- cri
                                           udskrift
                                                af
                           sø- & handelsrettens dombog
                                          ____________
                                             dom
afsagt den 31. maj 2011 af sø- og handelsretten sammensat af vicepræsident michael b. elmer (rets-
formand), vicedirektør poul drusebjerg og teknisk direktør søren rathmann
h-73-09                  the greenfield group ltd.
                         (advokat anders valentin)
                         mod
                         peter bodum a/s og pi-design ag
                         (advokat jacob s. ørndrup)
indledning
societé des anciens etablissements martin s.a. (i det følgende: martin) udviklede i løbet af
1950’erne og 1960’erne den klassiske franske stempelkaffekande i glas og metal, som er solgt
bl.a. under mærkerne chambord og melior, og hvis design martin siden 1970 har beskyttet i
frankrig gennem registrering, der til stadighed er holdt i kraft.
       bodum holding a/s, nu peter bodum a/s og pi-design ag, indgår i bodum-gruppen
(i det følgende ”bodum”), som siden 1974 har markedsført bl.a. franske stempelkaffekander.
       ved stock purchase agreement af 8. august 1991 (i det følgende: aftalen) købte bodum
samtlige aktier i martin af aktionærerne, herunder hovedaktionæren louis-james de viel
castel, der nu er indehaver af samtlige aktionærers rettigheder efter aftalen (i det følgende:
aktionærerne).
                                                 -2-
      aftalens artikel 4, stk. 1, pålagde aktionærerne et tidsbegrænset forbud mod at kon-
kurrere med martin og artikel 4, stk. 2-3, angav sanktioner for overtrædelse heraf.
      aftalens artikel 4, stk. 4, bestemte, at aktionærerne ”notwithstanding article 4” kunne
fremstille og markedsføre produkter svarende til martins uden for frankrig gennem house-
hold articles ltd., nu the greenfield group ltd. (i det følgende: greenfield), som gennem
det belgiske selskab societé belge de faconnage et de commerce s.a. ejes af louis-james de
viel castel.
      det er forståelsen af denne bestemmelse, som er genstand for tvisten i denne sag.
      greenfield sælger i bl.a. danmark under varemærket la cafetière stempelkaffekander
mv., som svarer til martins, og som er afbildet i sagens bilag 2.
påstande
greenfield har nedlagt påstand om, at bodum skal anerkende, at greenfield og dette selskabs
agenter i medfør af aftalen er berettiget til uden for frankrig at sælge de produkter, som er
afbildet i sagens bilag 2.
      bodum har påstået frifindelse og nedlagt selvstændig påstand om, at om, at greenfield
skal anerkende, at:
1.    aftalen ikke giver greenfield eller dette selskabs agenter licens eller anden ret til at
      markedsføre og sælge de produkter, som er afbildet i sagens bilag 2.
2.    greenfields eventuelle rettigheder i medfør af aftalens artikel 4, stk. 4, ophører, når
      andre end ”stockholders” i aftalens forstand erhverver ejerandel i greenfield.
      over for de selvstændige påstande har greenfield påstået frifindelse.
aftalens ordlyd
                                  ”stock purchase agreement
      this agreement entered into this 8th day of august, 1991, between
      1. monsieur louis-james de viel castel
      …
      9. ….
                                              -3-
in this agreement the word “stockholder” refers to all the above persons listed ad no’s. 1 – 9;
no. 1, monsieur louis-james de viel castel having full power of attorney to sell and transfer
the stocks belonging to no’s. 2 – 9
and
bodum holding a/s …, called “buyer”.
whereas              stockholder is the owner of the full issued and outstanding capital stock of
                     ff 4.300.000 of societe des anciens etablissements martin s.a.
                     … a french corporation having its head office at … ivry sur seine, france,
                     called the “company”, and being engaged mainly in manufacturing and dis-
                     tributing industrial products;
whereas              stockholder is willing to transfer to buyer all of his stock of the company in
                     exchange for the compensation described below; and
whereas              buyer is willing to acquire all of the said stock of the company upon the
                     terms and conditions and for the compensation mentioned;
                                                  1.
the total capital of stock of the company is ff 4.300.000 which is fully paid up. …
                                                  2.
… stockholder hereby transfers and assigns to buyer all of his issued and outstanding capital
stock of the company – ff 4.300.000 for an agreed compensation of ff 13.200.000.
…
                                                  3.
in every way possible stockholder shall use his best efforts to assist buyer in retaining the ser-
vices of the company’s employees or any of them/that buyer may wish to retain.
                                                  4.
in consideration of the compensation paid to stockholder for the stocks of the company,
stockholder guarantees, limited to the agreed compensation, se article 2, that he shall not
– for at period of four (4) years – be engaged directly or indirectly in any commercial
business related to manufacturing and/or distributing of the company´s products and/or
any other business in which the company has been engaged, other than after mutual
agreement as an employee of, or advisor to buyer, a subsidiary, or an affiliated company.
should stockholder … violate this obligation not to compete with the business of the
company as run to-day, buyer shall be entitled to an agreed penalty in the amount of ff
100.000 to be paid by the violating person each and every time a violation by the initiative
of stockholder takes place. in addition buyer shall be entitled to demand compensation
for any loss suffered on account of such violation.
                                                      -4-
       buyer shall further … be entitled to ask the competent jurisdiction … to issue an injunc-
       tion against a continued violation of the above non-competition provisions.
       notwithstanding article 4 buyer agrees that stockholder through household articles
       limited, a limited company incorporated and registered in the united kingdom, can
       manufacture and distribute any products similar to the company´s products outside of
       france. it is expressly understood that household articles limited is not entitled, directly
       or indirectly, to any such activity in france and that household articles limited further-
       more is not entitled, directly or indirectly, globally to manufacture and/or distribute cof-
       fee-pots under the trademarks and/or brand names of “melior” and “chambord”, held
       by the company. stockholder agrees that household articles limited is not entitled to
       use for a period [of] four (4) years the importers, distributors, and agents which the
       company uses and/or has used for the last year. any violation of these obligations will
       constitute breach of stockholder´s obligation according to article 4.
                                                      5.
       prior to the execution of this agreement stockholder has secured and made available to
       buyer the following:
       a)     …
       …
       m)     …
                                                      6.
       stockholder hereby warrants as follows:
       a)     …
       …
       m) monsieur louis-james de viel castel has on behalf of stockholder an unqualified
       right and capacity to enter into the agreement and authority to sell and transfer all the
       shares in the company to buyer. none of the shares are subjects to any lien, charge, or
       encumbrance of any kind, and no agreement is in force which calls for the issue of any
       shares.
       …
                                                     18.
       any dispute concerning the understanding of this agreement, or its content, extent, ter-
       mination or execution shall be determined according to french law.
       …”
i et udkast til den senere aftale, dateret 19. juli 1991, var konkurrenceforbuddet i artikel 4,
stk. 1, tidsubegrænset, idet der i artikel 4, stk. 1, mellem tankestreger og på samme sted som
tidsbegrænsningen i den endelige tekst stod: ”- for an indefinite period of time -”. artikel 4,
stk. 4, blev i aftalen væsentligt omskrevet og udbygget i forhold til udkastet af 19. juli 1991,
som begrænsede retten til markedsføring til det forenede kongedømme og ikke indeholdt
                                                      -5-
bestemmelser svarende til aftalens artikel 4, stk. 4, 2.-3. pkt., om forbud mod brug af martins
varemærker, henholdsvis af martins importører, distributører og agenter. overtrædelse af
forbuddet mod markedsføring uden for det tilladte område skulle efter artikel 4, stk. 4, 2.
pkt., i udkastet af 19. juli 1991 anses for brud på aktionærernes forpligtelser efter artikel 4
(stk. 1).
       af et brev af 24. juli 1991 fra bodums advokat, axel kierkegaard, fremgik, at artikel 4,
stk. 1, nu var blevet ændret således, at forbuddet mod konkurrence i stk. 1 var gjort tidsbe-
grænset til en periode på 5 år (i aftalen ændret til 4 år), og at artikel 4, stk. 4, var blevet
”redrafted” for så vidt angår greenfield.
forklaringer
louis-james de viel castel har vedstået sin forklaring for retten i randers gengivet i rettens
kendelse af 8. februar 2008:
       ”… det var en betingelse for hans salg af martin, at [greenfield] kunne fortsætte med at
       sælge produkterne i samme omfang som tidligere. artikel 4 i aktieoverdragelsesaftalen
       blev til efter forhandlinger mellem parterne. under forhandlingerne med bodum og ad-
       vokat kierkegaaard var han ikke repræsenteret af advokat. han havde bistand af en tæt
       samarbejdspartner. i det første udkast fra bodum skulle konkurrenceklausulen gælde i et
       ubegrænset tidsrum. dette kunne han ikke acceptere, hvorfor der blev lavet et nyt udkast
       hvor tidsrummet var 5 år, og de endte med at blive enige om 4 år.
       …
              han ville ikke acceptere begrænsninger i retten til salg af kanden. det blev derfor
       ændret i den endelige udgave til den nuværende formulering. forhandlingerne foregik
       på engelsk, hvilket ikke er hans modersmål og formuleringerne er derfor måske endt
       med at være uklare. han fik det, som han ville have det, idet han gennem hele forhand-
       lingsforløbet havde fastholdt, at han kun ville sælge, hvis [greenfield] kunne fortsætte
       som hidtil. det var livsvigtigt for [greenfields] forretningsgrundlag at kunne fortsætte
       med salget af … kanden. de 9 aktionærer fik i alt ca. 13.000.000 franc for martin, han fik
       selv ca. 10.000.000 franc. hvis [greenfield] skulle have afstået fra at sælge kanderne, skul-
       le prisen have været meget højere. martin var ikke i så god stand i 1991, mens [green-
       field] var et velkonsolideret firma. bodum ville sælge chambord i frankrig og han for-
       pligtede sig derfor til ikke at sælge i frankrig.”
han har yderligere forklaret, at de aktiver, som bodum købte ved aftalen, var ganske omfat-
tende og bl.a. bestod af bygninger og jord mv., men at det væsentlige for bodum var at få ret-
ten til at sælge kaffekanden i frankrig.
                                                    -6-
lew bingham har vedstået sin forklaring for retten i randers gengivet i rettens kendelse af 8.
februar 2008:
      ”… han er administrerende direktør i la cafetiere – tidligere [greenfield]. han har været
      ansat siden 2001. produkterne i denne sag er firmaets mængdemæssigt bedst sælgende
      produkter. omsætningsmæssigt er andre dyrere produkter større. la cafetiere er repræ-
      senteret i over 40 lande og sælger i 35-40 lande. indtil 2007 var der så vidt han ved ingen
      sager mellem bodum og la cafetiere vedr. disse produkter. han ved at bodum har stop-
      pet produktion og salg af tilsvarende produkter fra andre producenter i england, men
      aldrig la cafetiere. i 2004 fik deres distributør i norge en henvendelse fra bodum om at
      stoppe salget. de fik brevet fra distributøren og oplyste bodum om at produkterne kom
      fra la cafetiere, hvorefter bodum frafaldt sagen. … det britiske marked er la cafetieres
      primære, ca. 65-70 % af omsætningen kommer fra det britiske marked.”
han har yderligere forklaret, at han, da han tiltrådte som direktør i [greenfield], blev infor-
meret om, at det ville udløse en bod på 100.000 franc, hvis [greenfield] solgte chambord kaf-
fekanden i frankrig. dette var og er man meget opmærksom på, og greenfield sælger heller
ikke disse produkter i frankrig i dag. chambord kanden er et vigtigt produkt for greenfield
og udgør en meget stor del af virksomhedens omsætning. han mener, at man har solgt de
omhandlede produkter i ca. 35-40 lande.
jørgen bodum har vedstået sin forklaring for vestre landsret gengivet i kendelse af 12. maj
2009:
      ”… han deltog i forhandlingerne i paris i 1991. bodum ønskede rettighederne til cham-
      bord-kanden. selskabet martin havde ikke nogen værdi, og det kostede et beløb svarende
      til købesummen at lukke det ned, hvilket man gjorde straks efter overtagelsen. bodum
      havde dengang allerede en velfungerende fabrik i portugal. martin havde ikke andre
      produkter, som man kunne bruge end chambord-kanden. dengang vidste han om
      [greenfield], at de lavede produkter og fortrinsvis solgte dem i england. … han så ikke i
      forbindelse med forhandlingerne i 1991 det markedsføringsmateriale om la cafetière-
      kanden fra før 1991, som er fremlagt under denne sag …, men han havde set en del af det
      i pressen i england forud for aftalens underskrift. … man aftalte, at [greenfield] kunne
      fortsætte med de aktiviteter, som de havde, og det var stort set at sælge varer i england.
      … art. 4 omfattede salg af varer som kaffekander mv., men ikke en licens eller en ret til at
      sælge kopier af chambord-kanden. der var ikke blevet nogen handel, hvis [greenfield]
      skulle have ret til at sælge kander, der er identiske med chambord-kanden. frankrig var
      dengang martins største marked med omkring 70 procent af omsætningen. der var eks-
      port til australien, usa, japan og danmark samt andre lande. bodum var aktiv i flere
      lande. … han drøftede ikke en fortolkning, der omfattede en licens, og viel castel gav
      ikke udtryk for noget sådant. bodum havde et samarbejde med martin fra 1983-84, hvor-
      efter bodum solgte chambord-kanden i flere lande. men bodum kunne dengang ikke
                                                     -7-
       sælge i frankrig. bodum har solgt omkring 60.000 chambord-kander om året i danmark
       i de senere år.
               chambord-kanden betyder mere for bodum end omsætningen heraf, fordi den er
       et design-ikon. bodum har – udover danmark – konstateret konkurrence fra la cafetière
       i sverige, tyskland og usa. bodum har ikke forsøgt at stoppe la cafetière i england, da
       dette var aftalen fra begyndelsen, og da der efter de engelske regler ikke er mange mu-
       ligheder herfor. han var indtil for nylig ikke bekendt med, at la cafetière sælges i norge.
               … han har ikke oplevet konkurrence fra la cafetière i andre lande. … han kendte
       til salget af la cafetière-kanden i england, og det var en del af aftalen. bodum acceptere-
       de således, at kanden blev solgt i england også efter 1991. bodum har siden 1991 ikke
       mødt la cafetière i andre lande end forklaret tidligere, og således ikke i 30-35 lande. han
       mener, at bodums første kopisag mod la cafetière er denne sag.”
han har yderligere forklaret, at de immaterielle rettigheder, som bodum købte ved købet af
aktierne i martin, i dag ligger i pi-design ag. han kan ikke erindre at have fået at vide, at
martin havde givet samtykke i form af en bestyrelsesbeslutning til, at greenfield kunne sæl-
ge chambord kaffekanden. grunden til at bodum ikke kunne sælge chambord kanden i
frankrig før 1991, var, at martin i frankrig havde registreret retten til kanden.
parternes synspunkter
greenfields advokat har gjort gældende, at bestemmelsen i aftalens artikel 4, stk. 4, ikke er
uklar, men udtrykkeligt tillægger aktionærerne ret til gennem greenfield at sælge produkter
svarende til martins uden for frankrig, herunder i danmark, dog ikke under varemærkerne
chambord eller melior. der er ingen tidsbegrænsning i bestemmelsen, idet det netop må an-
tages at have været meningen, at greenfields ret til at sælge de pågældende varer uden for
frankrig skulle gælde uden tidsbegrænsning. dette understøttes af, at indsættelsen i artikel
4, stk. 1, af en tidsbegrænsning ved udkastet af 24. juli 1991 ikke førte til indsættelsen af en
tidsbegrænsning i artikel 4, stk. 4, der således fortsat, ligesom udkastet af 19. juli 1991, ikke
indeholdt nogen tidsbegrænsning.
       i det omfang aftalen måtte være uklar, skal den efter artikel 18 fortolkes på baggrund
af fransk ret, hvorefter fortolkningen i givet fald skal ske på baggrund af navnlig parternes
hensigt. det fremgik af louis-james de viel castels forklaring, at det var en klar betingelse
for hans salg af aktierne i martin, at han gennem greenfield kunne fortsætte med at sælge de
produkter, som det engelske selskab allerede solgte uden for frankrig. der var efter louis-
                                                    -8-
james de viel castels forklaring ikke blevet nogen aktiehandel, hvis greenfield ikke havde
kunnet fortsætte som hidtil.
       greenfield har da også markedsført og solgt de pågældende produkter i 17 år efter
indgåelsen af aftalen, uden at bodum har fundet anledning til at søge at skride ind over for
greenfield.
       bodum har således været opmærksom på, at greenfield solgte de pågældende produk-
ter i england. der er intet grundlag for at forså aftalen som tilladende salg i england, men
ikke i andre lande.
       da både bodum og martin har accepteret, at greenfield markedsførte og solgte de på-
gældende produkter, må det være uden betydning for sagen, at et selskabs aktionærer efter
fransk ret ikke kan råde over selskabets aktiver, idet alene selskabsorganerne kan råde over
et selskabs aktiver.
       der er ikke grundlag for at antage, at aktionærernes rettigheder efter aftalen ikke
skulle kunne overdrages til tredjemand, og det må være uden betydning, om andre end de
aktionærerne ejer greenfield.
bodums advokat har anført, at aftalens artikel 4, stk. 4, ikke er nogen selvstændig bestemmel-
se, men skal læses i sammenhæng med de forudgående stk. 1-3 i artikel 4. ved artikel 4, stk.
1, påtog aktionærerne i martin sig en vidtgående 4-årig konkurrenceklausul, som forbød ak-
tionærerne at konkurrere med martin. stk. 2 indeholdt regler om bodums rettigheder i til-
fælde af aktionærernes overtrædelse af konkurrenceklausulen i stk. 1.
       det fremgår af indledningsordene til stk. 4: ”notwithstanding article 4”, at det er en
undtagelse fra det tidsbegrænsede forbud i stk 1, når det i stk. 4, 1. pkt., fastsættes, at aktio-
nærerne gennem greenfield, kan fremstille og sælge visse produkter uden for frankrig. ar-
tikel 4, stk. 4, 2.-3. pkt., fastsætter som modifikationer til denne undtagelse, at greenfield ik-
ke må anvende martins varemærker chambord og melior, og at greenfield i den samme 4-
årige periode som den, der er nævnt i stk. 1, ikke må anvende martins importører, distribu-
tører og agenter, og da greenfield ikke er part i aftalen og ikke selvstændigt forpligtet af stk.
4, 2.-3. pkt., præciseres det i stk. 4, 4. pkt., at greenfields brud på stk. 4, 2.-3. pkt, skal anses
for brud på aktionærernes forpligtelser efter artikel 4.
                                                   -9-
       som en undtagelse fra artikel 4, stk. 1, kan artikel 4, stk. 4, ikke have nogen virkning ud
over de 4 år, hvor aktionærerne var bundet af konkurrenceklausulen i artikel 4, stk. 1. de for-
skellige udkast til art. 4, som er fremlagt under sagen, ændrede ikke på strukturen i art. 4.
om der var en tidsbegrænsning af konkurrenceklausulen i stk. 1, eller dette ikke var tilfæl-
det, var således uden betydning for udformningen af undtagelsesbestemmelsen i stk. 4, idet
den netop var en undtagelse fra det, som var angivet i stk. 1, og derfor medførte indsættelsen
af en tidsbegrænsning i stk 1 ikke i sig selv noget behov for at indsætte en tilsvarende tidsbe-
grænsning i undtagelsesbestemmelsen, om end man af stk. 4, 3. pkt., kan se, at meningen har
været, at stk. 4 skulle være underkastet samme tidsbegrænsning som stk. 1. havde meningen
været, at man ville give aktionærerne ret til gennem greenfield at sælge produkterne uden
for frankrig også efter udløbet af tidsbegrænsningen for konkurrenceklausulen i stk. 1, ville
det tværtimod have været nærliggende at skrive dette udtrykkeligt i stk. 4.
       spørgsmålet skal også ses i sammenhæng med, at aktionærerne efter fransk ret ikke
kan disponere over selskabets aktiver, idet denne dispositionsadgang alene tilkommer sel-
skabsorganerne. de hidtidige og de nye aktionærer i martin kunne således ikke ved indbyr-
des aftale disponere over martins immaterielle rettigheder.
       det må have formodningen imod sig, at bodum skulle have givet aktionærerne eller
greenfield licens til eller ret til at kopiere bodums og martins produkter.
       de rettigheder, som aftalen giver aktionærerne, er en personlig ret for de oprindelige
9 aktionærer, som på sælgers side indgik aftalen. denne ret kan ikke overdrages til tredje-
mand.
sø- og handelsrettens afgørelse
aftalen, der betegner sig som en stock purchase agreement (aktiekøbsaftale), fremtræder efter
sin opbygning og sit indhold som en sædvanlig aftale om overdragelse af en virksomhed ved
overførelse af aktierne heri og ikke som en aftale om overførelse af immaterielle rettigheder
eller om opdeling af markedet mellem flere virksomheder.
       det lægges ved afgørelsen til grund, at martin på tidspunktet for aftalens indgåelse
fremstillede og markedsførte stempelkaffekander og i frankrig havde registreret varemær-
kerne chambord og melior og brugsmodeller eller designs til kander og kopper. det lægges
                                                   - 10 -
endvidere til grund, at bodum var distributør af martins produkter i bl.a. danmark, og at
greenfield markedsførte og solgte produkterne i england og visse andre lande.
       ved aftalens artikel 4, stk. 1, påtog aktionærerne sig en forpligtelse til i et tidsrum på 4
år ikke at udøve nogen forretningsmæssig virksomhed vedrørende fremstilling og/eller di-
stribution af martins produkter og/eller anden virksomhed, som martin havde udøvet, lige-
som de underkastede sig sanktioner for overtrædelse heraf i form af bod og fogedforbud
uden sikkerhedsstillelse, jf. aftalens artikel 4, stk. 2-3.
       artikel 4, stk. 4, indledes med ordene: notwithstanding article 4 (på dansk: trods artikel
4), i hvilken forbindelse det muligt skyldes undladelsen af at nummerere de enkelte stykker i
artiklerne og aftalens typografiske opsætning med artikel 4, stk. 1-3, på én side og stk 4 på
den næste, at der ikke mere præcist blev henvist til artikel 4, stk. 1, (eller eventuelt stk. 1-3).
       artikel 4, stk. 4, fremtræder efter sin ordlyd og placering som et delelement i aftalens
begrænsning af de hidtidige aktionærers adgang til at konkurrere med det solgte selskab og
således som en undtagelse fra det tidsbegrænsede konkurrenceforbud i artikel 4, stk. 1, med
hertil knyttede bestemmelser om sanktioner m.v. i artikel 4, stk. 2-3. ordet notwithstanding
knytter således stk 4 og navnlig dette stykkes 1. pkt. sammen med det tidsbegrænsede for-
bud mod konkurrence i stk. 1 og peger i retning af, at indholdet af artikel 4, stk. 4, går i mod-
sat retning af indholdet i artikel 4, stk. 1.
       at opfatte artikel 4, stk. 4, 1. pkt., som en undtagelse fra artikel 4, stk. 1, giver endvide-
re god mening, idet en aktionærs salg uden for frankrig gennem et selskab, som aktionæren
ejer, af produkter svarende til martins ellers måtte anses for omfattet af forbuddet i artikel 4,
stk. 1, mod, at en aktionær direkte eller indirekte udøver erhvervsmæssig virksomhed i rela-
tion til fremstilling og/eller distribution af martins produkter.
       at artikel 4, stk. 4, 1. pkt., er en undtagelse fra og således er nøje knyttet til konkurren-
ceforbuddet i artikel 4, stk. 1, fremgår tillige af bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, 2-4. pkt. ved
stk. 4, 2. pkt., forbydes det udtrykkeligt greenfield at fremstille og distribuere tilsvarende
produkter i frankrig og globalt at fremstille og/eller distribuere kaffekander under mærker-
ne chambord og melior. ved stk. 4, 3. pkt., forbydes det greenfield at anvende martins im-
portører, distributører og agenter i den samme periode på 4 år, som er fastsat for konkurren-
ceforbuddet i artikel 4, stk. 1. når stk. 4, 4. pkt., herefter fastsætter, at greenfields overtræ-
delser af begrænsningerne i stk. 4, 2-3. pkt., skal anses for brud på aktionærernes forpligtel-
                                                  - 11 -
ser efter artikel 4 (stk. 1) - som er tidsbegrænsede til en periode på 4 år - forekommer det
klart, at aftalens regulering af aktionærernes adgang til at konkurrere med martin i sin hel-
hed er begrænset til den periode på 4 år, som er nævnt i artikel 4, stk. 1, og stk. 4, 3. pkt.
       idet der i øvrigt ikke er noget i artikel 4, stk. 4, 1. pkt., som indicerer, at denne bestem-
melse skulle have virkning også efter udløbet af 4 års perioden, findes aftalens artikel 4, stk.
4, på denne baggrund ikke at kunne tillægges nogen selvstændig betydning efter august
1995, hvor den 4-årige konkurrenceklausul i stk. 1 udløb. efter at denne konkurrenceklausul
har udtømt sine virkninger, er aftalens artikel 4 således i det hele uden selvstændig betyd-
ning for spørgsmålet om, hvorvidt bodum kan modsætte sig, at aktionærerne eller green-
field producerer og markedsfører produkter svarende til martins.
       herefter og med bemærkning, at retten efter de nedlagte påstande ikke skal tage stil-
ling til parternes retsforhold på andet grundlag end aftalen, frifindes bodum for greenfields
påstand, og bodums selvstændige påstand 1 tages til følge. der findes herefter ikke anled-
ning til at tage stilling til bodums selvstændige påstand 2.
       i sagsomkostninger skal greenfield betale 100.000 kr. til bodum til dækning af udgift
til advokat.
                             thi kendes for ret
peter bodum a/s og pi-design ag frifindes.
       the greenfield group ltd. skal anerkende, at stock purchase agreement af 8. august
1991 ikke giver the greenfield group ltd. eller dette selskabs agenter licens eller anden ret
til at markedsføre og sælge de produkter, som er afbildet i sagens bilag 2.
       the greenfield group ltd. skal inden 14 dage betale 100.000 kr. i sagsomkostninger til
peter bodum a/s og pi-design ag.
       søren rathmann                        michael b. elmer                poul drusebjerg
                                              (retsformand)
                       - 12 -
                    (sign.)
                 ___ ___ ___
        udskriftens rigtighed bekræftes
p.j.v. sø- og handelsretten, den 31. maj 2011
