                      højesterets kendelse
                          afsagt torsdag den 8. januar 2015
sag 154/2014
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
aller media a/s
(advokat martin dahl pedersen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i glostrup den 17. juni 2014 og af østre
landsrets 11. afdeling den 11. juli 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen,
michael rekling, oliver talevski og lars apostoli.
kæremålet har været mundtligt forhandlet.
påstande
kærende, aller media a/s, har principalt påstået beslaglæggelserne ophævet. subsidiært har
aller media nedlagt påstand om, at det pålægges selskabet at udlevere relevant materiale efter
højesterets nærmere bestemmelse, og mere subsidiært at første gennemgang af det beslag-
lagte materiale foranstaltes gennemført alene under tilstedeværelse af retten og repræsentanter
for selskabet.
indkærede, anklagemyndigheden, har principalt påstået stadfæstelse af landsrettens kendelse,
subsidiært stadfæstelse med den ændring, at rettens gennemsyn af materialet skal foretages
alene under tilstedeværelse af teknisk sagkyndig bistand fra politiet (nc 3), og mere subsidi-
ært uden tilstedeværelse af hverken teknisk sagkyndig bistand fra politiet (nc 3) eller nogen
af parterne.
                                               - 2 -
supplerende sagsfremstilling
beslaglæggelserne angår følgende sigtelser:
forhold 1:
sigtelse af aller media a/s for medvirken til overtrædelse af straffelovens § 263, stk. 3, jf.
stk. 2, og § 299 a, jf. markedsføringslovens § 19, jf. straffelovens § 23, samt overtrædelse af
straffelovens § 299, stk. 2, ved som udgiver af ugebladet se & hør i et større antal tilfælde at
have formået k, der var ansat i f, til i firmaernes edb-systemer uberettiget at have skaffet sig
adgang til en andens oplysninger og ligeledes i et større antal tilfælde mod betaling af et større
beløb at have udleveret firmaernes forretningshemmeligheder i form af kreditkortoplysninger
vedrørende en række offentligt kendte personer til ansatte på ugebladet se & hør.
forhold 2:
sigtelse af aller media a/s for overtrædelse af straffelovens § 152, stk. 2, jf. stk. 1, jf. § 23,
ved som udgiver af ugebladet se & hør i tiden fra januar 2008 i et større antal tilfælde at have
formået offentligt ansatte, herunder en politimand, ansatte ved hoffet og en sygeplejerske, til
at bryde deres tavshedspligt ved mod betaling uberettiget at have videregivet fortrolige oplys-
ninger om en række offentligt kendte personer til ansatte på ugebladet se & hør.
forhold 3:
sigtelse af aller media a/s for overtrædelse af straffelovens § 263, stk. 3, jf. stk. 2, og § 299
a, jf. markedsføringslovens § 19, jf. straffelovens § 23, samt straffelovens § 299, stk. 2, ved
som udgiver af ugebladet se & hør i perioden fra den 1. januar 2008 til februar 2014 at have
formået en for politiet ukendt ansat medarbejder i et luftfartsselskab til uberettiget at skaffe
sig adgang til en andens oplysninger i form af passagerlister og lignende og derefter mod be-
taling at have udleveret disse oplysninger til ansatte på ugebladet se & hør.
anbringender
aller media a/s har navnlig anført, at sigtelserne vedrører de redaktionelle forhold på se &
hør, og at de derfor er omfattet af medieansvarslovens særlige ansvarssystem. det betyder, at
straffelovens almindelige regler om ansvar for medvirken til overtrædelse af de forskellige
regler i straffeloven mv. ikke finder anvendelse. det er således kun forfatteren af artiklerne og
chefredaktøren, der kan straffes. aller media er derfor ikke med rimelig grund mistænkt for
                                                - 3 -
nogen lovovertrædelse, og beslaglæggelserne er allerede af den grund ulovlige, jf. retsplejelo-
vens § 802, stk. 1.
hertil kommer, at der efter resultatet af den efterforskning, som har fundet sted, ikke er dæk-
ning for sigtelserne. se & hør har ikke opfordret til ulovligheder. hvad angår forhold 1,
fremgår det af afhøringerne, at det var k, der af sig selv rettede henvendelse til se & hør og
tilbød oplysninger. sigtelsen vedrørende forhold 2 bygger alene på tidligere chefredaktør cs
forklaring, som ikke i sig selv giver grundlag for disse sigtelser, og som i øvrigt også er mod-
sagt af bs forklaring. sigtelsen vedrørende forhold 3 er alene baseret på undersøgelsesrap-
porten, der er udarbejdet af advokat henrik stagetorn og statsautoriseret revisor mikkel sthyr,
og den giver ikke rimeligt grundlag herfor. i øvrigt er det i givet fald alene straffelovens § 152
d, der er den relevante straffebestemmelse – og ikke de bestemmelser, som anklagemyndig-
heden har gjort gældende.
under alle omstændigheder er beslaglæggelserne i strid med proportionalitetsgrundsætningen,
der følger af retsplejelovens § 805, stk. 1, idet indgrebet står i misforhold til sagens betydning
særligt under hensyn til kildebeskyttelsen, der kompromitteres, hvis de meget omfattende
beslaglæggelser opretholdes. dette resultat følger tillige af den europæiske menneskerettig-
hedskonventions artikel 10 om ytringsfrihed, særligt i lyset af den meget brede og uspecifice-
rede gennemgang af det beslaglagte materiale, som følger af de søgeord, som anklagemyn-
digheden ønsker anvendt.
der er enighed om, at der ikke er noget hensyn til kildebeskyttelse i relation til forhold 1 om
medvirken til ks lovovertrædelser, eftersom denne kilde allerede er kendt, og han i øvrigt
også selv har erkendt de faktiske forhold. alligevel er beslaglæggelse ikke et nødvendigt og
proportionalt indgreb, for så vidt angår dette forhold, da aller media har tilbudt frivilligt at
udlevere alt relevant materiale om dette forhold til politiet.
hvad angår forhold 2 og 3, er hensynet til kildebeskyttelse derimod en afgørende hindring for
såvel beslaglæggelse som frivillig udlevering af materialet. selv hvis det måtte blive lagt til
grund, at de almindelige betingelser for beslaglæggelse i henhold til retsplejelovens § 802,
stk. 1, og § 805 ellers er opfyldt, følger det således af § 802, stk. 4, 2. pkt., at beslaglæggelse
alligevel er udelukket i det foreliggende tilfælde. der er under alle omstændigheder tale om
materiale, der indeholder oplysninger, som er omfattet af vidnefritagelsen efter § 172.
                                               - 4 -
det er med urette, at landsretten har anset reglerne om ophævelse af vidnefritagelsen for an-
vendelige i det foreliggende tilfælde, jf. § 172, stk. 5 og 6. politiet har således ikke tilveje-
bragt det fornødne grundlag for en sådan antagelse i denne sag, hvor der ikke foreligger noget
konkret om de påståede overtrædelser af tavshedspligten og om den påståede udlevering af et
luftfartselskabs passagerlister. der er heller ikke hjemmel til at ophæve vidnefritagelsen efter
§ 172 med henblik på opklaring af en overtrædelse af straffelovens § 152 d, som er den rele-
vante bestemmelse i relation til forhold 2.
såfremt beslaglæggelserne opretholdes, består det eneste værn for kildebeskyttelsen af reglen
om, at aller media kan kræve, at det første gennemsyn af materialet foretages af retten, jf.
retsplejelovens § 807, stk. 3. det følger af henvisningen til § 806, stk. 6, 1. pkt., i § 807, stk.
3, at aller media har adgang til at udtale sig i forbindelse med rettens gennemsyn, og dette
forudsætter naturligvis, at en repræsentant for selskabet er til stede, når gennemsynet finder
sted. politi og anklagemyndighed skal ikke være til stede under gennemsynet, idet dette vil
være i strid med det hensyn til kildebeskyttelse, som er formålet med den særlige regel i §
807, stk. 3. tilstedeværelse af politi og anklagemyndighed under rettens gennemsyn af mate-
rialet vil også være uforenelig med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel
10.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at retsplejelovens betingelser for beslaglæggelserne
er opfyldt, og at beslaglæggelserne ikke er i strid med den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 10.
indsigelsen om, at der skulle være tale om forhold, der er omfattet af medieansvarslovens
særlige ansvarssystem, og at der af den grund ikke skulle være grundlag for sigtelse af aller
media, er uholdbar. det følger således direkte af ordlyden i medieansvarslovens § 9, at de
særlige ansvarsregler i denne lov alene angår strafansvar for indholdet af massemedierne, og
ifølge lovens forarbejder er det herved forudsat, at det drejer sig om lovovertrædelser, som
fuldbyrdes ved offentliggørelsen i medierne. ingen af sigtelserne i forhold 1-3 har denne ka-
rakter, men angår alle medvirken til strafbare forhold, som er fuldbyrdet inden offentliggø-
relse af artiklerne i se & hør. hjemmelsgrundlaget for selskabsansvar efter straffeloven er
bestemmelserne i denne lovs § 306, jf. §§ 26-27, og betingelserne for anvendelse af disse
regler på aller media er opfyldt for så vidt angår de tre forhold, sagen drejer sig om.
                                                - 5 -
de almindelige betingelser for beslaglæggelse, som følger af retsplejelovens § 802, stk. 1, jf.
§ 805, er opfyldt, idet aller media med rimelig grund er mistænkt for de forhold, som sigtel-
serne angår, og idet beslaglæggelse med henblik på gennemgang af materialet er nødvendig af
hensyn til opklaringen. mindre indgribende foranstaltninger er ikke tilstrækkelige – heller
ikke for så vidt angår forhold 1, idet politiets efterforskning ikke kan bero på, at aller media
frivilligt udleverer det materiale, som skal danne grundlag for straffesagen mod selskabet selv
og eventuelt tillige mod nuværende eller tidligere medarbejdere. hvad angår forhold 1, er
mistankegrundlaget bl.a. en tilståelse fra hovedgerningsmanden, og hvad angår forhold 2 og
3, foreligger der bl.a. henholdsvis en erkendelse fra se & hørs daværende chefredaktør, c, og
en erklæring i den interne undersøgelsesrapport, som aller media selv har foranlediget udført.
ifølge retsplejelovens § 802, stk. 4, 2. pkt., kan beslaglæggelserne ikke opretholdes for så vidt
angår materiale, der indeholder oplysninger, som er omfattet af vidnefritagelsesreglen i § 172
om kildebeskyttelse. aller media har imidlertid selv erkendt, at hensynet til kildebeskyttelse
ikke er aktuelt, for så vidt angår forhold 1 om medvirken til ks lovovertrædelser. heller ikke
for så vidt angår forhold 2 og 3 er vidnefritagelsesreglerne i § 172 til hinder for opretholdelse
af beslaglæggelserne, eftersom betingelserne for anvendelse af undtagelsesreglerne i § 172,
stk. 5 og 6, er opfyldt.
undtagelsesreglen i § 172, stk. 5, finder anvendelse på forhold 3, idet der er tale om strafbare
forhold, hvor strafferammen er fængsel i 4 år eller mere, og hvor lovovertrædelserne også i
det konkrete tilfælde er af alvorlig karakter. hertil kommer, at en gennemgang af det beslag-
lagte materiale er en nødvendig forudsætning for, at en opklaring af forholdet kan lade sig
gøre, idet der ikke findes andre muligheder. formålet er at identificere se & hørs kilde, og
hensynet til opklaringen overstiger klart hensynet til se & hørs behov for at kunne beskytte
sin kilde i dette tilfælde, hvor kilden mod betaling fra se & hør har begået forbrydelsen for at
kunne afsløre oplysninger om kendte personers private forhold, som er uden samfundsmæssig
betydning, men alene skal bruges til underholdningsformål gennem offentliggørelse i se &
hør. resultatet af en konkret afvejning af hensynet til opklaringen og hensynet til kildebe-
skyttelsen må under disse omstændigheder være, at hensynet til kildebeskyttelsen bør vige.
undtagelsesreglen i § 172, stk. 6, finder anvendelse på forhold 2, idet det alene angår over-
trædelse af tavshedspligten, og der derfor ikke er tale om lovovertrædelser af så alvorlig ka-
                                                - 6 -
rakter, at undtagelsesreglen i § 172, stk. 5, kan finde anvendelse. ifølge § 172, stk. 6, er op-
lysningerne beskyttet af vidnefritagelsen, hvis kilden har villet afdække forhold, hvis offent-
liggørelse er af samfundsmæssig betydning. denne betingelse for vidnefritagelse er imidlertid
ikke opfyldt i det foreliggende tilfælde, hvor de pågældende kilder alene har ønsket at få
penge for at videregive oplysninger om kendte personers privatliv udelukkende med henblik
på underholdning gennem offentliggørelse i se & hør.
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 om beskyttelse af ytringsfriheden
er heller ikke til hinder for opretholdelse af beslaglæggelserne under de foreligende omstæn-
digheder. det er således i overensstemmelse med artikel 10, at hensynet til ytringsfriheden må
vige, når der er tale om offentliggørelse af oplysninger om kendte personers privatliv alene
med underholdning for øje, og disse oplysninger i det konkrete tilfælde er uden samfunds-
mæssig betydning.
hvad angår fremgangsmåden ved gennemsynet af det beslaglagte materiale, finder retspleje-
lovens § 807, stk. 3, ikke direkte anvendelse i det foreliggende tilfælde, eftersom denne be-
stemmelse sigter mod de tilfælde, hvor parterne er uenige om, hvorvidt det beslaglagte mate-
riale indeholder kildebeskyttede oplysninger. en sådan uenighed er der ikke i den forelig-
gende sag, hvor anklagemyndigheden erkender, at det beslaglagte materiale ud over oplysnin-
ger af relevans for de tre forhold, der er omfattet af sigtelserne, tillige indeholder oplysninger
uden relevans, herunder kildebeskyttede oplysninger. en praktisk og retssikkerhedsmæssigt
forsvarlig frasortering af materiale og oplysninger uden relevans, herunder kildebeskyttede
oplysninger, er derfor nødvendig. dette behov tilgodeses ved at følge princippet i retsplejelo-
vens § 807, stk. 3, i overensstemmelse med fremgangsmåden, der er anvist i landsrettens ken-
delse.
politiets tilstedeværelse er nødvendig med henblik på praktisk og teknisk bistand ved rettens
gennemgang af det elektronisk lagrede materiale. anklagemyndighedens tilstedeværelse er
nødvendig med henblik på vurderingen af oplysningernes relevans for efterforskningen.
det vil være i strid med princippet i § 807, stk. 3, hvis man følger forslaget fra aller media
om, at gennemgangen foretages af en dommer under tilstedeværelse af repræsentanter fra al-
ler media, men uden deltagelse af repræsentanter for anklagemydigheden.
højesterets begrundelse og resultat
                                                - 7 -
1. sagens hovedproblemstillinger
ved politiets ransagninger i maj 2014 hos aller media a/s og bl.a. en række tidligere medar-
bejdere ved se & hør blev der gennemført beslaglæggelser af bl.a. elektroniske arbejdsred-
skaber i form af computere, ipads, mobiltelefoner, harddiske og usb-stik mv. beslaglæggel-
serne skete til brug for sigtelsen i forhold 1, der er gengivet under den supplerende sagsfrem-
stilling foran.
hovedspørgsmålet er, om beslaglæggelserne kan opretholdes, således at der via søgeord kan
ledes i det beslaglagte materiale for at finde elektronisk kommunikation, der kan tjene som
bevis ikke alene vedrørende sigtelsen i forhold 1, men også vedrørende sigtelserne i forhold 2
og 3, som blev rejst efter beslaglæggelserne (jf. nærmere afsnit 2).
hvis beslaglæggelserne kan opretholdes, skal der yderligere tages stilling til spørgsmålet om
fremgangsmåden ved gennemsynet af det beslaglagte materiale (jf. nærmere afsnit 3).
2. beslaglæggelsernes opretholdelse
2.1. medieansvarslovens ansvarssystem
aller media har anført, at medieansvarsloven skal finde anvendelse på alle de forhold, som
selskabet er sigtet for, og at der derfor ikke er grundlag for at mistænke selskabet for medvir-
ken til de overtrædelser af straffeloven, der fremgår af sigtelserne.
det følger af medieansvarslovens § 9, stk. 1, at strafansvar for ”indholdet” af et indenlandsk
periodisk skrift normalt kun kan pålægges forfatteren, redaktøren og udgiveren. bestemmel-
sen finder tilsvarende anvendelse på billeder og lignende, jf. § 9, stk. 2. medieansvarslovens
ordning indebærer således, at de almindelige regler om ansvar for medvirken efter straffelo-
vens § 23 ikke finder anvendelse, når det drejer sig om strafansvar for indholdet af det perio-
diske skrift.
ingen af de tre forhold, der er omfattet af sigtelserne i den foreliggende sag, angår artiklernes
indhold, men derimod strafbare forhold, som er fuldbyrdet inden en eventuel offentliggørelse
af artikler i se & hør. der er derfor tale om forhold, som ikke er omfattet af medieansvarslo-
vens særlige ansvarsregler, men som skal bedømmes efter straffelovens almindelige regler.
                                                - 8 -
efter disse regler er der hjemmel til strafansvar for aller media for medvirken til de omhand-
lede straffelovsovertrædelser, jf. straffelovens § 306 sammenholdt med straffelovens §§ 25-
27, jf. § 23.
2.2. mistankegrundlaget mv.
aller media har anført, at der ikke er rimelig grund til at mistænke selskabet for lovovertræ-
delserne i forhold 1-3, jf. retsplejelovens § 802, stk. 1, nr. 1. efter denne bestemmelse er det
bl.a. en betingelse for beslaglæggelse, at den pågældende ”med rimelig grund er mistænkt”
for en lovovertrædelse.
forhold 1 og forhold 3 angår medvirken til bl.a. overtrædelse af straffelovens § 263, stk. 3, jf.
stk. 2. bestemmelsen i § 263, stk. 2, angår den, der ”uberettiget skaffer sig adgang til en an-
dens oplysninger eller programmer, der er bestemt til at bruges i et informationssystem”.
straffen er bøde eller fængsel indtil 1 år og 6 måneder. efter § 263, stk. 3, kan straffen stige til
fængsel i 6 år, hvis forholdet begås ”med forsæt til at skaffe sig eller gøre sig bekendt med
oplysninger om en virksomheds erhvervshemmeligheder eller under andre skærpende om-
stændigheder”. på samme måde straffes, når der er tale om ”overtrædelser af mere systema-
tisk eller organiseret karakter”.
forhold 2 angår medvirken til overtrædelse af straffelovens § 152, stk. 2, jf. stk. 1. § 152, stk.
1, vedrører den person, som virker eller har virket i offentlig tjeneste eller hverv, og som ube-
rettiget videregiver eller udnytter fortrolige oplysninger, som den pågældende i den forbin-
delse har fået kendskab til. straffen er bøde eller fængsel indtil 6 måneder. efter § 152, stk. 2,
kan straffen stige til fængsel i 2 år, hvis forholdet begås ”med forsæt til at skaffe sig eller an-
dre uberettiget vinding”, eller der ”i øvrigt foreligger særligt skærpende omstændigheder”.
højesteret finder i forhold 1, at aller media med rimelig grund er mistænkt for medvirken til
overtrædelse af straffelovens § 263, stk. 3, jf. stk. 2, jf. § 23. højesteret lægger vægt på resul-
tatet af den foreløbige efterforskning, herunder afhøringerne af de medsigtede k, j og a samt
fs arbejdsrapport af 7. juli 2014. det fremgår heraf bl.a., at den medarbejder (k), som har
lækket oplysninger, har foretaget en anormal nulstilling af adgangskoder og derved uberetti-
get skaffet sig adgang til oplysninger i it-systemer.
                                                   - 9 -
af de grunde, som byretten har anført, og som landsretten har henvist til, tiltræder højesteret,
at der i forhold 2 er rimelig grund til at mistænke aller media for medvirken til overtrædelse
af straffelovens § 152, stk. 2, jf. stk. 1, jf. § 23.
højesteret finder endvidere, at der i forhold 3 er rimelig grund til at mistænke aller media for
medvirken til overtrædelse af straffelovens § 263, stk. 3, jf. stk. 2, jf. § 23. højesteret lægger
navnlig vægt på rapporten om den interne advokat- og revisorundersøgelse, som aller media
har gennemført. det fremgår heraf bl.a., at advokaten og revisoren har ”konstateret, at se &
hør har søgt oplysninger om kendtes flyreservationer via en medarbejder i et flyselskab,
hvilke oplysninger må anses for ulovligt tilvejebragte”. på det foreliggende grundlag, herun-
der de øvrige oplysninger om aller medias medvirken til tilvejebringelse af information om
de kendtes privatliv, jf. forhold 1, finder højesteret, at politiet har rimelig grund til at for-
mode, at kilden uberettiget har skaffet sig adgang til oplysninger i flyselskabets it-systemer.
højesteret har herefter ikke anledning til at tage stilling til, om mistankegrundlaget vedrø-
rende de andre lovovertrædelser, sigtelserne angår, tillige er til stede.
det tiltrædes, at der er bestemte grunde til at antage, at det beslaglagte materiale kan tjene
som bevis, jf. retsplejelovens § 802, stk. 1, nr. 2.
2.3. proportionalitet
aller media har anført, at det vil være i strid med proportionalitetsgrundsætningen i retsple-
jelovens § 805, hvis beslaglæggelserne opretholdes.
efter § 805, stk. 1, må beslaglæggelse ikke foretages, såfremt indgrebet står i misforhold til
sagens betydning og det tab eller den ulempe, som indgrebet kan antages at medføre. i den af-
vejning, som må foretages, indgår som anført i højesterets kendelse i ufr 2002 s. 2503 lov-
overtrædelsens karakter, genstandens værdi for sagens oplysning og hensynet til mediernes
arbejdsvilkår, jf. herved artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
i den foreliggende sag er der tale om relativt omfattende beslaglæggelser hos en medievirk-
somhed og bl.a. dennes medarbejdere. af hensyn til ytringsfriheden, herunder kildebeskyt-
telsen, må det derfor nøje overvejes, om indgrebet er nødvendigt og proportionalt for at op-
klare de lovovertrædelser, som mistankegrundlaget angår.
                                               - 10 -
ved bedømmelsen heraf må der lægges vægt på, at mistanken mod aller media for medvir-
ken til alvorlige strafbare forhold i form af brud på dels virksomheders it-systemer dels of-
fentligt ansattes tavshedspligt er faktuelt underbygget, jf. afsnit 2.2 foran. formålet med
denne medvirken har været at få oplysninger om kendte personers privatliv, således at der
kunne skrives herom i se & hør. det må derfor antages, at oplysningerne i hvert fald som det
helt overvejende udgangspunkt ikke har angået emner af samfundsmæssig betydning.
beslaglæggelserne, der må antages at indeholde oplysninger vedrørende forhold 1-3, er fore-
taget hos aller media, der selv er mistænkt for medvirken til de strafbare forhold, og herud-
over navnlig hos medarbejdere ved se & hør, der også er mistænkt for medvirken til de straf-
bare forhold. der er ikke grund til at antage, at de søgeord, som politiet vil anvende for at lede
efter elektronisk kommunikation, der kan tjene som bevis i forhold 1-3, er mere vidtgående
end nødvendigt for at komme videre i efterforskningen af disse forhold. anvendelse af søge-
ordene vil imidlertid kunne komme til at identificere kildebeskyttede oplysninger, som ikke
har med forhold 1-3 at gøre. anklagemyndigheden er enig i, at disse kilder skal beskyttes, og
højesteret finder, at det er muligt at sikre kildebeskyttelsen ved den fremgangsmåde, der skal
anvendes ved rettens gennemsyn af det beslaglagte materiale, jf. afsnit 3 nedenfor.
det øjemed, som beslaglæggelserne skal varetage, kan ikke opnås gennem mindre indgri-
bende foranstaltninger, herunder ved at acceptere aller medias tilbud om at stille materiale
vedrørende forhold 1 til rådighed for politiet, jf. retsplejelovens § 805, stk. 2. aller media er
som nævnt mistænkt for medvirken til de alvorlige strafbare forhold, som forhold 1-3 angår,
og det er også nødvendigt for politiet at søge i det beslaglagte materiale af hensyn til opkla-
ringen af forhold 2 og 3.
på den anførte baggrund finder højesteret efter en samlet afvejning af ytringsfriheden over for
hensynet til opklaringen af forhold 1-3, at proportionalitetsgrundsætningen ikke er til hinder
for at opretholde beslaglæggelserne.
2.4. kildebeskyttelse
aller media har anført, at beslaglæggelserne ikke kan opretholdes, fordi det vil være i strid
med kildebeskyttelsen, jf. retsplejelovens § 802, stk. 4, 2. pkt.
                                                - 11 -
efter denne bestemmelse må beslaglæggelse ikke finde sted for så vidt angår materiale, der
indeholder oplysninger, som er omfattet af vidnefritagelsen af hensyn til kildebeskyttelse efter
retsplejelovens § 172.
der er enighed om, at hensynet til kildebeskyttelse ikke gør sig gældende for den såkaldte
”tys-tys kilde” k, eftersom hans identitet allerede er kendt.
hvad angår sigtelserne i forhold 2-3, er det derimod nødvendigt at afgøre, om de kilder, som
se & hør har gjort brug af, er omfattet af kildebeskyttelsen efter retsplejelovens § 172. for
dette spørgsmål er det afgørende, om betingelserne for at ophæve kildebeskyttelsen efter
undtagelsesreglerne i § 172, stk. 5 og stk. 6, er opfyldt.
forhold 3 angår et strafbart forhold, som efter strafferammen kan medføre straf af fængsel i 6
år, og som også i det konkrete tilfælde er af alvorlig karakter, jf. straffelovens § 263, stk. 3, jf.
stk. 2, jf. § 23. det betyder, at hensynet til kildebeskyttelsen må vige, hvis oplysningerne må
antages at have afgørende betydning for sagens opklaring, og hensynet til opklaringen klart
overstiger massemediernes behov for at kunne beskytte deres kilder, jf. retsplejelovens § 172,
stk. 5.
højesteret lægger efter de foreliggende oplysninger til grund, at opklaring af forhold 3 ikke er
mulig, hvis politiet afskæres fra gennem relevante søgeord at lede efter elektronisk kommuni-
kation, der kan identificere kilden. det er derfor af afgørende betydning for opklaringen af
forhold 3, at beslaglæggelserne opretholdes.
for så vidt angår afvejningen af modstående hensyn må der lægges vægt på, at sigtelsen i for-
hold 3 angår oplysninger, som mod vederlag fra se & hør i en flerårig periode er tilvejebragt
ved uberettiget adgang til it-systemer, og som er videregivet med henblik på offentliggørelse
i dette blad til brug for underholdning om kendte personers privatliv. videregivelsen må i
hvert fald som altovervejende udgangspunkt antages at have vedrørt emner uden samfunds-
mæssig betydning. der må videre lægges vægt på, at kilden er en mulig gerningsmand til et
strafbart forhold af alvorlig karakter, og at aller media og medarbejdere ved se & hør er mis-
tænkt for medvirken hertil. højesteret finder derfor, at hensynet til kildebeskyttelse i dette
tilfælde bør vige for hensynet til opklaring af det strafbare forhold.
                                                - 12 -
forhold 2 angår medvirken til overtrædelser af tavshedspligten for vindings skyld eller i øv-
rigt under særligt skærpende omstændigheder, jf. straffelovens § 152, stk. 2, jf. stk. 1, jf. § 23.
kildebeskyttelsen kan kun ophæves, hvis betingelserne herfor i retsplejelovens § 172, stk. 6,
er opfyldt, jf. § 802, stk. 4, 2. pkt.
som fastslået ved højesterets kendelse i ufr 2011 s. 1329 skal der ikke – som efter retsple-
jelovens § 172, stk. 5 – foretages en afvejning af hensynet til sagens opklaring over for mas-
semediernes behov for at kunne beskytte deres kilder, når det skal afgøres, om undtagelses-
reglen i § 172, stk. 6, finder anvendelse. der skal udelukkende foretages en vurdering af, om
forfatteren eller kilden har villet afdække forhold, hvis offentliggørelse er af samfundsmæssig
betydning. i bekræftende fald kan undtagelsesreglen i § 172, stk. 6, ikke anvendes til at op-
hæve kildebeskyttelsen.
også i relation til forhold 2 er der tale om oplysninger, som mod vederlag fra se & hør er
videregivet med henblik på offentliggørelse i dette blad til brug for underholdning om kendte
personers privatliv. det må således i hvert fald som altovervejende udgangspunkt antages, at
kilden ikke har villet afdække forhold, hvis offentliggørelse er af samfundsmæssig betydning,
jf. § 172, stk. 6. højesteret finder derfor, at beslaglæggelserne som udgangspunkt skal opret-
holdes med henblik på opklaring af de omhandlede overtrædelser af tavshedspligten. dette
udgangspunkt må fraviges, hvis retten ved det gennemsyn, som retten skal foretage, jf. afsnit
3 nedenfor, undtagelsesvis finder, at kilden har villet afdække forhold, hvis offentliggørelse er
af samfundsmæssig betydning.
hensynet til beskyttelsen af kilder, som ikke vedrører forhold 1-3, kan som nævnt i afsnit 2.3
varetages på en betryggende måde ved rettens gennemsyn af materialet, jf. afsnit 3 nedenfor.
hensynet til disse kilder kan således ikke begrunde, at beslaglæggelserne skal ophæves.
2.5. sammenfatning
højesteret finder sammenfattende, at betingelserne for at opretholde de gennemførte beslag-
læggelser er opfyldt under den forudsætning, at gennemsynet af materialet sker som fastsat i
afsnit 3 nedenfor. artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention kan ikke anta-
ges at føre til et andet resultat.
3. gennemsynet af det beslaglagte materiale
                                                - 13 -
hvis der beslaglægges materiale hos en person, der er omfattet af retsplejelovens § 172, kan
den pågældende kræve, at det første gennemsyn af materialet foretages af retten. indtil det
første gennemsyn opbevares materialet hos politiet, jf. i det hele retsplejelovens § 807, stk. 3.
bestemmelsen tager sigte på at beskytte journalisters kilder i tilfælde, hvor politiet under en
ransagning har beslaglagt materiale. bestemmelsen sikrer, at det er retten, som foretager det
første gennemsyn af materialet for at afklare, om det indeholder kildebeskyttede oplysninger,
der ikke må udleveres til politiet.
højesteret finder, at bestemmelsen også skal anvendes i den foreliggende situation, hvor de
gennemførte beslaglæggelser bl.a. angår relativt omfattende elektronisk materiale, som in-
deholder kildebeskyttede oplysninger, der ikke må indgå i efterforskningen af forhold 1-3.
det er herefter retten, der skal foretage det første gennemsyn af det beslaglagte materiale for
at frasortere de kildebeskyttede oplysninger, der ikke må udleveres til brug for politiets efter-
forskning.
under hensyn til karakteren og omfanget af det beslaglagte materiale er det imidlertid ikke
praktisk muligt for retten på egen hånd at gennemgå materialet med henblik på frasortering.
det er nødvendigt, at retten ydes teknisk og praktisk bistand ved gennemsynet. det er også
nødvendigt, at anklagemyndigheden og aller media samtidig er til stede ved rettens gennem-
syn og herunder kan give udtryk for, hvilke dele af materialet der bør frasorteres, således at
retten i givet fald efter den fornødne kontradiktion kan træffe afgørelse herom.
landsretten har overladt det til byretten at fastlægge den praktiske fremgangsmåde i samråd
med anklagemyndigheden og aller media. landsretten har i den forbindelse anført, at de sø-
geord, der foreslås i politiets notits af 4. juni 2014, ikke er mere vidtgående end nødvendigt,
hvilket højesteret som nævnt i afsnit 2.3 kan tiltræde. landsretten har endvidere anvist de
overordnede retningslinjer for den fremgangsmåde, der skal følges for at frasortere kildebe-
skyttede oplysninger, der ikke må indgå i efterforskningen af forhold 1-3. der skal med hen-
blik på at skaffe retten et arbejdsredskab foretages en spejling af det beslaglagte materiale un-
der de sikkerhedsforanstaltninger, som er beskrevet i notitsen af 4. juni 2014. den spejlede
kopi må ikke anvendes til efterforskningsmæssige formål, før der ved rettens gennemsyn er
sket en frasortering af kildebeskyttede oplysninger, som ikke vedrører sagen, eller hvor kilde-
beskyttelsen ikke ophæves, jf. herom afsnit 2.4 ovenfor. rettens gennemsyn kan af praktiske
                                              - 14 -
grunde ske hos politiet med brug af sagkyndig bistand fra politiet (nc 3), og såvel anklage-
myndigheden som aller media skal samtidig have mulighed for at være til stede og have ad-
gang til at udtale sig om, hvorvidt de enkelte dokumenter mv. kan indgå i efterforskningen.
højesteret finder, at de retningslinjer for den praktiske fremgangsmåde, landsretten har anvist,
ikke er i strid med de hensyn, som retsplejelovens § 807, stk. 3, varetager. fremgangsmåden,
der er nødvendiggjort af praktiske hensyn, sikrer således, at retten kan frasortere de kildebe-
skyttede oplysninger, som ikke vedrører sagen, eller hvor kildebeskyttelsen ikke ophæves,
uden at kildebeskyttelsen reelt kompromitteres. de filer/dokumenter, som indeholder oplys-
ninger, der efter byrettens vurdering ikke skal udleveres til brug for politiets efterforskning af
forhold 1-3, kan som anført af landsretten ikke indgå i efterforskningen og ikke tjene som be-
vis, ligesom de tilstedeværende vil have tavshedspligt om de pågældende oplysninger.
højesteret har herefter ikke grundlag for at ændre landsrettens anvisninger om fremgangsmå-
den ved rettens første gennemsyn af det beslaglagte materiale.
4. konklusion
højesteret stadfæster landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
