                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 29. november 2017
sag 50/2017
(2. afdeling)
di – dansk industri
som mandatar for carlsberg business solutions a/s
(advokat ulla løvschal wernblad)
mod
akademikerne
som mandatar for bibliotekarforbundet som mandatar for a
(advokat karen-margrethe schebye)
biintervenient til støtte for di – dansk industri:
dansk arbejdsgiverforening (advokat tine benedikte skyum)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 27. marts 2015 og af østre
landsrets 6. afdeling den 16. august 2016.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, hanne schmidt, oliver talevski, jens kruse mikkelsen og kristian korfits
nielsen.
påstande
appellanten, di som mandatar for carlsberg business solutions a/s, har nedlagt påstand om
stadfæstelse af byrettens dom og om, at a skal tilbagebetale 274.113,25 kr., som carlsberg
business solutions har deponeret til opfyldelse af landsrettens dom.
indstævnte, akademikerne som mandatar for bibliotekarforbundet som mandatar for a, har
nedlagt påstand om, at carlsberg business solutions skal betale yderligere 247.595,50 kr.
                                              - 2 -
med procesrente fra 14. august 2014, subsidiært et højere beløb end tilkendt af landsretten og
mere subsidiært stadfæstelse af landsrettens dom.
anbringender
di som mandatar for carlsberg business solutions har anført navnlig, at arbejdsmiljørepræ-
sentantens beskyttelse efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er den samme som for tillids-
mænd på ”vedkommende eller tilsvarende faglige område”. tillidsmandsbeskyttelsen følger
af den overenskomst, der dækker tillidsmandens arbejde. det kan derfor, som praksis også
viser, ikke udledes af arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, at der skulle gælde en almindelig regel
om, at arbejdsmiljørepræsentanter nyder en særlig afskedigelsesbeskyttelse i form af krav om
”tvingende årsager”.
formuleringen ”vedkommende” faglige område i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, sigter til
den situation, hvor arbejdsmiljørepræsentantens arbejde er omfattet af en kollektiv overens-
komst. da det ikke er tilfældet for a, er det afgørende, om der findes en overenskomst på et
”tilsvarende” fagligt område. vurderingen heraf må ske efter de principper om fortolkning af
overenskomsters dækningsområde, der gælder efter den kollektive arbejdsret. endvidere må
der lægges vægt på lovbestemmelser, der svarer til arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, herunder
særligt § 3, stk. 5, i lov om tidsbegrænset ansættelse.
a har bevisbyrden for, at der kan findes en tilsvarende overenskomst for hendes faglige om-
råde. de overenskomster, hun har påberåbt sig, er ikke ”tilsvarende”, idet de enten ikke dæk-
ker it-arbejde, der udføres af akademikere på det private arbejdsmarked, eller kun finder an-
vendelse inden for et særligt afgrænset område, eller alene gælder for en konkret virksomhed,
som ikke er sammenlignelig med carlsberg business solutions. overenskomsten mellem
tdc a/s og en række akademikerorganisationer samt industriens funktionæroverenskomst,
som a særligt har påberåbt sig, dækker således ikke et tilsvarende fagligt område. der kan
endvidere ikke lægges vægt på overenskomster for akademikere på statens område. a har
dermed ikke påvist en relevant overenskomst, som efter en samlet bedømmelse af carlsberg
business solutions karakter og branche samt as uddannelse og arbejdsopgaver kan anses for
at dække et tilsvarende fagligt område. hvis der skal udfindes en sådan overenskomst, er le-
deraftalen mellem ledernes hovedorganisation og da mere relevant end de overenskomster,
a har påberåbt sig.
                                                - 3 -
a er som funktionær sikret beskyttelse mod usaglig afskedigelse gennem funktionærlovens §
2 b, og hun har ikke godtgjort at have krav på en videregående afskedigelsesbeskyttelse som
arbejdsmiljørepræsentant.
akademikerne som mandatar for bibliotekarforbundet som mandatar for a har anført navnlig,
at en valgt arbejdsmiljørepræsentant har krav på særlig afskedigelsesbeskyttelse i medfør af
arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2. beskyttelsen er videregående end beskyttelsen efter funktio-
nærlovens § 2 b, idet beskyttelsen efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er udvidet til at svare
til den beskyttelse, der gælder for en tillidsmand inden for vedkommende eller tilsvarende
faglige område. bestemmelsen forudsætter efter forarbejderne, at enhver medarbejder i en
virksomhed, der vælges som arbejdsmiljørepræsentant, skal nyde særlig beskyttelse mod af-
skedigelse. formuleringen ”inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område” må
forstås således, at det hverken er en betingelse for afskedigelsesbeskyttelse eller for fastlæg-
gelsen af indholdet af beskyttelsen, at der findes en overenskomst, der præcist dækker ar-
bejdsmiljørepræsentantens arbejdsområde. det er derimod tilstrækkeligt at finde en overens-
komst, der efter omstændighederne og med rimelige tilpasninger kan passe på ar-
bejdsområdet. højesteret skal med andre ord ikke tage stilling til, om der er en overenskomst,
der tillægger a en særlig beskyttelse mod afskedigelse, men skal alene udfinde, hvilken over-
enskomst hendes beskyttelse skal fastlægges efter. den arbejdsretlige afgrænsning af en given
overenskomsts dækningsområde er således ikke relevant, da arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2,
udstrækker overenskomstens regel om tillidsmænds afskedigelsesbeskyttelse til også at gælde
for andre end parterne i overenskomsten. arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, må i øvrigt fortol-
kes på samme måde som tilsvarende lovbestemmelser, der pålægger ikke-
overenskomstdækkede virksomheder pligter, der er hjemlet i kollektive overenskomster.
udtrykket ”faglige område” refererer ikke entydigt til arbejdsgiverens identitet eller arbejds-
miljørepræsentantens uddannelsesmæssige baggrund, og der kan således være forskel mellem
den sædvanlige arbejdsretlige fortolkning af udtrykket og den fortolkning, som skal anlægges
i relation til arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2. en arbejdsmiljørepræsentant er i modsætning til
en tillidsrepræsentant ikke valgt af en bestemt medarbejdergruppe dækket af en bestemt over-
enskomst, men af medarbejderne i en virksomhed på tværs af uddannelse og arbejdsområder.
der er ikke grundlag for, at overenskomsten, der skal anvendes, skal være landsdækkende,
                                               - 4 -
ligesom det ikke er en betingelse, at overenskomsten skal dække akademikere. i denne sag er
det relevante sammenligningsgrundlag it-overenskomsten mellem tdc a/s og en række
akademikerorganisationer. hvis der ikke kan gives medhold heri, bør a nyde en særlig afske-
digelsesbeskyttelse svarende til de i øvrigt fremlagte overenskomster inden for det private
arbejdsmarked, herunder særligt industriens funktionæroverenskomst. a må i hvert fald have
krav på den afskedigelsesbeskyttelse, der følger af akademikeroverenskomsten på statens om-
råde. as beskyttelse skal ikke afgøres efter lederaftalen mellem ledernes hovedorganisation
og da, allerede fordi hun ikke var leder, og fordi en leder ikke kan vælges som lønmodtager-
nes arbejdsmiljørepræsentant.
supplerende sagsfremstilling
der er også for højesteret fremlagt uddrag af en række overenskomster til belysning af tillids-
repræsentantbeskyttelsen inden for det private og offentlige arbejdsmarked.
det drejer sig bl.a. om en række overenskomster mellem konkrete virksomheder og lønmod-
tagerorganisationer, herunder den i landsretsdommen i uddrag gengivne overenskomst mel-
lem tdc a/s og akademikerorganisationerne (2012), som a primært har påberåbt sig.
herudover er det fremlagt uddrag af følgende virksomhedsoverenskomster: overenskomst
mellem atkins danmark a/s og akademikerorganisationerne (april 2015), overenskomst for
akademikere i csc danmark a/s m.fl. (2012-2014), overenskomst for akademikere mellem
csc scandihealth a/s og ida, dansk magisterforening, djøf og arkitektforbundet (2014-
2017), overenskomst mellem cgi og hk prosa, ida, djøf og dansk magisterforening
(2014-2017), overenskomst for akademikere mellem dbc a/s og bibliotekarforbundet,
djøf, dansk magisterforening og ida (2015), overenskomst mellem eurofins nsc dan-
mark a/s m.fl. og akademikerorganisationerne, overenskomst mellem incita og hk/privat,
dansk metal, foa, dansk socialrådgiverforening, akademikerorganisationerne og danske
fysioterapeuter (2014-2017), overenskomst mellem kommuneinformation a/s og djøf og
dansk magisterforening (2010-2012), overenskomst mellem københavns lufthavne og aka-
demikerorganisationerne (2014-2017), overenskomst mellem orbicon a/s og ida (2012-
2014), overenskomst mellem pensam og akademikerorganisationerne (2012-2014), overens-
komst mellem post danmark a/s og akademikerorganisationerne (2014-2017), overenskomst
mellem schultz information a/s og dansk magisterforening (2012-2014), overenskomst mel-
                                               - 5 -
lem takeda pharma a/s og pharmadanmark, ida, hk hovedstaden og farmakonomforenin-
gen (april 2015) samt overenskomst mellem teknologisk institut og ida, dansk magisterfor-
ening og djøf (2013-2016).
der er endvidere fremlagt en række brancheoverenskomster mv., herunder den i landsrets-
dommen i uddrag gengivne industriens funktionæroverenskomst mellem di og co-industri
(2012-2014), som a også særligt har påberåbt sig.
desuden er der fremlagt uddrag af følgende brancheoverenskomster mv.: arkitektoverens-
komsten mellem di og faod og ja (2015-17), landsoverenskomst – it-overenskomsten
mellem dansk erhverv arbejdsgiver og hk/privat (2012-2014), overenskomst mellem bo-
ligorganisationernes landsforening og en række lønmodtagerorganisationer (2011-2014),
standardoverenskomst mellem finanssektorens arbejdsgiverforening og finansforbundet
(2012) samt lederaftalen mellem ledernes hovedorganisation og da (februar 2007).
for så vidt angår det offentlige arbejdsmarked er fremlagt overenskomsten for akademikere i
staten.
retsgrundlaget
indtil den 1. april 1972, hvor lov nr. 216 af 19. maj 1971 om ændring af forskellige lov-
bestemmelser om arbejderbeskyttelse trådte i kraft, blev sikkerhedsrepræsentanter valgt
blandt tillidsmænd. lovgivningen indeholdt derfor ikke en særlig afskedigelsesbeskyttelse for
sikkerhedsrepræsentanter.
en sådan beskyttelse blev indført med lov nr. 153 af 31. marts 1973 om ændring af forskellige
lovbestemmelser om arbejderbeskyttelse. ved lovændringen blev lov om almindelig arbejder-
beskyttelse § 7, stk. 2, affattet således:
       ”stk. 2. arbejdsgiveren afholder udgifterne ved udførelsen af hvervet og godtgør sik-
       kerhedsrepræsentanten tab af indtægt. sikkerhedsrepræsentanten er i øvrigt beskyttet
       mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på samme måde som tillidsmænd
       inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område. uoverensstemmelser vedrø-
       rende denne beskyttelse, herunder spørgsmål om, hvilke regler der finder anvendelse,
       og om brud på eller fortolkning af reglerne afgøres ved fagretslig behandling, jfr. § 17,
       stk. 4, i lov om arbejdsretten.”
                                                - 6 -
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 1972-73,
tillæg a, sp. 3412):
       ”lovforslaget indeholder forslag om en sikring af sikkerhedsrepræsentanter
       således at disse opnår beskyttelse imod afskedigelse, indtægtstab og anden forringelse
       af deres forhold.”
af bemærkningerne til den foreslåede § 7, stk. 2, fremgår bl.a. (sp. 3413 f.):
       ”de nye regler om sikkerhedsrepræsentanter, der blev indsat i lovens § 7 ved lov-
       ændringen af 19. maj 1971 med virkning fra den 1. april 1972, havde bl.a. til formål at
       skille sikkerhedsarbejdet ud fra hvervet som tillidsmand i henhold til overenskomst.
       herved er sikkerhedsrepræsentanten berøvet den specielle sikkerhed i ansættelsen, som
       overenskomstmæssigt tilkommer tillidsmænd.
       i forbindelse med de nye bestemmelsers ikrafttræden er det af lo gjort gældende, at
       denne situation har medført problemer i retning af vægring fra lønmodtageres side imod
       at påtage sig opgaven som sikkerhedsrepræsentant.
       regeringen lægger vægt på, at sikkerhedsrepræsentanterne kommer til at spille en af-
       gørende rolle i det fremtidige arbejde for forbedring af sikkerhed i arbejdsmiljøet. der-
       for må de kunne handle frit og uden frygt for afskedigelser eller anden form for repres-
       salier. det må også sikres, at ingen må afstå fra at deltage i sikkerhedsarbejdet, fordi de
       derved risikerer at miste indtægtsmuligheder.
       det har været overvejet, om man kunne få tilvejebragt den fornødne tryghed direkte
       gennem de kollektive overenskomster, men i betragtning af at sikkerhedsordningen i
       øvrigt er lovfæstet, finder regeringen det rigtigst, at regler om sikkerhedsrepræsentan-
       ternes tryghed indarbejdes i loven i tilknytning til bestemmelsen om valg af sådanne re-
       præsentanter.
       …
       for så vidt angår beskyttelse imod afskedigelse og anden forringelse af sikkerheds-
       repræsentantens forhold, har man været opmærksom på den naturlige sammenhæng, der
       fortsat er mellem sikkerhedsorganisationen og tillidsmandsordningen. regeringen har
       derfor fundet det rigtigst og mest hensigtsmæssigt her at overføre tillidsmandsbeskyttel-
       sen fuldt ud på sikkerhedsrepræsentanterne.”
med indførelsen af lov om arbejdsmiljø, jf. lov nr. 681 af 23. december 1975, skete der en
sammenskrivning af de hidtidige tre arbejderbeskyttelseslove. loven indeholdt i § 10, stk. 2 –
i lighed med loven om almindelig arbejderbeskyttelse § 7, stk. 2 – en bestemmelse om, at sik-
                                              - 7 -
kerhedsrepræsentanten er beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine forhold på
samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område.
bestemmelsen i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er efterfølgende ændret, således at der nu
tales om arbejdsmiljørepræsentanten, men bestemmelsen har i øvrigt samme indhold.
arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er sålydende:
       ”arbejdsmiljørepræsentanten er beskyttet mod afskedigelse og anden forringelse af sine
       forhold på samme måde som tillidsmænd inden for vedkommende eller tilsvarende fag-
       lige område.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens omstændigheder og problemstilling
a, der er uddannet bibliotekar, blev den 1. januar 2011 ansat som ”service asset and confi-
guration consultant” hos carlsberg it a/s (nu carlsberg business solutions a/s). virksom-
heden, der understøtter, udvikler og står for driften af it-systemerne i carlsberg gruppen,
havde ca. 120 ansatte i danmark, som efter det oplyste var beskæftiget med ikke-
driftsrelaterede it-opgaver. as arbejdsopgave var at kortlægge it-software i virksomheden.
hendes månedsløn var 52.000 kr. (ved afskedigelsen ca. 58.000 kr.) med tillæg af 10 % ar-
bejdsgiverbetalt pensionsbidrag. i december 2012 købte carlsberg business solutions soft-
wareværktøjet ”service now”. a fik den 1. februar 2013 titel af ”consultant, service now”
og blev system- og kvalitetsansvarlig for service now-projektet med reference til den pro-
jektansvarlige.
den 15. marts 2013 blev a valgt som arbejdsmiljørepræsentant for medarbejderne hos carls-
berg business solutions. hun blev den 28. oktober 2013 opsagt til fratræden med udgangen af
februar 2014.
carlsberg business solutions var på tidspunktet for afskedigelsen af a ikke dækket af nogen
kollektiv overenskomst. carlsberg business solutions har for højesteret ikke bestridt, at a
har krav på 3 måneders løn i godtgørelse efter funktionærlovens § 2 b.
                                               - 8 -
spørgsmålet er herefter, om hun i kraft af bestemmelsen i arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2,
havde en videregående beskyttelse mod afskedigelse, således at hun kun kunne afskediges,
hvis der forelå tvingende årsager, og i tilfælde af uberettiget afskedigelse havde krav på godt-
gørelse på mere end 3 måneders løn.
arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2
efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2, er arbejdsmiljørepræsentanten beskyttet mod afskedigel-
se på samme måde som tillidsrepræsentanter inden for vedkommende eller tilsvarende faglige
område.
er virksomheden ikke dækket af en overenskomst, der omfatter det arbejde, som arbejds-
miljørepræsentanten er ansat til at udføre, afhænger arbejdsmiljørepræsentantens afskedigel-
sesbeskyttelse af de regler om beskyttelse mod afskedigelse, som tillidsrepræsentanter har i
henhold til en overenskomst på ”vedkommende eller tilsvarende” faglige område. er det ikke
muligt at finde en sådan overenskomst, har arbejdsmiljørepræsentanten efter højesterets op-
fattelse ikke nogen særskilt beskyttelse mod afskedigelse efter arbejdsmiljølovens § 10, stk. 2.
på det private arbejdsmarked er akademikere almindeligvis ikke overenskomstdækket. om en
privatansat akademiker, der er arbejdsmiljørepræsentant, har en særlig afskedigelsesbeskyttel-
se, vil derfor afhænge af, om der findes en overenskomstmæssig beskyttelse mod afskedigelse
for tillidsrepræsentanter inden for et ”tilsvarende” fagligt område som arbejdsmiljørepræsen-
tantens.
det beror på en samlet bedømmelse, om der foreligger en overenskomst på et ”tilsvarende”
fagligt område. højesteret finder, at der navnlig skal lægges vægt på karakteren af det arbejde,
som arbejdsmiljørepræsentanten er ansat til at udføre, samt arbejdsmiljørepræsentantens ud-
dannelsesmæssige baggrund og kvalifikationer, jf. herved også højesterets dom af 14. no-
vember 2012 (ufr 2013.448).
det er arbejdsmiljørepræsentanten, der har bevisbyrden for, at tillidsrepræsentanter inden for
vedkommende eller tilsvarende faglige område har en særlig afskedigelsesbeskyttelse.
den konkrete sag
                                                - 9 -
som nævnt var carlsberg business solutions på tidspunktet for afskedigelsen af a ikke dæk-
ket af nogen kollektiv overenskomst.
om a har en særlig afskedigelsesbeskyttelse, afhænger af, om der findes en særlig afske-
digelsesbeskyttelse for tillidsrepræsentanter på et tilsvarende fagligt område som hendes.
a har henvist til en række overenskomster mellem konkrete virksomheder og lønmodtager-
organisationer, herunder særligt overenskomst af 3. marts 2012 mellem tdc a/s og akade-
mikerorganisationerne. hun har endvidere henvist til en række brancheoverenskomster mv.,
herunder særligt industriens funktionæroverenskomst 2012-2014. endelig har hun henvist til
overenskomsten for akademikere i staten.
de påberåbte virksomhedsoverenskomster omfatter kun i begrænset omfang it-branchen, og
overenskomsterne angår den enkelte virksomhed og dens ansatte. højesteret finder, at over-
enskomsterne ikke kan anses for at være udtryk for en almindeligt gældende afskedigelses-
beskyttelse for tillidsrepræsentanter inden for et tilsvarende fagligt område som as. højesteret
finder derfor, at de påberåbte virksomhedsoverenskomster, herunder overenskomsten mellem
tdc og akademikerorganisationerne, ikke kan tillægges betydning.
industriens funktionæroverenskomst omfatter bl.a. funktionærer, der som speciale er beskæf-
tiget med edb-arbejde, som typisk udføres af medarbejdere med en edb-uddannelse som f.eks.
datamatiker, datanom, informatikassistent, edb-assistent eller med tilsvarende kvalifikationer,
jf. overenskomstens § 1, stk. 2, litra a. når henses navnlig til karakteren af det arbejde, a ud-
førte hos carlsberg business solutions, hendes uddannelsesmæssige baggrund og de kvali-
fikationer, som må anses for at have været krævet ved arbejdets udførelse, finder højesteret
det ikke godtgjort, at der er tale om et tilsvarende fagligt område. der er således ikke grundlag
for at tillægge a den afskedigelsesbeskyttelse, som følger af industriens funktionæroverens-
komst. det er heller ikke godtgjort, at de øvrige brancheoverenskomster mv. dækker et tilsva-
rende fagligt område.
højesteret finder endvidere, at der ikke er grundlag for at lægge vægt på den afskedigelses-
beskyttelse, som tillidsrepræsentanter har efter overenskomsten for akademikere i staten.
                                             - 10 -
højesteret tager på den anførte baggrund di – dansk industri som mandatar for carlsberg
business solutions’ påstande til følge, således at byrettens dom stadfæstes, og således at a
skal tilbagebetale 274.113,25 kr. til carlsberg business solutions.
sagsomkostninger
under hensyn til sagens principielle karakter og videregående betydning finder højesteret, at
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller højesteret til nogen
anden part.
                                     thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
a skal inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale 274.113,25 kr. til carlsberg
business solutions a/s.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret eller højesteret til nogen
anden part.
