                               højesterets dom
                          afsagt torsdag den 28. januar 2016
sag 64/2015
(2. afdeling)
domstolsstyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat jacob pinborg)
mod
realkredit danmark a/s
(advokat henrik løbger)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 25. april 2013 og af østre lands-
rets 8. afdeling den 5. september 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande mv.
appellanten, domstolsstyrelsen, har gentaget sin påstand om betaling af 3.924.399,61 kr. med
procesrente fra den 23. maj 2013 og har endvidere nedlagt påstand om, at indstævnte, real-
kredit danmark a/s, skal betale 250.000 kr. med procesrente fra den 25. marts 2015.
realkredit danmark a/s har påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et mindre beløb, samt
frifindelse over for den nye påstand.
domstolsstyrelsens påstand om betaling af 3.924.399,61 kr. fremkommer således:
       domstolsstyrelsen har den 23. maj 2013 betalt til realkredit danmark
       erstatning                                                          3.212.808,08 kr.
       procesrente for tiden fra 23. januar 2009 til 25. april 2013        1.143.572,24 kr.
       sagsomkostninger for byretten                                         330.240,00 kr.
       i alt til opfyldelse af byrettens dom                               4.686.620,32 kr.
                                              - 2 -
       realkredit danmark har den 3. februar 2014
       betalt til domstolsstyrelsen
       provenu fra salg af andel                          505.624,94 kr.
       underslæbsforsikring                               300.000,00 kr.
       i alt betalt                                       805.624,94 kr.
       beregnet fradrag for procesrente for tiden
       fra 23. maj 2013 til 3. februar 2014                -43.404,23 kr.
       netto til fradrag                                  762.220,71 kr.       -762.220,71 kr.
       påstand                                                                3.924.399,61 kr.
domstolsstyrelsens påstand om betaling af 250.000 kr. angår sagsomkostningerne for lands-
retten, som er betalt af domstolsstyrelsen. tilbagebetalingen kræves forrentet fra den 25.
marts 2015, hvor ankestævning blev indleveret til højesteret.
anbringender
domstolsstyrelsen har navnlig anført, at realkredit danmark ikke har krav på erstatning alle-
rede som følge af, at realkredit danmark fortsat har pant i a/b xs ejendom.
realkredit danmark har endvidere ikke krav på erstatning efter tinglysningslovens § 31 i en
situation som den foreliggende, hvor låneprovenuerne fra pantebrevene blev udbetalt til og
indsat på andelsboligforeningens konto i alm. brand bank a/s. der er således ikke årsags-
sammenhæng mellem tinglysningen af de falske pantebreve og det tab, som realkredit dan-
mark angiver at have lidt. tabet er alene opstået, fordi andelsboligforeningens daværende
kasserer efter udbetaling af låneprovenuerne til andelsboligforeningens konto uberettiget fo-
retog hævninger fra denne konto. der er endvidere ikke belæg for at fastslå, at det var lige
netop de omtvistede låneprovenuer, som kassereren uberettiget hævede. de ulovlige hævnin-
ger blev påbegyndt, før låneprovenuet fra det første falske pantebrev blev udbetalt.
tinglysningslovens § 31 har til formål at erstatte tab opstået som følge af, at der ikke er op-
nået ret over/pant i en ejendom på grund af falsk. § 31 sikrer derimod ikke en videre ret til
erstatning, således at erstatning kan kræves, uanset at realkredit danmark ikke har forfulgt
muligheden for at kræve låneprovenuet tilbagebetalt fra andelsboligforeningen.
landsrettens bemærkning om, at ansvaret efter § 31 ikke er subsidiært i forhold til andre
skyldnere, beror på en misforståelse. der er ikke tale om at skulle anvende obligationsretlige
                                              - 3 -
regler om solidariske skyldforhold. det følger allerede af, at der ikke er noget aftale- eller
ansvarsgrundlag i forholdet mellem domstolsstyrelsen, a/b x og alm. brand bank. hvis
pantebrevene ikke havde været falske, måtte banken og/eller andelsboligforeningen have båret
de økonomiske konsekvenser af kassererens strafbare tilegnelse af midler fra a/b xs konto i
alm. brand bank. den grundlæggende præmis i landsrettens dom om, at domstolsstyrelsen,
andelsboligforeningen og banken hæfter for den samme fordring, er således forkert. der er
tale om forskellige fordringer baseret på forskellige retsgrundlag. domstolsstyrelsens ansvar
omfatter derfor ikke et solidarisk ansvar for eventuelle fordringer, som realkredit danmark
måtte have mod andelsboligforeningen eller alm. brand bank.
sagen rejser også et overordnet spørgsmål om, hvilke principper der skal gælde for tabsopgø-
relse efter tinglysningslovens § 31, herunder hvilken metode der skal anvendes ved tabsopgø-
relsen og tidspunktet for opgørelsen af tabet. realkredit danmark kan ikke over for statskas-
sen gøre krav på erstatning for det tab, som selskabet måtte lide som følge af, at andelsbolig-
foreningen ikke måtte være gyldigt forpligtet som debitor i forhold til lånene, som ejendom-
men er stillet til sikkerhed for.
der foreligger egen skyld hos realkredit danmark i relation til de to seneste falske pante-
breve.
realkredit danmark har navnlig anført, at den manglende aflysning af pantebrevene ikke kan
bevirke, at erstatningskravet bortfalder. at pantebrevene fortsat er tinglyst, er ikke udtryk for,
at realkredit danmark har en panteret over ejendommen, da falskindsigelsen er anerkendt og
accepteret af realkredit danmark. selskabet har tilkendegivet, at de tre pantebreve vil blive
aflyst, hvis domstolsstyrelsen er erstatningsansvarlig.
der er den fornødne årsagssammenhæng mellem tinglysning af de falske pantebreve og real-
kredit danmarks krav mod domstolsstyrelsen, og selskabet har til fulde iagttaget sin tabsbe-
grænsningspligt.
den tidligere kasserers forfalskning af pantebrevene var ikke en underordnet omstændighed i
forhold til forfalskning af fuldmagter og checks. det bestrides endvidere, at et eventuelt tilba-
gebetalingskrav mod a/b x skulle afskære realkredit danmark fra at rette kravet mod dom-
                                               - 4 -
stolsstyrelsen først. andelsboligforeningen var hverken bekendt med de falske pantebreve
eller med, at låneprovenuerne var indsat på foreningens konto.
efter de almindelige obligationsretlige principper er udgangspunktet, at en kreditor har valg-
frihed, når der er flere skyldnere. uanset om kravene måtte hvile på forskellige retsgrundlag,
er der en sådan sammenhæng mellem realkredit danmarks krav mod a/b x og kravet mod
domstolsstyrelsen, at realkredit danmark ikke er henvist til først at gøre kravet gældende
mod andelsboligforeningen. kravet mod domstolsstyrelsen er således ikke subsidiært.
den omstændighed, at a/b x ikke har anerkendt en fuld og betingelsesløs erstatnings-
/tilbagebetalingspligt overfor realkredit danmark, har under de foreliggende omstændigheder
ingen betydning for realkredit danmarks erstatningskrav mod domstolsstyrelsen, der må
henvises til at rejse krav mod andelsboligforeningen.
det bestrides, at der foreligger egen skyld i forbindelse med tinglysning af pantebrevene.
retsgrundlaget
tinglysningsloven indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
       ”§ 27. når et dokument er tinglyst, kan godtroende erhververe af rettigheder over ejen-
       dommen ifølge tinglyst aftale ikke mødes med nogen indsigelse mod nævnte dokuments
       gyldighed. den indsigelse, at et dokument er falsk eller forfalsket, eller at dets udste-
       delse retsstridig er fremkaldt ved personlig vold eller ved trussel om øjeblikkelig an-
       vendelse af sådan, eller at udstederen var umyndig ved udstedelsen, bevares dog også
       overfor den godtroende erhverver. ved overdragelse af et tinglyst negotiabelt pantebrev
       til eje eller pant gælder endvidere reglerne i §§ 27 a og 27 b.
       …
       § 30. i de i §§ 31, 32, 34 og 35 nævnte tilfælde udredes der erstatning af statskassen. er-
       statningen fastsættes af domstolene.
       § 31. den godtroende erhverver, der som følge af reglen i § 27, 2. pkt., ikke erhverver
       ret over ejendommen, har ret til erstatning for det herved opståede tab. det samme gæl-
       der den godtroende erhverver, der som følge af reglen i § 27 a, stk. 2, 2. pkt., skal re-
       spektere en indsigelse vedrørende pantebrevet.”
af bemærkninger til §§ 30-35 i forslaget til den oprindelige tinglysningslov (lov nr. 111 af 31.
marts 1926) fremgår bl.a. (rigsdagstidende 1925-26, tillæg a, bind ii, sp. 4599 f.):
                                                - 5 -
       ”efter disse ændringer vil §§ 31, 32, 34 og 35 i det hele og store være indskrænket til
       de tilfælde, hvor statskassen i forvejen efter den nugældende ret er ansvarlig, se rets-
       plejelovens § 1020. kun § 31 betegner en udvidelse, idet forslaget her i lighed med
       moderne tysk og engelsk ret sikrer tingbogens troværdighed til betryggelse af den
       godtroende omsætning og realkredit; denne ordning er tillige i særlig grad ønskelig af
       hensyn til de sønderjydske landsdele, hvor man efter nugældende ret kan nære fuld
       tillid til grundbøgerne. forøvrigt viser erfaringen, at risikoen for staten for forfalsk-
       ninger, fejl og lignende er ganske minimal. gennem chefen for det engelske tinglys-
       ningsvæsen for et omraade, der er dobbelt saa stort som danmark, har man faaet oplyst,
       at det engelske tinglysningsfond i hele tiden siden loven af 1897, der oprettede det,
       kun har udbetalt en enkelt erstatning til et beløb af 273 £. til gengæld herfor er det
       daglige forretningsliv blevet befriet for utryghed og for de formalitetsbesværligheder
       og overdrevne forsigtighedsforanstaltninger, som en ordning, der ikke tager forsik-
       ringstanken i tinglysningens tjeneste, er belemret med. chefen for nævnte tinglys-
       ningsvæsen har iøvrigt oplyst, at et meget væsenligt praktisk middel til formindskelse
       af risikoen har vist sig at være kravet om vedlæggelse af det sidst tinglyste skøde,
       saaledes som ogsaa foreskrevet i nærværende forslags § 9. ”
højesterets begrundelse og resultat
i november 2005, maj 2006 og december 2006 udbetalte realkredit danmark a/s provenu-
erne fra tre lån til a/b xs konto i alm. brand bank a/s. det viste sig senere, at de tinglyste
pantebreve var forfalskede af andelsboligforeningens kasserer, som endvidere havde tilegnet
sig et betydeligt beløb af foreningens midler ved dokumentfalsk og underslæb. sagen angår,
om realkredit danmark har krav på erstatning fra statskassen (domstolsstyrelsen) i medfør af
tinglysningslovens § 31.
erstatningsreglen i tinglysningslovens § 31
efter tinglysningslovens § 31 har den godtroende erhverver, der som følge af reglen i § 27,
stk. 1, 2. pkt., ikke erhverver ret over en ejendom, f.eks. som følge af falsk, ret til erstatning
for det herved opståede tab. ansvaret hviler på objektivt grundlag. efter bestemmelsen og
almindelige erstatningsregler skal den, der kræver erstatning, godtgøre tab og årsagsforbin-
delse.
de strafbare forhold og det efterfølgende forløb
efter retten i roskildes straffedom af 30. juni 2010 og ts skylderklæring af 19. oktober 2010
lægger højesteret til grund, at hun som bestyrelsesmedlem og kasserer for a/b x ved en
række forhold af dokumentfalsk og/eller underslæb tilegnede sig ca. 2.463.000 kr. af indestå-
ende på andelsboligforeningens bankkonti. tilegnelsen skete ved forfalskning af underskrifter
                                               - 6 -
i forbindelse med udstedelse af checks (ca. 1.859.000 kr.) og ved kontante hævninger i bank
(ca. 604.000 kr.) i perioden fra januar 2004 til februar 2007.
ved dokumentfalsk udvirkede t endvidere, at realkredit danmark ydede a/b x tre lån, der
blev afregnet til andelsboligforeningens konto i alm. brand bank i perioden fra november
2005 til december 2006 med et samlet nettoprovenu på ca. 2.685.000 kr. t holdt optagelsen af
lånene skjult for a/b xs øvrige bestyrelse og medlemmer, bl.a. ved ikke at informere om
meddelelser fra banken og ved at forfalske a/b xs regnskaber. uanset dette må låneprovenu-
erne anses for at være indgået i foreningens formuemasse efter indsættelsen på foreningens
bankkonto, idet kontoen blev brugt i foreningens almindelige drift.
som det fremgår af det anførte, er det nettoprovenu, som realkredit danmark afregnede til
a/b xs konto, ca. 222.000 kr. større end det beløb, t samlet set tilegnede sig fra foreningens
konti. ts tilegnelse begyndte endvidere 1 år og 10 måneder forud for indsættelsen af prove-
nuet af det første af de tre lån, som blev ydet på grundlag af falske pantebreve. der foreligger
ikke nogen opgørelse af størrelsen af de beløb, som t tilegnede sig i denne periode på knap to
år, men højesteret lægger efter oplysningerne i sagen til grund, at der var tale om betydelige
be3løb også set i forhold til de samlede tilegnede beløb. der er fra bankkontoen desuden be-
talt enkelte ydelser på de falske lån med i alt ca. 117.000 kr.
t har anerkendt at skylde a/b x det tilegnede beløb på i alt ca. 2.463.000 kr. gælden er ned-
bragt ved salg af ts andelslejlighed i a/b x med et nettoprovenu på ca. 506.000 kr.
a/b x har fået udbetalt erstatning på 300.000 kr. fra en underslæbsforsikring.
a/b x har desuden anmeldt sagen til sin bestyrelsesansvarsforsikring. det er ikke oplyst, om
der er dækning og i givet fald med hvilket beløb, men alene at forsikringssagen afventer ud-
faldet af denne sag.
a/b x anlagde sag mod alm. brand bank med krav om bl.a. tilbageførsel af de falske checks.
denne sag blev ved landsrettens dom afgjort til bankens fordel med henvisning til, at andels-
boligforeningen ikke havde lidt et tab, når realkredit danmark opnåede erstatning fra staten.
                                               - 7 -
realkredit danmarks krav
realkredit danmark har over for domstolsstyrelsen rejst krav om betaling af ca. 3.213.000 kr.
opgjort pr. 23. januar 2009 som obligationsrestgælden med tillæg af skyldige ydelser ligesom
ved en sædvanlig opgørelse af krav i forbindelse med en tvangsauktion.
det fremgår af procesaftalen af 22. februar 2013 mellem realkredit danmark og a/b x, at
realkredit danmark har rejst krav mod andelsboligforeningen om betaling af samme beløb,
som realkredit danmark har krævet af domstolsstyrelsen. realkredit danmark har imidlertid
stillet forfølgningen af kravet i bero på afgørelsen af denne sag.
a/b x har til realkredit danmark efterfølgende betalt de ca. 806.000 kr., som foreningen har
modtaget fra t og underslæbsforsikringen. realkredit danmark har betalt samme beløb videre
til domstolsstyrelsen den 3. februar 2014.
tab og årsagssammenhæng
låneaftalerne med realkredit danmark er i forhold til a/b x ugyldige på grund af falskneri-
erne. herefter er udgangspunktet, at hver part skal tilbagelevere det modtagne – a/b x det
modtagne låneprovenu og realkredit danmark pantebrevene i aflyst stand. realkredit dan-
mark har imidlertid valgt at stille spørgsmålet om tilbagesøgning fra andelsboligforeningen i
bero, ligesom spørgsmålet om aflysning af pantebrevene også afventer afgørelsen af denne
sag.
som følge af realkredit danmarks beslutning om kun at rejse sag mod domstolsstyrelsen er
en række forhold vedrørende opgørelse og dækning af tabet og dettes forbindelse med real-
kredit danmarks fortabelse af panteretten uafklaret og i hvert fald uoplyst under denne sag.
der foreligger således ikke oplysninger om, hvordan der forholdes med det overskydende
låneprovenu på ca. 222.000 kr., som a/b x har modtaget fra realkredit danmark og ikke
mistet ved ts strafbare forhold. omfanget af ts tilegnelser forud for a/b xs modtagelse af
låneprovenuerne er ikke opgjort, og årsagsforbindelsen mellem disse besvigelser og lånepro-
venuerne og dermed de mistede panterettigheder er ikke belyst. der foreligger heller ikke af-
klaring om dækning gennem bestyrelsesansvarsforsikringen. ved landsrettens dom er alm.
brand bank som nævnt frifundet for a/b xs krav om bl.a. tilbageførsel af de falske checks
med henvisning til, at andelsboligforeningen ikke havde lidt noget tab, når realkredit dan-
                                                 - 8 -
mark opnåede erstatning fra staten. der er dermed ikke blevet taget stilling til, om kravet om
tilbageførsel ellers ville være berettiget, jf. checklovens regler herom.
under disse omstændigheder finder højesteret, at realkredit danmark ikke har godtgjort, at
selskabet har lidt et tab, og i givet fald om der er årsagsforbindelse mellem falskindsigelsen
mod de tinglyste pantebreve og et eventuelt tab. realkredit danmark kan således under de
anførte omstændigheder ikke rejse krav om erstatning efter tinglysningslovens § 31 uden at
afklare muligheden for tilbagesøgning.
højesteret har herefter ikke anledning til at tage stilling til principperne for opgørelse af et
eventuelt erstatningskrav.
konklusion
højesteret tager domstolsstyrelsens påstande til følge, dog således at den første påstand tages
til følge med 3.880.995,38 kr. svarende til det betalte beløb på 4.686.620,32 kr. med fradrag
af det modtagne på 805.624,94 kr., men således at der fra den 23. maj 2013 til den 3. februar
2014 skal betales procesrente af 4.686.620,32 kr. og herefter af 3.880.995,38 kr.
sagsomkostninger
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal realkredit danmark betale i alt
934.390 kr. til domstolsstyrelsen. heraf udgør 750.000 kr. dækning af udgifter til advokat for
de tre retter, 68.270 kr. retsafgift for landsretten og 116.120 kr. retsafgift for højesteret.
                                       thi kendes for ret:
realkredit danmark a/s skal til domstolsstyrelsen betale 3.880.995,38 kr. med procesrente
af 4.686.620,32 kr. fra den 23. maj 2013 til den 3. februar 2014 og af 3.880.995,38 kr. fra den
4. februar 2014.
realkredit danmark a/s skal endvidere til domstolsstyrelsen betale 250.000 kr. med proces-
rente fra den 25. marts 2015.
                                            - 9 -
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal realkredit danmark a/s betale
934.390 kr. til domstolsstyrelsen.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
