                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 13. september 2018
sag 65/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t3
(advokat poul helmuth petersen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 28. august 2017 og af østre
landsrets 8. afdeling den 16. januar 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t3, med påstand om afvisning af straffesagen, subsidiært
ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning til fornyet behandling i landsretten, mere
subsidiært frifindelse og mest subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t3 har anført navnlig, at tiltalerne i anklageskriftet ikke opfylder betingelserne i
retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet er udformet uden fornøden præcision med
hensyn til angivelse af tid, geografi, omfanget af de enkelte handlinger og de involverede
personer. den manglende præcision i tiltalerne har i væsentlig grad hindret muligheden for
fyldestgørende tilrettelæggelse af hans forsvar, jf. den europæiske menneskeret-
                                                - 2 -
tighedskonventions artikel 6, og har konkret umuliggjort vurderingen af spørgsmålet om for-
ældelse af strafansvaret. som følge heraf bør straffesagen afvises.
hvis højesteret ikke er enig heri, bør landsrettens dom ophæves og sagen hjemvises til forny-
et behandling i landsretten. det skyldes, at landsretten ikke burde have tilladt dokumentation
af politirapporterne vedrørende telefonisk afhøring af ham. betingelserne i retsplejelovens §
871, stk. 4, for undtagelsesvis at tillade dokumentationen var ikke opfyldt. karakteren af en
afhøringsrapport er – også i et tilfælde, hvor en tiltalt efterfølgende nægter at afgive forklaring
– afgørende for, om dokumentation skal tillades, jf. herved forbuddet mod selvinkriminering i
bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6. landsretten har i forbindelse
med tilladelsen til at dokumentere politirapporterne ikke overvejet betydningen af, at det ene-
ste andet reelle bevis i sagen var de helt generelle og ikke-verificerbare oplysninger i regnear-
ket, som uber b.v. udleverede til de hollandske skattemyndigheder, og hvis lovlige anven-
delse som bevis i sagen der var rejst spørgsmål om. der er heller ikke taget hensyn til, at afhø-
ringen ikke er sket ved personligt fremmøde, og at der ikke var en forsvarer til stede. han
blev på tidspunktet for den telefoniske afhøring ikke oplyst om retten til at have en forsvarer
til stede, selv om det må have stået klart for politiet, at forsvarerbeskikkelse efter sagens ka-
rakter kunne og ville ske. det kan efter landsrettens præmisser ikke udelukkes, at oplæsning
af politirapporterne har haft væsentlig betydning for landsrettens vurdering af skyldsspørgs-
målet.
strafansvaret for alle tre tiltaleforhold må anses for forældet. han blev gjort bekendt med sig-
telserne den 7. marts 2017, og forældelsesfristen er derfor tidligst afbrudt denne dag. de frem-
lagte oplysninger angiver ikke, hvornår kørslerne skulle have fundet sted, og det er derfor
ikke muligt at fastslå, om disse er foretaget før eller efter den 7. marts 2015. henset til karak-
teren af de handlinger, der er knyttet til overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, er
der ikke tilstrækkeligt grundlag for at betragte handlingerne som en fortsat forbrydelse. der
foreligger desuden ikke sådanne oplysninger, at det med tilstrækkelig sikkerhed kan konklu-
deres, om der har været afbrydelser mellem de forskellige kørsler og karakteren heraf. lands-
retten har ligesom byretten ved vurderingen af forældelsesspørgsmålet anvendt en formod-
ningsvurdering. denne vurdering, der i realiteten er knyttet til spørgsmålet om hans skyld, har
ført til, at mindst en af kørslerne er anset for at være udført efter den 7. marts 2015. dette er i
                                                - 3 -
strid med uskyldsformodningen i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonventions arti-
kel 6, stk. 2. som følge heraf skal der ske frifindelse.
der skal også ske frifindelse, fordi de oplysninger, som skat modtog fra de hollandske skat-
temyndigheder, ikke har kunnet inddrages i sagen, da videregivelsen er sket i strid med artikel
16 i direktiv 2011/16/eu. det har formodningen imod sig, at det samtykke, som blev meddelt
i mail af 30. september 2016 fra den hollandske mlc-koordinator, på informeret vis er afgi-
vet i overensstemmelse med direktivets artikel 16, stk. 2. den grundlæggende betingelse for
anvendelse af oplysningerne er således ikke opfyldt. proceduren for meddelelse af samtykke
må således forudsætte, at den anmodende medlemsstat fremsender en specifik og detaljeret
anmodning, og at den anmodede medlemsstat foretager en konkret vurdering af, om der vil
kunne ske udveksling og anvendelse af oplysningerne til lignende formål i denne medlems-
stat. at dette ikke er sket, understøttes af sagens øvrige oplysninger, herunder breve af 25.
august 2016 og 27. juli 2017 fra de hollandske skattemyndigheder til uber b.v.
hvis højesteret imidlertid måtte komme til, at han kan straffes som sket, står den idømte bøde
ikke i passende forhold til lovovertrædelserne. ved fastsættelsen af bødeniveauet bør der ta-
ges væsentligt hensyn til, at tiltalen vedrører en periode i 2015, hvor uber b.v.’s forretnings-
koncept var under massiv medieomtale, og at der fra politisk side blev afgivet positive udta-
lelser om virksomhedens etablering i danmark. udenrigsministeriet ses således også gennem
invest in denmark at have bistået uber b.v. med etablering af kontor mv. først i 2016 blev
der afsagt domme om lovligheden af uber b.v.’s aktiviteter. han har således været i und-
skyldelig uvidenhed om reglerne i taxilovgivningen, og straffen bør som følge heraf bortfalde,
jf. straffelovens § 83. hvis højesteret ikke finder grundlag herfor, bør bøden nedsættes. der
er således ikke grundlag for at fastsætte bøden på baggrund af det indtjente beløb. den nye
taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018, indeholder
regler om straffastsættelsen ved bl.a. taxikørsel uden tilladelse. straffen er fortsat bøde, og
lovforarbejderne indeholder detaljerede overvejelser om bødefastsættelsen. det fremgår bl.a.,
at der skal lægges vægt på indtjening, og der er samtidig en angivelse af, hvad der må opfattes
som en øvre grænse for skærpede bøder. grænsen går ved en fordobling eller tredobling af
normalbøden på 35.000 kr. i gentagelsestilfælde. lovforarbejderne må opfattes sådan, at der
ved fordobling eller tredobling af bøden tages tilstrækkeligt hensyn til en konkret økonomisk
vinding. landsrettens bødefastsættelse burde derfor være sket under hensyntagen til § 35 i
                                                 - 4 -
den nye taxilov, jf. herved straffelovens § 3, stk. 1. der bør også tages hensyn til, at anklage-
myndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation af en konstateret fortjeneste. som
følge heraf er der ikke taget fornødent hensyn til, at der er sket fuld beskatning af hans indtje-
ning ved taxikørslerne, og at der ikke – som ved konfiskation af udbytte ved en strafbar hand-
ling – sker fornyet indkomstansættelse. herudover er der en væsentlig usikkerhed forbundet
med opgørelsen af indtjeningen i sagen.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at anklageskriftet i tilstrækkelig grad opfylder kra-
vene efter retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4. anklageskriftet indeholder eksakte oplysninger
om det anvendte køretøjs registreringsnummer, antallet af kørte ture og den opnåede indtje-
ning herved, ligesom det indeholder oplysninger om tid og sted angivet som ”løbende i 2015
fortrinsvis i storkøbenhavn”. tiltalte har dermed vidst, hvad tiltalerne mod ham gik ud på og
har haft mulighed for at tilrettelægge sit forsvar.
dokumentationen af tiltaltes forklaringer til politirapport udgør ikke en rettergangsfejl. det er
almindeligt antaget, at hvis retsplejelovens regler om afhøring, herunder § 752, stk. 1, er ble-
vet iagttaget i forbindelse med politiets afhøring af sigtede, kan forklaringen til politirappor-
ten dokumenteres i forbindelse med hovedforhandlingen, hvis tiltalte nægter at afgive forkla-
ring. da overtrædelsen ikke ville medføre højere straf end bøde, blev tiltalte ikke vejledt om
muligheden for at begære en forsvarer beskikket. dette er ikke et krav, jf. § 1, stk. 1, i be-
kendtgørelse nr. 467 af 26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at be-
gære en forsvarer beskikket. en eventuel tilsidesættelse eller forkert anvendelse af reglerne
kan i denne sag i øvrigt ikke medføre ophævelse og hjemvisning, jf. retsplejelovens § 925,
stk. 1, jf. § 936. landsretten fandt tiltalte skyldig af de grunde, der var anført af byretten, og
med bemærkning om, at tiltalte heller ikke for landsretten havde ønsket at afgive forklaring.
tiltaltes forklaringer til politirapport blev ikke dokumenteret i byretten og kan dermed ikke
have indgået i byrettens vurdering af skyldsspørgsmålet. sagen ville således ikke have fået et
andet udfald, hvis dokumentationen ikke havde fundet sted.
der er ikke indtrådt forældelse af strafansvaret. den strafbare virksomhed har bestået af helt
ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre sammenhæng, at forudsætningerne
for at betragte dem som en fortsat forbrydelse er opfyldt. dette medfører, at forældelsesfristen
først begyndte at løbe fra ophøret af den sidste i rækken af udførte taxikørsler, og at der kan
                                                 - 5 -
ske domfældelse for samtlige taxikørsler, hvis blot en af dem har fundet sted efter den 7.
marts 2015. højesteret må her lægge det bevisresultat, der er fastlagt ved landsrettens dom, til
grund, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1.
betingelserne i artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu for skats videregivelse af de mod-
tagne oplysninger til københavns politi er opfyldt, og der er dermed tale om et lovligt tilveje-
bragt bevis. højesterets vurdering af, om de hollandske myndigheder havde meddelt samtyk-
ke til, at de danske skattemyndigheder kunne videregive oplysningerne til andre danske myn-
digheder, herunder politiet, må ske på grundlag af landsrettens bevisresultat. landsretten til-
trådte, at samtykket må anses for udtrykkeligt og uden forbehold af nogen art. oplysningerne
var helt centrale for politiets opgave med at strafforfølge personer, der havde udført taxikørsel
i strid med reglerne, og skat kunne derfor med hjemmel i den dagældende persondatalovs §
8, stk. 2, nr. 3, lovligt udlevere listen med oplysninger om uber-chaufførerne til københavns
politi. hvis højesteret imidlertid måtte komme frem til, at oplysningerne er tilvejebragt i strid
med direktivets artikel 16, stk. 2, har tiltalte – uanset oplysningernes inddragelse i straf-
fesagen – haft adgang til en retfærdig rettergang, jf. den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 6. forsvareren har haft mulighed for at anfægte såvel bevisets anvendelse
som dets pålidelighed, og både byretten og landsretten har taget stilling til forsvarerens an-
bringender. der er tale om et meget stærkt bevis, hvis pålidelighed og nøjagtighed, tiltalte har
haft mulighed for at sætte spørgsmålstegn ved, men ikke har anfægtet. oplysningerne er i
øvrigt udleveret frivilligt af uber b.v. til de hollandske myndigheder.
bødefastsættelsen bør ske med udgangspunkt i det indkørte beløb og under hensyntagen til, at
beløbet ikke er søgt konfiskeret i forbindelse med sagens behandling i retten. forarbejderne til
den nye taxilov (lov nr. 1538 af 19. december 2017) må forstås i overensstemmelse med straf-
felovens § 51, stk. 3, hvorefter der ved bødens fastsættelse bl.a. skal tages hensyn til den op-
nåede eller tilsigtede fortjeneste. samtidig skal bøden sikre, at en overtrædelse ikke kan betale
sig. det må anses for mest formålstjenligt, at bøden udmåles under hensyn til det indtjente
beløb med tillæg af 20 %.
supplerende sagsfremstilling
under henvisning til artikel 16, stk. 2, i direktiv 2011/16/eu har rigsadvokaten ved en rets-
hjælpsanmodning til de kompetente judicielle myndigheder i holland anmodet om at få op-
                                                 - 6 -
lyst, om det – i en situation som den foreliggende – er tilladt efter hollandsk lovgivning for de
hollandske skattemyndigheder at videregive oplysninger til andre hollandske myndigheder,
herunder det hollandske politi til brug for en straffesag.
rigsadvokaten har den 14. august 2018 modtaget svar på denne retshjælpsanmodning. i svaret
henvises til en udtalelse af 13. august 2018, hvori er anført bl.a. (i dansk oversættelse):
       ”efter artikel 67 i loven om skatter og afgifter til staten (awr-loven) er oplysninger,
       der er indsamlet af skattevæsenet til brug for påligning og opkrævning af skatter og af-
       gifter, hemmelige. hovedreglen er, at oplysninger udelukkende må deles med andre,
       hvis formålet er påligning og opkrævning af skatter og afgifter.
       der findes en række undtagelser fra hovedreglen i awr-lovens artikel 67.
       1. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis der er en lovbestemmelse, der indehol-
           der en forpligtelse til at udlevere oplysninger. når anklagemyndigheden på grundlag
           af strafferetsplejelovens artikel 126nd udsteder et pålæg til skattevæsenet om at ud-
           levere oplysninger, skal skattevæsenet udlevere disse oplysninger til anklageren, og-
           så selvom det drejer sig om oplysninger, der indhentes til efterforskning af andre de-
           likter end skattedelikter. anklageren kan derpå udlevere disse oplysninger til politiet,
           således at politiet kan bruge oplysningerne i en efterforskning.
       2. hemmeligholdelsespligten gælder ikke, hvis en embedsmand i skattevæsenet under
           en skattemæssig efterforskning kommer i besiddelse af oplysninger, der hos ham
           vækker en mistanke om, at der er begået et (ikke skatterelateret) strafbart forhold,
           som ifølge loven skal anmeldes. her drejer det sig blandt andet om alvorlige delikter,
           som bringer statens sikkerhed i fare, sabotage, terroristiske aktiviteter, mord, mand-
           drab, voldtægt. også korrupt embedsførelse er omfattet af anmeldelsespligten.
       3. hemmeligholdelsespligten gælder heller ikke for delikter, som en embedsmand hos
           skattevæsenet kan (men ikke har lovpligt til at) indgive anmeldelse om. det er direk-
           tøren for fiod eller forbindelsesofficeren for anliggender vedrørende awr-loven,
           der bestemmer, om der indgives anmeldelse. der indgives i hvert fald anmeldelse om
           en række alvorlige delikter, såsom
           - formueforbrydelser (tyveri, bedrageri, underslæb, hæleri o.lign.) når de til forbry-
               delsen knyttede økonomiske interesser overstiger et beløb på € 25.000,-;
           - delikter, som udgør en direkte eller indirekte trussel mod folkesundheden, herun-
               der den mentale folkesundhed, og som er af erhvervsmæssig karakter. der sker i
               alle tilfælde anmeldelse af fremstilling af eller handel med børneporno, af er-
               hvervsmæssig dyrkning af hamp og af handel med hård narkotika;
           - modtagelse eller betaling af bestikkelse i det omfang, der er tale om en forbrydel-
               se i henhold til straffeloven;
           - hvidvaskning (efter opdagelse af usædvanlige transaktioner).
       konklusion:
       spørgsmålet om, om det for de nederlandske skattemyndigheder er tilladt at videregive
       oplysninger til andre nederlandske myndigheder, for eksempel til det nederlandske poli-
       ti til brug for en straffesag, kan besvares bekræftende. det nederlandske skattevæsen
       må godt videregive oplysninger til en anden forvaltningsmyndighed såsom politiet på
                                                - 7 -
      grundlag af et pålæg fra anklagemyndigheden, eller når det drejer sig om (alvorlige)
      delikter.”
der er endvidere fremlagt en udtalelse fra august 2018 fra uber b.v.’s hollandske advokat,
hvori der peges på proceduremæssige fejl, der angiveligt er begået i forbindelse med deling af
oplysninger om uber-chauffører mellem de hollandske skattemyndigheder, de danske skat-
temyndigheder og dansk politi.
retsgrundlag
rådets direktiv 2011/16/eu af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på beskat-
ningsområdet og om ophævelse af direktiv 77/799/eøf indeholder i artikel 16, stk. 1 og 2,
sålydende bestemmelser:
      ”1. oplysninger, der under en eller anden form videregives mellem medlemsstater i
      medfør af dette direktiv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som
      den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlems-
      stat, der modtager dem. sådanne oplysninger kan anvendes til administration og hånd-
      hævelse af medlemsstaternes nationale love vedrørende de skatter, der er nævnt i artikel
      2.
      sådanne oplysninger kan også anvendes til ansættelse og håndhævelse af andre skatter
      og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i rådets direktiv 2010/24/eu af 16. marts 2010
      om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og
      andre foranstaltninger, eller til ansættelse og håndhævelse af obligatoriske sociale bi-
      drag.
      endvidere kan de anvendes i forbindelse med retslige og administrative procedurer, som
      kan medføre anvendelse af sanktioner, og som indledes på grund af overtrædelse af
      skattelovgivningen, med forbehold af generelle regler og bestemmelser om sagsøgtes og
      vidners rettigheder i sådanne procedurer.
      2. med tilladelse fra den kompetente myndighed i den medlemsstat, der videregiver
      oplysninger i henhold til dette direktiv, og kun i det omfang, dette er tilladt i henhold til
      lovgivningen i den medlemsstat, hvor den myndighed, der modtager oplysninger, er
      hjemmehørende, kan oplysninger og dokumenter, der modtages i henhold til dette direk-
      tiv, anvendes til andre formål end dem, der er nævnt i stk. 1. en sådan tilladelse gives,
      hvis oplysningerne kan anvendes til lignende formål i den medlemsstat, hvor den kom-
      petente myndighed, der videregiver oplysningerne, er hjemmehørende.”
lov om taxikørsel (lov nr. 329 af 14. maj 1997 med senere ændringer) er ophævet ved taxilo-
ven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), der trådte i kraft den 1. januar 2018.
taxiloven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
                                                 - 8 -
     ”§ 3. der kræves tilladelse til at udføre erhvervsmæssig persontransport i biler.
     …
     § 24. erhvervsmæssig persontransport må kun udføres med biler, der er godkendt og re-
     gistreret til erhvervsmæssig persontransport.
     § 35. medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning, straffes med bøde
     den, der
     1) overtræder § 2, stk. 1, § 3, stk. 1 eller 8, § 4, stk. 2, § 5, stk. 1, § 6, stk. 2, § 7, stk. 1,
     § 8, stk. 2, § 9, stk. 2, § 10, § 20, stk. 1-9, § 21, stk. 3 eller 4, § 22, stk. 2, §§ 23-27, §
     37, stk. 2 eller 3, § 38 eller § 40, stk. 2, …
     …
     stk. 5. der kan ved udmåling af straffen efter stk. 1 lægges vægt på, hvilke økonomiske
     gevinster der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, og karak-
     teren af den begåede overtrædelse.”
om straffastsættelsen er der i de almindelige bemærkninger i forslaget til taxilov anført bl.a.
(folketingstidende 2017-18, tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 21 f.):
     ”2.11. straffebestemmelser
     2.11.1. gældende ret
     det nuværende bødeniveau for overtrædelse af taxiloven og bestemmelser udstedt i
     medfør heraf fremgår af rigsadvokatens meddelelse nr. 5/2009 om taxikørsel m.v., som
     senest er revideret den 17. december 2014. det følger af rigsadvokatens meddelelse, at
     anklagemyndigheden for chaufførernes vedkommende som udgangspunkt skal nedlæg-
     ge påstand om bødestraffe på mellem 500 kr. og 1.500 kr. med mulighed for en stigning
     til 3.500 kr. i tilfælde af gentagne overtrædelser. for vognmændenes vedkommende kan
     der blive tale om bødestraf, hvis disse er medansvarlige for chaufførers overtrædelser.
     bøderne er i sådanne tilfælde på samme niveau eller højere og indtil det dobbelte, hvis
     der er grundlag for dette.
     i tilfælde, hvor der foreligger flere overtrædelser til samtidig bedømmelse, skal der ned-
     lægges en samlet bødepåstand ud fra en konkret vurdering.
     på bus- og godskørselsområdet blev der ved lov nr. 1639 af 26. december 2013 indført
     anbefalede bødeniveauer på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, 15.000 kr. for
     alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for mest alvorlige overtrædelser.
     2.11.2. transport-, bygnings- og boligministeriets overvejelser og den foreslåede ord-
     ning
     det fremgår af den politiske aftale om modernisering af taxiloven, at der skal udformes
     et bødekatalog med kriterier samt anbefalede bødeniveauer, således at disse bringes på
     niveau med bus- og godskørselsområdet.
                                               - 9 -
      det foreslås at hæve bødeniveauet generelt, således at det kommer til at svare til ni-
      veauet på bus- og godskørselsområdet. en sådan generel forhøjelse forventes at ville
      have en præventiv effekt.
      det foreslås videre, at der ved udmåling af straf for overtrædelse af denne lov eller af
      bestemmelser fastsat i medfør af denne lov ikke alene lægges vægt på, hvilke økonomi-
      ske gevinster, der er opnået eller forsøgt opnået ved den pågældende overtrædelse, men
      også hvorvidt overtrædelsens karakter er mindre alvorlig, alvorlig eller meget alvorlig.
      det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for mindre alvorlige overtrædelser, på
      15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr. for meget alvorlige overtrædel-
      ser, jf. forslagets § 35, jf. bilag 1.
      det foreslås videre at indføre en bødesats på 5.000 kr. i de tilfælde, hvor der er tale om
      mindre alvorlige overtrædelser. der vil fx være tale om en mindre alvorlig overtrædelse,
      hvis kørselskontorets priser og priser for eventuelle tillægsydelser ikke fremgår af kør-
      selskontorets hjemmeside. bødens størrelse skal ses i lyset af overtrædelsens mindre al-
      vorlige karakter, idet passagererne i dette tilfælde udvendigt på bilen kan aflæse prisen
      for en tur på 10 km. ved den pågældende undladelse opnås ikke en uberettiget økono-
      misk vinding.
      meget alvorlige overtrædelser af loven, fx udførelse af erhvervsmæssig persontransport
      uden at have tilladelse hertil i henhold til § 3, stk. 1, i denne lov foreslås straffet med en
      bøde på 35.000 kr. bødens størrelse er udtryk for overtrædelsens meget alvorlige karak-
      ter samt den økonomiske gevinst, som overtræderen tilegner sig ved at tilsidesætte den-
      ne lovs krav til erhvervets standard og ikke mindst krav til udøvernes økonomiske og
      personlige kvalifikationer og habilitet.
      det foreslås, at bøder skal kunne overstige 35.000 kr., hvis der er tale om skærpende
      omstændigheder, fx hvis den ulovlige virksomhed er blevet udført gennem længere tid,
      eller hvis der er tale om gentagne overtrædelser.
      som udgangspunkt skal bødestraffens størrelse i forbindelse med skærpende omstæn-
      digheder afspejle det unddragne beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved
      overtrædelsen. dette vil kunne medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der forelig-
      ger skærpende omstændigheder, vil kunne fordobles eller tredobles.
      fastsættelsen af straffen beror dog fortsat på domstolenes konkrete vurdering i det en-
      kelte tilfælde af samtlige omstændigheder i de konkrete sager. det angivne strafniveau
      kan således fraviges i både op- og nedadgående retning, hvis der i en konkret sag fore-
      ligger skærpende eller formildende omstændigheder, jf. herved de almindelige regler
      om straffens fastsættelse i straffelovens kapitel 10.”
af de specielle bemærkninger til taxilovens § 35 fremgår bl.a. (folketingstidende 2017-18,
tillæg a, lovforslag nr. l 24, s. 60 ff.):
      ”til § 35
                                               - 10 -
     …
     formålet med forslaget er at nedsætte antallet af overtrædelser af bestemmelserne i lov-
     forslaget.
     det foreslås, at bødeniveauet hæves betydeligt i forhold til niveauet for forhold omfattet
     af den gældende bestemmelse, således at det kommer på niveau med bødesatserne på
     bus- og godskørselsområdet. det foreslås således at indføre bøder på 5.000 kr. for min-
     dre alvorlige overtrædelser, på 15.000 kr. for alvorlige overtrædelser og på 35.000 kr.
     for meget alvorlige overtrædelser.
     det foreslås endvidere at der indføres bødesatser på 2.000 kr., 4.000 kr. og 8.000 kr. for
     chaufførers overtrædelse af konkrete bestemmelser i loven.
     forslagene til niveau for bødestraf for overtrædelse af de enkelte bestemmelser fremgår
     af bilag 1 til lovforslaget.
     som udgangspunkt skal bøden ved skærpende omstændigheder afspejle det unddragne
     beløb eller den uberettigede vinding, som er opnået ved overtrædelsen. dette vil kunne
     medføre, at bøden for en overtrædelse, hvor der foreligger skærpende omstændigheder,
     fx gentagne kørsler uden tilladelse, vil kunne fordobles eller tredobles.
     …
     det foreslås, at overtrædelse af forslagets § 3, stk. 1, om at erhvervsmæssig person-
     transport i biler indrettet til befordring af højst 9 personer, inkl. chaufføren, kun kan ud-
     føres på grundlag af tilladelse i henhold til dette lovforslag, straffes med bøde på 35.000
     kr. overtrædelse af det foreslåede i § 3, stk. 1, anses som en meget alvorlig overtrædel-
     se, idet kravet om en tilladelse er det grundlæggende krav til udførelse af erhvervsmæs-
     sig persontransport. overtrædelse heraf vil påføre de vognmænd, der har erhvervet sig
     en tilladelse og som følge heraf lever op til de krav, der stilles for at få tilladelsen, og
     som til stadighed lever op til disse krav, en uretmæssig konkurrence.
     …
     det foreslås i stk. 5, at der ved udmåling af straffen efter stk. 1 kan lægges vægt på
     hvilke økonomiske gevinster, der er opnået eller søgt opnået ved den pågældende over-
     trædelse, og karakteren af den begåede overtrædelse.
     de i bilag 1 foreslåede bødesatser, vil kunne fordobles eller tredobles, hvis der forelig-
     ger skærpende omstændigheder i forbindelse med overtrædelse af bestemmelser i denne
     lov.
     der bør ved udmåling af bødestraf tillige tages hensyn til omfanget af unddragne beløb
     og uberettiget vinding i forbindelse hermed.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
                                                 - 11 -
skat modtog medio september 2016 oplysninger fra de hollandske skattemyndigheder om
udbetalinger fra uber b.v., holland, til uber-partnere i danmark (uber-chauffører). disse
oplysninger blev i december 2016 videregivet til københavns politi, der efterfølgende rejste
tiltale mod bl.a. t3 for overtrædelse af taxilovgivningen (forhold 1 og 2) og færdselsloven
(forhold 3). ved landsrettens dom er t3 fundet skyldig efter anklageskriftet.
for højesteret angår sagen, om de rejste tiltaler i forhold 1-3 opfylder det præciseringskrav til
et anklageskrift, som fremgår af retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3. der er
endvidere spørgsmål, om t3s forklaring til politirapport har kunnet dokumenteres under
hovedforhandlingen i landsretten. derudover angår sagen, om forholdene var forældede, da
t3 blev sigtet den 7. marts 2017, og om de oplysninger fra uber b.v., som har dannet
grundlag for domfældelsen, kunne inddrages i sagen. endelig er der spørgsmål om
straffastsættelsen.
afvisningspåstanden – anklageskriftets udformning
t3 blev i forhold 1 tiltalt for overtrædelse af lov om taxikørsel § 16, stk. 1, nr. 1, jf. § 1, stk. 1,
ved ”løbende i 2015 fortrinsvis i storkøbenhavn at have udført taxikørsel, i alt 609 ture med
personbil reg.nr. … uden tilladelse og uden at betingelserne for samkørselsarrangement, der
ikke kræver tilladelse, var opfyldt, jf. bekendtgørelse nr. 405 af 8. maj 2012 om taxikørsel § 1,
idet kørslerne blev udført mod vederlag, der ikke alene var godtgørelse for de med kørslen
direkte forbundne omkostninger, idet passagerne betalte til uber for kørslerne, hvorefter uber
afregnede med tiltalte, der fik indbetalt 60.081 kr. på en bankkonto.” han blev endvidere i
forhold 2 tiltalt for overtrædelse af bekendtgørelse om særlige krav til taxier mv. § 18, stk. 1,
jf. § 1, ved at have udført de omhandlede taxikørsler, selv om det anvendte køretøj ikke var
godkendt og registreret hertil, og i forhold 3 tiltalt for overtrædelse af færdselslovens § 117 d,
stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt., ved at have udført taxikørslerne uden at have erhvervet kørekort
til erhvervsmæssig personbefordring.
højesteret finder, at anklageskriftet indeholder en tilstrækkelig og tydelig beskrivelse af tilta-
leforhold 1-3, så tiltalte har haft reel mulighed for at vide, hvad tiltalen går ud på, og således
har kunnet tilrettelægge sit forsvar forsvarligt. anklageskriftet lever dermed op til præcise-
ringskravet i retsplejelovens § 834, stk. 2, nr. 4, jf. stk. 1, nr. 3, og til de krav, der stilles efter
artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
                                               - 12 -
t3s påstand om straffesagens afvisning tages herefter ikke til følge.
påstanden om ophævelse og hjemvisning – dokumentation af politirapporter
under hovedforhandlingen i landsretten fik anklagemyndigheden i medfør af retsplejelovens
§ 871, stk. 4, tilladelse til at dokumentere politirapporter af 7. marts 2017 med t3s forklaring
angående forhold 1-3. baggrunden herfor var, at han ligesom i byretten ikke ønskede at udtale
sig under hovedforhandlingen, men havde udtalt sig til politiet, da han blev sigtet og afhørt
vedrørende forhold 1-3 den 7. marts 2017. forud for afhøringen var han blevet gjort bekendt
med, at han ikke havde pligt til at udtale sig til politiet, jf. retsplejelovens § 752, stk. 1.
politirapporterne er således optaget under iagttagelse af retsplejelovens regler. der stilles ikke
krav om, at politiet i bødesager skal vejlede om muligheden for eventuelt at få beskikket en
forsvarer i henhold til retsplejelovens § 732, jf. herved § 1, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 467 af
26. september 1978 om vejledning af sigtede om adgangen til at begære en forsvarer beskik-
ket.
højesteret finder på den anførte baggrund, at landsretten ikke har tilsidesat retsplejelovens §
871, stk. 4, ved at tillade dokumentation af politirapporterne. landsretten har herved heller
ikke handlet i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. det be-
mærkes, at t3s forklaring til politirapport ikke er anvendt som det eneste eller det
væsentligste bevis mod ham.
t3s påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning af sagen til fornyet
behandling i landsretten tages herefter ikke til følge.
frifindelsespåstanden – forældelse og videregivelse af oplysninger
om forældelse
landsretten har af de grunde, der er anført af byretten, fundet det bevist, at t3 i løbet af 2015
udførte 609 taxikørsler, og at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015,
og dermed mindre end to år før han blev sigtet.
                                               - 13 -
denne bevismæssige vurdering kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933,
stk. 2, jf. § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. spørgsmålet er herefter, om taxikørslerne udgør
en sammenhængende række af lovovertrædelser, således at forældelsesfristen for alle hand-
linger under ét skal regnes fra ophøret af den sidste strafbare handling (fortsat forbrydelse).
højesteret tiltræder, at de overtrædelser af taxilovgivningen og færdselsloven, som t3 er
dømt for, må anses for en række ensartede og kontinuerlige handlinger med en sådan indre
sammenhæng, at de udgør en fortsat forbrydelse, og at der således på tidspunktet for
sigtelserne den 7. marts 2017 ikke var indtrådt forældelse af strafansvaret, jf. straffelovens §
93, stk. 1, nr. 1, sammenholdt med § 94, stk. 1 og 5.
som nævnt har landsretten tiltrådt byrettens bevisvurdering, hvorefter mindst en af kørslerne
har fundet sted efter den 7. marts 2015. som begrundelse herfor har byretten henvist til, at det
henset til antallet af kørsler har formodningen for sig, at mindst en af kørslerne har fundet sted
efter det nævnte tidspunkt, og at t3 ikke har ønsket at udtale sig i sagen. højesteret finder, at
byretten ikke herved har opstillet en formodningsregel, men at byretten har foretaget en
konkret bevisbedømmelse baseret på objektivt funderede forhold og på den baggrund har
fundet det tilstrækkeligt godtgjort, at mindst en af de udførte taxikørsler har fundet sted efter
den 7. marts 2015. højesteret finder herefter, at landsretten ved at tiltræde byrettens
begrundelse for, at mindst en af kørslerne har fundet sted efter den 7. marts 2015, ikke har
foretaget en bevismæssig vurdering af forældelsesspørgsmålet i strid med uskylds-
formodningen som udtrykt i artikel 6, stk. 2, i den europæiske menneskerettighedskonven-
tion.
om videregivelse af oplysninger
som anført af landsretten fik skat den 30. september 2016 tilladelse fra de hollandske skat-
temyndigheder til, at oplysninger om personer, der i danmark havde kørt som uber-
chauffører, kunne videregives til andre danske myndigheder. tilladelsen blev meddelt uden
begrænsninger og omfattede dermed bl.a. videregivelse af oplysningerne til dansk politi til
brug for strafferetlig forfølgning. højesteret finder, at den efterfølgende korrespondance, her-
under mellem de hollandske skattemyndigheder og uber b.v. og selskabets hollandske advo-
kat og mellem rigsadvokaten og de hollandske myndigheder, ikke kan føre til en ændret vur-
dering af den meddelte tilladelse til skat.
                                               - 14 -
efter sagens oplysninger kan det lægges til grund, at skats videregivelse af oplysninger til
københavns politi har været nødvendig for politiets strafforfølgning af personer, der har over-
trådt taxilovgivningen og færdselsloven. der var derfor hjemmel til videregivelsen i den da-
gældende persondatalovs § 8, stk. 2, nr. 3.
højesteret finder herefter, at det var berettiget, at de oplysninger, som skat modtog fra de
hollandske skattemyndigheder, indgik i straffesagen mod t3.
konklusion vedrørende frifindelsespåstanden
højesteret tager herefter ikke t3s frifindelsespåstand til følge.
straffastsættelsen
landsretten har ved strafudmålingen lagt vægt på karakteren af de begåede forhold, og at der
er tale om et betydeligt antal kørsler til samtidig pådømmelse. landsretten har under disse
omstændigheder fastsat bøden med udgangspunkt i det af uber udbetalte beløb.
henset til, at anklagemyndigheden ikke har nedlagt påstand om konfiskation, tiltræder høje-
steret, at bøden under de anførte omstændigheder er fastsat med udgangspunkt i det udbetalte
beløb.
t3 er idømt en bøde på 60.000 kr. allerede som følge af størrelsen af bøden finder højesteret
ikke grundlag for at nedsætte bøden som følge af ikrafttrædelsen den 1. januar 2018 af nye
regler om straffastsættelse i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december 2017), jf. princippet i
straffelovens § 3, stk. 1, se herved højesterets samtidige domme i sag 63/2018 og sag
64/2018.
der foreligger ikke andre grunde til at formilde straffen eller for at lade den bortfalde som
følge af undskyldelig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 83.
højesteret finder herefter, at den idømte bøde på 60.000 kr. med forvandlingsstraf af fængsel i
20 dage er passende. straffen fastsættes for så vidt angår forhold 1 og 2 tillige under henvis-
                                                   - 15 -
ning til § 35, stk. 1, nr. 1, jf. § 3, stk. 1, og § 24 i taxiloven (lov nr. 1538 af 19. december
2017).
samlet konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                          thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
tiltalte skal betale sagens omkostninger for højesteret.
