                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 22. december 2016
sag 16/2016
(1. afdeling)
udlændingenævnet
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg)
mod
a
og
b
(advokat gunnar homann for begge)
biintervenient til støtte for a og b:
institut for menneskerettigheder
(advokat christian alsøe)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 18. afdeling den 22. december 2015.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: poul søgaard, jytte scharling, thomas rørdam,
poul dahl jensen, lars hjortnæs, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
appellanten, udlændingenævnet, har gentaget sin påstand om frifindelse samt nedlagt på-
stand om, at de indstævnte, a og b, solidarisk skal tilbagebetale de 75.000 kr., som udlæn-
dingenævnet har betalt til opfyldelse af landsrettens omkostningsafgørelse. beløbet skal for-
rentes med procesrente fra ankestævningens indlevering den 19. januar 2016.
a og b har påstået stadfæstelse og frifindelse over for udlændingenævnets betalingspåstand.
                                                 - 2 -
anbringender
parterne har gentaget deres anbringender.
biintervenienten, institut for menneskerettigheder, har tilsluttet sig a og bs anbringender, og
har bl.a. anført, at der ikke er tale om, at b og a påberåber sig en materiel rettighed, som ikke
er hjemlet i dansk ret. de påberåber sig derimod, at den materielle ret til familiesammenføring
i udlændingeloven skal fortolkes i overensstemmelse med diskriminationsforbuddet i fn’s
handicapkonventions artikel 5. det er i overensstemmelse med lovgivers udtrykkelige forud-
sætninger.
personer med handicap skal have samme muligheder for familiesammenføring som personer
uden handicap. det betyder, at hvis en persons handicap er årsag til, at personen ikke kan op-
fylde udlændingelovens krav til familiesammenføring, skal der ses bort fra det eller de pågæl-
dende krav. denne fortolkning fremgår direkte af udlændingelovens forarbejder.
diskriminationsforbuddet i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14, jf.
artikel 8, er en selvstændig rettighed, der ingen sammenhæng har med spørgsmålet, om det er
i strid med retten til familieliv efter artikel 8 at henvise en person til at udleve familielivet i et
andet land. det er således ikke relevant for sagen, om b og a ville kunne henvises til at ud-
leve deres ret til familieliv i ukraine eller et tredje land.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om udlændingenævnets afslag på opholdstilladelse til a er i strid med den eu-
ropæiske menneskerettighedskonventions artikel 14, jf. artikel 8, eller fn’s konvention af 13.
december 2006 om rettigheder for personer med handicap (fn’s handicapkonvention).
efter udlændingelovens § 9, stk. 5, skal en opholdstilladelse efter § 9, stk. 1, nr. 1 (opholds-
tilladelse til en ægtefælle eller samlever til en person med fast bopæl i danmark) – medmin-
dre ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, afgørende taler derimod –
betinges af, at den herboende person i tre år forud for afgørelsen ikke har modtaget hjælp efter
lov om aktiv socialpolitik eller integrationsloven.
                                                - 3 -
på tidspunktet for udlændingenævnets afgørelse modtog b kontanthjælp efter § 11 i lov om
aktiv socialpolitik, hvorefter der ydes hjælp til personer, der – uanset om de har et handicap
eller ej – har været ude for ændringer i deres forhold f.eks. i form af sygdom, arbejdsløshed
eller samlivsophør, og som på grund af disse ændringer ikke kan forsørge sig selv.
udgangspunktet efter udlændingelovens § 9, stk. 5, er herefter, at a ikke kan meddeles op-
holdstilladelse.
det fremgår af forarbejderne til udlændingeloven, at der kun skal bortses fra betingelsen i § 9,
stk. 5, om ikke at have modtaget hjælp efter lov om aktiv socialpolitik og integrationsloven,
hvis det kræves som følge af danmarks internationale forpligtelser.
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14 forbyder forskelsbehandling på
grund af bl.a. handicap, når forskelsbehandlingen vedrører et forhold, der falder inden for om-
rådet af en af konventionens øvrige bestemmelser, herunder artikel 8 om retten til familieliv.
ved vurderingen af, om en person med handicap er udsat for forskelsbehandling i strid med
artikel 14, skal det i første række vurderes, om personen behandles ringere end personer uden
handicap, der befinder sig i en lignende eller sammenlignelig situation. i den foreliggende sag
skal der tages stilling til, om den situation, b befandt sig i, da udlændingenævnet traf afgørel-
se, er sammenlignelig med situationen for personer uden handicap, der inden for de seneste
tre år har modtaget kontanthjælp, eller med situationen for personer uden handicap, der ikke
inden for de seneste tre år har modtaget kontanthjælp.
efter § 70 i lov om en aktiv beskæftigelsesindsats giver jobcenteret tilbud om fleksjob til per-
soner under folkepensionsalderen med varige begrænsninger i arbejdsevnen, hvis den pågæl-
dende ikke modtager førtidspension og ikke kan opnå eller fastholde beskæftigelse på nor-
male vilkår. løn fra fleksjob er ikke omfattet af udlændingelovens § 9, stk. 5, og afskærer
derfor ikke modtageren fra familiesammenføring. det samme gælder førtidspension efter lov
om social pension.
det fremgår af forarbejderne til udlændingelovens § 9, stk. 5, at formålet med at stille krav
om, at den herboende ægtefælle ikke må have modtaget ydelser efter lov om aktiv socialpoli-
                                               - 4 -
tik eller integrationsloven, bl.a. er hensynet til integrationen, idet det anføres, at en herboende
persons mulighed for at bidrage positivt til en udenlandsk ægtefælles integration i det danske
samfund normalt vil være størst, hvis den herboende selv er i arbejde og har været det igen-
nem en periode.
som anført er der i lovens ordning taget hensyn til, at der er personer, som på grund af handi-
cap ikke kan opfylde et krav om at være i arbejde. personer, der modtager førtidspension, er
således ikke afskåret fra familiesammenføring, og personer, der på grund af handicap har en
nedsat erhvervsevne, har mulighed for at opfylde kravet i § 9, stk. 5, gennem arbejde i fleks-
job. endvidere må det anses for forudsat i forarbejderne, at der skal bortses fra kravet, hvis en
person ikke er i stand til at opfylde det på grund af sit handicap.
de personer, der på grund af bestemmelsen i § 9, stk. 5, i en periode vil være afskåret fra at få
familiesammenføring, vil således være personer, der – uanset om de har et handicap eller ej –
antages at have mulighed for at komme i arbejde, herunder i form af fleksjob, og dermed op-
fylde betingelsen om ikke at have modtaget kontanthjælp i de seneste tre år.
på tidspunktet for udlændingenævnets afgørelse var b, der har et handicap som følge af en
hjerneskade efter en trafikulykke, i gang med et udredningsforløb med henblik på videre mu-
ligheder i forhold til arbejde og uddannelse. uanset at bs handicap formentlig indebærer, at
han ikke kan opnå beskæftigelse på normale vilkår, lægger højesteret til grund, at han som
følge af muligheden for fleksjob havde rimelig udsigt til at opfylde selvforsørgelseskravet i
udlændingelovens § 9, stk. 5.
på den anførte baggrund finder højesteret, at b, da udlændingenævnet traf afgørelse, befandt
sig i en situation, der er sammenlignelig med den situation, som personer uden handicap, der
inden for de seneste tre år har modtaget kontanthjælp, befinder sig i. da han er stillet på
samme måde som disse personer, finder højesteret, at han ikke har været udsat for forskels-
behandling i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 14, jf. artikel
8. af de samme grunde finder højesteret, at b heller ikke har været udsat for forskelsbehand-
ling i strid med fn’s handicapkonvention.
højesteret tager derfor udlændingenævnets påstand om frifindelse til følge.
                                               - 5 -
da sagen angår et principielt spørgsmål om forholdet til danmarks internationale forpligtel-
ser, finder højesteret, at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part for
landsret eller højesteret. det indebærer, at a og b skal tilbagebetale det omkostningsbeløb
for landsretten, som udlændingenævnet har betalt til dem. udlændingenævnets betalings-
påstand tages derfor til følge.
                                      thi kendes for ret:
udlændingenævnet frifindes.
a og b skal inden 14 dage fra denne højesteretsdoms afsigelse til udlændingenævnet solida-
risk betale 75.000 kr. med procesrente fra den 19. januar 2016.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til den anden part.
