                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 27. juni 2018
sag 148/2017
hk/danmark som mandatar for a
(advokat michael møllegaard jessen)
mod
forsvarsministeriets personalestyrelse
(advokat niels banke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 15. afdeling den 22. juni 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jon stokholm, hanne
schmidt, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, hk/danmark som mandatar for a, har gentaget sin påstand om, at
forsvarsministeriets personalestyrelse til a skal betale 85.678,86 kr. med procesrente fra den
25. juli 2015, subsidiært et mindre beløb.
indstævnte, forsvarsministeriets personalestyrelse, har påstået stadfæstelse.
anbringender
hk/danmark som mandatar for a har anført navnlig, at hun i hvert fald i de seneste 17 år af
sin ansættelse i forsvaret som henholdsvis konstabel, overkonstabel og overassistent har
været beskæftiget med kontorarbejde i et sådant omfang, at hun har opnået funktionærstatus
efter funktionærlovens § 1, stk. 1, litra a og d. hendes funktionæranciennitet må i hvert fald
regnes fra 2001, hvor hun ikke længere deltog i øvelser, og hvor hun var blevet uddannet som
                                               - 2 -
kontorassistent. hun har derfor krav på fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2 a,
stk. 1.
hun arbejdede rent militært i begyndelsen af sin ansættelse som konstabel, men arbejdet æn-
drede sig hurtigt i en sådan grad, at hun langt overvejende udførte sædvanligt kontorarbejde i
form af personale- og uddannelsesadministration, rejseafregning mv. hun kunne lige så godt
være ansat som kontorfunktionær, idet hun udførte opgaver på lige fod med de civilt ansatte
kontorfunktionærer, der var hendes nærmeste kolleger. eneste forskel var, at hun en gang
imellem skulle deltage i skydeaktiviteter og øvelser samt havde vagter, når der ikke var vær-
nepligtige til at tage vagten. disse forhold ændrer ikke ved, at hovedbeskæftigelsen var kon-
torarbejde, og hun udførte således kun undtagelsesvist militært arbejde. at kontorarbejdet er
udført af en militært ansat, undtager ikke arbejdet fra funktionærloven.
det kan ikke tillægges afgørende betydning for vurderingen af, om hun var funktionær, at hun
kunne udsendes på mission i udlandet. også civilt personel kan udsendes til opgaver i udlan-
det. civilt personel, der skal udsendes, sendes på kursus i 5 dage, hvor de får en grundlæg-
gende militæruddannelse, som bl.a. omfatter våbenbrug. hk-funktionærer har været udstatio-
neret i afghanistan i administrative funktioner og været bevæbnet.
det afgørende for, om en ansat opnår funktionærstatus, er efter funktionærlovens § 1, stk. 1,
litra a og d, arbejdets indhold. der er ikke holdepunkter i ordlyden af funktionærloven, forar-
bejderne eller retspraksis for, således som landsretten har anført, at lade det være afgørende,
hvad ansættelsens ”helt primære formål” har været. men selv hvis der fokuseres herpå, er der
ikke grundlag for at nægte hende funktionærstatus, idet hendes væsentligste opgave netop var
af administrativ karakter. hun indgik således i den væbnede beredskabsstyrke med admini-
strativt arbejde i en administrativ funktion som kontorhjælper og ikke i en funktion, der inde-
bar militær magtanvendelse. at hendes arbejde primært bestod af kontorarbejde understøttes
af hendes uddannelsesmæssige forhold. hun blev således specialiseret inden for personale-
administration frem for våbenbrug og anden form for militær træning og uddannelse, som må
påregnes for en soldat, hvis opgave er at kunne udøve magtanvendelse. hertil kommer, at hun
den 1. maj 2006 blev ansat i en stilling som overassistent ved auditørkorpset. denne indpla-
cering – frem for som voksenelev eller kontorassistent – underbygger, at hun faktisk forud for
                                               - 3 -
sin ansættelse som overassistent udførte arbejdsopgaver og erhvervede kompetencer, som må
sidestilles med at have arbejdet som kontorassistent.
hun kan ikke fratages funktionærstatus som følge af, at det var fast praksis i forsvaret, og
følger af overenskomsten mellem forsvarets personeltjeneste og hærens konstabel- og kor-
poralforening (hkkf), at personel under hkkf ikke er funktionærer, jf. herved funktionær-
lovens § 21.
forsvarsministeriets personalestyrelse har anført navnlig, at det at være soldat har været det
definerende for as arbejde i perioden fra 1991 til maj 2006. det er ubestridt, at hun under sin
ansættelse som konstabel og overkonstabel ikke formelt efter overenskomstaftalen havde
funktionærstatus, og at hun heller ikke i praksis er blevet behandlet som funktionær. i henhold
til lov om forsvarets personel var hun militært ansat og var dermed lovgivningsmæssigt ikke
civilt ansat. det helt centrale kendetegn for as ansættelse som konstabel og overkonstabel
var, at hun indgik i de væbnede styrker og dermed stod til rådighed for at deltage som soldat i
væbnede konflikter, jf. lov om forsvarets personel § 11.
at a var militært ansat har i praksis vist sig ved, at hun var militært udsendt til det tidligere
jugoslavien i 1995. hun har endvidere deltaget i øvelser frem til 2001 og i våbentræning frem
til 2006, og hun har i 2000 uddannet sig i kørsel med militære køretøjer og aflagt prøve i
fysisk træningstilstand i 2004 og 2005, ligesom hun har udført vagtopgaver, når der ikke var
værnepligtige på kasernen. hun har således vedligeholdt sine militære færdigheder, og hun
må under sin ansættelse som konstabel og overkonstabel anses for at have været soldat og
ikke funktionær. det kontorarbejde, der udføres af konstabler, vil ikke kunne udføres af hk-
ansatte, idet konstablerne – udover varetagelse af kontormæssige opgaver – indgår i
operationelle funktioner. når man har som primær funktion at være soldat, bliver man ikke
funktionær, selv om man i de tilfælde, hvor der ikke er kamp, konkret udfører kontorfunktio-
ner. det er ikke muligt efterfølgende at omkvalificere et stykke arbejde, der efter meget lang
praksis og efter aftale med den forhandlingsberettigede organisation ikke har været funktio-
nærarbejde.
det afgørende for, om der foreligger funktionærstatus, må være den ansattes centrale funk-
tion, og dette har i perioden fra 1991 til maj 2006 for as vedkommende været at virke som
                                                - 4 -
soldat, herunder særligt at stå til rådighed for deltagelse i væbnede konflikter. det gør hende
ikke til funktionær, at hun i denne periode i et vist omfang også har udført kontorarbejde,
ligesom en sergent ikke er funktionær, blot fordi hans arbejde i det væsentlige består i at lede
en gruppe soldater. det vil være særdeles vanskeligt at administrere, hvis soldater ansat under
overenskomsten mellem forsvarets personeltjeneste og hærens konstabel- og
korporalforening, som også løser administrative opgaver, falder ind under funktionærloven.
hun optjente derfor hverken helt eller delvis funktionæranciennitet i perioden 1991 til maj
2006, og hun har dermed ikke krav på fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2 a,
stk. 1.
hvis højesteret finder, at det afgørende for as funktionæranciennitet er, om hun i kvantitativ
henseende overvejende har løst kontoropgaver, må bevisbyrden herfor påhvile hende.
kravene til beviset må være skærpet, når det af både stillingsbetegnelse, ansættelseskontrakt
og overenskomst fremgår, at der ikke er tale om en funktionærstilling. a har ikke bevist, at
hun i kvantitativ henseende overvejende udførte funktionærarbejde i hele eller dele af
perioden fra 1991 til maj 2006. det må i den sammenhæng komme hende processuelt til
skade, at der ikke tidligere er gjort indsigelse mod, at hun i perioden ikke blev anset som
funktionær, da det så mange år efter er tæt ved umuligt for forsvarsministeriets
personalestyrelse at fastlægge, hvor mange timer om ugen hun i gennemsnit brugte på f.eks.
at være kører, at være på øvelse, sidde i hovedvagt osv.
det bestrides ikke, at forsvaret kan udsende visse civilt ansatte til at gøre tjeneste på interna-
tionale missioner. der er imidlertid den helt afgørende forskel, at man som militært ansat kan
udsendes netop som soldat, og at man herunder kan pålægges at deltage i kamphandlinger,
mens man som civilt ansat alene kan udsendes med henblik på at udføre en civil funktion til
understøttelse af den militære indsats. de civilt ansatte deltager forinden udsendelse i et kur-
sus af kortere varighed. kursets formål er ikke at gøre de civilt ansatte i stand til at fungere
som soldater, men derimod alene at forberede de ansatte på at udføre deres civile funktion i
områder, hvor der kan forekomme kamphandlinger, herunder ved at gøre dem i stand til at
forsvare sig selv og anvende påkrævet sikkerhedsudstyr. militært personel har ved udsendelse
derimod til opgave at udføre netop den militære opgave, og det er således væsensforskelligt,
hvordan forsvaret benytter civilt og militært personel ved udsendelser.
                                                  - 5 -
højesterets begrundelse og resultat
hvis en funktionær, der har været uafbrudt beskæftiget i samme virksomhed i 12 eller 17 år,
opsiges, skal arbejdsgiveren ved funktionærens fratræden udrede et beløb svarende til hen-
holdsvis en og tre måneders løn, jf. funktionærlovens § 2 a, stk. 1.
parterne er enige om, at a har optjent funktionæranciennitet under sin ansættelse som
overassistent ved auditørkorpset i perioden fra den 1. maj 2006 og indtil sin fratræden den
31. juli 2015. sagen angår, om as ansættelse i forsvaret i perioden fra den 25. februar 1991
(eller fra et senere tidspunkt) til den 30. april 2006 skal medregnes ved opgørelsen af hendes
funktionæranciennitet med den virkning, at hun er berettiget til fratrædelsesgodtgørelse efter
funktionærlovens § 2 a, stk. 1.
ved en ”funktionær” forstås efter funktionærlovens § 1, stk. 1, litra a, bl.a. handels- og kon-
tormedhjælpere beskæftiget ved kontorarbejde. efter § 1, stk. 1, litra d, omfatter funktionær-
begrebet endvidere personer, hvis arbejde overvejende er af denne art.
bestemmelserne i § 1, stk. 1, litra a og d, omfatter også ansættelse i staten, og der er ikke i
ordlyden eller i forarbejderne til funktionærloven holdepunkter for generelt at undtage mili-
tært ansatte i forsvaret, som ikke er tjenestemænd, jf. § 1, stk. 3, fra lovens regulering.
a tilhørte som konstabel og overkonstabel det militære personel og var således en del af den
væbnede beredskabsstyrke med deraf følgende pligter, herunder til at forrette tjeneste i
udlandet, jf. lov om forsvarets personel § 11. dette forhold kan imidlertid efter højesterets
opfattelse ikke i sig selv føre til, at hun er afskåret fra at opnå funktionærstatus.
om a må anses for at have opnået denne status under sin ansættelse som konstabel og
overkonstabel, må herefter bero på en vurdering af hendes arbejdsopgaver, jf.
funktionærlovens § 1, stk. 1, litra d, jf. litra a. a har bevisbyrden for, at hun har haft
funktionærstatus.
som konstabel og overkonstabel havde a som nævnt militære pligter, herunder til at forrette
tjeneste i udlandet. hun var i 1995 udsendt til det tidligere jugoslavien, og efter sin
hjemkomst deltog hun i et vist omfang i militært arbejde. efter de foreliggende oplysninger
                                              - 6 -
må det imidlertid lægges til grund, at dette arbejde har haft et meget begrænset omfang
sammenlignet med det kontorarbejde, som hun udførte. efter as forklaring og de i øvrigt
foreliggende oplysninger om hendes arbejdsopgaver må det således lægges til grund, at hun i
hvert fald fra juli 1998 (hvilket tidsmæssigt er 17 år før hendes fratrædelse hos forsvaret), og
til den 30. april 2006 helt overvejende har udført kontorarbejde. dette understøttes af, at hun
primært er blevet efteruddannet inden for kontorområdet, og at hun ved skiftet til
auditørkorpset i maj 2006 umiddelbart fik ansættelse i en stilling som overassistent.
på denne baggrund finder højesteret efter en samlet vurdering, at a må anses for at have haft
kontorarbejde som sin hovedbeskæftigelse i hvert fald fra juli 1998, og at hun således ved sin
fratræden i juli 2015 havde haft funktionærstatus i mindst 17 år, jf. funktionærlovens § 1, stk.
1, litra d, jf. litra a.
det kan ikke føre til en anden vurdering, at det efter det oplyste har været fast praksis i for-
svaret, og at det er aftalt i overenskomsten mellem forsvarets personeltjeneste og hærens
konstabel- og korporalforening (hkkf), at personel under hkkf’s forhandlingsområde,
herunder konstabler og overkonstabler, ikke er funktionærer.
som følge heraf er a berettiget til en fratrædelsesgodtgørelse svarende til tre måneders løn, jf.
funktionærlovens § 2 a, stk. 1. parterne er enige om størrelsen af fratrædelsesgodtgørelsen.
højesteret tager herefter as principale påstand til følge.
                                      thi kendes for ret:
forsvarsministeriets personalestyrelse skal til a betale 85.678,86 kr. med procesrente fra den
25. juli 2015.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal forsvarsministeriets personalestyrelse be-
tale 50.000 kr. til hk/danmark som mandatar for a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
