                      højesterets kendelse
                            afsagt tirsdag den 4. april 2017
sag 213/2016
prolex advokaterne aps
(advokat lars vindfeldt skals)
mod
ivan mariussen
(advokat pia egsgaard)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i randers den 30. marts 2016 og kendelse af ve-
stre landsrets 1. afdeling den 16. juni 2016.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, jon stokholm, poul
dahl jensen, henrik waaben og anne louise bormann.
påstande
kærende, prolex advokaterne aps, har nedlagt påstand om, at ivan mariussen skal betale
sagens omkostninger med 21.140 kr.
indkærede, ivan mariussen, har påstået stadfæstelse.
anbringender
prolex advokaterne aps har anført navnlig, at selskabet skal tillægges sædvanlige omkost-
ninger til dækning af udgifter til advokatbistand, jf. forarbejderne til retsplejelovens § 316, og
ikke ud fra et ”selvmødersynspunkt”.
ved fastsættelsen af omkostninger skal der ikke gøres forskel på, om den sagsbehandlende
advokat er partner, ansat eller fuldmægtig i advokatfirmaet. det kan ikke tillægges betydning,
                                              - 2 -
om advokatfirmaet drives i selskabsform, og advokaten er ansat, eller om der er tale om en
enkeltmandsvirksomhed/et interessentskab.
i øvrigt blev den oprindelige retssag ikke i sin helhed behandlet af en partner i prolex advo-
katerne. sagen blev ca. et år før forliget med ivan mariussen overdraget til en ansat advokat
og dennes fuldmægtig, da advokat bjarne henriksen udtrådte af partnerkredsen og stoppede
som ansat.
sagsomkostningerne kan passende fastsættes som af byretten.
ivan mariussen har anført navnlig, at det følger af retsplejerådets betænkning nr. 1436/2004,
at sagsomkostninger til en selvstændig advokat, der møder som selvmøder, udmåles på sam-
me måde som til andre selvmødere. dette gælder, selv om der er givet møde ved en advokat-
fuldmægtig, jf. u 2013.2832 v.
sagsomkostningerne skal derfor udmåles til partens positive udgifter til transport og ophold i
forbindelse med retsmødet samt tabt arbejdsfortjeneste i forbindelse med fremmøde i retten.
der har ikke været hovedforhandling i sagen.
retsgrundlag
retsplejelovens § 124, stk. 1, har følgende ordlyd:
      ”advokatvirksomhed må ud over i enkeltmandsvirksomhed eller i et fællesskab af ad-
      vokater kun udøves af et advokatselskab, der drives i aktie-, anparts- eller komman-
      ditaktieselskabsform (partnerselskabsform).”
det fremgår af retsplejelovens § 312, stk. 1, at:
      ”den tabende part skal erstatte modparten de udgifter, retssagen har påført modparten
      ...”
af retsplejelovens § 316, stk. 1, fremgår det, at:
      ”som sagsomkostninger erstattes de udgifter, der har været fornødne til sagens forsvar-
      lige udførelse. udgifter til advokatbistand … erstattes med et passende beløb,…”
                                               - 3 -
bestemmelsen fik i det væsentlige sin nuværende ordlyd ved lov nr. 554 af 24. juni 2005, som
byggede på retsplejerådets betænkning nr. 1436/2004. af bemærkningerne til bestemmelsen
fremgår bl.a. (folketingstidende 2004-05, 2. samling, tillæg a, side 5522-5554):
     ”2.2. retsplejerådets overvejelser
     …
     med hensyn til partens eget arbejde med sagen henviser retsplejerådet bl.a. til, at for
     privatpersoner kan eget arbejde ikke betegnes som en udgift eller et økonomisk tab.
     retsplejerådet finder ikke grundlag for at fravige det grundlæggende princip, at erstat-
     ning kun gives for det lidte økonomiske tab, og privatpersoner kan allerede derfor efter
     retsplejerådets opfattelse ikke få erstattet deres eget arbejde med sagen…
     retsplejerådet henviser endvidere til, at erhvervsvirksomheder og offentlige myndighe-
     der i en vis forstand ganske vist kan siges at have en udgift eller et økonomisk tab, hvis
     deres medarbejdere anvender deres arbejdstid på en retssag, som virksomheden eller
     myndigheden er part i. tabet er imidlertid vanskeligt at gøre op, for det afhænger af det
     hypotetiske spørgsmål, hvad medarbejderne ville have lavet, hvis de ikke havde arbejdet
     med retssagen. hertil kommer, at når privatpersoner ikke kan få betaling for deres ar-
     bejde med retssager, som de er part i, kan det forekomme mindre rimeligt, at erhvervs-
     virksomheder og offentlige myndigheder skulle have denne mulighed. for erhvervs-
     virksomheder og offentlige myndigheder gør der sig også det forhold gældende, at ar-
     bejde med retssager indgår i de almindelige driftsomkostninger, og for erhvervsvirk-
     somheder er udgifter til retssager i forbindelse med indkomsterhvervelsen fradragsberet-
     tigede.
     …
     2.3. justitsministeriets overvejelser
     …
     2.3.3. justitsministeriet finder ligesom retsplejerådet, at udgifter til advokatbistand i
     forbindelse med retssagen fortsat bør erstattes med et passende standardiseret beløb.
     justitsministeriet finder, at dette bør gælde i alle tilfælde, hvor en part under sagen er
     repræsenteret af en mødeberettiget advokat, herunder når den pågældende advokat er
     ansat hos parten eller hos en mandatar, der fører retssagen på partens vegne.
     i nyeste retspraksis tilkendes ikke sagsomkostninger til dækning af advokatbistand, når
     den vindende part under sagen er repræsenteret af en advokat, der er ansat hos parten el-
     ler hos en mandatar, der fører retssagen på partens vegne, idet der henvises til, at parten
     henholdsvis mandataren ikke har haft udgifter til advokatsalær. justitsministeriet finder
     imidlertid, at det vil være mest hensigtsmæssigt, at størrelsen af sagsomkostningerne til
     den vindende part alene afhænger af, om parten under sagen er repræsenteret af en mø-
     deberettiget advokat, og ikke af, om den pågældende advokat modtager betaling i form
     af salær eller løn. dette gælder, selv om lønudgiften til en ansat advokat generelt måtte
     være lavere end salæret til en ekstern advokat, idet sagsomkostningerne udmåles efter
     standardtakster, der ikke afhænger af partens konkrete udgifter til advokatbistand.
     …
                                               - 4 -
      til § 316
      …
      ændringen fra ”advokatsalær” til ”advokatbistand” indebærer, at en part, der er repræ-
      senteret af en mødeberettiget advokat under hele retssagen, og som tilkendes fulde
      sagsomkostninger, i alle tilfælde skal have tilkendt det sædvanlige standardiserede
      sagsomkostningsbeløb til dækning af udgifter til advokatbistand. fremover vil det såle-
      des være uden betydning for størrelsen af sagsomkostningerne, om parten betaler et
      egentligt salær til advokaten, eller om advokaten f.eks. er ansat af parten eller af en or-
      ganisation, der optræder som mandatar for parten under retssagen.”
i betænkning nr. 1436/2004 havde retsplejerådet anført bl.a.:
      ”4. udmålingen af sagsomkostninger
      …
      4.1. andre udgifter end advokatsalær
      …
      parternes egne udgifter
      spørgsmålet om erstatning af parternes personlige udgifter er kompliceret.
      …
      i almindelighed bør en part, der er selvmøder, også have dækket tabt arbejdsfortjeneste
      eller udgift til afløser. man må i den forbindelse have for øje, at alternativet kunne være,
      at parten gav møde ved advokat, således at parten i stedet skulle have tilkendt et passen-
      de beløb til dækning af advokatsalær.
      for selvstændige erhvervsdrivende, der ikke har antaget en afløser, må den tabte ar-
      bejdsfortjeneste ansættes efter et skøn, og retten kan ikke uden videre lægge partens
      egen opgørelse til grund, …
      efter retsplejerådets opfattelse bør sagsomkostninger til en selvstændig advokat, der er
      selvmøder i sin egen sag, udmåles på denne måde. dette gælder, uanset om sagen ud-
      springer af advokatvirksomheden eller af andre forhold. for at understrege, at selvmø-
      dere, der er advokater, behandles præcis som alle andre selvmødere, bør retterne frem-
      over undgå udtryk, der signalerer, at advokaten får tilkendt et ”nedsat advokatsalær”.
      retsplejerådet er opmærksom på, at advokater eksempelvis inden for samme firma kan
      lade sig repræsentere af hinanden i de sager, som de hver især er part i, og dermed opnå,
      at en tabende modpart skal betale et passende beløb til dækning af advokatsalær. dette
      er imidlertid ikke anderledes, end når en advokat i øvrigt møder for en nærstående (for
      eksempel sin ægtefælle), hvor en tabende modpart også skal betale et passende beløb til
      dækning af advokatsalær. dette forudsætter dog, at advokaten møder som advokat (og
      altså har møderet for den pågældende ret) og ikke som partens ægtefælle i medfør af
      retsplejelovens § 260, stk. 2, 2. led (hvor der ikke stilles krav om møderet).”
                                                  - 5 -
højesterets begrundelse og resultat
spørgsmålet under sagen er, om prolex advokaterne aps som den vindende part skal tilken-
des sædvanlige sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand, jf. retsplejelovens
§ 316, når selskabet har været repræsenteret af bl.a. en advokat, der var medejer af selskabet,
eller om sagsomkostningerne i en sådan situation skal fastsættes efter de principper, der gælder
for selvmødere.
efter retsplejelovens § 312 skal den tabende part som udgangspunkt erstatte modparten de
udgifter, som retssagen har påført modparten. efter § 316 erstattes som sagsomkostninger bl.a.
udgifter til advokatbistand med et passende beløb. det fremgår af forarbejderne til § 316, at
ændringen i 2005 af bestemmelsens ordlyd fra ”udgifter til advokatsalær” til ”udgifter til advo-
katbistand” indebærer, at en vindende part, som er repræsenteret af en mødeberettiget advokat
under hele retssagen, i alle tilfælde skal have tilkendt det sædvanlige standardiserede sagsom-
kostningsbeløb til dækning af udgifter til advokatbistand. det er uden betydning, om advokaten
er ansat hos parten.
en virksomhed som f.eks. et forsikringsselskab eller en organisation, der fører en sag som
mandatar for et medlem, skal således tilkendes sædvanlige sagsomkostninger, hvis denne vin-
der sagen og har været repræsenteret af en mødeberettiget advokat, der er ansat i virksomheden.
det samme må gælde, når parten er en advokatvirksomhed, uanset hvilken form den drives i.
spørgsmålet er herefter, om det samme gælder, hvis advokatvirksomheden er et advokatsel-
skab, som under sagen har været repræsenteret af en medejer af selskabet. der er ikke i forar-
bejderne udtrykkeligt taget stilling til en sådan situation. som anført fremgår det af forarbejder-
ne, at der i alle tilfælde, hvor en part er repræsenteret ved en mødeberettiget advokat, skal
tilkendes sædvanlige sagsomkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand. højesteret
finder, at det er bedst stemmende med disse forarbejder, at det ved omkostningsfastsættelsen
ikke skal tillægges betydning, om den mødende advokat er ejer, medejer eller alene ansat i det
advokatselskab, som er part i sagen.
i denne sag var advokatselskabet repræsenteret af dels en medejer af selskabet, dels en ansat
advokat og dennes fuldmægtig. selskabet var den vindende part og har under hele sagen været
                                                - 6 -
repræsenteret af en mødeberettiget advokat. højesteret finder derfor, at selskabet skal tilkendes
sædvanlige omkostninger til dækning af udgifter til advokatbistand.
højesteret finder ikke grundlag for at ændre byrettens udmåling af sagsomkostninger til dæk-
ning af udgiften til advokatbistand.
højesteret stadfæster herefter byrettens omkostningsafgørelse.
under hensyn til, at sagen angår et tvivlsomt spørgsmål af generel betydning for advokater,
finder højesteret, at ingen part skal betale kæremålsomkostninger til den anden part for landsret
og højesteret.
                                        thi bestemmes:
byrettens omkostningsafgørelse stadfæstes.
ingen part skal betale kæremålsomkostninger til den anden part for landsret og højesteret.
kæreafgiften tilbagebetales.
