                                              navneforbud
 det forbydes ved offentlig gengivelse af dommen at gengive navn, stilling eller bopæl eller på anden måde
                                    offentliggøre pågældendes identitet
                               højesterets dom
                              afsagt onsdag den 4. maj 2011
sag 102/2011
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat bjørn m. caning, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 18. juni 2010 og af østre lands-
rets 7. afdeling den 21. februar 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, poul søgaard, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen og henrik waaben.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, med påstand om formildelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har anført, at den idømte straf på 12 års fængsel er for streng, idet byretten og landsretten
ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til værdien af de oplysninger, som han har valgt at give til
politiet om sine egne og andre personers kriminelle aktiviteter, og som dels omhandler for-
hold, politiet ikke kendte til, dels har været afgørende for opklaringen af andres strafbare
handlinger, jf. herved straffelovens § 82, nr. 9 og 10. der synes ikke at være taget hensyn til,
                                               - 2 -
at han som følge af sine forklaringer er i fare for alvorlige repressalier fra personer tilknyttet
hans tidligere omgangskreds. denne omstændighed bør i sig selv føre til en betydelig
strafnedsættelse.
anklagemyndigheden har anført, at t er dømt for flere forhold vedrørende grov personfarlig
kriminalitet, herunder navnlig flere drabsforsøg, hvor han i det ene forhold selv skød den for-
urettede. alle drabsforsøgene og det ene voldsforhold har relation til en verserende konflikt
mellem hells angels og ak 81 på den ene side og forskellige bandegrupperinger på den an-
den side, og flere af forholdene er henført under straffelovens § 81 a. det må antages, at straf-
fen ville have været i hvert fald fængsel i 16 år og meget muligt fængsel på livstid, hvis der
ikke havde foreligget formildende omstændigheder.
der må imidlertid lægges vægt på flere væsentligt formildende omstændigheder, først og
fremmest at t har medvirket til opklaring af andre personers alvorlige kriminalitet i forbin-
delse med den nævnte konflikt. forklaringerne har bl.a. gjort det muligt for anklagemyndig-
heden at rejse tiltale mod 16 personer med tilknytning til hells angels og ak 81 for flere for-
hold vedrørende overtrædelse af straffelovens § 237, § 245, stk. 1, og § 192 a. der må i denne
forbindelse også tages hensyn til, at t som følge af sine forklaringer er i betydelig risiko for at
blive udsat for alvorlige repressalier, herunder likvidering. på trods af disse væsentligt formil-
dende omstændigheder er der ikke grundlag for at nedsætte straffen yderligere.
retsgrundlaget
bestemmelsen i straffelovens § 82, nr. 10, hvorefter det ved straffastsættelsen i almindelighed
skal indgå som en formildende omstændighed, at gerningsmanden har givet oplysninger, som
er afgørende for opklaringen af strafbare handlinger begået af andre, blev indsat i loven ved
lov nr. 218 af 31. marts 2004. bestemmelsen bygger på straffelovrådets betænkning nr.
1424/2002, hvori det bl.a. anføres (side 372-374):
      ”7.3.1. gerningsmandens ”forhold efter gerningen” i straffelovens § 80, stk. 1, omfatter
      også tilfælde, hvor gerningsmanden har givet oplysning om medgerningsmænds eller
      tredjemands strafbare forhold, sml. bl.a. højesteretsdommen, offentliggjort i ugeskrift
      for retsvæsen 1998, s. 1317, hvor det i flertallets præmisser indledningsvis anføres:
      ”straffelovens § 80, stk. 1, giver mulighed for ved strafudmålingen at tage hensyn til, at
      tiltalte har medvirket ved sagens oplysning, herunder ved afgivelse af forklaring om
      medgerningsmænd.” har gerningsmanden f.eks. ved sin forklaring sat politi og ankla-
                                           - 3 -
gemyndighed i stand til at optrevle sager mod medgerningsmænd i et større
sagskompleks, kan dette forhold indgå ved strafudmålingen inden for strafferammen.
…
efter straffelovrådets opfattelse kan den citerede højesteretsdom ikke antages at ude-
lukke, at det også i andre sagstyper kan indvirke på strafudmålingen inden for den fore-
skrevne strafferamme, at gerningsmanden har bidraget (sandfærdigt) med værdifulde
oplysninger om andres strafbare forhold. det må efter rådets opfattelse bero på en kon-
kret vurdering af omstændighederne i den enkelte sag, om der er grundlag for at udmåle
en reduceret straf. omstændighederne i den enkelte sag vil også være afgørende for,
hvor meget straffen i givet fald skal reduceres med i forhold til den sædvanlige straf.
rådet kan tiltræde det synspunkt, at domstolene er vant til at foretage troværdighedsbe-
dømmelser i en række sammenhænge, hvorfor den generelle risiko for fremkomst af fal-
ske oplysninger om andre ikke i sig selv kan bære et forbud mod at benytte strafned-
sættelse i forhold til en person, som ved den konkrete bedømmelse fremtræder trovær-
dig.
7.3.2.
…
straffelovrådet finder, at der i hvert fald i tilfælde, hvor efterforskningen af alvorlige
sager erfaringsmæssigt er særlig vanskelig og problemfyldt, og hvor den sigtede har gi-
vet oplysninger, som viser sig afgørende for opklaringen af sagen, bør være mulighed
for at udmåle straffen under den foreskrevne strafferamme, særligt når den pågældendes
egen handling må anses for at være af forholdsvis underordnet betydning. rådet finder
endvidere, at der efter omstændighederne på samme måde som ved tilståelse i egen sag
bør åbnes mulighed for strafbortfald, sml. ovenfor og denne betænknings kapitel 10 om
strafnedsættelse og strafbortfald mv., pkt. 7.3, og kapitel 30 (lovudkast) med § 83, jf. §
82, nr. 9, i § 1, nr. 6, i rådets lovudkast. om og i hvilket omfang oplysning om medger-
ningsmænds eller tredjemænds strafbare forhold bør føre til reduceret straf eller eventu-
elt strafbortfald må også bero på en konkret vurdering ved pådømmelsen af den enkelte
sag.
7.4. som det fremgår af ovenstående, kan både hensynet til at opklare alvorlig krimina-
litet og procesøkonomiske hensyn tale for, at der som led i kriminalitetsbekæmpelsen
gives mulighed for at stille en sigtet eller tiltalt person fordele i udsigt som ”modydelse”
for, at den pågældende aflægger tilståelse om egne strafbare forhold og/eller afgiver
forklaring om medgerningsmænds eller tredjemænds strafbare forhold. udsigten f.eks.
til en mildere straf kan føre til, at den pågældende med sin forklaring afdækker forbry-
delser, som ellers ikke eller kun under anvendelse af ganske betydelige ressourcer ville
være opklaret. det må erkendes, at megen af den alvorlige organiserede kriminalitet,
herunder den grænseoverskridende kriminalitet, kun lader sig opklare til bunds gennem
forklaringer fra de personer, som har deltaget. at forklare belastende om andres krimi-
nalitet er ikke uden risiko. den, der vælger at udtale sig, må ofte påregne hævnaktioner
fra medsigtede og eventuelle bagmænd og grov chikane under afsoning fra medindsatte
m.fl. det er derfor naturligt og forståeligt, at den sigtede rejser spørgsmål om, hvad
vedkommende har ud af at tilstå og/eller at forklare om medgerningsmænds eller tred-
jemænds strafbare forhold.
                                                - 4 -
      at give adgang til at indgå sådanne ”aftaler” er imidlertid heller ikke uden betænkelig-
      hed. overordnet kan det anføres, at formålet med straffeprocessen er at finde den mate-
      rielle sandhed, og at det ville stride mod dette formål at åbne mulighed for at indgå af-
      taler om skyld og straf. det kan videre anføres, at det ville stride mod dansk retstradi-
      tion at åbne for en ordning, hvor man f.eks. på forhånd indhentede et tilsagn fra retten
      om ikke at idømme mere end en mellem parterne nærmere aftalt straf. det kan også
      hævdes, at de strafforfølgende myndigheder ikke bør tilskynde til handlinger, der kan
      øge faren for, at det villige vidne udsættes for repressalier, og at der sker en yderligere
      forråelse i de kriminelle miljøer.”
i bemærkningerne til lovforslaget, jf. folketingstidende 2003-2004, tillæg a, side 3297 og
3325 (lff 2003-2004, l 99, side 13 og 32), hedder det bl.a.:
      ”3.8.3. justitsministeriets overvejelser
      justitsministeriet er enig i, at den gældende adgang til at nedsætte straffen, også under
      den foreskrevne strafferamme, når gerningsmanden frivilligt har angivet sig selv og af-
      lagt fuldstændig tilståelse, bør videreføres, og at der bør åbnes mulighed for under i øv-
      rigt formildende omstændigheder at statuere strafbortfald i disse tilfælde. justitsministe-
      riet er endvidere enig i, at der bør åbnes mulighed for, at nedsætte straffen og under i
      øvrigt formildende omstændigheder at statuere strafbortfald, når gerningsmanden har
      givet oplysninger, som er afgørende for opklaringen af strafbare handlinger begået af
      andre.
      lovforslaget er udformet i overensstemmelse med straffelovrådets forslag. der henvi-
      ses til lovforslagets § 1, nr. 2 (§ 82, nr. 9 og 10, og § 83), samt bemærkningerne hertil.
      …
      til § 82
      …
      i § 82, nr. 10, angives som formildende omstændighed, at gerningsmanden har givet
      oplysninger, som er afgørende for opklaringen af strafbare handlinger begået af andre.
      med denne bestemmelse lovfæstes den retstilstand, som har udviklet sig på baggrund af
      højesterets dom offentliggjort i ugeskrift for retsvæsen 1998, side 1317. bestemmel-
      sen er ikke begrænset til bestemte sagstyper, herunder sager, som gerningsmanden selv
      har været involveret i. bestemmelsen må efter ordlyden forventes at få størst praktisk
      betydning i sager om grovere kriminalitet, f.eks. større narkotikasager, sager om alvor-
      lig voldskriminalitet og drab eller sager om omfattende eller alvorlig økonomisk krimi-
      nalitet, hvor efterforskningen erfaringsmæssigt er særlig vanskelig eller problemfyldt.”
bestemmelsen i straffelovens § 81 a, der blev indsat ved lov nr. 450 af 12. juni 2009 om æn-
dring af straffeloven mv. (styrket indsats mod bandekriminalitet mv.) med ikrafttræden den
15. juni 2009, er sålydende:
                                                 - 5 -
       ”§ 81 a. den straf, der er foreskrevet i denne lovs §§ 119, 123 og 245, § 245, jf. § 247, §
       246, jf. § 245, § 246, jf. § 245, jf. § 247, og § 252, stk. 1, kan forhøjes indtil det dob-
       belte, hvis lovovertrædelsen har baggrund i et gensidigt opgør, som foregår mellem
       grupper af personer, og hvor der flere gange som led i opgøret enten er anvendt skyde-
       våben eller anvendt våben eller eksplosivstoffer, som på grund af deres særdeles farlige
       karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, eller begået brandstiftelse omfattet af
       denne lovs § 180.
       stk. 2. ved fastsættelse af straffen for overtrædelse af denne lovs § 180, § 183, stk. 2,
       og § 237 skal det i almindelighed indgå som en særdeles skærpende omstændighed, hvis
       lovovertrædelsen har baggrund i et gensidigt opgør som nævnt i stk. 1.”
i bemærkningerne til lovforslaget, jf. folketingstidende 2008-2009, tillæg a, side 8064 (lff
2008-2009, l 211, side 6), hedder det bl.a.:
       ”2.2. lovforslagets udformning
       …
       det forudsættes, at strafudmålingsniveauet i sager omfattet af den foreslåede bestem-
       melse i straffelovens § 81 a som udgangspunkt fordobles i forhold til den straf, der i
       dag ville blive fastsat af domstolene. i tilfælde, hvor domstolene i dag ville udmåle en
       straf på fængsel i 1 år og 6 måneder - f.eks. i en sag om grov vold - er det således forud-
       sat, at der fremover som udgangspunkt fastsættes en straf på fængsel i 3 år. i tilfælde,
       hvor domstolene i dag ville udmåle en straf på mere end 10 års fængsel - f.eks. i en
       drabssag - er det forudsat, at der fremover som udgangspunkt straffes med fængsel på
       livstid. det er forudsat, at fordoblingen sker i forhold til den konkrete straf, der ville
       være blevet udmålt i den enkelte sag.
       fastsættelsen af straffen vil fortsat bero på domstolenes konkrete vurdering i det enkelte
       tilfælde, og straffelovens almindelige regler om straffens fastsættelse mv. vil fortsat
       finde anvendelse i sager omfattet af den foreslåede bestemmelse. det gælder bl.a. straf-
       felovens § 81 om skærpende omstændigheder, § 82 om formildende omstændigheder og
       § 83 om fastsættelse af straffen under den angivne strafferamme eller strafbortfald.”
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i bl.a. fem tilfælde af drabsforsøg, henholdsvis medvirken hertil, og to
tilfælde af grov vold omfattet af straffelovens § 245, stk. 1, jf. § 247, stk. 1. de fem drabsfor-
søg og det ene voldsforhold er begået som led i ts tilknytning til rockergrupperne hells an-
gels og ak 81 og har baggrund i et gensidigt opgør med forskellige bandegrupperinger. tre
af drabsforsøgene og et af voldsforholdene er omfattet af strafskærpelsesbestemmelserne i
straffelovens § 81 a.
                                               - 6 -
højesteret finder, at det herefter må antages, at t ville være blevet straffet med fængsel på
livstid eller i hvert fald med fængsel i 16 år, hvis der ikke havde foreligget formildende om-
stændigheder.
som anført af byretten, med tiltrædelse af landsretten, må det i formildende retning tillægges
betydning, at t med hensyn til forhold 1, 3 og 8 har angivet sig selv og tilstået forhold, som
politiet ikke på forhånd havde kendskab til, og at han har givet oplysninger, som er afgørende
for opklaringen af meget alvorlige strafbare handlinger begået af andre, jf. straffelovens § 82,
nr. 9 og 10. det må i denne forbindelse tillægges betydning, at t som følge af sine forklarin-
ger om strafbare forhold begået af andre med tilknytning til hells angels og ak 81 må anta-
ges at være udsat for en betydelig risiko for alvorlige repressalier, og at foranstaltninger til
imødegåelse af denne risiko må antages at ville påvirke hans tilværelse i mange år fremover.
efter en samlet vurdering finder højesteret imidlertid ikke grundlag for en yderligere reduk-
tion af straffen end den reduktion, som byrettens og landsrettens fastsættelse af straffen til
fængsel i 12 år er udtryk for.
højesteret stadfæster herefter dommen.
t har fortsat været fængslet under anken.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
