                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 16. januar 2018
sag 186/2017
ralph dänhardt
(advokat søren noringriis)
mod
den jyske sparekasse i skals
(advokat marianne sørensen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i glostrup den 20. februar 2017 og af østre
landsrets 2. afdeling den 21. juni 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: hanne schmidt, jan schans christensen og jens
kruse mikkelsen.
påstande
kærende, ralph dänhardt, har nedlagt påstand om frifindelse.
indkærede, den jyske sparekasse i skals, har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
den 18. december 2008 indgik den jyske sparekasse i skals (tidligere sparekassen i skals)
med selskabet polaris investor iv aps en kassekreditkontrakt, der havde en kreditramme på
580.600 kr. det fremgik af aftalen, at kreditrammen skulle nedskrives på én gang den 17. de-
cember 2013.
                                                 - 2 -
den 15. september 2010 blev polaris investor iv aps opløst i medfør af selskabslovens §
216, stk. 1, hvoraf følger, at kapitalselskaber, hvor alle kreditorer er betalt, kan opløses ved, at
alle kapitalejerne over for erhvervsstyrelsen afgiver erklæring om, at al gæld forfalden som
uforfalden er betalt, og at det er besluttet at opløse kapitalselskabet. ralph dänhardt, der var
eneanpartshaver i polaris investor iv aps, afgav § 216-erklæringen, uagtet at gælden i hen-
hold til kassekreditkontrakten med sparekassen ikke var indfriet.
ved brev af 24. oktober 2014 rejste sparekassen krav mod ralph dänhardt på baggrund af
den uindfriede kassekredit, idet sparekassen gjorde gældende, at ralph dänhardt hæftede for
gælden i medfør af selskabslovens § 216, stk. 4, 1. pkt., hvoraf det fremgår, at kapitalejere
hæfter personligt, solidarisk og ubegrænset for gæld, forfalden som uforfalden eller omtvistet,
som bestod på tidspunktet for erklæringens afgivelse.
ralph dänhardt havde forinden dette, den 20. januar 2012, via selskabet 360 wealth aps
fremsat forslag om en akkordordning med sparekassen, der indebar et forslag om, at gælden
blev nedskrevet.
den 23. juni 2016 rettede sparekassen på ny henvendelse til ralph dänhardt med krav om, at
han betalte polaris investor iv aps’ gæld til sparekassen.
den 9. september 2016 indgav sparekassen stævning mod ralph dänhardt.
under sagens behandling for byretten gjorde ralph dänhardt gældende, at fordringen var
forældet, idet forældelsesfristen, der skulle regnes fra selskabets opløsning den 15. september
2010, var 3 år, jf. forældelseslovens § 3, stk. 1. da stævningen først blev indgivet ca. 6 år ef-
ter selskabets opløsning, var forældelsesfristen overskredet.
sparekassen gjorde heroverfor gældende, at fordringen ikke var forældet, bl.a. idet fordringen
udsprang af et pengelån og dermed er underlagt en forældelsesfrist på 10 år, jf. forældelseslo-
vens § 6, stk. 1.
                                                 - 3 -
byretten udskilte spørgsmålet om forældelse til særskilt behandling, jf. retsplejelovens § 253,
stk. 2, og afsagde den 20. februar 2017 kendelse om, at kravet ikke var forældet. byrettens
begrundelse og resultat lyder således:
       ”i 1996 med ikrafttræden 1. januar 1997 blev i anpartsselskabslovens § 59 indført en
       enkel måde til afvikling af et selskab.
       denne bestemmelse blev videreført i selskabslovens § 216, hvor det i stk. 1 er anført:
            ”i kapitalselskaber, hvor alle kreditorer er betalt, kan opløsning ske, ved at kapital-
            ejerne over for erhvervsstyrelsen afgiver en erklæring om, at al gæld, forfalden som
            uforfalden, er betalt, og at det er besluttet at opløse kapitalselskabet. kapitalejernes
            navne og adresser skal være angivet i erklæringen.”
       udgangspunktet for en sådan opløsning synes således at være, at al gæld er betalt.
       kreditorerne orienteres ikke i forbindelse med en opløsning efter § 216, og for at sikre
       hensynet til kreditorernes interesser er i bestemmelsens stk. 4 herefter bestemt, at kapi-
       talejerne hæfter personligt, solidarisk og ubegrænset for gæld, forfalden som uforfalden
       eller omtvivstet, som bestod på tidspunktet for erklæringens afgivelse.
       retten finder, at formålet med kravet om hæftelseserklæringen tilsiger, at stk. 4 må for-
       tolkes således, at anpartshaverne ved deres erklæring ikke blot påtager sig en ny hæftel-
       se; men at de direkte succederer i det bestående gældsforhold og dermed er underlagt de
       retsvirkninger, der var knyttet til gældsforholdet.
       for den hæftelse, som sagsøgte ved sin erklæring efter selskabslovens § 216, stk. 1, har
       påtaget sig, gælder derfor blandt andet samme forældelsesfrister som for selskabets mel-
       lemværende med kreditorerne.
       det er ubestridt, at kassekreditkontrakten er omfattet af forældelseslovens § 6, stk. 1, og
       kravet forældes således først i slutningen af 2018.
       thi bestemmes:
       sagsøgernes krav som opgjort i replikken er ikke forældet.”
den 21. juni 2017 stadfæstede østre landsret byrettens kendelse i henhold til grundene.
der er mellem parterne enighed om, at sparekassens oprindelige krav mod polaris investor iv
aps beror på et pengelån og derfor er underlagt en 10-årig forældelsesfrist, jf. forældelseslo-
vens § 6, stk. 1.
                                                - 4 -
anbringender
ralph dänhardt har anført navnlig, at sparekassens krav mod ham beror på den betalingser-
klæring, han afgav i medfør af selskabslovens § 216, stk. 1, som førte til opløsningen af pola-
ris investor iv aps den 15. september 2010. da retssagen mod ham blev anlagt den 9. sep-
tember 2016, dvs. 6 år efter han afgav betalingserklæringen, er kravet forældet, jf. forældel-
seslovens § 3, stk. 1.
hovedreglen i forældelseslovens § 3, stk. 1, om, at forældelse sker efter tre år, er absolut i den
forstand, at der kræves særskilt hjemmel for at fravige bestemmelsen. særskilt hjemmel hertil
findes bl.a. i forældelseslovens § 6 vedrørende pengelån og § 11 vedrørende kautionsforplig-
telser. ingen af disse bestemmelser finder dog anvendelse.
han har ikke optaget et pengelån hos sparekassen, hvorfor forældelseslovens § 6, stk. 1, ikke
finder anvendelse i forhold til ham. de tidligere instansers afgørelser om, at han i kraft af sel-
skabslovens § 216, stk. 4, har succederet i polaris investor iv aps’ retsstilling i relation til
forældelse, og at forældelseslovens § 6, stk. 1, derfor finder anvendelse, er forkert. afgørel-
serne herom har hverken hjemmel i selskabsloven, forældelsesloven eller disse loves forar-
bejder.
selskabslovens § 216 indebærer, at kapitalejerne påtager sig en forpligtelse til at hæfte per-
sonligt, solidarisk og ubegrænset for selskabets gæld. selskabslovens § 216 indebærer imid-
lertid ikke, at der – som det er tilfældet, når selskaber fusionerer, jf. selskabslovens § 236 –
sker succession.
i betænkning nr. 1460/2005 om revision af forældelseslovgivningen, s. 166, anføres om sel-
skabsretlige fordringer, at disse – ud fra ønsket om at undgå for mange særregler – bør være
underlagt de almindelige forældelsesfrister. fordringen mod ham er en selskabsretlig fordring
og dermed underlagt en 3-årig forældelsesfrist.
det er et almindeligt princip, at forældelse som udgangspunkt skal afgøres selvstændigt i for-
hold til hver af de fysiske eller juridiske personer, der hæfter for en fordring. det gælder også
for en kapitalejers hæftelse for en fordring mod et kapitalselskab, jf. selskabslovens § 216,
stk. 4. en kapitalejers hæftelse for en fordring mod et kapitalselskab må således være under-
                                               - 5 -
lagt en 3-årig forældelsesfrist efter forældelseslovens § 3, uanset om fordringen mod kapital-
selskabet oprindeligt måtte være underlagt en 10-årig forældelsesfrist efter forældelseslovens
§ 6, stk. 1.
hverken hensynet til kreditorer generelt eller sparekassen konkret kan medføre en ulovhjem-
let fravigelse af forældelseslovens hovedregel. sparekassen har i øvrigt erkendt, at den ikke
havde registreret polaris investor iv aps’ cvr.nr., og derfor ikke var klar over, at selskabet
blev opløst i 2010. der er på den baggrund ikke et større hensyn at tage til sparekassen.
forældelseslovens § 11 finder ikke anvendelse, idet der ikke er tale om en kautionsforpligtel-
se. en kautionsforpligtelse indebærer efter sit indhold, at kautionshæftelsen er subsidiær i
forhold til hovedskyldnerens hæftelse, og hans afgivelse af betalingserklæringen i medfør af
selskabslovens § 216, stk. 1, indebærer, jf. bestemmelsens stk. 4, at han hæfter direkte – ikke
subsidiært – for gælden til sparekassen. derfor er der ikke er tale om en kautionsforpligtelse.
hans forslag til en akkordordning med sparekassen af 20. januar 2012 har ingen betydning for
sagen. en eventuel skriftlig erkendelse af en fordring medfører alene, at forældelsen afbrydes,
og at en ny 3-årig forældelsesfrist begynder at løbe, jf. forældelseslovens § 15. selv hvis for-
ældelsesfristen regnes fra den 20. januar 2012, er kravet således forældet, idet sagen først blev
anlagt den 9. september 2016.
den jyske sparekasse i skals har anført navnlig, at ralph dänhardt i kraft af den betalingser-
klæring, han afgav i medfør af selskabslovens § 216, stk. 1, og som medførte opløsningen af
polaris investor iv aps den 15. september 2010, hæfter for selskabets gæld til sparekassen,
jf. selskabslovens § 216, stk. 4.
ralph dänhardt er ved afgivelsen af erklæringen succederet i selskabets retsstilling, herunder
i relation til forældelse. da der oprindeligt var tale om et pengelån fra sparekassen til polaris
investor iv aps, er kravet mod ralph dänhardt underlagt en 10-årig forældelsesfrist, jf.
forældelseslovens § 6, stk. 1.
det følger af selskabslovens § 216, stk. 4, 1. pkt., at kapitalejerne hæfter personligt, solidarisk
og ubegrænset for gæld, forfalden som uforfalden eller omtvistet, som bestod på tidspunktet
                                                 - 6 -
for erklæringens afgivelse. ordlyden af bestemmelsen taler således for, at kapitalejerne suc-
cederer i selskabets retsstilling.
formålet med selskabslovens § 216 er at sikre, at kapitalselskaber kan opløses nemt og enkelt,
samtidig med at der skabes sikkerhed for, at kreditorerne ikke stilles ringere, end hvis selska-
bet var opløst ved likvidation, hvor de havde haft mulighed for at anmelde krav og få del i de
realiserede aktiver i selskabet.
hvis kapitalejerne ikke succederer i selskabets forpligtelser, vil det i realiteten betyde, at kre-
ditorerne bliver dårligere stillet, end de ellers ville have været. forarbejderne til selskabslo-
vens § 216 tilsiger ikke, at det har været lovgivers intention, at kreditorerne skulle stilles dår-
ligere.
hvis ralph dänhardt ikke kan anses for at have succederet i selskabets retsstilling, må hæftel-
sen i selskabslovens § 216, stk. 4, betragtes på samme måde som en kautionsforpligtelse,
hvorfor forældelseslovens § 11 finder anvendelse analogt. kravet mod ralph dänhardt er
også af denne grund underlagt en 10-årig forældelsesfrist, jf. forældelseslovens § 11 sammen-
holdt med § 6.
en betalingserklæring efter selskabslovens § 216, stk. 1, betyder ikke, at der opstår et nyt
krav, der er underlagt en særlig eller anderledes forældelsesfrist end det oprindelige krav mod
kapitalselskabet.
supplerende retsgrundlag
selskabslovens § 216, stk. 1 og 4, lyder således:
       ”§ 216. i kapitalselskaber, hvor alle kreditorer er betalt, kan opløsning ske, ved at kapi-
       talejerne over for erhvervsstyrelsen afgiver en erklæring om, at al gæld, forfalden som
       uforfalden, er betalt, og at det er besluttet at opløse kapitalselskabet. kapitalejernes
       navne og adresser skal være angivet i erklæringen.
       …
       stk. 4. kapitalejerne hæfter personligt, solidarisk og ubegrænset for gæld, forfalden som
       uforfalden eller omtvistet, som bestod på tidspunktet for erklæringens afgivelse. i det
       omfang der er overskydende midler, fordeles disse til kapitalejerne.”
                                                 - 7 -
forslaget til selskabsloven blev fremsat den 25. marts 2009. i bemærkningerne til lovforsla-
gets § 216 hedder det bl.a. (folketingstidende 2008-09, tillæg a, lovforslag nr. l 170, s.
5542):
       ”det fremgår af stk. 4, at alle kapitalejere hæfter på tidspunktet for erklæringens under-
       skrift, hvis det måtte vise sig, at der alligevel foreligger uafklarede forpligtelser vedrø-
       rende selskabet. den personlige hæftelse gælder således også for f.eks. skatte- og af-
       giftskrav, der konstateres efter erklæringens afgivelse, blandt andet som følge af æn-
       dring i skatteansættelsen.
       dette er dels med til at sikre, at kreditorers og andre rettighedshaveres retsstilling ikke
       forringes som følge af den simple afvikling, og dels at alle kapitalejere skal være enige
       om afviklingsformen.”
af betænkning nr. 1498/2008 om modernisering af selskabsretten fremgår bl.a. s. 539:
       ”vælger anpartshaverne at afgive en sådan opløsningserklæring betyder det, til forskel
       fra de sædvanlige afviklingsmodeller, såsom likvidation, tvangsopløsning eller konkurs,
       at anpartshaverne, uanset at driften er sket i selskabsform med begrænset økonomisk
       hæftelse, hæfter personligt, solidarisk og ubegrænset for gæld, forfalden som uforfalden
       eller omtvistet, som bestod på tidspunktet for erklæringsafgivelsen.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om et krav rejst af den jyske sparekasse i skals mod ralph dänhardt er foræl-
det.
sparekassens krav udspringer af en kreditaftale indgået i december 2008 mellem sparekassen
og selskabet polaris investor iv aps om en kreditramme på 580.600 kr. det fremgår af afta-
len, at kreditten skulle nedskrives på en gang den 17. december 2013.
polaris investor iv aps blev den 15. september 2010 opløst i medfør af selskabslovens § 216,
stk. 1, hvorefter kapitalselskaber kan opløses ved en erklæring fra kapitalejerne om, at al gæld
er betalt, og at det er besluttet at opløse selskabet. ralph dänhardt, der var eneanpartshaver i
polaris investor iv aps, afgav erklæringen, uagtet gælden til den jyske sparekasse ikke var
betalt.
                                                - 8 -
ifølge selskabslovens § 216, stk. 4, hæfter kapitalejeren personligt, solidarisk og ubegrænset
for gæld, forfalden som uforfalden eller omtvistet, som bestod på tidspunktet for erklæringens
afgivelse. det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, at bestemmelsen er med til at sikre,
at kreditorers og andre rettighedshaveres retsstilling ikke forringes som følge af den simple
afvikling.
højesteret finder, at bestemmelsens ordlyd og forarbejder indebærer, at kapitalejere, der har
afgivet erklæring om opløsning af et selskab i medfør af § 216, stk. 1, indtræder i selskabets
forpligtelser over for kreditorer i selskabet, og at dette også gælder i forhold til reglerne om
forældelse af krav mod selskabet.
ralph dänhardt er således succederet i polaris investor iv aps’ forpligtelser over for den
jyske sparekasse, herunder også med hensyn til forældelse af kravet.
da polaris investor iv aps’ gæld til den jyske sparekasse efter forældelseslovens § 6 var
undergivet en 10-årig forældelsesfrist, der som udgangspunkt må regnes fra den 17. december
2013, hvor kreditten efter aftalen mellem selskabet og sparekassen skulle nedskrives, er heller
ikke sparekassens krav mod ralph dänhardt forældet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i kæremålsomkostninger for højesteret skal ralph dänhardt betale 8.000 kr. til den jyske
sparekasse i skals. det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsken-
delses afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
