensartede kriterier. et ensartet grundlag vil endvidere gøre det muligt år for år
      at overvåge, om vandselskaberne gennemfører en tilstrækkelig forbedring og
      fornyelse af infrastrukturen. i samarbejde med branchen og kl udarbejdes et
      bilag til en bekendtgørelse, der skal omfatte de relevante komponenter med
      fastsættelse af enhedspris og levetid for hver komponent til brug for fastsættelsen
      af den reguleringsmæssige åbningsbalance. miljøministeren fastsætter derfor
      regler om opgørelsen af den reguleringsmæssige åbningsbalance og om
      fastlæggelse af levetider for individuelle typer af aktiver. de nævnte opgørelser
      fastlægges i samarbejde med branchen.”
vandforsyningsvirksomhed drevet i kommunalt regi var efter § 3, stk. 1, nr. 2, i den hidtil
gældende selskabsskattelov (lovbekendtgørelse nr. 1037 af 24. august 2007) undtaget fra
skattepligt. anden vandforsyningsvirksomhed kunne ligeledes være undtaget fra skattepligt i
medfør af selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, der var sålydende:
      ”§ 3. undtaget fra skattepligten er:
      …
      4) havne, herunder lufthavne, der er åbne for offentlig trafik, samt gas-, vand- og
      fjernvarmeværker, når adgangen til leverance fra værket står åben for alle inden
      for det område, hvori værket arbejder, alt for så vidt havnens eller værkets
      indtægter, bortset fra normal forrentning af en eventuel indskudskapital, ifølge
      vedtægtsmæssig bestemmelse udelukkende kan anvendes til havnens eller værkets
      formål. betingelserne i 1. pkt. er opfyldt, selv om en havn eller
      lufthavn udøver aktivitet, der falder uden for formålet, såfremt disse aktiviteter
      udøves i et skattepligtigt datterselskab.”
                                                - 58 -
dette blev ændret ved samlelovens § 9, som blandt andet indeholder følgende bestemmelse
om, hvilke selskaber og foreninger hjemmehørende her i landet der efter selskabsskattelovens
§ 1 er skattepligtige:
       ”i lov om indkomstbeskatning af aktieselskaber m.v. (selskabsskatteloven), jf.
       lovbekendtgørelse nr. 272 af 3. april 2009, foretages følgende ændringer:
       1. i § 1, stk. 1, indsættes som nr. 2 h:
       ”2 h) vandforsyningsselskaber, der er omfattet af § 2, stk. 1, i lov om
       vandsektorens organisering og økonomiske forhold, og
       spildevandsforsyningsselskaber, hvorved i denne lov forstås selskaber m.v., der
       for andre og mod betaling behandler og transporterer spildevand. skattepligten
       gælder uanset vand- henholdsvis spildevandsforsyningsselskabets
       organisationsform. indregistrerede aktieselskaber omfattes dog af nr. 1. hvis
       aktivitet som nævnt i 1. pkt. udøves af et interessentskab, et kommanditselskab
       eller et kommanditaktieselskab, beskattes henholdsvis interessenterne,
       komplementaren og kommanditisterne efter reglerne i denne bestemmelse,””
selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, blev samtidig ændret, således at bestemmelsen ikke
længere omfattede vandværker, og der blev i samme stykke som nr. 4 a) indsat en
bestemmelse om, at vandselskaber, der ikke er omfattet af vandsektorlovens § 2, stk. 1, under
visse betingelser er undtaget fra skattepligt. adgangen til skatteundtagelse var herefter
forbeholdt mindre, ikke-kommunale vandselskaber, som efterlever hvile-i-sig-selv-princippet,
og hvis leverancer står åbne for enhver inden for det geografiske område, som vandselskabet
dækker.
ved samleloven blev også vandforsyningslovens §§ 52 a og 53 justeret, men hvile-i-sig-selv-
princippet blev ikke ophævet.
i de almindelige bemærkninger til forslaget til samleloven (lovforslag nr. l 151) anføres
blandt andet følgende:
       ”2.4.1. gældende ret
       efter de gældende regler er vandværker skattefri. vandværker, der drives i
       kommunalt regi er skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2.
       bestemmelsen omfatter vandværker ejet direkte af kommunen og den situation,
       hvor vandværket er organiseret som et interessentskab efter den kommunale
       styrelseslovs § 60, dvs. med kommuner som deltagere.
                                         - 59 -
andre vandværker er skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4.
skattefriheden er betinget af, at leverancer fra værket står åben for alle inden for
det geografiske område, som værket dækker. det er også en betingelse, at værkets
indtægter, bortset fra normal forrentning af en eventuel indskudskapital, efter
vedtægterne kun kan bruges til værkets formål. vandforsyningerne må kun
opkræve beløb hos forbrugerne svarende til, hvad det koster at drive forsyningen.
skattefritagelsen omfatter vandforsyninger, hvori indgår et vandværk
(vandindvindingsanlæg og rensning af vand til drikkevand).
…
2.4.2. den foreslåede ordning
i skattelovgivningen indføres der generelt skattepligt for vandforsyninger, der
direkte eller indirekte er ejet af en kommune og vandforsyninger, der leverer over
200.000 m³ vand årligt. afgrænsningen svarer til den foreslåede § 2, stk. 1, i
forslaget til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold.
konsekvensen er, at den hidtidige skattefrihed for vandforsyninger ophæves for så
vidt angår de store forsyninger og de kommunalt ejede forsyninger. skattepligten
er ens uanset organisationsform. det betyder, at alle skattepligtige
vandforsyningsselskaber beskattes efter reglerne for aktieselskaber. de
vandforsyninger, der i dag drives i kommunalt regi, vil også blive skattepligtige.
det gælder vandforsyninger, der drives som en del af den kommunale forvaltning,
da de efter forslag til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold
skal udskilles til selskaber eller overdrages til tredjemand. endvidere gælder det
f.eks. også eksisterende fælleskommunale vandforsyninger, der er organiseret som
interessentskaber, idet kommunen som interessent omfattes af skattepligten, for så
vidt angår denne virksomhed.
for de vandforsyninger, der hidtil har været skattefri efter reglen i
selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, men som bliver omfattet af den foreslåede
regel om skattepligt, finder reglen i selskabsskattelovens § 5 d anvendelse.
aktiver, der er i behold ved overgangen til skattepligt, skal dermed fastsættes til
handelsværdien. reglen i selskabsskattelovens § 5 d finder endvidere anvendelse,
hvor en kommune, som interessent m.m. i en vandforsyningsvirksomhed, overgår
fra skattefrihed efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2, til skattepligt efter den
foreslåede regel om skattepligt.
de små vandforsyninger omfattes ikke af den nye incitamentsstruktur, men skal
fortsætte under ”hvile i sig selv”-princippet. det foreslås derfor, at de små
vandforsyninger fortsat skal kunne være skattefri. betingelserne skal også efter
skattereglerne være, at de som hidtil fungerer under ”hvile i sig selv”-princippet.
…
3.1. de økonomiske konsekvenser for det offentlige
…
det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud
på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt.
dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at lede til nogen
umiddelbar provenuvirkning. det skyldes, at selskaberne har store afskrivninger
umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af åbningsbalancerne.
                                                - 60 -
       på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
       er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
       varige virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
       baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
       investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
       på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget.”
i bemærkningerne til lovforslagets § 9, nr. 1 (indsættelse af selskabsskattelovens § 1,
stk. 1, nr. 2 h), hedder det blandt andet:
       ”for de vandforsyninger og spildevandsforsyninger, der hidtil har været skattefri,
       men som bliver omfattet af den foreslåede regel i selskabsskattelovens § 1, stk. 1,
       nr. 2 h, om skattepligt, skal der for de aktiver, som er i behold ved overgangen til
       skattepligt, ske en opgørelse til handelsværdi, jf. selskabsskattelovens § 5 d. den
       fastsatte handelsværdi vil danne grundlag for en eventuel afskrivningsadgang og
       en eventuel avanceopgørelse.
       for de vandforsyninger, der er organiseret som aktie- eller anpartsselskaber, og
       som hidtil har været skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, men som
       bliver skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, som følge af de
       forslåede ændringer, skal der tilsvarende for de aktiver, der er i behold ved
       overgangen til skattepligt, ske en opgørelse til handelsværdi, jf.
       selskabsskattelovens § 5 d. den fastsatte handelsværdi vil danne grundlag for en
       eventuel afskrivningsadgang og en eventuel avanceopgørelse.
       i forhold til afskrivningsloven vil vandværker, rensningsanlæg, vandledninger og
       kloaknet være at anse for driftsmidler. en mindre del af vandværkerne og
       rensningsanlæggene (murværk og lignende) vil dog formentlig skulle anses for
       bygningsanlæg.
       …
       for vandforsyninger vil det derfor være relevant at sondre mellem aktiver, der
       medgår til produktion af vand og aktiver, der medgår til distribution af vand. til
       aktiver som medgår til produktion af vand anses f.eks. råvandsledninger og
       værker, beholderanlæg, behandlingsanlæg, udpumpningsanlæg og el-anlæg . til
       aktiver, der medgår til distribution af vand anses f.eks. ledninger og stikledninger
       samt trykforøgerstationer, andre bygningsværker på ledningsnettet og
       afregningsmålere.
       derudover vil der også skulle udskilles eventuelle administrations- og
       værkstedsbygninger. af hensyn til den skattemæssige vurdering af
       åbningsbalancen bør ledningsnettet opdeles i city/by/land - city består af den
       indre bykerne og by af bolig- og byområder, der ikke opfylder city-definitionen.
       endvidere bør ledningsnettet opdeles i de to dimensioner over/under 200 mm.
       opdelingen i city/by/land er alene relevant i forhold til åbningsbalancen.
                                             - 61 -
      for spildevandsforsyninger vil det være relevant at udskille aktiver i bygninger,
      ledninger og brønde, veje og pladser samt sparebassiner/laguner. ledningsnettet
      bør opdeles i city/by/land og med en angivelse af rørdimensioner. også her er
      opdelingen i city/by/land alene relevant i forhold til åbningsbalancen.”
folketingets miljø- og planlægningsudvalg anmodede under behandlingen af lovforslagene
ved spørgsmål nr. 5 af 3. april 2009 om lovforslag nr. l 150 og nr. l 151 miljøministeren om
at kommentere en henvendelse af 1. april 2009 fra dansk vand- og spildevandsforening
(danva).
danvas henvendelse indeholdt blandt andet følgende spørgsmål:
      ”kan selskaberne anvende nedskrevne genanskaffelsesværdier som skattemæssige
      indgangsværdier? hvis ikke, hvorledes skal bemærkningerne til § 9 i samleloven
      til en skattemæssig opdeling i city/by/land m.v. forstås?”
skatteministerens bidrag til miljøministerens besvarelse af dette spørgsmål lyder således:
      ”skattemæssige forhold i øvrigt
      danva spørger til skattemæssige indgangsværdier.
      hvilke værdier, der skal anvendes ved forsyningernes overgang til skattepligt eller
      overgang til en anden skattepligtsbestemmelse, inklusive den foreslåede nye
      bestemmelse for vand- og spildevandsforsyninger, følger af reglerne i
      selskabsskattelovens §§ 5 b-d. hovedreglen er, at aktiverne skal sættes til
      handelsværdien på overgangstidspunktet. er overgangen omfattet af
      selskabsskattelovens § 5 c, indtrædes i aktivernes oprindelige anskaffelsessum og
      de hidtidige afskrivninger. disse regler gælder, uanset om overgangen sker før
      eller efter den 1. januar 2010. som det fremgår, kan forsyningerne ikke anvende
      nedskrevne genanskaffelsespriser som sådan, som indgangsværdier. det vil
      kræve, at det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets
      handelsværdi.
      henvisningen i bemærkningerne til opdelingen city/by/land/ går på, at
      handelsværdien kan være påvirket heraf.”
et 2. udkast af 4. juli 2008 til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold
havde forinden fremsættelsen af lovforslag nr. l 150 i folketinget været sendt i høring, og
foreningen af statsautoriserede revisorer (fsr) afgav i et brev af 18. august 2008 et
høringssvar. heri bemærkede fsr blandt andet:
                                               - 62 -
       ”skattemæssige åbningsbalancer
       det fremgår af bemærkningerne til § 8 i forslag til lov om vandsektorens
       organisering og økonomiske forhold, at ”selskabernes reguleringsmæssige
       åbningsbalance kan samtidig danne grundlag for de skattemæssige
       indgangsværdier”.
       ovenstående bemærkning, som må antages at være af særdeles stor praktisk
       betydning for de involverede selskaber, kan ikke genfindes i de skattemæssige
       bestemmelser eller bemærkningerne hertil. med henblik på at undgå
       misforståelser mv. kan det overvejes at indsætte en særlig overgangsbestemmelse
       – i lighed med overgangsbestemmelserne ved elselskabernes overgang til
       skattepligt – hvorved det lovfæstes, at vandsektoren kan anvende de
       reguleringsmæssige åbningsbalancer som skattemæssige åbningsbalancer.”
overgangsbestemmelserne for elselskaber, som fsr henviste til i sit brev, var
selskabsskattelovens § 35 o, hvorefter elselskaber, der fra og med 1. januar 2000 overgik til
beskatning efter nogle nærmere angivne bestemmelser i loven, blandt andet fik mulighed for
at foretage afskrivninger på eksisterende driftsmidler på grundlag af genanskaffelsesværdien
korrigeret for restlevetid og korrigeret for inflation/prisstigninger.
der havde inden fremsættelsen af lovforslag nr. l 150 endvidere den 13. januar 2009 været
afholdt møde i forligskredsen om en mere effektiv vandsektor med deltagelse af
miljøministeren.
af et referat af mødet, dateret 14. januar 2009, udarbejdet af miljøpolitisk sekretariat fremgår
blandt andet:
       ”ad 2: beskatning
       miljøministeren redegjorde kort for, at det ikke er hensigten, at der skal betales
       skat i nævneværdigt omfang, men at beskatning er et middel til at sikre, at
       forsyningerne er effektive. hensigten er, at forsyningerne i stedet for at generere
       et skattepligtigt overskud enten skal foretage de fornødne investeringer eller sætte
       taksten ned.
       det blev understreget, at spørgsmålet om beskatning skal ses i sammenhæng med
       spørgsmålet om værdiansættelsesmetode, idet den skitserede kompromismodel vil
       give forsyningerne øgede muligheder og mindske sandsynligheden for, at der vil
       skulle betales skat.
       der var i kredsen enighed om spørgsmålet om beskatning, idet dette skal ses i
       sammenhæng med valget af værdiansættelsesmetode.”
                                                - 63 -
den passus fra bemærkninger til § 8 i 2. udkast til lovforslag, som fsr havde citeret i sit
høringssvar, genfindes ikke i det fremsatte lovforslag nr. l 150 eller i lovforslag nr. l 151.
med hjemmel i vandsektorlovens kapitel 4 blev der etableret et forsyningssekretariat, der
blandt andet fik til opgave at fastsætte et prisloft for vandforsyning og et prisloft for
spildevandsforsyning.
en arbejdsgruppe bestående af pricewaterhousecoopers (pwc), danva, fvd, en række
vandselskaber, cowi, konkurrencestyrelsen og by- og landskabsstyrelsen har udarbejdet et
pris- og levetidskatalog (polka) indeholdende standardpriser og standardlevetider for
vandselskabernes anlægsaktiver. endvidere offentliggjorde forsyningssekretariatet
”vejledning til udarbejdelse af reguleringsmæssig åbningsbalance” af 17. februar 2010 med
oplysninger om, hvorledes et vandselskab udarbejder den reguleringsmæssige
åbningsbalance, hvilket hovedsageligt sker på baggrund af pris- og levetidskatalogets værdier
(polka-værdier). det er under sagen oplyst, at polka-værdien er gennemsnittet af en
nedskreven genanskaffelsesværdi og en nedskreven estimeret anskaffelsesværdi for et
anlægsaktiv. disse er endvidere benævnt ”regulatoriske indgangsværdier”.
ligningslovens § 2
ligningslovens § 2 om, hvorledes den skattepligtige indkomst skal opgøres i forbindelse med
kontrollerede transaktioner, blev indført ved lov nr. 432 af 26. juni 1998. bestemmelsen
lovfæstede det såkaldte armslængdeprincip.
bestemmelsens stk. 1 havde på daværende tidspunkt følgende ordlyd:
       ”§ 2. skattepligtige, der
       1) kontrolleres af fysiske eller juridiske personer eller
       2) kontrollerer juridiske personer eller
       3) er koncernforbundet med en juridisk person eller
       4) har et fast driftssted beliggende i udlandet eller
       5) er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i danmark,
       skal ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst anvende priser og vilkår for
       handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og
       juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner) i
       overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var
       afsluttet mellem uafhængige parter.”
                                                - 64 -
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget (lovforslag nr. l 101, fremsat den 2. juni
1998) anføres navnlig følgende om armslængdeprincippet:
       ”lovfæstelse af armlængde princippet
       af de almindelige skatteretlige principper - indeholdt i statsskattelovens §§ 4-6 -
       følger, at ethvert skattesubjekt kun skal beskattes af sine egne indtægter, men skal
       beskattes af alle sine skattepligtige indtægter. af disse principper er hidtil blevet
       udledt, at såfremt der foretages transaktioner mellem to interesseforbundne
       skattesubjekter, der ikke er sket på armslængde vilkår, vil der ved opgørelsen af
       den skattepligtige indkomst være mulighed for at skattemyndighederne kan
       korrigere denne, således at indkomsten kommer til at svare til, hvad der kunne
       være opnået, hvis transaktionerne var sket på armslængde vilkår. disse principper
       svarer til de grundlæggende oecd-principper for transfer pricing, dvs. handel
       mellem interesseforbundne parter over grænserne.
       ved låneforhold mellem interesseforbundne parter, hvor den beregnede rente
       afviger fra, hvad der ville have været fastsat mellem to uafhængige parter, er der
       hidtil sket korrektion af denne rente. den 11. februar 1998 afsagde højesteret
       imidlertid en dom i en sag vedrørende rentekorrektion, der stiller spørgsmålstegn
       ved selve adgangen til at foretage rentekorrektion (hd af 11. februar 1998,
       gengivet i tfs 1998, 199).
       …
       efter højesterets dom er der behov for en lovfæstelse af det almindeligt
       anerkendte princip om anvendelse af armslængde vilkår ved opgørelsen af den
       skattepligtige indkomst for transaktioner mellem interesseforbundne parter.
       lov nr. 131 af 25. februar 1998, lov om ændring af skattekontrolloven og
       skattestyrelsesloven (oplysningspligt vedrørende koncerninterne transaktioner),
       der blev vedtaget den 3. februar 1998 vedrører transaktioner mellem
       interesseforbundne parter over landegrænserne (l 84). ved loven blev der indført
       en udvidet selvangivelsespligt samt en pligt til at udfærdige og opbevare skriftlig
       dokumentation for priser og vilkår for koncerninterne transaktioner. lovens
       formål er at øge skattemyndighedernes mulighed for at sikre korrekt
       prisfastsættelse og dermed korrekt opgørelse af den skattepligtige indkomst ved
       koncerninterne transaktioner på tværs af landegrænserne.
       loven berører imidlertid ikke de materielle regler for armslængde princippet.
       loven forudsætter, at skattemyndighederne har adgang til at korrigere priser og
       vilkår, såfremt disse ikke svarer til, hvad uafhængige parter ville have fastsat i en
       lignende situation.
       …
       det er et internationalt anerkendt princip, at interesseforbundne parter skal handle
       på armslængde vilkår. oecd har udsendt retningslinier om hvilke principper og
       fremgangsmåder, som internationalt kan anerkendes ved ligningen i
       transferpricing sager. disse retningslinier er baseret på armslængde princippet.
       samtlige oecd-lande - herunder danmark – har tilsluttet sig disse retningslinier.
                                                - 65 -
      de nye danske regler indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998 om ændring af
      skattekontrolloven og skattestyrelsesloven er således også i overensstemmelse
      med oecd's retningslinier.
      …
      lovforslagets bestemmelse om en lovfæstelse af armslængde princippet vil få
      virkning på en række forskellige områder. interesseforbundne parter kan indgå
      aftaler eller foretage andre dispositioner på tilsvarende vis som alle andre,
      medmindre der på et særligt område er et udtrykkeligt forbud herimod, jf.
      eksempelvis det selskabsretlige forbud mod aktionærlån.”
i lovforslagets bemærkninger til ligningslovens § 2, stk. 1, hedder det videre:
      ”kravet om anvendelse af pris og vilkår for de kontrollerede transaktioner ved
      opgørelsen af den skattepligtige indkomst i overensstemmelse med hvad der
      kunne have været opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige
      parter, omfatter skattepligtige, der kontrolleres af fysiske eller juridiske personer,
      eller kontrollerer juridiske personer, eller er koncernforbundet med en juridisk
      person, eller har et fast driftssted i udlandet eller er en udenlandsk fysisk eller
      juridisk person med et fast driftssted i danmark. de skattepligtige, der kan være
      omfattet, er fysiske personer, selskaber, fonde, dødsboer, faste driftssteder m.v.
      afgrænsningen af de skattepligtige, der er omfattet af den foreslåede nye § 2 i
      ligningsloven, svarer til den afgrænsning af skattepligtige, der er foretaget i
      skattekontrollovens § 3 b, som indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998. til
      forskel fra skattekontrollovens § 3 b forudsætter den foreslåede § 2 imidlertid
      ikke et grænseoverskridende element (undtagen for så vidt angår faste
      driftssteder). ved handel mellem to interesseforbundne parter, der begge er
      skattepligtige i danmark, vil de begge have pligt til ved opgørelsen af den
      skattepligtige indkomst at fastsætte pris og vilkår for deres handel i
      overensstemmelse med, hvad der kunne have været opnået, hvis handelen var
      foregået mellem to uafhængige parter. den foreslåede bestemmelse omfatter -
      forudsat begge parter er skattepligtige i danmark - såvel sælger som køber i et
      handelsforhold, långiver som låntager i et låneforhold m.v.
      …
      den angivne kreds tilsigter at omfatte de generelle interessefællesskaber indenfor
      erhvervsforhold. der kan imidlertid være konkrete situationer, hvor eksempelvis
      en værdiansættelse er styret af, at to uafhængige parter har manglende
      skattemæssigt modstridende interesser. ifølge praksis kan skattemyndighederne i
      sådanne situationer korrigere eksempelvis en værdiansættelse, der er begrundet i
      parternes konkrete interessesammenfald, jf. tfs 1996, 496 h og 497 h,
      eller en fordeling af en overdragelsessum begrundet i parternes konkrete
      interessesammenfald, jf. tfs 1993, 32 v. det er ikke hensigten med lovforslaget
      at ændre denne praksis.”
                                                - 66 -
ligningslovens § 2, stk. 1, havde på tidspunktet for stiftelsen af hvidovre vand a/s følgende
ordlyd, jf. herved lovbekendtgørelse nr. 1061 af 24. oktober 2006 med senere ændringer:
      ”§ 2. skattepligtige,
      1) hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende indflydelse,
      2) der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer,
      3) der er koncernforbundet med en juridisk person,
      4) der har et fast driftssted beliggende i udlandet, eller
      5) der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i
      danmark,
      6) …
      skal ved opgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst anvende
      priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med
      ovennævnte fysiske og juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede
      transaktioner) i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis
      transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter. med juridiske personer i
      1. pkt., nr. 1, sidestilles selskaber og foreninger m.v., der efter danske skatteregler
      ikke udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis forhold er reguleret af
      selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en foreningsvedtægt.”
skats vejledning ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner; værdiansættelse”
skat har udarbejdet vejledningen ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner;
værdiansættelse” af 21. august 2009. af vejledningen fremgår om dcf-modellen blandt
andet følgende:
      ”4.1 dcf-modellen
      dcf er en forkortelse for "discounted cash flow". en diskonteret pengestrøm.
      dcf-modellen er en indkomstbaseret værdiansættelsesmodel, hvor værdien af en
      virksomhed, et aktiv eller et forretningsprojekt opgøres som den
      tilbagediskonteret værdi af de forventede fremtidige frie pengestrømme, der kan
      henføres til det pågældende værdiansættelsessubjekt.
      den hyppigste anvendte form for dcf-model måler værdien på selskabsniveau
      (långivers - og ejers synsvinkel) og modellen kan under antagelse om konstant
      afkastkrav i fremtiden vises som:
      ev = estimeret værdi (både egenkapital og rentebærende gæld)
      fcf = frit cash flow til selskabete (både ejere og långivere)
      wacc = vejede gennemsnitlige kapitalomkostninger (både ejere og långivere)”
                                              - 67 -
6. procedure
hvidovre vand a/s har i påstandsdokument af 30. oktober 2017 fremsat følgende
anbringender til støtte for den principale påstand, idet henvisninger til ekstrakt og
materialesamling ikke er medtaget:
      ”1. sagsfremstilling
      hvidovre vand a/s har indbragt landsskatterettens afgørelse af 26. juni 2014 for
      domstolene.
      sagen handler om, hvorledes de skattemæssige indgangsværdier for selskabets
      driftsmidler skal fastsættes i forbindelse med overdragelsen af vand- og
      spildevandsforsyningen fra hvidovre kommune til selskabet.
      selskabet blev stiftet den 11. december 2007 med regnskabsmæssig virkning fra
      1. januar 2007. selskabet blev stiftet ved hvidovre kommunes apportindskud af
      hvidovre vandforsyning.
      skat har ikke anset selskabets selvangivne skattemæssige afskrivningsgrundlag
      for distributionsnettet på kr. 203.438.000 samt selskabets ejendomme på kr.
      11.573.000 for at være i overensstemmelse med handelsværdien.
      hvidovre kommune har selvangivet de skattemæssige indgangsværdier til
      nedskrevne genanskaffelsesværdier. skat har i modsætning hertil på baggrund
      af et skøn fastsat den efter skats opfattelse markedsmæssige værdi på baggrund
      af en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode (dcf-modellen).
      landsskatteretten har ved afgørelse af 26. juni 2014 som nævnt stadfæstet skats
      afgørelse. det skal i denne forbindelse bemærkes, at landsskatteretten samtidig
      afsagde lignende afgørelser i en række yderligere sager for andre vandselskaber i
      samme situation, som ligeledes er indbragt for domstolene, således at nærværende
      sag er en del af et større sagskompleks.
      2.       anbringender
      2.1      skattemæssige indgangsværdier
      omdrejningspunktet for nærværende sag - og tillige de yderligere sager i
      sagskomplekset - er fastsættelsen af de skattemæssige indgangsværdier for
      selskabets driftsmidler i forbindelse med overdragelsen af vand- og
      spildevandsforsyningen fra hvidovre kommune til selskabet.
      det gøres gældende, at skatteministeriet har bevisbyrden for, at disse
      overdragelser ikke er sket på de for selskabet gældende særlige markedsvilkår, og
      at denne ikke er løftet. det er yderligere selskabets opfattelse, at de nedskrevne
      genanskaffelsesværdier er udtryk for den korrekte værdiansættelsesmetode, som
      ligeledes underbygges af skats egen praksis.
                                         - 68 -
2.1.1 forarbejder og provenu
det fremgår af de oprindelige forarbejder til vandsektorloven og
konsekvensændringsloven, at der ikke ved vandsektorens overgang til skattepligt
forventedes et skatteprovenu på hverken kort eller langt sigt, jf. de almindelige
bemærkninger punkt 3.1. til lovforslag nr. 151 af 26. februar 2009:
"det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud
på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt.
dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at lede til nogen
umiddelbar provenuvirkning, det skyldes, at selskaberne har store afskrivninger
umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af åbningsbalancerne.
på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget."
i direkte modstrid med forarbejderne medfører skats korrektioner ved
anvendelse af dcf-modellen i nærværende samt tilsvarende sager netop, at
selskabet og branchen i det hele taget bliver skattebetalende allerede på kort sigt.
2.1.1 skats bevisbyrde
det fremgår forudsætningsvis af forarbejderne til skattekontrolloven, at
skattemyndighederne skal løfte bevisbyrden for, at de interne transaktioner ikke er
foretaget på armslængde-vilkår.
med lovforslaget blev der indført dokumentationskrav. ved manglende opfyldelse
af kravene kan skat skønsmæssigt fastsætte den skattepligtige indkomst
vedrørende de kontrollerede transaktioner. dermed indførtes regler svarende til,
hvad der gælder for så vidt angår en manglende opfyldelse af regnskabskravene i
mindstekravsbekendtgørelsen.
situationen er herefter i tilfælde af manglende dokumentation, at såfremt den
skattepligtige er af den opfattelse, at ændringen er uberettiget, skal den
skattepligtige godtgøre, at transaktionen er foretaget på armslængdevilkår. dette
betyder, at bevisbyrden alt efter omstændighederne kan skifte mellem den
skattepligtige og skattemyndighederne.
i andre situationer, dvs. situationer der ikke vedrører dokumentationskrav, er der
derimod ikke ændret på bevisbyrdereglerne.
bevisbyrdereglerne for de kontrollerede transaktioner adskiller sig således ikke
principielt fra andre tilfælde på skatterettens område. særligt skal det fremhæves,
at der ikke gælder nogen forhåndsformodning for, at transaktionerne ikke er
foretaget i overensstemmelse med armslængde-vilkåret, jf. ovennævnte
forarbejder og cirkulære nr. 84 af 15. maj 1998 om transfer pricing-regler til de
statslige og kommunale skattemyndigheder, punkt 4.4.
                                        - 69 -
det er således forkert, når skatteministeriet gør gældende, at det kan påhvile
skatteyderen at godtgøre markedsmæssigheden af de aftalte overdragelsessummer.
i den af skat påberåbte højesteretsdom ufr 1998.1299h kunne en aftalt
overdragelsessum ikke uden videre lægges til grund som ejendommens reelle
handelsværdi, da den aftalte overdragelsessum væsentligt oversteg den værdi, der
accepteredes i skatteadministrativ praksis. bevisbyrden påhvilede således
skatteministeriet, som dog konkret havde løftet bevisbyrden for, at transaktionen
ikke var foretaget på armslængde-vilkår.
i tfs 1999.463h oversteg overdragelsessummen for en ejendom "væsentligt den
værdi, som i skatteadministrativ praksis vedrørende ejendomshandel mellem
interesseforbundne parter normalt uden dokumentation accepteres som udtryk for
ejendommens handelsværdi". på den baggrund - fraværet af dokumentation -
måtte skatteyder godtgøre, at overdragelsessummen ikke oversteg den pris, hvortil
ejendommen kunne sælges til tredjemand.
i ufr 2003.2141h lagde højesteret efter bevisførelsen til grund, at salgssummen
på 610.000 kr. ved salget til en interesseforbunden part var væsentligt lavere end
anparternes handelsværdi. "skattemyndighederne var derfor berettiget til
skattemæssigt at korrigere salgssummen" (vores understregning).
det følger således af langvarig, fast praksis, herunder skm2012.92hr, at
skattemyndighederne har bevisbyrden for, at interne transaktioner ikke er
foretaget på armslængde-vilkår.
dette medfører henset til det allerede anførte i denne sag og det nedenstående, at
skatteministeriet har bevisbyrden for, at de selvangivne værdier (nedskrevne
genanskaffelsesværdier) ikke i den konkrete sammenhæng er et rimeligt udtryk
for handelsværdier.
denne bevisbyrde har skatteministeriet ikke løftet, jf. hertil det følgende.
2.1.3 værdiansættelse
2.1.3.1 selskabets værdiansættelsesmetode
selskabet gør overordnet gældende, at værdiansættelsen af selskabets driftsmidler
skal ske ved anvendelse af nedskrevne genanskaffelsesværdier i
overensstemmelse med selskabets selvangivelse og at disse værdier udtrykker
markedsprisen for samme driftsmidler, hvilket er i overensstemmelse med skats
dagældende anvisninger og praksis, jf. afsnit 0 nedenfor.
der skal således gennemføres en værdiansættelse af aktiverne aktiv for aktiv ved
anvendelse af nedskrevne genanskaffelsespriser, som pr. definition er udtryk for,
hvad det vil koste at anskaffe et givent aktiv i en given stand på det omhandlede
tidspunkt. resultatet bliver derfor de konkrete handelsværdier, hvilket ikke er
tilfældet ved anvendelsen af skats tillempede dcf-model.
i modsætning til den af skat anvendte dcf-model er der således tale om en
omkostningsbaseret værdiansættelsesmetode, hvor de enkelte aktivers
                                          - 70 -
genanskaffelsesværdi nedskrives lineært over aktivets forventede økonomiske og
fysiske levetid.
en sådan værdiansættelsesmetode tager netop højde for det særlige marked, som
klagerne opererer inden for, jf. det følgende.
handelsværdi og reguleret virksomhed
skat gør bl.a. på baggrund af skatteministeriets besvarelse af spørgsmål nr. 5
fra danva af 1. april 2009 til lov nr. 460/2009 gældende, at nedskrevne
genanskaffelsesværdier kun finder anvendelse ved fastlæggelsen af skattemæssige
indgangsværdier, hvis det klart kan dokumenteres, at værdierne svarer til
aktivernes handelsværdi.
dette svar udtrykker blot det allerede gældende krav til transaktioner mellem
interesseforbundne parter om, at disse skal være på markedsvilkår, og er således
ikke som udlagt af skat et bevis på, at anvendelsen af nedskrevne
genanskaffelsesværdier ikke er mulig.
i det omfang dcf-modellen ikke desto mindre findes anvendelig, kan selskabet
dog tiltræde landsskatterettens præmisser, hvorefter der ved værdiansættelsen må
henses til,
"hvilket afkastkrav der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen, uanset
om dette afkastkrav måtte være mindre end den risikofri rente, idet den primære
interesse under den gældende sektorlovgivning for en køber af en vand- eller
spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en forrentning af den
pågældende investering. en køber af en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke sidestilles med en almindelig
investor, der har investering i risikofri statsobligationer som alternativ til
investering i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed."
skats synspunkt, hvorefter "handelsværdien" altid, rigoristisk og uden
hensyntagen til konteksten skal fastlægges ud fra et åbent marked og aktører, som
handler med egen profitmaksimering for øje, bestrides.
"handelsværdien" er konceptuelt alene meningsfuld som et udtryk for, hvad en
konkret virksomhed/et aktiv kan forventes at indbringe ved salg på det for netop
den virksomhed/det aktiv relevante marked og dermed for de konkrete sælgere
(her: selskabet) i forhold til de realistisk tænkelige købere (her: andre regulerede
virksomheder), som udgør købersiden af markedet.
inden for vandsektoren gælder som allerede fremhævet det helt specielle, at den
regulatorisk fastsatte indtjeningsramme også definerer klagernes "kommercielle"
indtjeningsmuligheder og afkast ("0").
allerede derfor er det meningsløst at sammenligne det hypotetiske afkast af
aktiver i en virksomhed i et marked med fri prisdannelse med "afkastet" inden for
vandsektorens regulerede virksomheder.
                                       - 71 -
af samme grund vil alene "regulerede købere" være relevante som købere af
selskabets aktiver/virksomhed, mens almindelige investorer ikke er relevante.
de relevante investorer til selskabets aktiver er derfor for så vidt alle "irrationelle"
i sammenligning med en traditionel markedsinvestor, da de regulerede investorer
netop ikke profitmaksimerer. dette særkende for fastsættelsen af salgsværdier
mellem forsyningsselskaber, som opererer efter et "hvile-i-sig-selv-princip" og
som udgør et afgrænset marked for omsætningen af de relevante
forsyningsaktiver, er også fremhævet af erhvervs- og selskabsstyrelsen i
styrelsens notat om regnskabsaflæggelse i forsyningsvirksomheder underlagt
prisregulering.
den korrekte referencetransaktion
det af skatteministeriet anførte vedrørende bl.a. ligningslovens § 2 og oecd-
modellens artikel 9 kan ikke tiltrædes, og de anførte citater anvendes fuldstændig
misvisende.
såvel oecd-kommentaren og citatet fra jens wittendorff vedrører kvaliteten af
referencetransaktioner for den transaktion, som undersøges.
referencetransaktionerne for kommercielle transaktioner (transaktioner foretaget
med profitmaksimering for øje) skal selv være kommercielle transaktioner, og
udsagnene omhandler således ikke den situation, hvor den transaktion, der
undersøges, eller det relevante marked, ikke er en traditionel kommerciel
transaktion, henholdsvis et traditionelt marked. det anførte fastlægger blot, at en
kommerciel transaktion ikke kan testes med en ikke-kommerciel transaktion.
omvendt kan en ikke-kommerciel transaktion/marked ikke testes med en
kommerciel transaktion/marked, hvilket netop er, hvad skat forsøger, og en
opretholdelse af skats tilgang vil derfor også være i strid med det almindelige
forvaltningsretlige forbud mod skøn under regel.
i forarbejderne til lovfæstelsen af armslængdeprincippet i ligningslovens § 2
udtales da også om lov nr. 131 af 25. februar 1998 (oplysningspligt vedrørende
koncerninterne transaktioner), at "loven forudsætter, at skattemyndighederne har
adgang til at korrigere priser og vilkår, såfremt disse ikke svarer til, hvad
uafhængige parter ville have fastsat i en lignende situation" (vores
understregning).
værdiansættelsen af selskabets aktiver skal således ske under iagttagelse af det
specifikke marked for selskabets aktiver og under hensyntagen til den subjektive
værdi for mulige købere - her andre regulerede virksomheder.
illustrerende for princippet om den subjektive værdi for mulige købere kan
henvises til tfs2008.396h, hvor højesteret fandt, at aktier i mangel af et egentligt
marked skulle ansættes til værdien for den konkrete skatteyder (kurs 42), ikke til
den generelle markedsværdi (0).
det af skat tidligere anførte vedrørende afskrivningslovens § 1 og selskabets
manglende status som erhvervsdrivende i henhold til afskrivningsloven må afvises
                                         - 72 -
som åbenbart irrelevant. selskabets virksomhed drives inden for den ramme, som
legalt er fastsat herfor, herunder at der ikke er mulighed for nogen forrentning, og
det er utvivlsomt forudsat, at selskabets virksomhed er erhvervsmæssig i
skatteretlig forstand.
en værdiansættelse af selskabets aktiver i overensstemmelse med selskabets
påstande savner derfor ikke "økonomisk fornuft", men er i nøje overensstemmelse
med den specifikke kontekst og det specifikke marked, som værdiansættelsen skal
foretages indenfor.
det er tværtimod skats tilgang, som medfører et resultat i modstrid med
fornuften - økonomisk og i øvrigt.
der foreligger med skats tilgang nærmest, og med et udtryk lånt fra et andet
retsområde, "materiel atypicitet" - altså en situation, hvor faktum umiddelbart
efter en ordlydsfortolkning er omfattet af en bestemmelse, men hvor man ud fra
en fornuftig læsning må finde, at forholdet ikke meningsfuldt kan omfattes.
skats skøn er således åbenbart urimeligt og udøvet på et forkert grundlag og
skal tilsidesættes.
regnskabsmæssige værdier
skat gør gældende, at der består et misforhold mellem selskabets regnskabs- og
skattemæssige værdi af anlægsaktiverne, som efter skats opfattelse medfører, at
de skattemæssige indgangsværdier ikke svarer til aktivernes handelsværdi.
denne forskel er dog udelukkende et resultat af den tidligere usikkerhed omkring,
hvorledes klagernes regnskabsmæssige værdier skulle fastlægges forud for
vedtagelsen af vandsektorloven. de regnskabsmæssige værdier er således ud fra
det regnskabsmæssige forsigtighedsprincip værdiansat til skønnet kostpris
beregnet på baggrund af aktivernes restlevetid med udgangspunkt i estimerede
nedskrevne kostpriser, dvs. de estimerede oprindelige nedskrevne
anskaffelsessummer eller minimumsværdier. åbningsbalancerne er således
baseret på, hvad der ville have været bogførte værdier i kommunerne, såfremt
kommunerne havde været underlagt årsregnskabsloven, og der er således ikke
foretaget en regnskabsmæssig vurdering af aktivernes dagsværdi.
2.1.3.2 skats værdiansættelsesmetode
skat har ved sin skønsmæssige ansættelse af anlægsaktivernes værdi anvendt en
indkomstbaseret værdiansættelsesmetode baseret på dcf-modellen.
det fastholdes, at en værdiansættelse under anvendelse af dcf-metoden ikke er
relevant, og at værdiansættelsen i overensstemmelse med hidtidig praksis, de
konkrete omstændigheder gældende specifikt for selskabet og de klart
tilkendegivne politiske forudsætninger på området skal ske til nedskrevne
genanskaffelsespriser.
selskabet gør således gældende, at en dcf-model ikke kan anvendes ved
værdiansættelse af en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, allerede fordi
der ikke knytter sig et frit cash flow til virksomheden eller dennes aktiver. ethvert
                                        - 73 -
overskud, som måtte opstå i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, skal
ultimativt henføres og tilbagebetales til forbrugerne såvel ud fra
prisloftsreguleringen som hvile-i-sig-selv princippet. en ejer af en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke oppebære et afkast.
afkastkravet er en forudsætning for at kunne anvende en dcf-model til
værdiansættelse.
måtte landsretten imidlertid fortsat finde, at dcf-metoden faktisk kan anvendes,
gør selskabet af de samme grunde gældende, at parametrene i skats dcf-
beregninger må justeres.
som omtalt har landsskatteretten netop påpeget, at der ved fastsættelsen af
afkastkravet må henses til, hvilket afkastkrav der er sædvanligt for vand- og
spildevandsbranchen, uanset om dette afkastkrav måtte være mindre end den
risikofri rente, da den primære interesse under den gældende sektorlovgivning for
en køber af en vand- eller spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en
forrentning af investeringen (e s. 21, andet afsnit).
henset til fraværet af et investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren, og
som et helt afgørende element i dcf-modellen, skal wacc således rettest sættes
til 0 %. dermed værdiansættes aktiverne ud fra deres faktiske "indtjeningsevne".
selskabet skal i denne sammenhæng fremkomme med nogle bemærkninger, som
illustrerer konsekvensen af justeringer af parametrene i dcf-modellen, herunder
særligt afkastkravet.
afkastkravet bør netop sættes til "0", svarende til det afkast en investor opnår ved
at investere i en reguleret vandforsyningsvirksomhed. skat har ikke i sin
beregning inflationskorrigeret det cash flow, som danner grundlag for skats
beregning.
de værdier, som fremkommer ved de påviste korrektioner, svarer i øvrigt til de
polka-værdier, som finder anvendelse for sektoren fra 2010, jf. bekendtgørelse
nr. 143 af 09/02/2010 om prisloftregulering m.v. af vandsektoren.
skat har anført, at polka-værdierne ikke kan anvendes ved værdiansættelse
efter ligningsloven § 2, da de er fastsat efter helt andre kriterier end
markedsprisen. dette bestrides, og af de ovenstående grunde er det tværtimod
selskabets opfattelse, at værdiansættelse efter disse principper netop er velegnet til
at reflektere de anførte særlige markedsforhold i vandsektoren.
2.1.4 administrativ praksis
skats afgørelse er i strid med hidtidig administrativ praksis i sammenlignelige
sager, idet der som eksempler kan anføres:
        odense vandselskab a/s, revisionsrapport af 2. maj 2006
        landsskatterettens kendelse vedrørende sæby kraftvarmeværk (2007),
         jr. nr. 2-1-1811-1199
        københavns havn a/s
        skm2011.298.sr vedrørende naviair
                                         - 74 -
       skats afgørelse af 8. februar 2007
       skats afgørelse af 1. marts 2007
       bindende svar af 21. november 2011, j.nr. 11-152640
selskabet er yderligere bekendt med, at der i andre, tilsvarende sager verserende
for landsskatteretten er henvist til bl.a.:
       vestforsyning spildevand
       energi viborg spildevand
       bindende svar af 30. juli 2009
       køge, vejbelysning
       middelfart fjernvarme
skat forsøger at bortse fra disse mange afgørelser, men har ikke påvist, at de
nævnte afgørelser skulle være ulovlige, herunder påvist eksistensen af nogen
modgående praksis eller i øvrigt noget grundlag for ikke at tillægge afgørelserne
vægt. det bindende svar skm2011.220.sr, som påberåbt af skat, er ikke
ranghøjere end landsskatterettens 2007-kendelse, og tilsyneladende er det
bindende svar i øvrigt afsagt uden inddragelse af den nævnte administrative
praksis og ligger tillige tidsmæssigt senere.
skat har begrundet sin påstand om, at hidtidig praksis er ulovlig, med at hidtidig
praksis fører til "det groteske resultat, at en køber af aktiverne alene vil få en
afkastningsgrad på 1%". skat har derudover anført, at det er "absurd at forestille
sig en uafhængig part købe disse aktiver til en pris, der med sikkerhed giver ham
et markant mindre afkast end sikre statsobligationer." et lignende anbringende er
fremsat over for landsretten.
selskabet bemærker hertil, at skats argumentation er cirkulær, idet den
forudsætter, at skats synspunkt om den relevante sammenlignelige køber som
fremført i forhold til klagerne er korrekt, hvilket som anført ovenfor og i klagernes
tidligere indlæg netop ikke er tilfældet.
yderligere tilsiger eksistensen af de mange tidligere afgørelser, hvor skat netop
ikke anvender en dcf-model, i sig selv at dcf-modellen ikke er anvendelig, og
at afgørelserne er udtryk for skats erkendelse af uanvendeligheden af modellen
i praksis.
særligt for så vidt angår landsskatterettens kendelse fra 2007 (jr. nr. 2-1-1811-
1199) bemærkes, at landsskatteretten ikke overhovedet forholder sig til
eksistensen af dette præjudikat, ud over et generelt udsagn om, at der ikke kan
udledes eksistensen af nogen praksis hverken "enkeltvis eller samlet af
landsskatterettens kendelse og/eller skats øvrige afgørelser".
selskabet kan derfor ikke tiltræde skats opfattelse i sagen, hvorefter der ikke
findes at eksistere en administrativ praksis som anført af selskabet.
tværtimod forekommer det nærliggende at antage, at der eksisterer endnu flere
konkrete afgørelser, som yderligere vil bekræfte eksistensen af en administrativ
praksis i modstrid med det standpunkt, som skat nu indtager.
                                        - 75 -
2.1.5 syn og skøn
syn og skøn anvendes, når der i forbindelse med en retssag opstår spørgsmål, hvis
besvarelse kræver en særlig sagkundskab. i sådanne tilfælde kan det være
nødvendigt at få en relevant fagperson til at bedømme forholdene som en del af
bevisførelsen i sagen.
i forbindelse med nærværende sag er der udmeldt syn og skøn, og skønsmand
carsten krogholt hansen har foretaget en faglig vurdering, som er uddybet i en
skønsrapport og en supplerende skønsrapport.
skønsmandens lægger ved besvarelsen til grund, at der på nuværende tidspunkt
ikke er et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”, samt at ikke offentligt ejede virksomheder
ikke har incitamenter til at erhverve sådanne virksomheder som følge af ”hvile i
sig selv princippet”.
skønsmanden har efterfølgende oplyst, at der i skønsrapporten ved besvarelsen af
spørgsmål 3 er indlagt en forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand,
som ville overtage virksomheden på det pågældende tidspunkt, og at han på det
pågældende tidspunkt ikke mener, at der faktisk findes en sådan tredjemand.
der er således ved metodevalg og værdiansættelsen i skønsrapporten taget højde
for de forhold, som skat (og nu skatteministeriet) tilsyneladende tillægger vægt
ved skønsudøvelsen, men som skat altså har vurderet forkert.
skønsmandens hovedkonklusion er nemlig, at den af skat anvendte metode er
uegnet til at fastsatte handelsværdien af de overdragne aktiver, og at en mere
velegnet værdiansættelsesmetode ville være genanskaffelsesprisen, dog under
hensyn til henfald/slitage etc., siden den oprindelige etablering.
de klare besvarelser understøtter således entydigt hvidovre vand a/s’
anbringende om, at der skal anvendes nedskrevne genanskaffelsesværdier.
selve værdiansættelsen i skønserklæringen understøtter ligeledes hvidovre vand
a/s’ beløbsmæssige påstand. selskabet har således opgjort (og selvangivet) det
skattemæssige afskrivningsgrundlag for distributionsnet for indkomståret til
203.438.000 kr. selskabets skattemæssige afskrivningsgrundlag for ejendomme
for indkomståret 2007 til 11.573.000 kr. (som selvangivet).
skønsmanden konkluderer, at den regulatoriske saldo pr. 1. januar 2007 skal
opgøres til ca. 205 mio. kr. og ”sammenfattende”, at de indskudte aktiver i
hvidovre vand a/s pr. januar 2007 bør indregnes i åbningsbalancen med et
niveau af 200 mio. kr.
skønsmanden vurderer ligeledes, at dette beløb udgør den acceptable mindstepris
for hvidovre kommune a/s henset til de udbetalinger, som kommunen historisk
har præsteret for at anskaffe de nødvendige driftsanlæg og anlæg (e s. 601,
næstsidste afsnit).
                                               - 76 -
       2.1.6 sammenfatning
       sammenfattende gøres det vedrørende værdiansættelsen gældende, at
       skatteministeriet har bevisbyrden for, at de selvangivne værdier ikke i den
       konkrete sammenhæng er et rimeligt udtryk for handelsværdierne. denne
       bevisbyrde har skatteministeriet ikke løftet.
       selskabets faktiske værdiansættelse er i overensstemmelse med skats
       dagældende anvisninger og praksis, og der kan ikke meningsfuldt ske
       værdiansættelse under anvendelse af en dcf-model, når henses til den særlige
       regulering, som selskabet var og er underlagt, herunder i særdeleshed "hvile-i-sig-
       selv" princippet.
       dette er også bekræftet ved det af landsretten udmeldte syn og skøn.
       eksistensen af de mange tidligere afgørelser, hvor skat netop ikke anvender en
       dcf-model, tilsiger i sig selv, at dcf-modellen ikke er anvendelig, og
       afgørelserne er udtryk for skats erkendelse af modellens uanvendelighed.
       selskabets faktiske værdiansættelser er tillige i nøje overensstemmelse med de
       klart tilkendegivne politiske forudsætninger på området.
       selv hvor det antages, at en dcf-model er anvendelig, er skats beregninger
       ikke retvisende, og bl.a. skal wacc i beregningen rettest sættes til 0 %, når
       henses til fraværet af et investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren.
       skats skøn er således åbenbart urimeligt og udøvet på et forkert grundlag og
       skal tilsidesættes.”
hvidovre vand a/s har under hovedforhandlingen procederet i overensstemmelse hermed.
selskabet har til støtte for den under hovedforhandlingen nedlagte subsidiære påstand anført,
at der bør ske hjemvisning, såfremt landsretten ikke finder grundlag for at tage selskabets
principale påstand til følge, idet skats skøn er åbenbart urimeligt og udøvet på et forkert
grundlag.
skatteministeriet har i påstandsdokument af 30. oktober 2017 fremsat følgende anbringender
til støtte for påstanden, idet henvisninger til ekstrakt og materialesamling ikke er medtaget:
       ”anbringender
       ministeriets frifindelsespåstand støttes overordnet på, at værdien af de af kommu-
       nen indskudte aktiver i vandselskabet skal fastsættes ved et skøn. vandselskabet
       har ikke godtgjort, at skønnet kan tilsidesættes.
       1.       skatteministeriets hovedsynspunkter
                                        - 77 -
aktiverne skal indgå i hvidovre vand a/s’ (herefter hvidovre vand eller
selskabet) og hjørring vandselskab a/s’ (herefter hjørring vand) skattemæssige
åbningsbalance til deres markedsværdi, jf. ligningslovens § 2.
markedsværdien er den pris, som aktiverne ville kunne indbringe, hvis de blev
solgt i en handel mellem to uafhængige parter.
det ligger fast, at aktiverne ikke kan sælges brugte – hverken hver for dig eller
samlet. det ligger også fast, at man ikke kan tjene på at eje dem.
det følger af dansk retspraksis og oecd’s transfer pricing guidelines, at der er
flere forskellige metoder, som kan bruges til at finde markedsprisen. ifølge disse
metoder kan man enten se på faktiske handelspriser (cup-metoden) eller også
kan man se på, hvad man kan tjene på at købe aktiverne og hvad man derfor gerne
vil betale for dem. men det er fælles for alle disse metoder, at de netop skal finde
den pris, som aktiverne ville kunne sælges for i en handel mellem to uafhængige
parter.
faktum i de to prøvesager er, at der ikke en markedspris for de aktiver, som
indgår i vandselskabernes skattemæssige åbningsbalance.
det er umuligt at sælge gamle brugte vand- og kloakrør, som ligger nedgravet i
hvidovre kommune og i hjørring kommune. ingen ekstern part vil være
interesseret i at købe sådanne rør. der er altså ikke noget marked for de brugte rør
nedgravet i jorden.
rørene kan alene bruges til at drive vandforsyningsvirksomheden i hvidovre
kommune og vand- og spildevandsforsyningsvirksomheden i hjørring.
faktum er, at de regulatoriske regler fastslår, at man ikke må tjene penge på at
drive disse former for virksomhed. der kan altså heller ikke tjenes penge på at eje
og bruge aktiverne. derfor er der heller ikke nogen uafhængige parter, som vil
være interesserede i at købe forsyningsvirksomhederne i hvidovre og hjørring.
skønsmanden har bekræftet, at der ikke er et marked for sådanne brugte aktiver,
jf. bl.a. besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål a.
når der ikke er noget marked for sådanne brugte nedgravede ledninger, kan de
pågældende aktiver altså ikke sælges til en uafhængig part. derfor har aktiverne
ikke nogen markedsværdi. det påhviler vandselskaberne som dem der ønsker at
foretage et fradrag (afskrivning) at bevise, at de har ret til et sådant fradrag, jf. u
2016.3592 h og u 2004.1516 h. denne bevisbyrde har selskaberne ikke løftet.
der er flere forhold i sagen, som fører til, at skat har været berettiget til
skønsmæssigt at nedsætte de værdier, som fremgår af hvidovre vands
skattemæssige åbningsbalance.
transaktionens to parter – selskabet og kommunen – havde begge interesser i, at
den skattemæssige værdiansættelse blev så høj som muligt. værdien er altså
fastsat mellem interesseforbundne parter.
                                         - 78 -
værdien i den skattemæssige åbningsbalance er derfor også fastsat, så den udgør
et meget betydeligt højere beløb end den værdi, som de selvsamme aktiver er
værdiansat til i selskabets årsrapport. de skattemæssige værdier – som danner
grundlag for de skattemæssige afskrivninger – er ca. 105 mio. kr. højere end
hvidovre vands egne regnskaber viser, at aktiverne skulle være værd for
selskabet.
i den skattemæssige åbningsbalance har selskabet anvendt aktivernes nedskrevne
genanskaffelsesværdier. det har selskabet gjort, selvom det fremgår af
regnskaberne, at revisoren ikke fandt, at der var grundlag for at opretholde en
værdiansættelse svarende til de nedskrevne genanskaffelsesværdier.
det fremgår også af højesteretspraksis og af fortolkningsbidrag vedr. ændringen
af selskabsskatteloven, at de nedskrevne genanskaffelsesværdier ikke svarer til
aktivernes markedspris.
skat har altså været berettigede til skønsmæssigt at nedsætte de selvangivne
værdier. skat har foretaget dette skøn. det er herefter hvidovre vand, som skal
godtgøre, at skats skøn skal tilsidesættes.
det kræver, at selskabet kan begrunde, at en anden og højere værdi er mere rigtig
end den værdi, som skat er kommet frem til.
denne bevisbyrde har selskabet ikke løftet.
det kan ikke kritiseres af vandselskaberne, at skat har baseret værdiansættelsen
på en indkomstbaseret model, som minder om dcf-modellen. dcf-modellen er
helt almindelig at bruge til værdiansættelse, når der ikke er nogen faktiske
markedspriser at sammenligne med.
modellen fører frem til, at hvidovre vands aktiver havde en værdi på ca. 45 mio.
kr. for hjørring vand fører modellen frem til en værdi på 604 mio. kr.
skats skøn er derfor gunstigt for selskaberne.
derimod anvender begge selskaber - hvidovre vand og hjørring vand - selv
mange forskellige tal.
hvidovre vand anfører i årsrapporten, at aktivernes værdi var 125 mio. kr. i den
skattemæssige åbningsbalance er værdien opgjort til ca. 230 mio. kr. i
skønserklæringen er værdien opgjort til 200 mio. kr., men det er herom anført, at
dette ikke svarer til aktivernes handelsværdi.
på samme måde har hjørring vand medtaget sine aktiver til ca. 660 mio. kr. i
regnskabet, mens den værdi, som er medtaget i den skattemæssige
åbningsbalance, udgør hele ca. 1,8 mia. kr. tilmed påstår hjørring vand, at den
skattemæssige værdi skal ansættes til ca. 3,9 mia. kr. eller ca. 3,7 mia. kr. eller ca.
3,0 mia. kr., jf. stævningen s. 1 og 2.
                                        - 79 -
for ingen af alle disse forskellige værdier, som selskaberne bruger, er det
godtgjort, at der skulle være tale om handelsværdier, eller at værdierne skulle
være mere rigtige end skats værdiansættelser.
sagen er derimod, at selskaberne aktiver ikke ville kunne sælges. det siger
skønsmanden også. derfor har aktiverne ingen markedsværdi.
….
3.       markedsværdien af aktiverne i hvidovre vand
de beløb for værdien af de indskudte aktiver, som hvidovre vand har
selvangivet, udtrykker ikke aktivernes handelsværdi.
det følger af armslængdeprincippet i ligningslovens § 2, stk. 1, at
markedsværdien af aktiverne er den pris, som kunne være opnået, hvis aktiverne
på det pågældende tidspunkt var blevet solgt mellem uafhængige parter. dette er
også i overensstemmelse med de retningslinjer, der fremgår af oecd tpg.
i overensstemmelse hermed fremgår det også af højesteretspraksis, at der i
almindelighed lægges afgørende vægt på faktiske konstaterede handelspriser, når
det skal vurderes, hvilken markedsværdi et aktiv har, jf. blot eksempelvis ufr
2016.191 h, ufr 2011.839 h, ufr 2003.2141 h og ufr 2000.1071 h.
når det skal vurderes, hvilken markedsværdi hvidovre vands aktiver havde på
opgørelsestidspunktet, er det derfor afgørende hvilken pris, som aktiverne kunne
sælges for i en handel mellem uafhængige parter.
forholdet er imidlertid, at hvidovre vands aktiver slet ikke kunne sælges til
uafhængige parter. der fandtes således ikke – og der findes fortsat ikke – nogen
uafhængige parter, som ville være interesserede i at købe aktiverne.
det skyldes de to forhold, som er anført under de indledende bemærkninger
ovenfor.
det er ganske åbenbart, at der ikke er nogen uafhængig part, som vil købe
hvidovre kommunes brugte og nedgravede vandforsyningsledninger. der vil ikke
være noget formål med at købe disse brugte nedgravede forsyningsledninger. selv
hvis der var et formål, ville det ikke være realistisk at grave ledningerne op – og
det ville heller ikke kunne betale sig for hverken køberen eller for hvidovre
kommune.
de brugte forsyningsledninger tjener derfor udelukkende et formål i forbindelse
med varetagelsen af vandforsyningsvirksomheden i hvidovre kommune.
”hvile i sig selv”-princippet medfører imidlertid, at det ikke er muligt at tjene
penge på at drive vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed. derfor er der ikke
nogen uafhængige parter, som ville være interesserede i at købe en sådan
virksomhed og herunder overtage de pågældende aktiver.
når der ikke er nogen, der vil købe aktiverne, så er aktivernes markedsværdi
maksimalt nul.
                                         - 80 -
det fremgår også af skønserklæringerne, at aktiverne ikke havde nogen
markedsværdi.
skønsmanden anfører således bl.a., at han ikke er bekendt med, at der i perioden
fra 1. januar 2007 har været gennemført udbud af vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder eller at der har været efterspørgsel efter
sådanne virksomheder, jf. besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål a.
i besvarelsen konkluderer skønsmanden, at der ikke er et almindeligt frit marked
for køb af sådanne virksomheder. endelig anfører skønsmanden, at det er hans
opfattelse, at ikke offentligt ejede virksomheder ikke vil have incitament til at
erhverve vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, som følge af ”hvile i sig
selv”-princippet.
i overensstemmelse hermed fremgår bl.a. følgende af skønsmandens besvarelse af
hvidovre vands spørgsmål ss2:
”der eksisterer ikke et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”. som følge heraf kan der ikke fastsættes en
handelsværdi for aktiverne.”
ligeledes har skønsmanden i besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål ssib
anført, at der ikke findes nogen uafhængig tredjemand, som ville overtage
aktiverne på det pågældende tidspunkt.
det er imidlertid ikke kun skønsmanden, der er af den opfattelse, at aktiverne ikke
vil kunne sælges.
i deloittes evaluering af vandsektorloven fra 2013 …anføres således bl.a.
følgende:
”en afledt konsekvens af hvile-i-sig-selv-princippet er, at det effektivt forhindrer,
at private kommercielle aktører involverer sig i ejerskab af danske
forsyningsselskaber. der er således ingen kommercielle aktører, der er
interesseret i at overtage eller bidrage til finansieringen af vandselskaber, når
disse ikke må generere nogen form for afkast til investorerne.”
deloitte anfører endvidere følgende:
”afskaffelse af hvile-i-sig-selv-princippet vil – uanset om det kobles med prislofter
eller anden form for indtægtsramme – betyde, at det bliver muligt at optjene og
hjemtage ekstraordinære effektiviseringsgevinster til ejerne, og dermed vil der
opstå interesse fra private kommercielle aktører i at finansiere, eje og drive
udvalgte danske vandselskaber.”
deloitte er således af samme opfattelse som skønsmanden og skatteministeriet –
nemlig at ”hvile i sig selv”-princippet medfører, at der ikke er nogen mulige
købere til vandforsyningsvirksomhederne.
                                          - 81 -
når aktiverne ikke kan sælges er deres markedsværdi nul – eller lavere.
3. 1     værdiansættelsesmodeller
i nogle situationer er det ikke praktisk muligt at identificere nogen faktiske
handler, der er gennemført mellem uafhængige parter og som kan danne grundlag
for en vurdering af markedsprisen.
i så fald må det overvejes, hvilken værdi aktiverne vil have for en eventuel køber,
jf. ufr 1998.1110/2 h. sagen drejede sig om værdiansættelsen af gældsbreve,
som var udstedt i forbindelse med, at en revisor udtrådte af et
revisionsinteressentskab. højesteret anførte, at gældsbrevet ikke var bestemt til
eller egnet til omsætning på et almindeligt marked, og at det ville være særdeles
svært at sælge til udenforstående. højesteret fandt derfor, at det afgørende for
værdien var, hvilken værdi som gældsbrevet måtte skønnes at have for køberen,
dvs. den udtrådte revisor. i dommen var der et marked, men ikke et almindeligt
marked. i nærværende sag er der slet ikke et marked.
når der ikke er faktiske sammenlignelige handler (såkaldt cup) findes der
økonomiske modeller, som kan bruges til at estimere en pris, som det må
forventes, at aktiverne ville kunne sælges til. der er som regel tale om
indkomstbaserede modeller. den mest anvendte model er den såkaldte dcf-
model, jf. ligeledes fsrs notat om værdiansættelse af virksomheder og
virksomhedsandele.
forenklet udtrykt estimerer dcf-modellen markedsprisen ved at sammenholde
den indtjening, som man kan opnå, hvis man køber aktiverne, med det afkastkrav,
som en investor vil have, hvis han skal købe aktiverne.
den værdi, som dcf-modellen leder frem til, er altså – igen forenklet udtrykt – et
beløb, som en investor ville kunne tjene på at købe aktivet, og som han derfor
også er villig til at betale for dette. hvis investoren ikke kan tjene på aktiverne, så
bliver resultatet af dcf-beregningen, at aktiverne ikke har nogen som helst værdi.
det er vigtigt at være opmærksom på, at dcf-modellen blot er en anden metode,
som kan anvendes til at komme frem til en handelspris, dvs. den pris, som aktivet
ville kunne indbringe i en handel mellem uafhængige parter.
dcf-modellen kan altså være relevant at bruge, når der er det rent praktiske
problem, at det ikke er muligt at identificere nogen faktiske sammenlignelige
handler mellem uafhængige parter, som kan bruges til at vurdere aktivernes
markedsværdi.
at det netop i disse situationer kan være relevant at anvende dcf-modellen
fremgår også af retspraksis, herunder praksis fra højesteret.
i ufr 2015.2550 h skulle højesteret tage stilling til værdiansættelsen af nogle
aktier i et selskab, som var blevet overdraget mellem interesseforbundne parter.
under sagen havde der været syn og skøn vedr. værdien. skønsmanden havde
anvendt dcf-modellen til at værdiansætte aktierne. det var imidlertid afgørende
for dcf-beregningen, om værdien af nogle kundekontrakter skulle medregnes.
                                        - 82 -
hvis de skulle medregnes, lå blev resultatet af dcf-beregningen på 930.000 kr.
hvilket lå meget tæt på skats skøn.
af højesterets præmisser fremgår bl.a. følgende:
”efter skønsmandens erklæring lægges det til grund, at der for den relevante
periode ikke er oplysninger om sammenlignelige aktiesalg mellem uafhængige
parter, og at handelsprisen derfor ikke kan fastsættes på grundlag af sådanne
salg.
(…)
højesteret finder, at kundekontakterne også ville have haft betydning ved salg til
tredjemand, og at h & b trading ikke har godtgjort, at der ved salg til
tredjemand ikke kunne være opnået en pris svarende til den, der fremgår af
skønsmandens besvarelse af spørgsmål 3 (ca. 930.000 kr.).
højesteret tiltræder herefter, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte
skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse af aktiernes værdi, og stadfæster
derfor dommen.”
det fremgår altså af dommen, at det i fraværet af en faktisk handelspris var
relevant at se på skønsmandens værdiansættelse, som var foretaget ved hjælp af
dcf-modellen. der kan bl.a. også henvises til ufr 2012.3599 h og skm
2017.200 ø (anket).
dcf-modellen er altså relevant, hvis der ikke er nogen faktiske handler at
sammenligne med. det er netop tilfældet for hvidovre vands aktiver. derfor kan
det heller ikke kritiseres, at skat er gået frem efter en model som ligner dcf-
modellen.
ved anvendelse af dcf-modellen beregnes markedsprisen som nævnt som et
estimat af, hvad en investor kan tjene på at eje aktiverne.
da man ikke kan tjene penge på at eje hvidovre vands aktiver, så fører dcf-
modellen til, at aktiverne ikke havde nogen markedsværdi, dvs. at aktivernes
værdi var nul.
dcf-modellen ændrer naturligvis ikke på, at det ikke er muligt at tjene penge på
aktiverne, sådan som både skønsmanden og deloitte har anført. lige så lidt kan
dcf-modellen ændre på, at der ikke findes nogen uafhængige parter, som vil
være villige til at købe aktiverne, sådan som skønsmanden også har anført.
den værdiansættelsesmetode, der i dansk retspraksis i anden række er accepteret
til at fastsætte en markedspris fører altså også til, at der ikke er en markedspris.
skat er ved anvendelse af en model der minder om dcf-modellen kommet frem
til, at aktiverne havde en salgsværdi på ca. 45 mio. kr., jf. skats
sagsfremstilling. henset til, at der ikke er nogen der vil betale noget for aktiverne,
er der tale om en meget lempelig værdiansættelse.
                                         - 83 -
når skat er kommet frem til et beløb på ca. 45 mio. kr. skyldes det, at der i
værdiansættelsen ikke er taget højde for, at det foreløbige overskud, som
hvidovre vand kunne generere, skulle geninvesteres i virksomheden. skat har
altså ikke taget højde for, at overskuddet ikke kunne udloddes og at det derfor
ikke var muligt at tjene penge på at investere i forsyningsvirksomheden. for så
vidt angår skats beregning henvises til det i svarskriftet anførte.
det er derfor, at skat er kommet frem til, at aktiverne havde en markedsværdi
på 45 mio. kr. skats beregning ændrer imidlertid ikke på, at man ikke kunne
tjene penge på at købe aktiverne, og at de derfor ikke kunne sælges til nogen,
sådan som både deloitte og skønsmanden også begge har anført.
3.2       nedskrevne genanskaffelsespriser
hvidovre vand har selvangivet værdien af aktiverne til deres nedskrevne
genanskaffelsesværdi. den nedskrevne genanskaffelsesværdi er et
regnskabsteknisk begreb. genanskaffelsesværdien er den værdi, som det ville
koste at genanskaffe aktiverne på vurderingstidspunktet. denne
genanskaffelsespris skal derefter nedskrives med samme procent, som de faktiske
aktiver er blevet afskrevet med frem til vurderingstidspunktet.
den nedskrevne genanskaffelsesværdi er ikke udtryk aktivernes handelsværdi i
sagen. det skyldes, at der heller ikke er nogen uafhængig part, som ville være
villig til at købe aktiverne til deres nedskrevne genanskaffelsesværdi.
at et aktivs nedskrevne genanskaffelsesværdi helt generelt ikke er det samme som
aktivets handelsværdi, fremgår også af højesterets præmisser i ufr 1996.1148 h.
skattemyndighederne havde skønsmæssigt nedsat den værdi hvormed nogle
aktiver indgik i et skattemæssigt afskrivningsgrundlag i forbindelse med et sale
and lease back arrangement. værdien var oprindeligt opgjort til 30 mio. kr.
højesterets flertal forstod værdiansættelsen på den måde, at der var lagt vægt på,
hvor lang tid de pågældende aktiver kunne udnyttes i den pågældende
virksomhed. herom anførte flertallet:
”dette kan imidlertid ikke tages som udtryk for, at der ved salg af driftsmidlerne i
1983 til en uafhængig køber kunne opnås en pris på 30 mio. kr.”
skattemyndighederne havde nedsat værdien til halvdelen, dvs. 15 mio. kr. dette
var sket ved at ændre på nogle af de parametre, som var indgået i selskabets egen
beregning af aktivernes nedskrevne anskaffelsesværdi.
flertallet fandt ikke, at der var holdepunkter for at fastslå, at dette skøn kunne
tilsidesættes, hvorfor skatteministeriet blev frifundet. flertallet lagde altså vægt
på, at der ikke forelå oplysninger i sagen, som viste, at skattemyndighedernes
skøn var lavere end markedsprisen. i sale and lease back arrangementet var
derimod en klausul, som betød, at aktiverne på et senere tidspunkt kunne købes
tilbage for blot 3 mio. kr.
det fremgår ligeledes af skatteministerens svar på en henvendelse til miljø- og
planlægningsudvalget, jf. l 150, svar på spørgsmål 5 som er gennemgået nærmere
                                         - 84 -
nedenfor, at den nedskrevne genanskaffelsesværdi generelt ikke er udtryk for
markedsværdien.
skønsmanden har også utvetydigt tilkendegivet, at den nedskrevne værdi af
hvidovre vands aktiver, som skønsmanden har opgjort til 200 mio. kr., ikke
svarer til aktivernes handelsværdi, jf. besvarelsen af hvidovre vands spørgsmål
ss2.
det fremgår også af skønsmandens besvarelse af skatteministeriets spørgsmål
ssia, at de nedskrevne genanskaffelsespriser ikke svarer til aktivernes
handelsværdi. skønsmanden har derimod tilkendegivet, at der alene er tale om ”et
andet tal, som vil kunne indregnes i en regnskabspost”.
en nedskreven genanskaffelsesværdi er altså alene et regnskabstal og kan ikke
anvendes som udtryk for handelsværdien i skatteretlig henseende.
det er også klart, allerede fordi det vil forudsætte en nøje sammenhæng mellem
de rent regnskabstekniske afskrivninger, som foretages i bogføringen, og
udviklingen i den pris, som aktiverne kan sælges til. en sådan sammenhæng
eksisterer hverken i almindelighed – blot eksempelvis kan nogle helt nye aktiver
straksafskrives allerede på anskaffelsestidspunktet, selvom de stadig ville kunne
sælges til anskaffelsesprisen – eller i hvidovre vands tilfælde, hvor aktiverne slet
ikke kan sælges.
dertil kommer også, at det fremgår af skønserklæringen, at der på tidspunktet for
etableringen ikke forelå et anlægskartotek for hvidovre vand, og at der derfor
ikke var registreringer, der kunne dokumentere aktivernes anskaffelsestidspunkt
og kostpris, jf. besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål ssic. derfor er det end
ikke muligt at opgøre de faktiske nedskrevne genanskaffelsesværdier.
de nedskrevne genanskaffelsesværdier kan altså ikke anvendes som udtryk for
aktivernes markedspris. de nedskrevne genanskaffelsesværdier og markedsprisen
har ikke noget med hinanden at gøre. der var heller ikke nogen faktiske handler
mellem uafhængige parter, som kunne danne grundlag for en vurdering af
markedsprisen.
derfor var skats model som minder om dcf-modellen, den bedst egnede
metode til at opgøre aktivernes markedspris. skat har imidlertid ikke taget
hensyn til, at ”hvile i sig selv”-princippet medfører, at der ikke kan tjenes penge
på aktiverne.
derfor førte skats beregning til et resultat, som var langt højere end aktivernes
handelsværdi, der var nul. derfor er skats skøn meget lempeligt.
det ændrer ikke på, at aktiverne ikke havde nogen markedsværdi, at
forsyningsrørene var nødvendige for, at hvidovre vand kunne varetage
forsyningsvirksomheden. blot fordi et aktiv har en nytteværdi internt i
                                        - 85 -
virksomheden, betyder det ikke, at aktivet kan sælges, jf. ligeledes ufr 1996.1148
h.
at der ikke er nogen sammenhæng mellem aktivernes nytteværdi i virksomheden
og aktivernes handelsværdi er også meget klart i denne sag, hvor det ikke var
muligt at tjene penge på at drive virksomheden. den nytteværdi, som aktiverne
havde, medførte altså ikke nogen økonomisk værdi.
det ændrer heller ikke på, at aktiverne ikke kunne sælges, at hvidovre kommune
formentlig har afholdt betydelige omkostninger til at anskaffe og etablere det
kommunale forsyningsnetværk. i ufr 2007.1214 h blev der eksempelvis afholdt
flere udgifter på et hus end hvad der kunne dækkes ved et salg til markedspris.
endelig kan hvidovre kommunes eventuelle egne indtægtsmuligheder ved at
beholde vandforsyningsvirksomheden heller ikke ændre på, at der ikke var nogen
uafhængige parter, som ville købe virksomheden eller dennes aktiver.
3.3      hvidovre vand har ikke løftet sin bevisbyrde i sagen
skat har været berettigede til skønsmæssigt at nedsætte de selvangive værdier af
aktiverne. selskabet har ikke godtgjort, at der er grundlag for at tilsidesætte det af
skat udøvede skøn.
3.3.1 skat har været berettiget til at foretage en skønsmæssig nedsættelse
der er flere forskellige forhold, som fører til, at skat har været berettiget til
skønsmæssigt at nedsætte de selvangivne værdier.
for det første er værdiansættelsen af aktiverne sket mellem interesseforbundne
parter, som begge havde interesse i en så høj skattemæssig værdiansættelse som
muligt. den aftalte overdragelsessum kan derfor ikke uden videre lægges til
grund, jf. ufr 2003.2141h, ufr 1998.1299h og ufr 1996.1148 h.
for det andet har dette interessefællesskab netop udmøntet sig i en skattemæssig
værdiansættelse, som i meget betydelig grad overstiger de værdier, som de
selvsamme aktiver er opgjort til i hvidovre vands eget regnskab.
hvidovre vand angav selv på tidspunktet for apportindskuddet, at de selvangivne
værdier ikke udtrykte handelsværdien af de pågældende aktiver. hvidovre vand
har således i vurderingsberetningen værdiansat selskabets materielle
anlægsaktiver (grunde og bygninger, produktionsanlæg, distributionsanlæg, andre
anlæg, driftsmateriel og inventar) til at repræsentere en værdi af sammenlagt 125
mio. kr.
de samme aktiver har selskabet i forbindelse med opgørelsen af den
skattemæssige saldoværdi på stiftelsestidspunktet værdiansat til ca. 230 mio. kr.
den selvangivne skattemæssige værdi er altså ca. 105 mio. kr. højere end den af
hvidovre vand selv fastsatte regnskabsmæssige værdi eller 84 % højere.
herudover havde hvidovre vand på dette tidspunkt modtaget et notat fra pwc.
af dette notat fremgår bl.a. (mine understregninger):
                                        - 86 -
”værdiansættelsen af vand- og spildevandforsyningens ledningsanlæg er baseret
på et skøn over markedsprisen pr. stiftelsesdagen. markedsværdien af
ledningsnettet er opgjort med udgangspunkt i forsyningernes
anlægsregistreringer og værdiansat til genanskaffelsespriser nedskrevet for slid
og ælde. opgørelsesmetoden medfører normalt en væsentligt højere værdi af
ledningsnettet end en opgørelse baseret på historiske anskaffelsessummer.
det er en forudsætning for den foretagne værdiansættelse af ledningsnettet, at den
opgjorte markedsværdi kan retfærdiggøres ud fra den fremtidige indtjening i
selskabet. den fremtidige indtjening fremgår af de budgetter, der er udarbejdet i
forbindelse med selskabsstiftelsen. som følge af den valgte prisstigning svarende
til ovenstående ligevægtsscenarium er anlægsaktiverne nedskrevet til en lavere
opgjort genindvindingsværdi efter årsregnskabslovens regler. anlægsaktiverne er
således nedskrevet fra 248 mio. kr. til 125 mio. kr. på vand og fra 1.547 mio. kr.
til 600 mio. kr. på spildevand.”
det fremgår altså for det tredje af revisorens egen formulering, at de nedskrevne
genanskaffelsesværdier, som af revisoren var opgjort til 248 mio. kr. ikke var
retvisende, når der tages hensyn til de prisreguleringer, der følger af ”hvile i sig
selv”-princippet.
for det fjerde er de skattemæssige værdier opgjort til aktivernes nedskrevne
genanskaffelsesværdi, jf. den skattemæssige åbningsbalance. sådanne nedskrevne
genanskaffelsesværdier svarer ikke til aktivernes markedsværdi. selskabet har
altså værdiansat den skattemæssige værdi på grundlag af et forkert princip, jf.
også skatteministerens svar på en henvendelse til miljø- og planlægningsudvalget,
jf. l 150, svar på spørgsmål 5 (lov nr. 460 af 12. juni 2009 – omtalt ovenfor):
"…hovedreglen er, at aktiverne skal sættes til handelsværdien på
overgangstidspunktet. er overgangen omfattet af selskabsskattelovens § 5 c,
indtrædes i aktivernes oprindelige anskaffelsessum og de hidtidige afskrivninger.
disse regler gælder, uanset om overgangen sker før eller efter den 1. januar
2010. som det fremgår, kan forsyningerne ikke anvende nedskrevne
genanskaffelsespriser som sådan, som indgangsværdier. det vil kræve, at det kan
dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets handelsværdi."
allerede fordi det af selskabet valgte princip er forkert, så bliver skat nød til at
udøve et skatteskøn over værdien.
endelig er det for det femte selskabet, som påstår sig berettiget til et fradrag
(afskrivning) og som derfor også bærer bevisbyrden for, at et sådant fradrag er
berettiget, jf. u 2016.3592 h og u 2004.1516 h.
det er derfor klart, at skat har været nødsaget til at udøve et skøn over
handelsværdien af hvidovre vands aktiver, idet de selvangivne størrelser ikke
udtrykker en armslængdepris for de aktiver, som blev apportindskudt i selskabet,
jf. ligningslovens § 2.
skat har foretaget et skøn over aktivernes markedsværdi.
                                        - 87 -
det er herefter selskabet, som skal godtgøre, at skats skøn kan tilsidesættes, jf.
ufr 2016.191 h. det forudsætter, at selskabet kan komme med en begrundet
påstand om, at et andet og højere beløb er mere rigtigt end den værdi, som skat
har skønnet, jf. ufr 1996.1148 h.
denne bevisbyrde har selskabet ikke løftet.
3.3.2 skønserklæringen
skønserklæringen godtgør ikke, at skats skøn kan tilsidesættes.
som ovenfor anført har skønsmanden derimod flere steder utvetydigt
tilkendegivet, at der ikke er noget marked for de pågældende aktiver, og at der
ikke var nogen uafhængig part, som ville være interesseret i at købe aktiverne,
herunder heller ikke som en del af en samlet virksomhedsovertagelse.
ved besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål e har skønsmanden anført, at han
ikke mener, at den af skat anvendte dcf-metode er egnet til at værdiansætte
hvidovre vands aktiver. det skyldes, at det ikke er muligt at trække et eventuelt
overskud ud til aktionærerne.
i forlængelse heraf anfører skønsmanden følgende i sin besvarelse af
skatteministeriets spørgsmål f:
”ovenfor under besvarelsen af spørgsmål e konkluderede jeg, at dcf-modellen
er uegnet som metode med henblik på at fastsætte handelsværdien af de
overdragne aktiver.
jeg fortolker nærværende spørgsmål derhen, at såfremt der ikke kan anvises
metoder til at fastlægge ”handelsværdien” af de indskudte aktiver, så ønskes der
alternativer hertil.
(…)
et valg af et alternativt værdibegreb bør efter mit skøn være styret af indholdet af
de regulatoriske krav, som er gældende for et vandforsyningsselskab. som anført
ovenfor under besvarelsen af spørgsmål c, begrænser vandforsyningsloven
mulighederne for at generere overskud og dermed udbetale udbytte til
aktionærerne. derfor skal værdiansættelsen afspejle den reelle takstpolitik.
hvile-i-sig-princippet medfører, at de regnskabsmæssige
afskrivninger/skattemæssige afskrivninger på de indskudte aktiver skal ske med
udgangspunkt i en værdimåling, der gør det muligt at generere en omsætning, der
er tilstrækkelig til at skabe et økonomisk råderum til reinvesteringer (herunder
vedligehold) i forsyningsanlægget med henblik på at bevare evnen til at opfylde
formålet om vandforsyning.
på denne baggrund konkluderer jeg derfor, at en måling af de indskudte aktiver
til en eller anden form for genanskaffelsespriser er mere velegnet. men det er
nødvendigt, at målingen af genanskaffelsespriser tager hensyn til det
henfald/slitage etc., siden den oprindelige anlægget blev etableret.”
                                        - 88 -
skønsmanden anfører altså, at da man ikke kan finde en
handelsværdi/markedsværdi, så kan man overveje andre metoder. skønsmanden
vælger derefter at tage udgangspunkt i de nedskrevne genanskaffelsesværdier.
disse nedskrevne genanskaffelsesværdier opgør skønsmanden derpå til 200 mio.
kr.
i den supplerende skønserklæring har skønsmanden haft lejlighed til at forholde
sig til denne opgørelse.
i spørgsmål ss2 anmodede hvidovre vand således skønsmanden om ”at
bekræfte, at han ansætter handelsværdierne af aktiverne til 200 mio. kr., og at
dette således er udtryk for den værdi, man ville blive enige om ved en handel
mellem uafhængige parter”.
hertil svarede skønsmanden følgende (mine understregninger):
”der eksisterer ikke et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”. som følge heraf kan der ikke fastsættes en
handelsværdi for aktiverne.
den værdi der fremgår af besvarelsen af spørgsmål f er således ikke
handelsværdien, men en værdi fastsat på grundlag af ”en alternativ
værdiansættelsesmetode”, jf. ovenstående spørgsmål ss 1.
jeg kan således ikke bekræfte, at handelsværdierne kan ansættes til kr. 200 mio.
ved en handel mellem uafhængige parter.”
i besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål ssia anførte skønsmanden igen, at
de 200 mio. kr. ikke var udtryk for aktivernes handelsværdi.
som ovenfor nævnt anførte skønsmanden i samme besvarelse også, at de 200 mio.
kr. derimod blot var et tal, som ville kunne indregnes i en regnskabspost.
som det endvidere er anført ovenfor, eksisterede der ikke noget anlægskartotek,
hvorfor opgørelsen af skønsmandens tal på 200 mio. kr. også er forbundet med
betydelig usikkerhed.
i spørgsmål ssif anmodede skatteministeriet på ny skønsmanden om at ansætte
værdien af aktiverne. i besvarelsen skulle der imidlertid indregnes betydningen af
nogle væsentlige faktiske forudsætninger, dvs. at køber skulle drive virksomheden
under hensyntagen til at priserne var regulerede efter vandforsyningslovens § 52
a, at dåbsgaven ikke kunne udnyttes i 2007, at dåbsgaven heller ikke kunne
udnyttes af kommunen, at der ikke kunne identificeres uafhængige parter, som
ville være villige til at købe aktiverne, og at der ikke er nogen alternative
udnyttelsesmuligheder for aktiverne.
det fremgår af besvarelsen af dette spørgsmål, at skønsmanden ikke var i stand til
at estimere et beløb, som repræsenterer en eller anden form for
genanskaffelsesværdi.
                                         - 89 -
overordnet må det således konkluderes, at det fremgår af skønserklæringen, at
aktiverne ikke havde nogen markedsværdi/handelsværdi, og at de beregnede
nedskrevne genanskaffelsesværdier, som i øvrigt hviler på et usikkert grundlag og
forkerte forudsætninger, ikke udgør et estimat af aktivernes markedsværdi.
3.3.3 erhvervs- og selskabsstyrelsens notat af 18. maj 2011
hvidovre vand henviser i stævningen på side 6, nederst, til side 7, øverst, til
erhvervs- og selskabsstyrelsens notat af 18. maj 2011 om regnskabsaflæggelse i
forsyningsvirksomheder.
i notatet vurderer styrelsen, at der ikke ses at være noget umiddelbart krav om
gennemførelse af nedskrivningstests for forsyningsselskaber, jf.
årsregnskabslovens § 42. baggrunden for, at det i notatet konkluderes, at der ikke
er behov for en efterfølgende nedskrivningstest, er:
"for forsyningsselskaberne er der det særlige forhold, at der efter selskabets
erhvervelse af forsyningsnettet eller enkeltaktiver som udgangspunkt ikke er
indtrådt begivenheder, som giver indikation på værdiforringelse."
samtidig anføres det:
"den - i disse selskaber helt særlige - indikation på værdiforringelse, eksisterer
allerede på erhvervelsestidspunktet af aktivet, som følge af de særlige regler for
afkast på den investerede kapital."
styrelsen er altså enig i, at der er en "værdiforringelse" allerede på
erhvervelsestidspunktet.
notatet støtter dermed skatteministeriets synspunkt om, at indgangsværdien skal
fastsættes i overensstemmelse med det fremtidige afkast og dermed under
hensyntagen til de særlige rammer, som vandforsyningsvirksomhederne opererer
under.
herudover bemærkes det, at det i notatet anførte ikke kan tages til indtægt for, at
der i skattemæssig henseende (ligningslovens § 2) er belæg for at opgøre
handelsværdier ved anvendelse af afkastkrav, der ligger lavere end den risikofri
rente (den 10-årige statsobligationsrente).
3.3.4 provenuskønnet i forbindelse med vedtagelsen af samleloven
i stævningen på side 3 anfører hvidovre vand, at der ikke i forbindelse med
samlelovens vedtagelse (samlelov vedrørende konsekvenserne af lov om
vandsektorens organisering og økonomiske forhold (lov nr. 460 af 12. juni 2009)),
var forventet et skatteprovenu af betydning. skats korrektioner i denne sag
medfører i modstrid hermed, at der allerede vil blive tale om skattebetaling på kort
sigt.
motiverne til samleloven udelukker selvsagt ikke skattebetaling (ft 2008/09,
tillæg a, side 4690):
                                         - 90 -
"det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud
på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt.
dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at lede til nogen
umiddelbar provenuvirkning. det skyldes, at selskaberne har store afskrivninger
umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af åbningsbalancerne.
på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
varige virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget."
skattebetaling forudsættes således at indtræde, såfremt forsyningsselskaberne ikke
foretager prisjusteringer.
et skøn over provenuets størrelse har heller ikke nogen videre betydning, hvis
nogen overhovedet, for fortolkningen. efter lovforslaget skal der anvendes
handelspriser, altså priser i handler mellem uafhængige parter. dette
værdiansættelsesprincip er selvsagt ikke fraveget i lovforslaget i øvrigt, heller
ikke i provenubemærkningerne.
at lovgiver ikke med lovgivningspakken har haft intentioner om, at vand- og
spildevandssektoren aldrig skal betale skat følger endvidere af skatteministerens
svar af 3. juli 2012 på spørgsmål nr. 698:
"i spørgsmålet antydes det, at hensigten fra politisk hold har været, at
vandsektoren ikke skulle betale skat. dette på trods af, at man i den politiske
aftale af 1. februar 2007 om en mere effektiv vandsektor udtrykkeligt aftalte, at
vandsektoren skulle gøres skattepligtig. vandsektorloven og den tilhørende
konsekvenslov er en udmøntning af denne politiske aftale.
jeg tillader mig at gå ud fra, at der har været en mening med dette punkt, og at
meningen ikke har været, at skattepligten samtidig skulle gøres indholdsløs ved at
kombinere skattepligten med regler, som har til hensigt at sikre, at vandsektoren
ikke skal kunne komme til at betale skat."
hvidovre vands revisor, pwc har efter anmodning fra danva udarbejdet et
notat med beregninger over, hvad det betyder for branchen generelt, hvis
selskabernes indgangsværdier skal beregnes efter en dcf-metode.
skat har ikke efterprøvet beregningerne, herunder forudsætningerne, hvilket
også ville være umuligt ud fra de informationer, skat har.
underbilag 14 til notatet viser, at 4 af de 12 selskaber ikke kommer til at betale
skat frem til 2037. de resterende 8 selskaber kommer til at betale skat med 314,5
mio. kr. frem til 2037. heraf udgør 134,2 mio. kr. betaling fra ét selskab. om dette
ene selskab bemærkes følgende i underbilag 12, til notatet:
                                        - 91 -
"den markant større konstante skattebetaling skyldes primært at selskabet ikke
har foretaget fulde skattemæssige afskrivninger i 2007 - 2010 samt at en del af
den opkrævede indtægtsramme anvendes til at afdrage på anlægslån optaget før
overgangen til prisloftsreguleringen." (min understregning)
hvis det lægges til grund, at 100 mio. kr. ud af dette selskabs "skattebetaling" på
134,2 mio. kr. skyldes de to nævnte særlige forhold, er skattebetalingen for de 12
selskaber 214,5 mio.
det fremgår af underbilag 14, e537, at de 12 selskabers andel af "polka-værdier" i
branchen udgør 5,4 %. hvis de 12 selskaber er repræsentative, udgør den samlede
skattebetaling for branchen frem til og med 2037 3,972 mia. kr. det svarer til godt
140 mio. kr. pr år fra 2010 til 2037.
som oven for citeret forventedes et skatteprovenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr.
årlig, forudsat at vandselskaberne ikke er opmærksomme på at nedjustere deres
priser, hvilket ikke er langt fra de nævnte 140 mio. kr.
endnu mere centralt er det, at selskabet standpunkt er i klar strid med lovgivers
ønske om via skattepligten at effektivisere branchen. som det fremgik af citatet
fra lovmotiverne, var der en forventning om et effektiveringspotentiale på over 1
mia. kr. årligt.
de sager, der verserer og har verseret for landsskatteretten, og som er medtaget i
underbilag 2 vedrører nok en uenighed om afskrivningsgrundlaget på nok 7-8 mia.
kr. igen forudsat, at de 12 selskaber er repræsentative, svarer dette til et samlet
afskrivningsgrundlag for branchen på ca. 130-150 mia. kr.
branchen vil til og med reelt være skattefri i de næste 250-300 år baseret på den
ovennævnte skattebetaling for branchen på 3,972 mia. kr. frem til 2037. med en
skatteprocent på 25 % svarer dette til et afskrivningsgrundlag på 16 mia. eller
afskrivninger på knap 500 mio. kr. årligt frem til 2037.
det må på den baggrund konkluderes, at hvis provenuvurderingen mv. i
lovmotiverne støtter nogen af parterne i sagen, så er det skatteministeriet.
3.4      hvidovre vands praksisindsigelse
hvidovre vand gør gældende, at anvendelsen af en indkomstbaseret
værdiansættelsesmetode inden for vandsektoren er udtryk for en skærpelse af
praksis. hvidovre vand gør i den forbindelse gældende, at praksis ikke kan
ændres med tilbagevirkende kraft. hvidovre vand har til støtte for
praksissynspunktet henvist til et antal afgørelser. selskabet har dog ikke fremlagt
de afgørelser m.v., som der er henvist til.
de afgørelser, som forelå for landsskatteretten, er fremlagt som bilag ….
skatteministeriet kan på grund af bestemmelserne om tavshedspligt hverken be-
eller afkræfte eksistensen af yderligere afgørelser. selskaberne blev derfor i
svarskriftet opfordret til at fremlægge evt. yderligere afgørelser, såfremt hvidovre
vand havde kendskab til sådanne. dette er ikke sket.
                                       - 92 -
skat fastlægger armslængdeprisen efter ligningslovens § 2 efter den eller de
værdiansættelsesmetode(r), der i den konkrete situation skønnes at udtrykke
handelsværdien. skat har ikke anvendt en praksis ved værdiansættelse af aktiver
i forsyningsvirksomheder, hvorefter der generelt skulle anvendes nedskrevne
genanskaffelsesværdier. indkomstbaserede værdiansættelsesmetoder benyttes
meget ofte af skat ved værdiansættelse af virksomheder.
motiverne til vandreformen viser jo også ganske klart, at en værdiansættelse i
henhold til nedskrevne genanskaffelsesværdier som udgangspunkt ikke kan
accepteres i skattemæssig henseende, jf. skatteministerens besvarelse af
henvendelsen fra danva, som er citeret ovenfor i forbindelse med
gennemgangen af retsgrundlaget (l150, svar på spørgsmål 5). skatteministerens
besvarelse underbygger dermed, at der ikke bestod den af hvidovre vand a/s
hævdede praksis.
selskabet har heller ikke ved henvisning til ligningsvejledningen eller lignende
kunnet godtgøre eksistensen af den hævdede administrative praksis.
de foreliggende administrative vejledninger (skats tp vejledning om
værdiansættelse af kontrollerede transaktioner fra august 2009 og skats
vejledning om vandværkernes værdiansættelse fra juni 2011) oplyser intet om en
tidligere praksis med det af selskabet hævdede indhold. tværtimod fremgår det af
tp vejledningen om værdiansættelse, at skat i det væsentligste er enig i fsr's
notat om værdiansættelse fra 2002, der som nævnt primært beskriver
indkomstbaserede værdiansættelsesmetoder.
allerede af den grund har hvidovre vands ikke godtgjort eksistensen af den
hævdede administrative praksis. og da bevisbyrden for, at der har foreligget den
hævdede administrative praksis, påhviler selskabet, kan det ikke få medhold i
synspunktet herom, jf. eksempelvis u.2011.3305h.
højesteret har bl.a. i u.2011.3305h fastslået, at praksis skabes af afgørelser fra de
overordnede myndigheder. en række af de afgørelser, som hvidovre vand har
henvist til og påberåbt sig (stævningen side 18), er allerede af den grund
irrelevante. …
en skatteyder kan alene påberåbe sig en fast administrativ praksis, så langt som
denne går. afgørelser vedrørende andre områder skaber således ikke en fast
administrativ praksis, jf. u2010.780h og u2009.1436h. den utrykte kendelse fra
landsskatteretten, der er fremlagt som bilag …, kan dermed ikke skabe en fast
administrativ praksis i forhold til hvidovre vand, idet sagen vedrørte et
kraftvarmeselskab.
                                                - 93 -
       hertil kommer, at ingen af de påberåbte afgørelser m.v. er udtryk for en principiel
       stillingtagen fra skats side, hvilket er et krav for, at der i det hele taget kan være
       en fast administrativ praksis, jf. u.2011.
       endvidere bemærkes det, at selv hvis hvidovre vand havde dokumenteret en fast
       administrativ praksis for de overordnede myndigheder, vil en sådan praksis være
       klart ulovlig at anvende i selskabets sag, jf. den juridiske vejledning, pkt.
       a.a.7.1.3 (version 2014-2). når dette er tilfældet, kan hvidovre vand ikke
       påberåbe sig en sådan administrativ praksis, hvis eksistens til og med er bestridt,
       jf. ufr2015.3383h og ufr2017.1474h.
       fælles for de fremlagte og de af hvidovre vand påberåbte afgørelser er endelig, at
       de ikke tager stilling til, hvilken værdiansættelsesmetode der generelt er den
       korrekte. afgørelserne går ud på at finde en pris, og det er det, de skal.
       afgørelserne fastslår ikke, at det i afgørelsen anvendte princip er det eneste, der
       kan anvendes, endsige at dette skulle være praksis. der er ingen af afgørelserne,
       der fastslår, at den anvendte værdiansættelsesmetode er den eneste mulige eller
       den eneste korrekte metode. administrative afgørelser, der ikke indeholder en
       egentlig stillingtagen til dette tema, kan ikke danne grundlag for en fast og
       bindende administrativ praksis, der forpligter skat til at anvende en given
       værdiansættelsesmetode, jf. u.2014.478h.
       sammenfattende har hvidovre vand dermed ikke løftet den på selskabet
       påhvilende bevisbyrde og påvist eksistensen af den hævdede praksis i 2007.
       3.5       afskrivningsgrundlag på selskabets ejendomme
       for så vidt angår selskabets ejendomme gør skatteministeriet gældende, at de
       foreliggende ejendomsvurderinger skal lægges til grund. ved overdragelse af fast
       ejendom er udgangspunktet således, at den senest kendte offentlige
       ejendomsvurdering lægges til grund, jf. tss-cirkulære 2000-9.
       hvidovre vand har ikke påvist, at en anden handelsværdi skal lægges til grund.”
skatteministeriet har under hovedforhandlingen procederet i overensstemmelse hermed og har
til støtte for frifindelsespåstanden over for den subsidiære påstand fremsat de samme
anbringender.
7. landsrettens begrundelse og resultat
formålet med vandsektorloven og samleloven har navnlig været at effektivisere
forsyningsvirksomheder inden for vandsektoren til gavn for forbrugerne. som led i indfrielsen
af målsætningen om en mere effektiv sektor blev det bestemt, at kommunale vand- og
spildevandsforsyninger pr. 1. januar 2010 skulle udskilles i selskabsform, og der blev generelt
indført skattepligt for vandselskaberne. reglerne gælder også for vandselskaber, der er stiftet
                                               - 94 -
før den 1. januar 2010, hvilket parterne er enige om. spørgsmålet om overgangen til
skattepligt og de provenumæssige konsekvenser heraf er omtalt i forslaget til samleloven og i
skatteministerens bidrag til miljøministerens svar på spørgsmål 5 fra folketingets miljø- og
planlægningsudvalg.
der er enighed mellem parterne om, at den overdragelse af aktiver fra hvidovre kommune til
hvidovre vand a/s, der skete via apportindskud i hvidovre vand a/s, udgør en kontrolleret
transaktion, og at værdien af hvidovre vand a/s’ bygninger og distributionsnet i selskabets
skattemæssige åbningsbalance derfor skal opgøres i overensstemmelse med
armslængdeprincippet i ligningslovens § 2.
ligningslovens § 2 blev ikke ændret eller fraveget i forbindelse med vedtagelsen af
vandsektorloven og samleloven. værdien skal således fastsættes i overensstemmelse med,
hvad der kunne være opnået, hvis transaktionen var afsluttet mellem uafhængige parter, dvs.
handelsværdien, jf. også gennemgangen ovenfor af forarbejderne til samleloven, hvorved der
generelt blev indført skattepligt for vandforsyningsvirksomheder.
bygninger
landsretten tiltræder af de grunde, som landsskatteretten har anført, at skat har været
berettiget til at tilsidesætte selskabets opgørelse af bygningernes afskrivningsgrundlag og i
stedet fastsætte værdien heraf ud fra den senest kendte offentlige vurdering, hvorfor
skatteministeriets påstand om frifindelse tages til følge for så vidt angår værdiansættelsen af
bygninger.
distributionsnettet (distributionsanlæg)
landsretten lægger efter bevisførelsen, herunder skønsmandens besvarelse af blandt andet
spørgsmål a, a/b 1 og ss 2, til grund, at der intet marked er for handel med
vandforsyningsvirksomheder eller sådanne forsyningsvirksomheders aktiver, og at der ikke
findes tilsvarende eller lignende transaktioner, som kan danne grundlag for en vurdering af
handelsværdien af hvidovre vand a/s’ distributionsnet.
spørgsmålet er herefter i første række, om den nedskrevne genanskaffelsesværdi, som
hvidovre vand a/s har anført i de skattemæssige opgørelser for regnskabsåret 2007, må
                                              - 95 -
antages at svare til distributionsnettets handelsværdi, og herunder om skat har haft grundlag
for at tilsidesætte angivelsen og fastsætte værdien skønsmæssigt.
hverken ordlyden af ligningslovens § 2 eller bestemmelsens forarbejder giver svar på, om
nedskrevne genanskaffelsesværdier under visse omstændigheder kan antages at svare til
handelsværdien.
på baggrund af skatteministerens bidrag til miljøministerens svar på spørgsmål 5 fra
folketingets miljø- og planlægningsudvalg finder landsretten imidlertid at måtte lægge til
grund, at det i forbindelse med vedtagelsen af vandsektorloven og samleloven ikke var
hensigten, at nedskrevne genanskaffelsesværdier uden videre skulle kunne anvendes i
vandselskabernes skattemæssige åbningsbalancer som udtryk for driftsaktivernes
handelsværdi. i besvarelsen er det således anført, at anvendelse af nedskrevne
genanskaffelsesværdier ”vil kræve, at det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb
svarer til aktivets handelsværdi”.
i samme retning taler, at der i forbindelse med vandselskabernes overgang til skattepligtig
aktivitet ikke blev indført en bestemmelse svarende til bestemmelsen i selskabsskattelovens §
35 o, hvorved elselskaberne ved overgangen til skattepligtig aktivitet fik mulighed for blandt
andet at foretage afskrivninger på eksisterende driftsmidler på grundlag af
genanskaffelsesværdien korrigeret for restlevetid og inflation eller prisstigninger.
af skønsmandens besvarelse af spørgsmål ss 2, jf. spørgsmål f, og skønsmandens forklaring
for landsretten fremgår, at skønsmandens fastsættelse af aktivernes værdi til 200 mio. kr.,
baseret på ”en alternativ værdiansættelsesmetode”, ikke er udtryk for, at han har vurderet, at
nedskrevne genanskaffelsespriser svarer til aktivernes handelsværdi, eller at handelsværdien
har været omkring 200 mio. kr. det følger tværtimod af skønserklæringen og skønsmandens
forklaring for landsretten, at der intet marked er for handel med vandforsyningsvirksomheder
eller sådanne forsyningsvirksomheders aktiver.
yderligere er værdien af distributionsnettet i hvidovre vand a/s’ årsrapport for 2007 alene
fastsat til ca. 100 mio. kr., mens værdien af aktiverne i selskabets skattemæssige
åbningsbalance er opgjort til ca. 203 mio. kr., idet det i ledelsespåtegningen i årsrapporten
                                               - 96 -
samtidig angives, at årsrapporten efter ledelsens opfattelse giver et retvisende billede af
selskabets aktiver og passiver. der er således tale om en meget betydelig beløbsmæssig
afvigelse mellem den regnskabsmæssige og den skattemæssige opgørelse af værdierne,
hvilket understøtter, at en opgørelse af værdierne til nedskrevne genanskaffelsesværdier ikke
kan anses for at give et retvisende billede af aktivernes handelsværdi.
på den anførte baggrund og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsskatteretten, har
selskabet ikke dokumenteret, at det selvangivne beløb, der er opgjort til nedskrevne
genanskaffelsesværdier, svarer til distributionsnettets handelsværdi, og værdien kan derfor
ikke anses for at være fastsat på armslængdevilkår.
skat har således været berettiget til at tilsidesætte selskabets angivelse og i stedet fastsætte
distributionsnettets handelsværdi skønsmæssigt. landsretten bemærker herved, at der ved de
administrative afgørelser, som selskabet har påberåbt sig, ikke er ført bevis for en fast
administrativ praksis, hvorefter den nedskrevne genanskaffelsesværdi skal anses for at svare
til handelsværdien, jf. ligningslovens § 2.
spørgsmålet er herefter, om hvidovre vand a/s har godtgjort, at skats skøn skal
tilsidesættes, enten fordi det er udøvet på et forkert eller mangelfuldt grundlag, som har været
egnet til at påvirke resultatet af skønnet, eller fordi skønnet i øvrigt har ført til et åbenbart
urimeligt resultat.
indledningsvis bemærker landsretten herom, at hvidovre vand a/s ved de påberåbte
administrative afgørelser heller ikke har ført bevis for en fast administrativ praksis, som har
forpligtet skat til ikke at tage udgangspunkt i en indtægtsbaseret værdiansættelsesmodel
ved den konkrete skønsmæssige ansættelse af handelsværdien af distributionsnettet.
herefter udtaler landsdommerne ole dybdahl, taber rasmussen, ib hounsgaard trabjerg og
benedikte holberg:
efter skønsmandens besvarelse af spørgsmål a, a/b 1 og ss 2 lægges det som anført ovenfor
til grund, at der intet marked er for handel med vandforsyningsvirksomheder eller sådanne
forsyningsvirksomheders aktiver, og at der ikke er oplysninger om sammenlignelige salg
                                              - 97 -
mellem uafhængige parter, hvorfor handelsprisen ikke kan fastsættes på grundlag af sådanne
salg.
der er ingen anvisninger i forarbejderne til samleloven på, hvordan handelsværdien nærmere
udfindes i en situation som den foreliggende, hvor det må lægges til grund, at der ikke består
et marked.
selskabet har nedlagt en principal påstand om anerkendelse af, at værdien skal opgøres til de
nedskrevne genanskaffelsesværdier, hvilket landsretten finder at måtte afvise, idet denne
metode ikke giver et retvisende billede af aktivernes værdi i den konkrete sag, jf. nærmere
ovenfor. selskabet har ikke peget på en alternativ værdiansættelsesmetode.
skat har ved den skønsmæssige fastsættelse af distributionsnettets handelsværdi, som er
stadfæstet af landsskatteretten, i mangel af oplysninger om faktiske sammenlignelige handler
taget udgangspunkt i en dcf-model, der ifølge notat udarbejdet i december 2002 af fsr
(”fagligt notat om den statsautoriserede revisors arbejde i forbindelse med værdiansættelse af
virksomheder og virksomhedsandele”) er en af de mest udbredte værdiansættelsesmodeller,
når der ikke er faktiske handler at sammenligne med.
ved dcf-modellen, som er en indkomstbaseret model, og som er nærmere beskrevet i
skats vejledning ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner; værdiansættelse”, jf.
ovenfor under pkt. 5, estimeres markedsprisen ved at sammenholde den indtjening, som kan
opnås ved at købe aktiverne, med det afkastkrav, som en investor vil have, hvis
vedkommende skal købe aktiverne.
skatteministeriet har for landsretten gjort gældende, at anvendelsen af dcf-modellen reelt
fører til, at aktiverne ikke havde en markedsværdi, idet det som følge af hvile-i-sig-selv-
princippet ikke er muligt at tjene penge på at eje aktiverne. når skat er nået frem til at
opgøre aktiverne til 45 mio. kr., skyldes det, at der i værdiansættelsen ikke er taget højde for,
at det foreløbige overskud, som selskabet kunne generere, ikke kunne udloddes, men skulle
geninvesteres i virksomheden. skats skøn, der er stadfæstet af landsskatteretten, indebærer
således efter skatteministeriets opfattelse en for selskabet meget lempelig afgørelse.
                                               - 98 -
skønsmanden har i sin erklæring, jf. blandt andet spørgsmål e, og under afhjemlingen for
landsretten erklæret, at dcf-modellen ikke er egnet til at fastsætte handelsværdien af de
overdragne aktiver, idet der ikke kan genereres et frit cash flow i virksomheden, og idet det
derfor ikke giver mening at anvende en model, der opererer med en diskonteringsfaktor, som
blandt andet omfatter det risikofrie afkast i den investerende virksomhed.
skattemyndighedernes anvendelse af dcf-modellen, der er baseret på en forudsætning om, at
der genereres et overskud i virksomheden, der kan udloddes til ejerne, kan give anledning til
overvejelser om, hvorvidt der ved den konkrete skønsmæssige ansættelse af handelsværdien
af distributionsnettet er taget tilstrækkeligt hensyn til de særlige forhold, der gælder på det
regulerede marked for vandforsyningsvirksomhed.
landsrettens flertal bemærker i den forbindelse, at skatteministeriets synspunkt om, at
distributionsnettet reelt er uden økonomisk værdi, idet det som følge af hvile-i-sig-selv-
princippet ikke er muligt at tjene penge på at eje aktiverne, ikke kan tiltrædes. det er således i
forarbejderne til vandsektorloven og samleloven forudsat, at sektorens anlæg samlet set
repræsenterer betydelige værdier, ligesom forholdets natur tilsiger, at et funktionsdueligt
distributionsnet til vandforsyning har en økonomisk værdi.
det er herefter spørgsmålet, om skønnet er udøvet på et forkert eller mangelfuldt grundlag,
som konkret har været egnet til at påvirke værdiansættelsen, eller om skønnet konkret har ført
til et åbenbart urimeligt resultat. bevisbyrden herfor påhviler selskabet.
en anvendelse af dcf-modellen kan ikke antages i sig selv at være i strid med
bestemmelserne om skattepligt i samleloven eller forarbejderne hertil, ligesom selskabet som
nævnt ovenfor ikke har ført bevis for en fast administrativ praksis, som forpligter skat til
ikke at tage udgangspunkt i en indtægtsbaseret værdiansættelsesmodel.
landsrettens flertal finder, at selskabet ikke ved bevisførelsen har sandsynliggjort, at
skattemyndighedernes vurdering er forkert. det bemærkes herved, at skønsmanden alene har
udtalt sig om metodevalget, ikke om den konkrete værdiansættelse af selskabets aktiver.
selskabet har ikke peget på alternative værdiansættelsesmetoder, og der foreligger ikke
oplysninger om anskaffelsespriser for distributionsnettet. selskabet, der er part i en af en lang
                                              - 99 -
række prøvesager, har endvidere ikke fremlagt oplysninger til belysning af den generelle
betydning for sagerne i komplekset af anvendelsen af dcf-modellen.
der er samtidig en række omstændigheder, der bestyrker, at den foretagne værdiansættelse
ikke er for lav i forhold til handelsværdien.
skønsmanden har i sine erklæringer, jf. blandt andet besvarelsen af spørgsmål a og ss 1b, og
under afhjemlingen for landsretten udtalt, at der ikke er et almindeligt frit marked for køb og
salg af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, og at der ikke findes en uafhængig
tredjemand, som ville overtage virksomheden på det relevante tidspunkt.
uanset at det ikke kan tiltrædes, at distributionsnettet er helt uden økonomisk værdi, taler det
forhold, at der ikke er et marked for handel med vandforsyningsselskaber eller disses aktiver,
for en forsigtig vurdering af handelsværdien.
hertil kommer, at distributionsnettet i selskabets skattemæssige åbningsbalance er fastsat til et
betydeligt højere beløb (203 mio. kr.), end de samme aktiver er værdiansat til i selskabets
årsrapport for 2007 (nedskrevet til ca. 100 mio. kr.). der er således en difference på over 100
mio. kr. mellem selskabets egen vurdering af aktivernes værdi i regnskabet, der ifølge
ledelsespåtegningen giver et retvisende billede af selskabets aktiver og passiver, og værdierne
i den skattemæssige åbningsbalance. de regnskabsmæssige værdier er desuden væsentligt
tættere på skattemyndighedernes skøn.
om baggrunden for den regnskabsmæssige nedskrivning fremgår det af pwc’s rådgivernotat
af 3. december 2007 til selskabet, at ”[d]et er en forudsætning for den foretagne
værdiansættelse af ledningsnettet, at den opgjorte markedsværdi kan retfærdiggøres ud fra den
fremtidige indtjening i selskabet. den fremtidige indtjening fremgår af de budgetter, der er
udarbejdet i forbindelse med selskabsstiftelsen. som følge af den valgte prisstigning svarende
til ovenstående ligevægtsscenarium er anlægsaktiverne nedskrevet til en lavere opgjort
genindvindingsværdi efter årsregnskabslovens regler. anlægsværdierne er således nedskrevet
fra 248 mio. kr. til 125 mio. kr. …”.
                                               - 100 -
det fremgår yderligere af skats sagsfremstilling af 21. september 2011, pkt. 3, at skat ved
opgørelsen af diskonteringsfaktoren har anvendt en risikofri rente på 4,362 %, hvilket var
renten på en statsobligation (stående lån) med en løbetid på 10 år på tidspunktet for
værdiansættelsen. det fremgår endvidere af pkt. 1 i.f., at de opgjorte pengestrømme alene er
henført til distributionsnettet, hvilket ifølge skat i princippet overestimerer den beregnede
handelsværdi af disse aktiver. skat har samtidig ikke – som påpeget af skatteministeriet for
landsretten – taget højde for, at det overskud, der genereres i virksomheden, ikke kan
udloddes, hvilket yderligere taler i retning af, at det udøvede skøn konkret indebærer en
gunstig vurdering for selskabet.
landsrettens flertal finder på den anførte baggrund, at det ikke er godtgjort af selskabet, at der
ved et salg af distributionsnettet til en uafhængig tredjemand – f.eks. et andet vandselskab –
kunne opnås en højere pris end skønnet af skattemyndighederne. det kan således ikke
antages, at det skøn, som skattemyndighederne har foretaget vedrørende værdiansættelsen af
distributionsnettet, hviler på et forkert eller mangelfuldt grundlag, eller at skønnet har ført til
et åbenbart urimeligt resultat. flertallet finder således ikke grundlag for at tilsidesætte
vurderingen af de i sagen omhandlede aktiver og stemmer derfor for at frifinde
skatteministeriet.
landsdommer morten christensen udtaler:
skat har ved den skønsmæssige fastsættelse af distributionsnettets handelsværdi, som er
stadfæstet af landsskatteretten, taget udgangspunkt i en dcf-model, der efter det af
skatteministeriet oplyste er helt almindelig at anvende til værdiansættelse, når der ikke er fak-
tiske markedspriser at sammenligne med. efter skønsmandens forklaring og besvarelse af
spørgsmål 4 samt indholdet af dcf-modellen som nærmere beskrevet i skats vejledning
”transfer pricing; kontrollerede transaktioner; værdiansættelse” lægger jeg til grund, at i
tilfælde, hvor en virksomhed eller et aktiv ikke genererer et frit cash flow, vil virksomhedens
eller aktivets estimerede værdi ifølge modellen være nul kr.
der er enighed mellem parterne om, at driften i hvidovre vand a/s ikke kan generere et frit
cash flow, fordi et eventuelt driftsoverskud efter hvile-i-sig-selv-princippet ikke må udloddes
til ejeren, men skal geninvesteres i forsyningsvirksomheden eller anvendes til
takstnedsættelser. den estimerede handelsværdi af distributionsnettet vil ifølge dcf-
                                             - 101 -
modellen således være nul kr., hvilket for så vidt understøttes af skønsmandens svar på flere
af de stillede spørgsmål navnlig om, at der intet marked er for handel med sådanne aktiver.
det fremgår imidlertid af forarbejderne til vandsektorloven, at sektorens anlæg har
repræsenteret en værdi på flere hundrede milliarder kroner, ligesom det i forarbejderne til
samleloven er forudsat, at vandselskabernes åbningsbalancer ville omfatte betydelige værdier,
som selskaberne også i skattemæssig henseende ville kunne afskrive på. dette skal
sammenholdes med, at skatteministerens bidrag til besvarelse af spørgsmål 5 fra miljø- og
planlægningsudvalget, herunder navnlig bemærkningen om, at ”opdelingen city/by/land/ går
på, at handelsværdien kan være påvirket heraf”, ligeledes forudsætter, at ledningsnet m.v.
ikke i det hele er værdiløst.
jeg er derfor enig med landsrettens flertal i, at distributionsnettet må anses for at have en
positiv værdi også efter armslængdeprincippet i ligningslovens § 2.
på denne baggrund er dcf-modellen som udgangspunkt uegnet til estimering af
handelsværdien af hvidovre vand a/s’ distributionsnet, jf. også principperne i højesterets
dom af 19. august 2008 (ufr 2008, s. 2523), hvor højesteret ”efter anlæggets karakter”
afviste, at driftsøkonomiske betragtninger kunne danne udgangspunkt for
erstatningsopgørelsen i en sag om erstatning efter planlovens § 49 for en kommunes
overtagelse af en svømmehal på lejet grund, der var blevet omfattet af en bevarende lokalplan,
og hvor en skønsmand havde vurderet, at anlægget ikke havde nogen handelsværdi, blandt
andet fordi svømmehallen havde givet et årligt driftsunderskud.
skat har i denne sag desuagtet anvendt dcf-modellen til at værdiansætte
distributionsnettet, men har ved beregningerne – i stedet for et frit cash flow – med
udgangspunkt i de budgetter, som er indeholdt i pwcs notat af 3. december 2007, anvendt
selskabets budgetterede resultat før afskrivninger, renter og skat. som anført af
skatteministeriet under sagen for landsretten, har skat herved ikke taget højde for, at
overskuddet ikke kan udloddes. endvidere har skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål e
og under afhjemlingen erklæret, at den anvendte dcf-model ikke er egnet til at estimere
værdien af distributionsnettet, ligesom han under afhjemlingen har oplyst, at han som led i
sine undersøgelser ikke har set eksempler på, at dcf-modellen uden for landets grænser er
                                             - 102 -
blevet anvendt i forbindelse med værdiansættelser i tilknytning til virksomheder eller aktiver,
der drives under lignende forudsætninger som hvile-i-sig-selv-princippet.
jeg finder derfor, at skats konkrete anvendelse af dcf-modellen er usædvanlig, og det er
ikke belyst, hvad det budgetterede resultat før afskrivninger, renter og skat rent faktisk
udtrykker i den anvendte model.
dernæst bemærker jeg, at hvidovre vand a/s’ prissætning i forhold til forbrugerne, som
indirekte indgår som et væsentligt parameter i skats beregningsgrundlag, er sket i et
marked, hvor der ikke kan antages at have været effektiv konkurrence. det fremgår således af
forarbejderne til vandsektorloven, at vandselskaber er monopolvirksomhed i den forstand, at
forbrugerne ikke frit kan vælge leverandør, og at det i konkurrencestyrelsens
konkurrenceredegørelse 2003 blev påvist, at der har været store forskelle på, hvad
forbrugerne betaler for vandforsyning. pwcs tarifmæssige overvejelser og bemærkninger om
tariffer på vand og spildevand i notatet af 3. december 2007 indikerer i overensstemmelse
hermed, at der ved udformningen af driftsbudgettet for hvidovre vand a/s og fastlæggelsen
af forbrugerpriserne er indgået andre hensyn end hensynet til at være konkurrencedygtig.
det fremgår endvidere af forarbejderne til vandsektorloven, at det i konkurrenceredegørelse
2003 blev vurderet, at der ikke var et lige så stort effektiviseringspotentiale for private,
forbrugerejede vandforsyningsselskaber som i den øvrige del af vandsektoren, idet det
bemærkedes, at en række af de forbrugerejede vandforsyningsselskaber traditionelt er blevet
drevet med fokus på lave takster.
det må således på den ene side antages, at sektoren, der ikke har været undergivet effektiv
konkurrence, ikke hidtil har anvendt ensartede principper for budgetlægning og prissætning.
skats modificerede anvendelse af dcf-modellen må, således som sagen foreligger oplyst,
på den anden side antages at indebære, at et vandselskab, der ved sin budgetlægning inden for
rammerne af hvile-i-sig-selv-princippet har haft fokus på lave takster og dermed måtte have et
mindre effektiviseringspotentiale, alt andet lige opnår et lavere skattemæssigt
afskrivningsgrundlag for sine driftsaktiver end et vandselskab, der inden for rammerne af
hvile-i-sig-selv-princippet har haft fokus på at genere et overskud f.eks. til brug for fremtidige
anlægsinvesteringer og derfor har maksimeret sine takster.
                                             - 103 -
skats metodevalg i forbindelse med skønsudøvelsen fremstår på baggrund af det ovenfor
anførte ikke sagligt begrundet eller i overensstemmelse med et af vandsektorlovens og
samlelovens centrale formål, hvorefter selskabsgørelsen og den generelle skattepligt i
sammenhæng med de øvrige incitamentsstrukturer skulle virke som incitament for gunstigere
priser til gavn for forbrugerne.
efter en samlet vurdering finder jeg det derfor godtgjort, at skats skøn er udøvet på et
forkert eller mangelfuldt grundlag, der har været egnet til at påvirke værdiansættelsen, uden at
det efter de foreliggende oplysninger i øvrigt kan konkluderes, hvorvidt dette har medført et
mere eller mindre lempeligt resultat for hvidovre vand a/s, end hvis skønnet ikke var udøvet
på grundlag af dcf-modellen som sket. den omstændighed, at selskabet ikke har peget på et
mere velegnet princip til brug for værdiansættelsen, og at der ikke foreligger oplysninger om
anskaffelsespriser, kan for mig at se ikke føre til en anden bedømmelse, idet skønsudøvelsen
påhviler skattemyndighederne.
da skatteministeriet ikke har godtgjort, at den konkrete anvendelse af dcf-modellen har
været uden betydning for fastsættelsen af handelsværdien af hvidovre vand a/s’
distributionsnet, stemmer jeg herefter for at ophæve landsskatterettens kendelse og hjemvise
sagen til fornyet behandling ved skattemyndighederne for så vidt angår værdiansættelsen af
distributionsnettet. således som sagen er forelagt og procederet, finder jeg ikke grundlag for i
forbindelse hermed at angive nærmere retningslinjer for skattemyndighedernes konkrete
skønsudøvelse.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at skatteministeriet frifindes.
hvidovre vand a/s har tabt sagen og skal derfor betale sagsomkostninger for landsretten til
skatteministeriet med i alt 1.705.375 kr., jf. retsplejelovens § 312, stk. 1. ud over 705.375 kr.
til dækning af ministeriets udgifter i forbindelse med syn og skøn omfatter beløbet udgifter til
advokatbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til
advokatbistand er der ud over sagens betydning og principielle karakter navnlig taget hensyn
til, at sagen er blevet hovedforhandlet over tre retsdage, og at der har været iværksat et
omfattende syn og skøn. ved omkostningsfastsættelsen er der desuden lagt vægt på, at sagen
                                          - 104 -
er blevet hovedforhandlet i forbindelse med b-0882-15, og at skatteministeriet under begge
sager har været repræsenteret ved de samme advokater.
                                  thi kendes for ret:
skatteministeriet frifindes.
i sagsomkostninger for landsretten skal hvidovre vand a/s inden 14 dage betale 1.705.375
kr. til skatteministeriet.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
