                             højesterets dom
                         afsagt onsdag den 12. oktober 2011
sag 63/2010
(1. afdeling)
dansk frisør & kosmetiker forbund
som mandatar for e
(advokat peter breum)
mod
a
(advokat eigil lego andersen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i hjørring den 2. juni 2009 og af vestre landsrets
1. afdeling den 11. december 2009.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, poul søgaard, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen og hanne schmidt.
påstande
appellanten, dansk frisør & kosmetiker forbund som mandatar for e, har gentaget sin
påstand.
indstævnte, a, har påstået stadfæstelse.
anbringender
dansk frisør & kosmetiker forbund har yderligere anført, at bestemmelsen i erhvervsuddan-
nelseslovens § 61, stk. 2, om ophævelse af en uddannelsesaftale, hvis væsentlige forudsætnin-
ger brister, ifølge forarbejderne til bestemmelsen må forstås i lyset af almindelige ansættelses-
retlige principper, og at a må bære risikoen for forudsætninger, der er bristet på hans side.
                                               - 2 -
de forud for erhvervsuddannelsesloven gældende regler i lærlingeloven og efg-loven gav
heller ikke adgang til at ophæve elevkontrakten i en situation som den foreliggende. retstil-
standen efter lærlingeloven blev i nogen udstrækning overført til efg-loven, men udvidet til at
følge de almindelige arbejdsretlige regler, og det var ikke tanken med efg-loven at give lære-
mesteren en udvidet adgang til at hæve kontrakten uden for prøvetiden.
der er heller ikke særlige samfundsmæssige interesser, der gør det rimeligt at lade e bære
risikoen for, at den uddannede frisør afsluttede sit ansættelsesforhold hos a, frem for at lade
a, der havde påtaget sig uddannelsesforpligtelsen over for e, bære denne risiko.
a har yderligere anført, at reglen i erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 2, ikke indeholder
elementet om risikoafvejningen fra den klassiske forudsætningslære, hvorefter en part kun
kan påberåbe sig en bristet, væsentlig forudsætning, hvis forudsætningen var kendelig for
modparten, og det er rimeligt at lade modparten bære risikoen for forudsætningens bristen.
der er således ikke grundlag for betragtninger om, hvem der er nærmest til at bære risikoen
for, at den heltidsansatte frisør fratrådte.
der består også en klar samfundsinteresse i, at der ikke lægges for store hindringer i vejen for,
at en arbejdsgiver påtager sig at indgå en uddannelsesaftale, der som udgangspunkt er uopsi-
gelig. der er derfor store betænkeligheder ved en indskrænkende fortolkning af § 61, stk. 2, i
erhvervsuddannelsesloven, hvorved der opstilles yderligere betingelser for, at arbejdsgiveren
kan ophæve uddannelsesaftalen. hvis der opstilles sådanne yderligere betingelser, må de i
øvrigt også gælde for eleven, hvilket må give anledning til betænkelighed.
det retlige grundlag
erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 1 og 2, er affattet således:
       ”§ 61. misligholder en af parterne i uddannelsesaftalen væsentligt sine forpligtelser, kan
       den anden part hæve aftalen.
         stk. 2. hvis en væsentlig forudsætning for aftaleindgåelsen viser sig at være urigtig
       eller senere brister, kan parten hæve aftalen.”
i forslaget til lov om erhvervsuddannelser (folketingstidende 1988-89, 1. samling, tillæg a,
l 38, sp. 1268-69) hedder det i de specielle bemærkninger til forslaget til bl.a. § 60, der blev
vedtaget som lovens § 61:
                                               - 3 -
      ”til § 59
        arbejdsaftaler kan i almindelighed bringes til ophør ved en af parternes erklæring,
      eventuelt efter en særlig opsigelsesprocedure m.v., uden at der foreligger misligholdelse
      hos den anden part, og uden at en forudsætning for aftalen har vist sig urigtig eller er
      bristet. i mange ansættelsesforhold er adgangen til opsigelse og eventuelt spørgsmål om
      fratrædelsesgodtgørelse ordnet ved lov eller kollektiv overenskomst.
        under hensyn til, at uddannelsesaftaler har et videregående formål i forhold til ar-
      bejdsaftaler i almindelighed, er denne regulering af opsigelsesadgangen ikke tilstrække-
      ligt betryggende for uddannelsesaftalens parter.
        som en videreførelse af principperne i lærlingeloven og reglerne i efg-retsbekendtgø-
      relsen foreslås derfor i stk. 1 en bestemmelse om, at en uddannelsesaftale ikke kan op-
      høre ved en af parternes erklæring, men kun hvis parterne er enige om det. uopsigelig-
      heden modificeres dog i stk. 2 (3 måneders prøvetid).
        stk. 3 indeholder en bestemmelse om forlængelse af prøvetiden.
      til §§ 60 og 61
        selv om en uddannelsesaftale som udgangspunkt er uopsigelig, kan der dog være til-
      fælde, hvor det er nødvendigt at kunne bringe en aftale til ophør.
        lærlingeloven indeholder en udførlig opregning af grunde, der kan føre til lærekon-
      trakters bortfald eller ophævelse.
        derimod indeholder efg-retsbekendtgørelsen meget enkelt formulerede regler om op-
      hævelse på grund af væsentlig misligholdelse eller på grundlag af urigtige eller bristede,
      væsentlige forudsætninger. hertil kommer en bestemmelse om, at aftalen bortfalder,
      hvis eleven udelukkes fra skoleundervisningen.
      til § 60
        bestemmelserne i stk. 1 og 2 svarer til efg-retsbekendtgørelsens bestemmelser og
      knytter hæveadgangen til væsentlig misligholdelse og urigtige eller bristede, væsentlige
      forudsætninger. stk. 3 svarer ligeledes til efg-bestemmelserne, hvorefter der gælder en
      frist på 1 måned for at gøre hævegrunden gældende.”
lovforslaget byggede på betænkning nr. 1112/1987 om grundlæggende erhvervsuddannelser,
hvor det side 301 bl.a. hedder:
      ”udvalget foreslår, at retsbekendtgørelsens system på dette område videreføres, idet det
      har vist sig hensigtsmæssigt, at afgørelser om ophævelse af uddannelsesaftaler kan træf-
      fes ud fra misligholdelses- eller forudsætningssynspunkter på grundlag af friere over-
      vejelser.
      lærlingelovens principper vil fortsat have en vis vejledende betydning for disse over-
      vejelser, sammen med den praksis, der har udviklet sig under efg-loven og almindelige
      ansættelsesretlige regler.”
                                               - 4 -
i efg-retsbekendtgørelsen (bekendtgørelse nr. 88 af 24. februar 1987 om optagelse og om ud-
dannelsesaftaler m.v. for elever i de erhvervsfaglige grunduddannelser) hed det i § 15, stk. 1
og 2:
       ”§ 15. hvis en af parterne væsentligt misligholder sine forpligtelser, kan den anden part
       hæve aftalen.
         stk. 2. hvis en væsentlig forudsætning for aftaleindgåelsen er urigtig eller senere bri-
       ster, kan en af parterne ligeledes hæve aftalen.”
denne bekendtgørelse er udstedt med hjemmel i lov nr. 289 af 8. juni 1977 om erhvervsfag-
lige grunduddannelser med senere ændringer. loven byggede bl.a. på betænkning nr.
764/1976 om revision af lov om erhvervsfaglige forsøgsuddannelser. i betænkningen side 65
hedder det bl.a.:
       ”…endelig bør en part kunne hæve aftalen, såfremt en væsentlig forudsætning for af-
       talens indgåelse viser sig at være urigtig eller senere at falde bort. det bør dog kun
       gælde de forudsætninger, som aftaleparten er bekendt med, og kun i tilfælde af, at ad-
       gangen til at opsige aftalen benyttes inden for rimelig tid efter at den pågældende er
       blevet bekendt med eller ved anvendelse af almindelig agtpågivenhed burde være blevet
       bekendt med det forhold, som han vil påberåbe sig som grund til opsigelsen.
         mens lærlingeloven udførligt opregner de forhold, som kan berettige parterne i lære-
       forholdet til at hæve lærekontrakten og eventuelt medføre, at den falder bort uden var-
       sel, skønner udvalget det således mere hensigtsmæssigt og i bedre overensstemmelse
       med almindelige arbejdsretlige regler at åbne adgang for en friere bedømmelse af det
       efter omstændighederne rimelige og nødvendige i at anerkende en ophævelsesmulighed
       i den konkrete sag. lærlingelovens opregning af hævegrunde vil dog fortsat have be-
       tydning for fortolkningen af ovennævnte hæveadgange. i den forbindelse skal det næv-
       nes, at reglerne om grov misligeholdelse af forpligtelserne f. eks. svarer til lærlingelo-
       vens bestemmelser i §§ 21, stk. 2) og 22, stk. 1, b), mens reglerne om urigtige eller bris-
       tende forudsætninger for aftalen bl.a. svarer til lærlingelovens §§ 20, 21, stk. 1, 21, stk.
       2, a), c) og d).”
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at det var en væsentlig og kendelig forudsætning for både a og e, at der
var ansat en faglært frisør hos a. højesteret tiltræder endvidere, at det i overensstemmelse
med almindelige aftaleretlige principper må bero på en risikoafvejning, om betingelserne i
erhvervsuddannelseslovens § 61, stk. 2, for ophævelse af uddannelsesaftalen på grund af en
bristet forudsætning er opfyldt. dette harmonerer også med forarbejderne til bestemmelsen.
                                                 - 5 -
a indgik uddannelsesaftalen med dispensation, da han ikke selv var frisøruddannet, og han
var som arbejdsgiver ansvarlig for, at der som fastsat i dispensationen var ansat en frisør med
frisøruddannelse på fuld tid i salonen. e var som elev uden indflydelse på, om dette vilkår
kunne efterleves. på denne baggrund finder højesteret, at a var nærmest til at bære risikoen
for, at uddannelsesaftalen ikke kunne opfyldes. det, som a har anført om samfundsmæssige
hensyn, kan ikke føre til en anden vurdering.
højesteret finder derfor ligesom mindretallet i landsretten, at der ikke forelå en bristet forud-
sætning, der efter erhvervsuddannelsesloven § 61, stk. 2, gav a ret til at ophæve
uddannelsesaftalen.
e er herefter berettiget til erstatning, og højesteret finder, at denne erstatning i
overensstemmelse med tvistighedsnævnets afgørelse og på baggrund af nævnets praksis pas-
sende kan fastsættes til 30.000 kr.
sagsomkostninger for byretten er fastsat til 15.000 kr. sagsomkostninger for landsret og hø-
jesteret er fastsat til 52.250 kr., der omfatter 50.000 kr. til dækning af udgifter til advokat og
2.250 kr. til dækning af retsafgift.
                                        thi kendes for ret:
a skal til e betale 30.000 kr. med procesrente fra den 8. november 2007.
i sagsomkostninger for byretten skal a betale 15.000 kr. til dansk frisør & kosmetiker
forbund som mandatar for e.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal statskassen betale 52.250 kr. til dansk fri-
sør & kosmetiker forbund som mandatar for e.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
