                                            dom
afsagt den 27. juni 2017 af østre landsrets 17. afdeling
(landsdommerne arne brandt, louise saul og ole stryhn (kst.)).
17. afd. nr. b-1827-16:
hk/danmark som mandatar for
a
(advokat tina sejr gad)
mod
lønmodtagernes garantifond
(advokat sofie schrøder-andreasen)
denne sag, der er anlagt ved retten i hillerød den 3. februar 2016, er ved kendelse af 15. juli
2016 henvist til behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
sagen drejer sig om, hvorvidt lønmodtagernes garantifond har været berettiget til at afslå
dækning af det af a anmeldte krav på tab af uddannelsesgode tilkendt af tvistighedsnævnet i
medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, med henvisning til, at lønmodtagernes
garantifond allerede har anerkendt dækning af et krav på godtgørelse for urimelig opsigelse
efter funktionærlovens § 2 b og minimalerstatning efter funktionærlovens § 3.
sagsøgeren, hk/danmark som mandatar for a, har nedlagt påstand om, at sagsøgte,
lønmodtagernes garantifond, tilpligtes at betale 15.000 kr., subsidiært et mindre beløb, med
fradrag af indeholdelsespligtig a-skat og med tillæg af procesrente fra sagens anlæg.
sagsøgte, lønmodtagernes garantifond, har påstået frifindelse, subsidiært frifindelse mod
betaling af et mindre beløb.
                                                - 2 -
sagsfremstilling
tvistighedsnævnet afsagde den 3. november 2014 kendelse i en klagesag mellem a og dennes
tidligere arbejdsgiver, b aps, der på dette tidspunkt var under konkurs. ved kendelsen tog
tvistighedsnævnet stilling til, om det var uberettiget, at arbejdsgiveren den 28. oktober 2013
havde ophævet den uddannelsesaftale, som var indgået mellem parterne den 15. februar 2012,
og hvorefter a skulle uddannes som eventkoordinator med uddannelsesperiode fra den 22.
februar 2012 til den 21. februar 2014. tvistighedsnævnet tog endvidere stilling til krav om
efterbetaling af løn mv. samt erstatning og godtgørelse i medfør af funktionærloven og
erhvervsuddannelsesloven for uberettiget ophævelse af uddannelsesforholdet, herunder et
beløb på 48.900,69 kr. i erstatning efter funktionærlovens § 3 svarende til 3 måneders løn, et
beløb på 20.311,61 kr. i godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b svarende til 1½ måneds løn
og et beløb på 35.000 kr. for tab af uddannelsesgode efter erhvervsuddannelseslovens § 65.
af kendelsens begrundelse og resultat fremgår følgende blandt andet:
       ”…
       ad ophævelse af uddannelsesaftalen
       3 voterende udtaler:
       vi lægger efter elevens forklaring til grund, at eleven på forhånd havde fået lov til
       at holde fri den 11. oktober 2013 fra kl. 14, og at han – da denne frihed uvarslet
       blev inddraget – reagerede med stresssymptomer, som gjorde ham uarbejdsdygtig
       og ude af stand til at gennemføre den køretur til hillerød med et lydanlæg, som
       han var blevet pålagt. det forhold, at eleven om aftenen deltog som planlagt i en
       debat om erhvervsskolerne i odense finder vi ikke indebærer, at man må
       tilsidesætte hans forklaring om det passerede om eftermiddagen. vi lægger herved
       vægt på, at elevens forklaring til dels støttes af, at hans læge mandag den 14.
       oktober 2013 vurderede, at han led af stress og på den baggrund sygemeldte ham,
       og det findes mod elevens benægtelse ikke godtgjort, at han under sin sygdom
       deltog i aktiviteter i nordjylland således som hævdet af virksomheden, uanset at
       eleven ikke specifikt gjorde indsigelse over for denne oplysning.
       vi finder på denne baggrund, at virksomhedens ophævelse af uddannelsesaftalen
       var uberettiget og stemmer derfor for at tage elevens krav om erstatning efter
       funktionærlovens § 3 og godtgørelse i medfør af funktionærlovens § 2 b til følge,
       idet godtgørelsen efter funktionærlovens § 2 b under hensyn til elevens alder og
       anciennitet passende bør fastsættes til 13.500 kr. svarende til cirka 1 måneds løn.
       vedrørende kravet om godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 følger
       det af højesterets dom af 6. marts 2014, refereret i ufr 2014.1708 h, at en elev,
       der tilkendes erstatning for mistet lønindtægt efter funktionærlovens § 3, tillige
       har krav på godtgørelse for mistet uddannelsesgode, idet kompensationen herfor
       ikke er identisk med minimalerstatningen, men at størrelsen af godtgørelsen dog
                                         - 3 -
bør fastsættes under hensyn til, at eleven er tilkendt minimalerstatning efter
funktionærloven.
vi finder, at godtgørelsen for mistet uddannelsesgode heller ikke er identisk med
den godtgørelse, der kan tilkendes en elev efter funktionærlovens § 2 b. vi har
herved lagt vægt på, at godtgørelsen efter funktionærlovens § 2 b kompenserer for
usaglige hensyn, hvorimod der tilkendes eleven godtgørelse for tab af
uddannelsesgode ved en uberettiget ophævelse af uddannelsesaftalen, uanset om
det efter en funktionærretlig betragtning måtte have været sagligt under de samme
omstændigheder at opsige en elev. vi finder, at godtgørelsen efter
erhvervsuddannelsesloven i første række skal kompensere for det forhold, at der
ved ophævelse af uddannelsesaftalen i strid med erhvervsuddannelseslovens
regler om uopsigelighed sker et uvarslet ophør af et uddannelsesforløb, som skulle
have givet eleven (nye) muligheder for at komme ind på arbejdsmarkedet, og at
den derfor må antages også at skulle motivere virksomhederne til at overholde
erhvervsuddannelseslovens regler om uopsigelighed.
på den baggrund og i overensstemmelse med den praksis, således som denne blev
fastlagt efter dommen afsagt af retten i holstebro den 27. september 2010,
hvorefter elever inden for funktionærområdet har fået tilkendt godtgørelse efter
både erhvervsuddannelsesloven og funktionærlovens §2b, finder vi – uanset at der
tillige kan være visse sammenfald mellem de hensyn, der ligger bag
funktionærlovens § 2b og en forhøjet godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens
§ 65 – at der ikke bør ske en yderligere reduktion af godtgørelsen for mistet
uddannelsesgode alene som følge af, at eleven tillige er tilkendt en godtgørelse
efter funktionærlovens § 2b.
vi stemmer på denne baggrund for at tage elevens krav på godtgørelse for mistet
uddannelsesgode til følge med 15.000 kr., svarende til halvdelen af den
godtgørelse, der sædvanligvis udmåles efter tvistighedsnævnets praksis, under
hensyn til, at der er tilkendt eleven minimalerstatning efter funktionærlovens § 3.
2 voterende udtaler:
vi finder det efter elevens forklaring ikke tilstrækkeligt godtgjort, at eleven var
uarbejdsdygtig på grund af sygdom og berettiget til at forlade arbejdspladsen
fredag den 11. oktober 2013 kl. 14. vi har herved lagt vægt på, at han ikke
kontaktede sin læge om fredagen, således som han havde anført over for
arbejdsgiveren, og at lægeerklæringen således først er gældende fra mandag den
14. oktober 2013, samt på hans efterfølgende deltagelse i debatten i odense fredag
aften. når samtidig henses til, at eleven ikke gjorde indsigelse over for
oplysningen i høringsskrivelsen om, at han havde været i nordjylland under sin
sygdomsperiode, finder vi, at eleven selv har medvirket til at fremprovokere en
bortvisning, og at han derfor har fortabt eventuelle krav i anledning af ophævelsen
af uddannelsesaftalen.
vi stemmer med denne begrundelse for at frifinde indklagede for krav efter
erhvervsuddannelseslovens § 65 og funktionærlovens §§ 3 og 2b.
vi finder imidlertid i den konkrete situation også anledning til at bemærke, at vi er
uenige med flertallet i, at højesterets dom i ufr 2014.1708h og dom af 27.
                                         - 4 -
september 2010 fra retten i holstebro skulle være udtryk for, at der er hjemmel til
at tilkende en elev godtgørelse efter såvel erhvervsuddannelseslovens § 65 som
funktionærlovens § 2b i en situation, hvor eleven også får erstatning efter
funktionærlovens § 3. der foreligger således ingen afgørelser fra de civile
domstole, der har taget stilling til, om der kan tilkendes en elev
erstatning/godtgørelse efter alle de tre nævnte bestemmelser samtidig. i
tvistighedsnævnets tre kendelser af 26. marts 2012 (sag 18.2011), 8. maj 2012
(sag 19.2011), samt 22. april 2014 (sag 39.2013) fik eleverne ikke medhold i
sådanne krav.
en elev, der er omfattet af funktionærloven, kan få erstatning efter
funktionærlovens § 3 for det uvarslede ophør af uddannelsesaftalen. hvis en sådan
elev derudover bliver tilkendt godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65,
med begrundelsen at godtgørelsen efter erhvervsuddannelsesloven i første række
skal kompensere for, at der sker et uvarslet ophør, er det vores opfattelse, at der
vil være tale om dobbelt kompensation, idet godtgørelsen efter de to
bestemmelser, må siges i det væsentlige at dække samme forhold.
begreber godtgørelse/erstatning for ”tabt uddannelsesgode”, der ofte anvendes i
klageskrifter til nævnet, er ikke et fast begreb, der har støtte i loven eller
retspraksis. bl.a. med henvisning til ufr 2014.1708h er der ikke grundlag for at
antage, at den del af en § 65-godtgørelse, der ikke dækker indtægtstab, er en
erstatning/godtgørelse, der alene dækker ”tab af uddannelsesgode”. i ufr 2009.97
h og ufr 2014.1708h er det således lagt til grund, at godtgørelsen efter
erhvervsuddannelsesloven tilkendes som kompensation for en række forhold,
herunder elevens indtægtstab, manglende eller forsinket uddannelse samt
forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse. af funktionærlovens § 2b fremgår
det, at godtgørelsen fastsættes bl.a. under hensyn til ”sagens øvrige
omstændigheder”, hvorfor der her er mulighed for, at samtlige omstændigheder,
der indgår i fastsættelsen af en godtgørelse efter erhvervsuddannelsesloven, tillige
kan indgå i grundlaget for fastsættelse af en godtgørelse efter funktionærlovens §
2b. både godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 og efter
funktionærlovens § 2b fastsættes således skønsmæssigt og efter en samlet
vurdering af sagens omstændigheder. praksis efter de to bestemmelser viser, at
ganske mange momenter indgår i vurderingen. i forhold til spørgsmålet om
manglende eller forsinket uddannelse er problemet, at elevens fremtidige
beskæftigelsesmuligheder potentielt set skades ved en ophævelse. skade på
fremtidige beskæftigelsesmuligheder er netop et af de forhold, der tillige indgår
ved fastsættelsen af godtgørelse efter funktionærlovens § 2b og taler for en
forhøjet godtgørelse. ligeledes kan der ved fastsættelsen af en godtgørelse efter
funktionærlovens § 2b bl.a. indgå, om en medarbejder har fået nyt arbejde eller vil
få svært ved at få nyt arbejde. i forhold til spørgsmålet om forstyrrelse af forhold
bemærkes det, at når der efter funktionærlovens § 2b gives en godtgørelse bl.a. for
”skade på medarbejderens fremtidige muligheder for beskæftigelse”, gives den vel
netop også for funktionærens ”forstyrrelse af forhold”. i forhold til spørgsmålet
om mistet selvagtelse bemærkes det, at det ved fastsættelse af en godtgørelse efter
funktionærloven f.eks. efter praksis vil være en skærpende omstændighed, at det
for medarbejderen er krænkende, at der er en ubegrundet beskyldning om tyveri
eller andre udokumenterede eller krænkende udtalelser. endelig kan der efter
retspraksis gives godtgørelse efter funktionærlovens § 2b, hvor regler for
                                           - 5 -
ansættelsesforholdets ophør ikke er overholdt, f.eks. hvor en saglig opsigelse er
efterfulgt af en usaglig bortvisning. således kan det også indgå i en godtgørelse
efter § 2b til en elev, at der er sket en uretmæssig ophævelse af
uddannelsesaftalen.
vi finder således, at der er et overlap mellem funktionærlovens § 2b og
erhvervsuddannelseslovens § 65 som under hensyn til det i teori og retspraksis
fastslåede princip om, at man ikke kan få dobbeltkompensation, jf. svenning
andersen side 713 og kendelse af 18. maj 2011 i faglig voldgift på det offentlige
område, samt ufr 2009.323 vl, bør føre til, at eleven ikke har ret til godtgørelse
efter erhvervsuddannelsesloven samtidig med en godtgørelse efter
funktionærlovens § 2b.
vi finder desuden anledning til at bemærke, at det fremgår af betænkning nr.
1112/1987 om grundlæggende erhvervsuddannelser, side 296 nederst, at
”udgangspunktet bør herefter være, at der gælder samme retsstilling for elever
som for andre arbejdstagere”. der må derfor skulle særlige holdepunkter til, for
at eleven stilles bedre end andre arbejdstagere, herunder at der både kan gives en
godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 og funktionærlovens § 2b.
det er endvidere ikke af klager godtgjort, at det foreligger sådanne yderligere
momenter, udover hvad der indgår i vurderingsgrundlaget for en godtgørelse efter
funktionærlovens § 2b, at det kan begrunde, at der også er grundlag for tilkendelse
af en godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65. det bemærkes for god
ordens skyld, at såfremt det antages, at erhvervsuddannelseslovens § 65 har
forrang frem for funktionærlovens § 2b, hvilket vi ikke mener, er det heller ikke
godtgjort af klager, at der foreligger sådanne yderligere momenter – udover hvad
der indgår i vurderingsgrundlaget for en godtgørelse efter
erhvervsuddannelseslovens § 65 – at det kan begrunde, at der også er grundlag for
tilkendelse af en godtgørelse efter funktionærlovens § 2b.
det er ikke af klager anført, hvilke momenter, der har ligget til grund for kravet
om maksimum godtgørelse efter funktionærlovens § 2b. det er under alle
omstændigheder vores opfattelse, at der ikke skal tilkendes det fulde krævede
beløb efter funktionærlovens § 2b. det af klager krævede beløb svarer til det
beløb, som efter funktionærlovens § 2b maksimalt ville kunne tilkendes en
funktionær, der ikke var elev, og som har tilsvarende alder og anciennitet. det
fremgår af litteratur og retspraksis, at niveauet for godtgørelser, bortset fra de
kortere ansættelsesforhold, højest ligger op imod 2/3 af maksimum. klager har
ikke godtgjort forhold der gør, at dette udgangspunkt skal fraviges, og der
foreligger ikke afgørelser fra domstolene eller tvistighedsnævnet, der tilkender
elever maksimum efter funktionærlovens § 2b. der henvises f.eks. til kendelse af
30. januar 2014 i sag 24.2013, hvor det dels fremgår, hvilke momenter, der er lagt
vægt på ved udmålingen af en godtgørelse efter funktionærlovens § 2b, og dels at
der ikke udmåles det fulde beløb. i det konkrete tilfælde ville der på baggrund af
teori og retspraksis højst være grundlag for at tilkende en godtgørelse svarende til
¾ måneds løn, svarende til halvdelen af maksimum.
endelig bemærkes, at tvistighedsnævnets flertal anerkender, at der er visse
sammenfald mellem de hensyn, der ligger bag funktionærlovens § 2b og
                                               - 6 -
      godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65. når et sådant sammenfald
      anerkendes, og der til trods herfor tilkendes godtgørelse efter begge regelsæt, bør
      der i hvert fald ved fastsættelsen af godtgørelsernes størrelse tages højde for dette
      sammenfald på samme måde som højesteret i ufr 2014.1708h tog højde for, at
      der var (et vist) sammenfald mellem det, der begrunder tilkendelse af godtgørelse
      efter funktionærlovens § 3, og erhvervsuddannelseslovens § 65. en godtgørelse
      efter erhvervsuddannelseslovens § 65 bør på denne baggrund i hvert fald ikke
      overstige 7.500 kr.
      …”
a’ krav blev som følge af arbejdsgiverens konkurs anmeldt til lønmodtagernes garantifond,
som har truffet flere afgørelser i sagen. lønmodtagernes garantifond afviste den 11. maj 2016
at betale godtgørelse for ophævelse af uddannelsesaftalen under henvisning til, at der allerede
var udbetalt godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b. afgørelsen blev fastholdt den 10.
september 2015 med følgende begrundelse:
      ”…
      på baggrund af jeres henvendelse har vi på ny behandlet sagen.
      vi kan ikke betale godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 for
      arbejdsgivers ensidige ophævelse af jeres medlems uddannelsesaftale.
      jeres medlem, hvis ansættelsesforhold var omfattet af funktionærloven, blev
      uberettiget bortvist af arbejdsgiver. i den forbindelse blev jeres medlem tilkendt
      en godtgørelse efter funktionærlovens § 2b, som vi allerede har betalt.
      det er vores opfattelse med henvisning til højesterets dom af 21. januar 2015, at
      jeres medlem ikke kan tilkendes godtgørelse efter både funktionærlovens § 2b og
      efter erhvervsuddannelseslovens § 65.
      i ovennævnte sag var der nedlagt påstand om betaling af dobbeltgodtgørelse efter
      henholdsvis ligebehandlingslovens § 16 og efter erhvervsuddannelsesloven § 65.
      eleven blev tilkendt godtgørelse efter ligebehandlingslovens § 16. med hensyn til
      godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 udtaler højesteret i sine
      præmisser, at der ikke findes grundlag for at tilkende godtgørelse for uberettiget
      opsigelse efter erhvervsuddannelsesloven, idet en sådan godtgørelse ville
      kompensere for i det væsentlige de samme forhold, som godtgørelse efter
      ligebehandlingsloven.
      afgørelserne som i henviser til fra retten i holstebro og fra tvistighedsnævnet,
      hvor eleven blev tilkendt dobbeltgodtgørelse, er ikke i overensstemmelse med
      højesterets dom af 21. januar 2015.
      endvidere er det vores opfattelse, at der ikke er forskel på, om der er tale en
      godtgørelse efter ligebehandlingslovens § 16 eller funktionærlovens § 2b, da
      begge bestemmelser vedrører usaglige afskedigelser.
                                               - 7 -
       …”
forklaringer
a har forklaret blandt andet, at en eventkoordinaters opgave er at udvikle, koordinere og
afvikle events, som kan dreje sig om alt fra børnebingo til kæmpe arrangementer. der er
meget aften- og weekendarbejde. uddannelsen er forholdsvis ny, og der er mange, som
efterspørger uddannelsen. han var glad for at være hos b aps, men der var meget pres på.
han arbejdede op mod 50 timer om ugen. på et tidspunkt gik han ned med stress. der var tale
om, at han simpelthen brød sammen. han fik en lægeerklæring og afleverede den til sin
arbejdsgiver, som på trods af dette ophævede uddannelsesaftalen. han levede derefter af
kontanthjælp i ca. 5 måneder. han søgte adskillige jobs og var til mange jobsamtaler, men
eftersom han kun manglede 4 måneder af sin uddannelse, var han svær at ”passe ind”. til
sidst lykkedes det at finde en elevplads, og han færdiggjorde sin uddannelse som
eventkoordinator med 5 måneders forsinkelse.
retsgrundlag
i erhvervsuddannelseslovens § 1, stk. 1 og 2 (dagældende lovbekendtgørelse nr. 439 af 29.
april 2013), anføres om formålet med loven blandt andet:
       ”§ 1. børne- og undervisningsministeren tilrettelægger et samordnet system af
       erhvervsuddannelser med henblik på den private og den offentlige sektors for-
       skellige beskæftigelsesområder.
       stk. 2. dette uddannelsessystem skal tilrettelægges således, at det i videst muligt
       omfang er egnet til at
       1) motivere unge til uddannelse og sikre, at alle unge, der ønsker en erhvervs-
       uddannelse, får reelle muligheder herfor og for at vælge inden for en større flerhed
       af uddannelser,
       2) give unge en uddannelse, der giver grundlag for deres fremtidige arbejdsliv,
       herunder etablering af selvstændig virksomhed,
       3)…”
i lovens kapitel 7 om elevernes retlige forhold er anført blandt andet:
       ”§ 60. en uddannelsesaftale kan ikke opsiges af aftalens parter.
       stk. 2….
       …
       § 65. tvistighedsnævnet kan træffe afgørelse om ophævelse af en uddannelses-
       aftale og om erstatning til den skadelidte.
                                                - 8 -
      stk. 2….”
af forarbejderne til erhvervsuddannelseslovens § 60 (§ 59 i det oprindelige lovforslag nr. l
38/1988) fremgår blandt andet:
      ”til § 59
      arbejdsaftaler kan i almindelighed bringes til ophør ved en af parternes erklæring,
      eventuelt efter en særlig opsigelsesprocedure m.v., uden at der foreligger
      misligholdelse hos den anden part, og uden at en forudsætning for aftalen har vist
      sig urigtig eller er bristet. i mange ansættelsesforhold er adgangen til opsigelse og
      eventuelt spørgsmål om fratrædelsesgodtgørelse ordnet ved lov eller kollektiv
      overenskomst.
        under hensyn til, at uddannelsesaftaler har et videregående formål i forhold til
      arbejdsaftaler i almindelighed, er denne regulering af opsigelsesadgangen ikke
      tilstrækkeligt betryggende for uddannelsesaftalens parter.
        som en videreførelse af principperne i lærlingeloven og reglerne i efg-retsbe-
      kendtgørelsen foreslås derfor i stk. 1 en bestemmelse om, at en uddannelsesaftale
      ikke kan ophøre ved en af parternes erklæring, men kun hvis parterne er enige om
      det. uopsigeligheden modificeres dog i stk. 2 (3 måneders prøvetid).”
procedure
hk/danmark som mandatar for a har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med
påstandsdokument af 23. maj 2017, hvor fremgår følgende:
      ”…
      til støtte for den nedlagte principale påstand gøres det gældende, at a i medfør af
      retspraksis, jf. u 2015.740ø har krav på godtgørelse efter
      erhvervsuddannelseslovens § 65 som følge af ophævelse af uddannelsesaftalen i
      henhold til kendelse i tvistighedsnævnet, idet et sådant krav er omfattet af
      konkurslovens § 95, stk. 1, nr. 3 og dermed omfattet af § 2 i lov om
      lønmodtagernes garantifond. det er yderligere fastslået i u 2014.1708h, at
      tilkendelse af minimalerstatning efter funktionærlovens § 3 ikke afskærer en elev
      fra yderligere kompensation for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftalen efter
      uddannelsesloven, idet kompensationen dog konkret blev halveret under hensyn
      til, at der tillige var tilkendt minimalerstatning efter funktionærloven. baggrunden
      herfor var, at højesteret lagde til grund, at beløbet blev tilkendt som
      kompensation for en række forhold, herunder elevens indtægtstab, manglende
      eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse.
      i højesterets dom af 21. januar 2015 (u2015.1318h) lægger højesteret til grund,
      at der ikke udover godtgørelse efter ligebehandlingslovens § 9 er grundlag for at
      tilkende godtgørelse for uberettiget opsigelse efter erhvervsuddannelsesloven, idet
      en sådan godtgørelse ville kompensere for i det væsentlige de samme forhold som
      godtgørelsen efter ligebehandlingsloven. herefter tilkendes alene godtgørelse
      efter ligebehandlingsloven svarende til 40.000,00 kr. eller ca. 2 måneders løn.
                                         - 9 -
lønmodtagernes garantifond har overfor a afvist at dække godtgørelseskravet
efter erhvervsuddannelseslovens § 65, henset til at der allerede er udbetalt 1
måneds løn i godtgørelse efter funktionærlovens § 2b.
det fremgår af tvistighedsnævnets praksis efter højesterets dom i sagen
(u.2015.1318 h), jf. blandt andet kendelser af 4. januar 2016 i sag 41.2015 og sag
49.2015, at en række dommere fortsat opererer med tilkendelse af godtgørelse
efter såvel funktionærlovens § 2b som godtgørelse for mistet uddannelsesgode,
idet det anføres, at der ikke er tale om identiske godtgørelser, idet godtgørelsen
efter funktionærlovens § 2b kompenserer for usaglige hensyn, hvorimod
godtgørelse for tab af uddannelsesgode efter erhvervsuddannelsesloven ved en
uberettiget ophævelse af uddannelsesaftalen tilkendes, uagtet om det efter en
funktionærretlig betragtning måtte have været sagligt under samme
omstændigheder at opsige eleven. sidstnævnte godtgørelse efter
erhvervsuddannelsesloven kompenserer i første række for det forhold, at der ved
ophævelse af uddannelsesaftalen i strid med reglerne om uopsigelighed sker et
uvarslet ophør af et uddannelsesforløb, som skulle have givet eleven mulighed for
at komme ind på arbejdsmarkedet, og at den derfor må antages også at skulle
motivere virksomhederne til at overholde uddannelseslovens regler om
uopsigelighed, hvorfor sagsøgtes afvisning af det rejste krav konkret medfører, at
a som følge af den uberettigede bortvisning og den heri liggende usaglige
opsigelse stilles ringere, end såfremt der ikke tillige havde foreligget en usaglig
opsigelse, hvilket forekommer stødende.
det gøres på den baggrund gældende, at en godtgørelse efter
ligebehandlingsloven ikke kan sidestilles med en godtgørelse efter
funktionærlovens § 2b, idet en godtgørelse efter ligebehandlingsloven ikke
nødvendigvis indebærer, at opsigelsen tillige er usaglig ud fra en
funktionærlovmæssig betragtning. dette følger tillige af de skærpede
bevisbyrderegler efter ligebehandlingsloven.
godtgørelse efter erhvervsuddannelsesloven skærpes i visse tilfælde, f.eks. ved
sexchikane (tn 04.2014) og beskyldning om strafbart forhold (tn 31.1995),
mens godtgørelse efter funktionærlovens § 2b primært fastsættes med baggrund i
funktionærens alder og anciennitet, hvilke to momenter ikke ses at spille en rolle
ved udmåling af godtgørelse for tab af uddannelsesgode, hvor såvel elevens alder
som anciennitet oftest – i sagens natur – er beskedne.
samlet bestrides det således, at en godtgørelse for uberettiget ophævelse efter
erhvervsuddannelseslovens § 65 kompenserer for i det væsentligt de samme
forhold som en godtgørelse efter funktionærlovens § 2b. i det omfang der måtte
være sammenfald af hensyn bag godtgørelsesbestemmelserne gøres det gældende,
at der er kompenseret herfor ved den skete reduktion af godtgørelsen efter
erhvervsuddannelsesloven til det halve af det standardmæssige godtgørelsesbeløb
for tab af uddannelsesgode.
til støtte for den subsidiære påstand gøres det gældende:
                                                - 10 -
      i tvistighedsnævnets kendelse er godtgørelsesbeløbet efter funktionærlovens §2b
      (13.500,00 kr.) lavere end godtgørelsen efter erhvervsuddannelsesloven
      (15.000,00 kr.).
      det gøres i medfør af lex specialis princippet gældende, at godtgørelsen efter
      erhvervsuddannelsesloven bør have forrang frem for godtgørelsen efter
      funktionærloven, idet a i modsat fald som følge af den skete usaglighed stilles
      dårligere end han ville være stillet, såfremt der alene havde været tale om en
      uberettiget ophævelse af elevforholdet.
      det bestrides i den forbindelse, at lønmodtagernes garantifond har valgfrihed i
      forhold til valget af hvilket godtgørelseskrav, der skal dækkes under garantien
      efter henholdsvis funktionærloven og/eller efter erhvervsuddannelsesloven.
      det gøres følgelig gældende, at der bør tilkendes dækning af et mindre beløb end
      de principalt påståede 15.000,00 kr.
      u 2015.1318 h må ligeledes anses at være udtryk for anvendelse af lex specialis
      princippet, idet en godtgørelse efter ligebehandlingsloven efter lex specialis
      princippet går forud for en godtgørelse efter erhvervsuddannelsesloven, ligesom
      den i øvrigt størrelsesmæssigt overstiger en godtgørelse efter uddannelsesloven,
      hvorfor lønmodtageren i denne konkrete sag blev stillet bedst muligt.
      supplerende gøres det gældende, at godtgørelse for tab af uddannelsesgode – i
      modsætning til godtgørelse for urimelig opsigelse efter funktionærlovens § 2b –
      tillige har til formål at sikre (ofte unge) elevers tryghed i at kunne gennemføre en
      erhvervsuddannelse, og at det ikke er omkostningsfrit at skulle finde en ny
      elevplads, ligesom der i den forbindelse er risiko for, at erhvervsuddannelsen
      forlænges som sket for a med indtægtstab til følge.
      …”
lønmodtagernes garantifond har i det væsentlige procederet i overensstemmelse med på-
standsdokument af 23. maj 2017, hvor fremgår følgende:
      ”…
      til støtte for den principale påstand gøres det overordnet gældende, at en
      godtgørelse efter erhvervsuddannelseslovens § 65 i det væsentlige kompenserer
      for de samme forhold som minimalerstatningen og godtgørelsen efter
      funktionærlovens § 2 b tilsammen.
      på baggrund heraf er sagsøgeren ikke berettiget til udbetaling fra lg af
      godtgørelse i medfør af erhvervsuddannelseslovens § 65.
      …….
      i modsætning til, hvad der som udgangspunkt er gældende for et sædvanligt
      ansættelsesforhold, er enhver afbrydelse af elevaftaler omfattet af
      erhvervsuddannelsesloven uopsigelige, jf. erhvervsuddannelseslovens § 60. i
      konsekvens heraf indeholder erhvervsuddannelsesloven ingen regler om
      godtgørelse for usaglige afskedigelser, allerede fordi enhver uberettiget afbrydelse
                                         - 11 -
af aftalen, der ikke kan tilregnes eleven, er en væsentlig misligholdelse af
kontraktforholdet, som automatisk berettiger til en godtgørelse efter
erhvervsuddannelseslovens § 65.
denne godtgørelse kompenserer i henhold til højesterets dom trykt i ufr 2014,
side 1708h (…) for en række forhold ”herunder elevens indtægtstab, manglende
eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af forhold og mistet selvagtelse, […]”
derfor fandt højesteret ved samme lejlighed, at elever omfattet af
funktionærloven også er berettiget til minimalerstatning efter funktionærloven § 3,
men at der ved fastsættelsen af kompensationsbeløbet efter
erhvervsuddannelseslovens § 65 skulle tages hensyn til, at eleven tillige er
berettiget til minimalerstatning. derfor blev standardgodtgørelsen på kr. 30.000,-
nedsat til kr. 15.000,-.
…….
højesteret har endvidere ved dom af 21. januar 2015 trykt i ufr 2015, side 1318h
(…), taget stilling til, hvorvidt en elev var berettiget til godtgørelse efter både
ligebehandlingsloven og erhvervsuddannelsesloven.
i denne forbindelse slog højesteret fast, at (…):
         ”[…] en sådan godtgørelse [efter erhvervsuddannelsesloven] ville
         kompensere for i det væsentlige de samme forhold, som godtgørelsen efter
         ligebehandlingsloven.”
der er således ikke hjemmel til udbetaling af godtgørelse efter både
erhvervsuddannelsesloven og ligebehandlingsloven.
det er endvidere fast praksis, at der ikke kan tilkendes godtgørelse efter både
funktionærlovens § 2b og ligebehandlingslovens § 15, idet disse godtgørelser på
tilsvarende vis kompenserer for de samme forhold, jf. herved bl.a. vestre
landsrets dom af 28. oktober 2008, trykt i ufr 2009, side 323 v (…).
en opsigelse i strid med ligebehandlingsloven vil således altid være usaglig og
dermed også i strid med funktionærlovens § 2 b.
det kan således udledes af praksis, at godtgørelsen efter
erhvervsuddannelseslovens § 65 og godtgørelsen efter funktionærlovens § 2b
sammen med minimalerstatningen efter funktionærlovens § 3 kompenserer for
nøjagtigt de samme forhold.
på baggrund heraf gøres det gældende, at sagsøgeren således ikke har krav på
udbetaling af godtgørelse fra lg i medfør af både erhvervsuddannelseslovens §
65 og funktionærlovens § 2b.
…….
                                                - 12 -
        det bestrides i denne forbindelse ikke, at nogle medlemmer af tvistighedsnævnet
        fortsat argumenterer for, at der bør tilkendes erstatning efter både
        funktionærlovens § 2b og erhvervsuddannelseslovens § 65. det forholder sig
        imidlertid således, at tvistighedsnævnets flertal, som udgangspunkt ikke tilkender
        elever godtgørelse efter både funktionærlovens § 2 b og
        erhvervsuddannelseslovens § 65.
        lg’s praksis er således også i overensstemmelse med tvistighedsnævnets praksis.
        …….
        til støtte for den subsidiære påstand gøre det gældende, at sagsøgeren højest vil
        være berettiget til en yderligere betaling fra lg, svarende til forskellen mellem
        godtgørelsen efter erhvervsuddannelseslovens § 65 og funktionærlovens § 2 b, i
        alt kr. 1.593,-.
        …”
landsrettens begrundelse og resultat
for elevaftaler indgået i henhold til erhvervsuddannelsesloven gælder den særlige bestem-
melse om uopsigelighed i lovens § 60, som er indført under hensyn til, at uddannelsesaftaler
har et videregående formål i forhold til arbejdsaftaler i almindelighed. erstatning eller
godtgørelse for uberettiget ophævelse af uddannelsesaftalen fastsættes af tvistighedsnævnet
efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, og som fastslået af højesteret i dom af 6. marts
2014 (ufr 2014.1708) tilkendes et sådan beløb som kompensation for en række forhold,
herunder elevens indtægtstab, manglende eller forsinket uddannelse samt forstyrrelse af
forhold og mistet selvagtelse. i overensstemmelse hermed er der i den foreliggende sag, som
tillige er omfattet af funktionærloven, ved fastsættelsen af kompensationsbeløbet taget hensyn
til, at a er tilkendt minimalerstatning efter funktionærlovens § 3, der dækker mistet
lønindtægt.
landsretten finder, at der ikke er grundlag for at tilkende både godtgørelse for uberettiget
ophævelse efter erhvervsuddannelsesloven og godtgørelse for usaglig opsigelse efter funk-
tionærlovens § 2 b, idet disse godtgørelser i det væsentlige kompenserer for de samme for-
hold. landsretten finder derved, at situationen i den foreliggende sag ikke afgørende adskiller
sig fra den situation, hvor det ifølge højesterets dom af 21. januar 2015 (ufr 2015.1318) er
fastslået, at der ikke kan kræves både godtgørelse for forskelsbehandling efter
ligebehandlingsloven og godtgørelse for uberettiget opsigelse efter erhvervsuddannelsesloven.
 som følge heraf er der ikke grundlag for at tage a’ principale påstand til følge.
                                             - 13 -
i tvistighedsnævnet blev a imidlertid tilkendt et godtgørelsesbeløb efter funktionærlovens §
2 b på 13.500 kr., hvoraf lønmodtagernes garantifond har anerkendt og udbetalt 13.407 kr.,
mens han blev tilkendt et godtgørelsesbeløb efter erhvervsuddannelseslovens § 65, stk. 1, på
15.000 kr. da lønmodtagernes garantifond under de foreliggende omstændigheder bør
anerkende det godtgørelseskrav, der stiller a gunstigst, tager landsretten lønmodtagernes
garantifonds subsidiære påstand til følge som nedenfor bestemt.
efter sagens udfald skal hk/danmark som mandatar for a betale delvise sagsomkostninger
til lønmodtagernes garantifond med 25.000 kr. til dækning af udgifter til advokatbistand
inkl. moms. der er ved fastsættelsen af beløbet taget hensyn til sagens værdi sammenholdt
med sagens principielle karakter og omfang.
                                 thi kendes for ret:
lønmodtagernes garantifond frifindes mod betaling af 1.593 kr. med tillæg af procesrente fra
den 3. februar 2016.
i sagsomkostninger for landsretten skal hk/danmark som mandatar for a betale 25.000 kr. til
lønmodtagernes garantifond.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
