                      højesterets kendelse
                            afsagt onsdag den 23. maj 2018
sag 18/2018
anklagemyndigheden
mod
a
(advokat tage kragbak, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i aalborg den 12. juli 2017 og af vestre
landsrets 11. afdeling den 5. september 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jens peter christensen, lars hjortnæs og lars
apostoli.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at foranstaltningen fastsat ved dom af 15. august 2012
ikke forlænges.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
a har anført navnlig, at der ikke foreligger sådanne særlige omstændigheder, at retten efter
anmodning fra anklagemyndigheden ved kendelse kan fastsætte en ny længstetid på 2 år, jf.
straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt. betingelserne for at forlænge foranstaltningen er således
ikke opfyldt.
det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, at forlængelse kun kan ske under særlige om-
stændigheder, f.eks. hvis den dømtes tilstand er blevet forværret på en sådan måde, at den
pågældende frembyder fare for andre, eller hvor der i øvrigt ved længstetidens udløb forelig-
                                                 - 2 -
ger et åbenbart behov for at fortsætte en behandling eller pleje, der er motiveret af kriminali-
tetsforebyggende hensyn. der kan ikke forekomme andre ”særlige omstændigheder” end de to
nævnte eksempler.
siden retten i aalborgs dom af 15. august 2012 er a ikke dømt for spirituskørsel eller for
andre lovovertrædelser. hans tilstand er ikke blevet forværret – slet ikke på en sådan måde, at
han frembyder fare for andre. tværtimod fremgår det af udtalelse af 9. marts 2016 fra samrå-
det vedrørende udviklingshæmmede lovovertrædere i nordjylland, at der ikke har været ind-
læggelser, som var begrundet i dommen, at han har haft frivilligt ophold i et socialpædagogisk
tilbud, og at han ikke har haft tvungent ophold på institution. det fremgår endvidere af vest-
himmerlands kommunes udtalelse af 10. marts 2017, at han efter 3 år er blevet lidt mildere, at
der i de 5 år ikke har været tilbagefald, og at den tilsynsførende ikke er bekendt med, at der
skulle være begået ny kriminalitet siden domsafsigelsen.
a har ikke ved længstetidens ophør noget åbenbart behandlingsbehov, der samtidig er motive-
ret af kriminalitetsforebyggende hensyn. det er ikke godtgjort, at behandlingsstop vil føre til
alkoholmisbrug. selv om behandlingsstop vil føre til alkoholbrug, ligger der ikke heri et
åbenbart behandlingsbehov. i vesthimmerlands kommunes udtalelse af 10. marts 2017 er det
anført, at ”det er svært at vurdere om a vil genoptage sit forbrug når dommen udløber, men
det kan antages at a igen vil påbegynde indtagelse af alkohol”. antagelsen herom synes ikke
stærkt underbygget, og der er ikke belæg for, at as eventuelle indtagelse af alkohol vil inde-
bære, at han giver sig til at køre spirituskørsel.
kriminalitetsforebyggende hensyn taler i øvrigt ikke for opretholdelse af foranstaltningen, da
de to tilfælde af spirituskørsel på knallert, som a er dømt for, blev begået tilbage i april og
maj 2011.
som noget nyt har a frivilligt og af egen drift fået installeret alkolås i sin personbil. dette
taler i sig selv for, at a vil undgå at køre i spirituspåvirket tilstand i fremtiden.
der foreligger ikke aktuelle kvalificerede oplysninger, der kan begrunde en forlængelse af
foranstaltningen. der er således ikke indhentet nogen aktuel udtalelse fra en ansvarlig overlæ-
                                               - 3 -
ge, og allerede derfor har anklagemyndigheden ikke ført bevis for, at betingelserne i straffelo-
vens § 68 a, stk. 1, 3. pkt., er opfyldt.
der kan ikke lægges vægt på den retspsykiatriske erklæring af 30. januar 2012, som a ikke
var enig i, når erklæringen kun er støttet af udtalelser fra den tilsynsførende og samrådet ved-
rørende udviklingshæmmede lovovertrædere i nordjylland, og forsvareren ikke i landsretten
har haft mulighed for at stille spørgsmål til den tilsynsførende henholdsvis en repræsentant for
samrådet.
der kan alene lægges vægt på samrådet vedrørende udviklingshæmmede lovovertrædere i
nordjyllands seneste udtalelse af 2. maj 2017, der må antages udelukkende at være baseret på
en udtalelse fra den tilsynsførende, som er socialrådgiver og ikke læge, og som derfor ikke er
fagligt kompetent til at vurdere, om betingelserne i straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt., er op-
fyldt. samrådet udtaler sig således heller ikke om, at as tilstand skulle være blevet forværret
på en sådan måde, at han frembyder fare for andre, eller om, at der i øvrigt ved længstetidens
udløb foreligger et åbenbart behov for at fortsætte en behandling eller pleje, der er motiveret
af kriminalitetsforebyggende hensyn.
a har desuden anført, at proportionalitetshensyn taler imod forlængelse af foranstaltningen.
den omstændighed, at a, hvis han ikke var blevet idømt en foranstaltning, ville være blevet
idømt en bøde på 4.000 kr., taler i sig selv for, at det vil være uproportionalt at forlænge for-
anstaltningen.
domskonklusionen indebærer mulighed for et betydeligt indgreb i as frihed og er også kon-
kret udmøntet sådan, at der er foretaget et betydeligt indgreb i hans frihed, idet han er under-
givet tilsyn og i 5 år er blevet pålagt løbende at indtage antabus.
anklagemyndigheden har anført, at det fremgår af retten i aalborgs dom af 15. august 2012,
at længstetiden for as foranstaltning på 5 år blev fastsat med henvisning til straffelovens § 69
a, stk. 1. dette beror efter anklagemyndighedens opfattelse på en fejl, idet længstetiden skulle
have været fastsat i medfør af straffelovens § 68 a, stk. 1, hvilket også ses at være lagt til
                                               - 4 -
grund af landsretten. der bør således i medfør af straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt., fastsættes
en ny længstetid på 2 år for as foranstaltning.
til støtte for påstanden om stadfæstelse har anklagemyndigheden anført navnlig, at der fore-
ligger særlige omstændigheder, idet der er et åbenbart behov for at fortsætte as behandling,
der er motiveret af kriminalitetsforebyggende hensyn.
det fremgår af mentalerklæringen fra 2012, at a tidligere har været i antabusbehandling som
følge af en foranstaltningsdom, uden at han kunne se noget formål med det. det fremgår end-
videre, at han har drukket alkohol på trods af antabusbehandling. på tidspunktet for mentalun-
dersøgelsen vurderedes a at være uden indsigt i de skadelige konsekvenser, der kan være af
alkoholindtagelse.
det fremgår af vesthimmerlands kommunes udtalelse fra 2017, at a ikke har til hensigt at
køre beruset, da det ”har været besværligt for ham, at generhverve kørekort”. det må derfor
efter anklagemyndighedens opfattelse antages, at as holdning til spirituskørsel ikke er moti-
veret i hensynet til andres sikkerhed, men i stedet er motiveret i hensynet til ham selv. det er
kommunens vurdering, at a ikke umiddelbart har indsigt i de skadelige konsekvenser, som
alkoholmisbruget medfører. endelig fremgår det af udtalelsen, at a ikke viser tegn på at kun-
ne anvende erfaringer fra tidligere, og at det må antages, at han sandsynligvis vil falde tilbage
i alkoholmisbrug, hvis foranstaltningen udløber. det er på den baggrund kommunens anbefa-
ling, at foranstaltningen forlænges for at undgå recidiv. det er således kun, når a er i antabus-
behandling, at der ikke ses at være risikoadfærd, hvilket efter anklagemyndighedens opfattelse
klart taler for at forlænge foranstaltningen.
det fremgår af samrådet vedrørende udviklingshæmmede lovovertrædere i nordjyllands
udtalelse fra 2017, at det også er samrådets vurdering, at der er risiko for recidiv, hvis ikke
foranstaltningen forlænges, således at navnlig antabusbehandlingen kan fortsætte.
der bør lægges betydelig vægt på disse udtalelser, og der bør lægges vægt på, at udtalelsen fra
den tilsynsførende kommune er afgivet af personale, der har et særligt indgående kendskab til
as forhold.
                                                 - 5 -
der bør endvidere lægges vægt på as egen forklaring om, at han er træt af at tage antabus, og
at han ikke ønsker at tage antabus længere, da han føler, at han har afsonet sin dom. det må
også på denne baggrund befrygtes, at a vil ophøre med at tage antabus, hvis foranstaltningen
udløber, med risiko for recidiv til ligeartet kriminalitet til følge.
den omstændighed, at a har installeret alkolås i sin personbil, medfører ikke, at der ikke er
risiko for recidiv til ligeartet kriminalitet. a er således ikke forhindret i at benytte andre mo-
torkøretøjer, f.eks. ved at låne familiemedlemmers eller bekendtes køretøjer eller ved at an-
skaffe en ny scooter.
a er tidligere straffet flere gange for henholdsvis promillekørsel og spirituskørsel senest ved
dom af 29. marts 2006, hvor han blev idømt en foranstaltning med mulighed for at træffe be-
stemmelse om alkoholistbehandling. denne behandling blev ifølge mentalerklæringen iværk-
sat, men har tilsyneladende ikke haft den ønskede effekt.
på baggrund af de tidligere domme, den tidligere iværksatte antabusbehandling og den senest
begåede kriminalitet er der således grund til at antage, at a på ny vil begå ligeartet kriminali-
tet, hvis ikke han fortsat er undergivet den nuværende foranstaltning.
det forhold, at a efter dommen af 15. august 2012 hverken er dømt eller sigtet for ny krimi-
nalitet, kan ikke føre til en anden vurdering.
as foranstaltning har ikke tidligere været forlænget efter straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt.,
og der foreligger således ikke tidligere forlængelser, der eventuelt kan tale imod en ny for-
længelse.
den omstændighed, at den del af foranstaltningsdommen, der giver mulighed for at træffe
bestemmelse om anbringelse i institution for personer med vidtgående psykiske handicap,
indtil nu ikke har været benyttet af tilsynsmyndigheden, bør ikke føre til, at foranstaltningen
af den grund skal ophøre.
for så vidt angår spørgsmålet om proportionalitet har anklagemyndigheden henvist til præ-
misserne i højesterets kendelse af 11. juli 2017 (ufr 2017.3209).
                                                 - 6 -
straffen for spirituskørsel på knallert i et andengangstilfælde ville være en bøde på 4.000 kr.,
og der foreligger dermed ikke en tidsbestemt straf, som den idømte foranstaltning kan holdes
op imod. det forhold, at a under normale omstændigheder ville være blevet idømt en bødes-
traf, medfører imidlertid ikke i sig selv, at en forlængelse af foranstaltningen vil være upro-
portional.
hertil kommer, at risikoen for recidiv sammenholdt med hensynet til andre trafikanters sik-
kerhed tilsiger, at foranstaltningen forlænges. der bør lægges vægt på, at det nuværende tilsyn
og antabusbehandlingen udgør et meget begrænset indgreb i as frihed, og at hensynet til an-
dre personers sikkerhed på nuværende tidspunkt overstiger hensynet til ham. en forlængelse
vil derfor på nuværende tidspunkt ikke være uproportional.
supplerende sagsfremstilling
a er flere gange tidligere straffet for promillekørsel i personbil (ved udenretlige bødevedta-
gelser af 6. juni 1998, 3. august 2001 og 2. september 2005) og blev ved retten i terndrups
dom af 29. marts 2006 for spirituskørsel på knallert idømt en foranstaltning efter straffelovens
§ 68, hvorefter tilsynsmyndigheden bl.a. kunne træffe bestemmelse om behandling mod alko-
holmisbrug. længstetiden for foranstaltningen blev fastsat til 3 år, jf. § 68 a, stk. 3.
i retspsykiatrisk erklæring af 30. januar 2012 om a har overlæge kirsten faurholdt anført
bl.a.:
       ”observandens forbrug af psykoaktive stoffer
       …
       … observanden mener, at han har været i antabusbehandling to gange, første gang var
       for en del år siden, hvor han frivilligt kom i antabusbehandling via egen læge, hvilket
       dog kun varede ganske kort tid. observanden har senere i forbindelse med tidligere dom
       været i antabusbehandling i 1 ½ år, kontrolleret af egen læge. han tog antabussen som
       en del af dommen, uden at han helt kunne se noget formål med det...
       …
       legemlig helbredstilstand
       …
       af lægelige journaler fremgår det, at observanden har været behandlet som følger:
                                               - 7 -
      …
      den 30.11.2006, aalborg sygehus, neurologisk afdeling: observanden var til ambu-
      lant undersøgelse… i forbindelse med denne undersøgelse indrømmede observanden, at
      han drak alkohol på trods af antabusbehandling. han angav, at han drak 5-10 lyse øl,
      når han var på værtshus, hvilket var tilfældet 3-4 gange ugentligt. han blev tilrådet op-
      hør med alkoholindtagelse og at fortsætte med den medikamentelle behandling.
      …
      konklusion
      a er ved den retspsykiatriske undersøgelse fundet mentalt retarderet i lettere grad. han
      er ikke fundet sindssyg, og der er heller ikke mistanke om, at han har været dette på no-
      get tidspunkt.
      …
      observanden har været under indflydelse af alkohol, men der er dog ikke holdepunkter
      for at antage, at han har befundet sig i en tilstand af patologisk rus på noget tidspunkt.
      …
      … observanden er uden indsigt i de skadelige konsekvenser, der kan være af alkohol-
      indtagelse.
      a findes omfattet af den i straffelovens § 16, stk. 2, omhandlede personkreds. det anbe-
      fales, såfremt han findes skyldig, at han dømmes efter straffelovens § 68 til tilsyn af
      kommunen, således at domfældte efterkommer tilsynsmyndighedens bestemmelser om
      ophold og arbejde, og således at tilsynsmyndigheden kan træffe bestemmelse om an-
      bringelse i institution for personer med vidtgående psykisk handicap. der tilrådes vilkår
      om lægeligt ledet misbrugsbehandling.”
i retten i aalborgs dom af 15. august 2012 er anført bl.a.:
      ”tiltalte har været mentalundersøgt. det fremgår af erklæringen af 30. januar 2012, at
      der anbefales en behandlingsdom med vilkår.
      overlæge kirsten faurholdt har i en erklæring af 30. januar 2012 blandt andet udtalt
      følgende:
          ”a findes omfattet af den i straffelovens § 16, stk. 2, omhandlede personkreds. det
          anbefales, såfremt han findes skyldig, at han dømmes efter straffelovens § 68 til til-
          syn af kommunen, således at domfældte efterkommer tilsynsmyndighedens bestem-
          melser om ophold og arbejde, og således at tilsynsmyndigheden kan træffe bestem-
          melse om anbringelse i institution for personer med vidtgående psykisk handicap.
          der tilrådes vilkår om lægeligt ledet misbrugsbehandling.”
      rettens begrundelse og afgørelse
      …
                                                - 8 -
     efter overlægens erklæring finder retten, at tiltalte på gerningstidspunktet befandt sig i
     en tilstand, der var betinget af mangelfuld udvikling, svækkelse eller forstyrrelse af sine
     psykiske funktioner.
     retten finder, at det er mere formålstjenligt i stedet for at idømme straf at træffe be-
     stemmelse om foranstaltninger efter straffelovens § 68, 2. pkt. da mindre indgribende
     foranstaltninger ikke findes tilstrækkelige, skal tiltalte undergive sig psykiatrisk behand-
     ling som påstået.
     da tiltalte tidligere er idømt en behandlingsdom for spirituskørsel, fastsættes længsteti-
     den for foranstaltningen til 5 år, jf. straffelovens § 69 a, stk. 1.
     thi kendes for ret:
     tiltalte a skal undergive sig tilsyn af kommunen, således at domfældte efterkommer til-
     synsmyndighedens bestemmelser om ophold og arbejde, og således at tilsynsmyndig-
     heden kan træffe bestemmelse om anbringelse i institution for personer med vidtgående
     psykisk handicap, samt at tiltalte underkaster sig lægeligt ledet behandling mod misbrug
     af alkohol.
     længstetiden for foranstaltningen er 5 år.”
af udtalelse af 9. marts 2016 fra samrådet vedrørende udviklingshæmmede lovovertrædere i
nordjylland fremgår bl.a.:
     ”på baggrund af de oplysninger som samrådet var i besiddelse af til mødet, anbefaler
     samrådet:
     samrådet anbefaler at nuværende foranstaltning opretholdes i yderligere en periode, så-
     ledes at det er muligt for den kommunale tilsynsmyndighed at fastholde kravet om anta-
     busbehandling, hvorved risikoen for fornyet kriminalitet må antages at minimeres mest
     muligt.
     samrådet kan endvidere oplyse, at der ikke har været indlæggelser begrundet i dommen,
     a har, således som allerede nævnt under tilbagemelding fra tilsynsførende, haft frivilligt
     ophold i et socialpædagogisk tilbud oprettet specielt til a efter serviceloven § 107.
     der er således ikke tale om et tvungent ophold på en § 108 institution, hvor kommunen,
     som tilsynsmyndighed, har udnyttet muligheden for at træffe beslutning om ophold på
     institution, hvilket endvidere antages at være uden betydning for evt. fortsat ophold,
     hvis foranstaltningen opretholdes som anbefalet, da as foranstaltning er givet med
     hjemmel i straffelovens § 16 stk. 2 jf samme lovs § 68.”
                                               - 9 -
af den udtalelse af 10. marts 2017 fra den tilsynsførende kommune, vesthimmerlands kom-
mune, som samrådet vedrørende udviklingshæmmede lovovertrædere i nordjylland har ind-
hentet til brug for samrådets seneste vurdering af, om det må anses for påkrævet at opretholde
foranstaltningen, fremgår bl.a.:
      ”a er tilflyttet tilbuddet hos familien x i 2003…
      a er bosiddende i egen lejlighed, og modtager støtte fra familien x…
      a er derudover tilknyttet beskæftigelse på gården hvor familien x bor…
      …
      aktuel tilstand
      …
      a er meget beskeden i sine besvarelser på spørgsmål. han fortæller kun om oplevelser
      eller andet på forespørgsel, og oplysningerne er meget korte. a er præget af en rigid
      holdning og opfattelse af, hvordan han oplever verden.
      dog ses der efter 3 år en lidt mildere a…
      …
      a har i 2016 generhvervet sit kørekort til bil. han har desuden købt en bil, og han oply-
      ser, at ved doms ophør, at han ikke har til hensigt at køre beruset, da det har været be-
      sværligt for ham, at generhverve kørekort…
      desuden kører a traktor i forbindelse med sit arbejde.
      a har umiddelbart ikke indsigt i de skadelige konsekvenser som alkoholmisbruget med-
      fører.
      i forhold til nuværende adfærd hvor a er på antabus, ses der ikke risikoadfærd.
      …
      a viser ikke tegn på, at kunne anvende erfaringer fra tidligere.
      det påpeges, at i perioden hvor a har været på antabus, har der ikke været episoder hvor
      a har haft behov for konfliktløsning, eller hvor han har, skulle forholde sig til affekt-
      kontrol.
      …
      a har mange gange givet udtryk for, at han ikke vil påbegynde indtagelsen af alkohol,
      når dommen er udløbet. a har dog ved sidste tilsynsbesøg ønsket, at dommen kunne ud-
      løbe et par måneder før – hvorfor kunne a ikke angive.
      …
                                        - 10 -
da a modtog dommen for 5 år siden var han ikke realistisk omkring brugen og op-
fattelsen af alkohol. det er svært at vurdere om a vil genoptage sit forbrug når dommen
udløber, men det kan antages at a igen vil påbegynde indtagelsen af alkohol.
risiko for recidiv
…
a overholder sin antabusbehandling som udleveres af hjemmeplejen. når a er på ferie,
udleveres antabus i vesthimmerlands kommune, hvor moderen bor.
der har i de 5 år, ikke været tilbagefald.
undertegnede er ikke bekendt med fornyet kriminalitet siden domsafsigelsen.
…
a modtager pædagogisk støtte fra familien x…
…
a profiterer ikke af pædagogisk støtte, men har behov for støtte til at opretholde struktur
på hverdagen, og især støtte til grænsesætning.
a udvikler ikke egne ressourcer, og støtten er af vedligeholdende karakter, og ses som
hjælp til selvhjælp.
…
a er bevidst om, at han har behov for faste holdepunkter i hverdagen, sin beskæftigelse
og familien x.
a er bevidst om og ved godt, at han har behov for støtte, men med baggrund i hans rigi-
de holdning, vil han ikke erkende det for omverdenen.
a har behov for støtte som beskrevet i fremtiden.
risikovurdering (konklusion)
…
det formodes, at ved domsophør og dermed ophør af antabusbehandling…, vil a sand-
synligt falde tilbage i alkoholmisbrug. for a er det at drikke alkohol en livskvalitet.
a erkender ikke risikoen ved at køre motoriserede køretøjer i beruset tilstand.
as rigide opfattelse af verden er, at loven ikke er gældende for ham, men for alle andre.
a opfatter ikke tilsynsbesøgene/antabusbehandlingen som en mulighed for støtte til
fremtiden. a erkender ikke, at det er forkert at køre scooter eller bil, når han har ind-
taget alkohol.
det vurderes, at det bedste tiltag for at undgå recidiv, er antabusbehandling.
…
                                              - 11 -
       tilsynsmyndigheden indstiller til opretholdelse af antabusbehandling. tilsynsmyndig-
       heden vurderer samtidig, at det er urealistisk med en forventning om, at tilsynsbesøg
       hos a giver en positiv ændring af as generelle opfattelse af omverdenen, og i forhold til
       hans egen livssituation.”
det fremgår af en fremlagt faktura af 12. januar 2018 fra y a/s i x-by til a, at der er blevet
installeret alkolås i en personbil med registreringsnummer …
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om længstetiden for en foranstaltning idømt ved retten i aalborgs dom af 15.
august 2012 skal forlænges med 2 år.
to dommere – jens peter christensen og lars hjortnæs – udtaler:
vi finder, at det må lægges til grund, at der er tale om en foranstaltning efter straffelovens §
68 og § 68 a, uanset at der i præmisserne for byrettens dom bl.a. er henvist til straffelovens §
69 a.
af de grunde, der er anført af landsretten, finder vi, at særlige omstændigheder begrunder, at
længstetiden for foranstaltningen forlænges med 2 år, jf. straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt.
oplysningen om, at der er installeret alkolås i as egen bil, kan ikke føre til en anden vurde-
ring, idet alkolås alene forhindrer recidiv med brug af det køretøj, hvori alkolåsen er installe-
ret.
vi tiltræder endvidere, at proportionalitetshensyn ikke på nuværende tidspunkt kan føre til et
andet resultat.
dommer lars apostoli udtaler:
i vurderingen af spørgsmålet om forlængelse af længstetiden for en foranstaltning efter en af
undtagelsesreglerne i straffelovens § 68 a, stk. 1, 3. pkt., eller § 69 a, stk. 1, 3. pkt., indgår
proportionalitetshensyn, herunder også hensyn til den straf, der ville være idømt for det på-
                                               - 12 -
gældende forhold, hvis sagen ikke var afgjort med en bestemmelse om foranstaltning i medfør
af § 68 eller § 69, jf. tilsvarende højesterets kendelse af 11. juli 2017 (ufr 2017.3209).
foranstaltningsdommen af 15. august 2012 angår færdselslovsovertrædelser, som efter de
almindelige regler ville medføre bødestraf. der har ikke været behov for at udnytte mulighe-
den for institutionsanbringelse af a siden dommen.
af de grunde, som flertallet har anført, er jeg enig i, at betingelserne for forlængelse af læng-
stetiden med 2 år er opfyldt, men under de ovenfor anførte omstændigheder finder jeg det
bedst stemmende med proportionalitetshensynet, at foranstaltningen nu lempes på den måde,
at muligheden for institutionsanbringelse udgår af foranstaltningsbestemmelsen. jeg stemmer
derfor for at ændre foranstaltningsbestemmelsen i overensstemmelse hermed i forbindelse
med afgørelsen om forlængelse af længstetiden.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse, således at længstetiden for foranstaltnin-
gen forlænges med 2 år.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.
