                                           lukkede døre
 (det forbydes offentligt at gengive navn, stilling eller bopæl eller på anden måde offent-
                                     liggøre partens identitet)
                      højesterets kendelse
                       afsagt tirsdag den 22. december 2015
sag 213/2015
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat kåre pihlmann)
og
t2
(advokat jane ranum)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 1. juli 2015 og af østre
landsrets 8. afdeling den 18. august 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: niels grubbe, poul dahl jensen og jens peter
christensen.
påstande
sagen vedrørende t1
t1 har nedlagt påstand om stadfæstelse af byrettens kendelse, således at der foreligger en bin-
dende påtalebegrænsning om, at anklagemyndigheden ville frafalde forhold 2, hvis han kunne
tilstå forhold 1 for så vidt angik 2 kg kokain.
                                               - 2 -
anklagemyndigheden har heroverfor nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse
om, at der ikke foreligger en bindende påtalebegrænsning i forhold til t1.
sagen vedrørende t2
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om ændring af landsrettens kendelse, således at der
ikke foreligger nogen bindende påtalebegrænsning i forhold til t2.
t2 har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse, således at der foreligger en
bindende påtalebegrænsning om, at anklagemyndigheden ville frafalde forhold 1, hvis han
kunne tilstå forhold 2 for så vidt angik 1,2 kg kokain.
anbringender
t1 har anført bl.a., at anklagemyndigheden har givet ham en berettiget og beskyttelsesværdig
forventning om, at han alene tiltales i sagens forhold 1 vedrørende en mængde på 2 kg kokain.
anklagemyndigheden er fremkommet med en klar, utvetydig og uforbeholden tilkendegivelse
om, at anklagemyndigheden ville frafalde den resterende del af tiltalen, hvis han kunne tilstå
en mængde på 2 kg kokain i forhold 1. han er orienteret om anklagemyndighedens klare til-
kendegivelse og har accepteret denne, hvilket anklagemyndigheden blev orienteret om af hans
forsvarer. aftalen er indgået allerede før den 10. marts 2015.
aftalen er på ingen måde betinget, ligesom aftalen tilmed var godkendt af advokaturchefen.
anklagemyndigheden gjorde på intet tidspunkt under forløbet i januar og februar 2015 gæl-
dende, at der alene var tale om uforpligtende drøftelser, idet der i så fald ikke ville være nogen
anledning til at involvere advokaturchefen selv.
såfremt anklagemyndigheden ønskede at komme ud af aftalen om sagens fremme som tilstå-
elsessag vedrørende 2 kg kokain i sagens forhold 1, må anklagemyndigheden være henvist til
reglerne om statsadvokatens omgørelsesadgang.
anklagemyndighedens klare tilkendegivelse er ikke omgjort af statsadvokaten indenfor 2-
måneders fristen, der senest må regnes fra datoen for fremsendelse af retsmødebegæringen af
den 9. april 2015, og formålet med fremsendelse af retsmødebegæringen den 9. april 2015 var
                                              - 3 -
netop udelukkende, at t1 indenretligt kunne tilstå en mængde på 2 kg kokain i overensstem-
melse med aftalen med anklagemyndigheden.
uanset om anklagemyndigheden nu svinger mellem at beskrive forløbet som henholdsvis
drøftelser og enighed, må det lægges til grund, at der forud for den 27. marts 2015 var en af-
tale/enighed om, at sagen skulle fremmes på grundlag af den erkendte mængde kokain.
t2 har anført bl.a., at anklagemyndigheden udtrykkeligt og med bindende virkning har tilken-
degivet at ville begrænse tiltalen mod ham til en mængde på 1,2 kg kokain i forhold 2, forud-
sat han tilstod denne mængde.
der stilles ikke formkrav til en bindende påtalebegrænsning, der både kan være stiltiende
gennem anklagemyndighedens adfærd eller fremkomme ved en udtrykkelig erklæring.
det var anklagemyndigheden selv, der tog initiativ til drøftelsen med hans forsvarer.
det er bevist, præcist hvilken dato aftalen mellem anklagemyndigheden og ham blev indgået,
nemlig ved forsvarerens bekræftelsesmail af 11. marts 2015 til anklageren. af mailen fremgår
også, at han samme dag var blevet orienteret om anklagemyndighedens tilkendegivelse. der
kan derfor ikke herske tvivl om, at en eventuel omgørelsesfrist skal regnes fra denne dato.
anklageren havde mandat til at fremsætte tilkendegivelsen. omgørelsesfristen i henhold til
retsplejelovens § 724, stk. 2, udløb herefter den 11. maj 2015. anklagemyndigheden om-
gjorde ikke afgørelsen inden fristens udløb, ligesom der på intet tidspunkt blev taget forbe-
hold for muligheden for omgørelse.
tilbagekaldelsen af tilbuddet om tilskæring af sagen beror tilsyneladende alene på en efter-
følgende holdningsændring hos anklagemyndighedens ledelse. den anklagemyndighed, der
med mailen af 16. april 2015 fragik tilbuddet, er på samme ledelsesniveau – og dermed med
samme mandat – som den anklagemyndighed, der tidligere havde kontaktet forsvareren med
et forslag til tilskæring.
                                                 - 4 -
han har – både ved anklagemyndighedens udtrykkelige tilkendegivelse og ved adfærd – fået
en berettiget og beskyttelsesværdig forventning om, at sagen fremmes i henhold til tilkende-
givelsen, hvilket i øvrigt ikke ud fra sagens beviser er et urimeligt eller ekstraordinært gun-
stigt resultat.
rigsadvokaten har generelt anført bl.a., at anklagemyndigheden ikke har foretaget en bin-
dende påtalebegrænsning i forhold til t1 og t2.
på den ene side må det anerkendes, at anklagemyndigheden – også uden at der foreligger en
udtrykkelig erklæring om en påtalebegrænsning – ved sin adfærd kan blive bundet af denne
adfærd. på den anden side må der imidlertid stilles ganske store krav til, hvornår der kan siges
at foreligge en bindende påtalebegrænsning. det er ikke enhver forventning, der indebærer, at
der foreligger en bindende påtalebegrænsning, men alene den berettigede og beskyttelsesvær-
dige forventning.
der skal noget helt særligt til for, at der er blevet skabt en berettiget og beskyttelsesværdig
forventning, når sagen befinder sig på et stadie, hvor der kun foreligger en sigtelse, og hvor
der ikke i øvrigt er foretaget nogen processuelle skridt fra anklagemyndighedens side. før det
tidspunkt, hvor der er rejst en tiltale, må der skulle noget helt særligt til, førend der foreligger
en bindende påtalebegrænsning, og dette kan kun ske i helt ekstraordinære tilfælde.
det må lægges til grund, at da de sigtede blev fremstillet i grundlovsforhør den 4. december
2014, blev de sigtet for både forhold 1 og forhold 2, og at disse sigtelser ikke på noget tids-
punkt efterfølgende udtrykkeligt er blevet opgivet eller begrænset.
det må endvidere lægges til grund, at anklagemyndigheden ikke i forhold til de sigtede har
foretaget nogen processuelle skridt i form af tiltalerejsning, fremsendelse af retsmødebegæ-
ring, afholdelse af indenretlige forhør mv.
den omstændighed, at der mellem anklagemyndigheden og de sigtedes forsvarere har været
drøftelser om sagens mulige tilskæring, udgør ikke en sådan helt ekstraordinær situation, at
der i forhold til de sigtede er blevet skabt en berettiget og beskyttelsesværdig forventning om,
at dele af sigtelsen ville blive opgivet. det må i den forbindelse tillægges betydning, at de
                                                 - 5 -
tiltalte enten ikke har ønsket at udtale sig om sagen eller kun har udtalt sig i et endog meget
begrænset omfang.
rigsadvokaten har endvidere vedrørende t1 anført bl.a., at hans forsvarer ikke nærmere har
anført, på hvilket tidspunkt en aftale om at frafalde sagens forhold 2 er indgået, herunder på
hvilket tidspunkt hans klient har fået en sådan berettiget og beskyttelsesværdig forventning
om, at sagen ville blive afgjort i overensstemmelse hermed.
det kan alene lægges til grund, at der mellem forsvaret og anklagemyndigheden var opnået
enighed om, at sagen skulle forsøges afgjort som en tilståelsessag, og at t1 på denne bag-
grund kan have fået en vis forventning om, at sagen ville blive beskåret som det anførte. men
anklagemyndigheden har ikke derved disponeret på en sådan måde, at t1 ud fra en objektiv
vurdering med føje er blevet bibragt en sådan berettiget og beskyttelsesværdig forventning, at
der er skabt en bindende påtalebegrænsning for anklagemyndigheden.
det bemærkes i den forbindelse, at det særligt i sager om overtrædelse af straffelovens § 191
er helt sædvanligt, at anklagemyndigheden af procesøkonomiske årsager drøfter tiltale-
spørgsmålet med forsvaret. denne slags drøftelser må nødvendigvis være uforpligtende for
begge parter og kan ikke på nogen måde give den sigtede en sådan berettiget forventning, at
anklagemyndigheden hermed afskæres fra at disponere frit over tiltalespørgsmålet. at den
sigtede er gjort bekendt med indholdet af drøftelserne samt har tilkendegivet sin holdning
hertil, kan ikke føre til et andet resultat. det gælder så meget desto mere, når den sigtede ikke
i øvrigt har villet udtale sig til politiet.
rigsadvokaten har endvidere vedrørende t2 anført bl.a., at hans forsvarers dokumentation for
de drøftelser, hun har haft med anklagemyndigheden, således som dette kommer til udtryk i
landsrettens kendelse, ikke kan være afgørende for, om der i forhold til t2 er blevet skabt en
sådan berettiget og beskyttelsesværdig forventning om, at dele af sagens forhold ville blive
opgivet, og at anklagemyndigheden som følge heraf bliver bundet af en påtalebegrænsning.
der foreligger ikke sådanne helt særlige omstændigheder som påkrævet.
                                                 - 6 -
den omstændighed, at der har været en uformel mailkorrespondance mellem forsvareren og
anklagemyndigheden om tilskæring af sagen, kan ikke skabe en berettiget og beskyttelses-
værdig forventning hos t2 om, at dele af sagens forhold vil blive opgivet.
heller ikke den omstændighed, at t2 har afgivet en meget kortfattet forklaring til politiet, kan
føre til et andet resultat. dette skal ses i sammenhæng med, at formålet med afhøringen alene
var at ophæve t2s besøgs- og brevkontrol.
der er ikke – som anført af østre landsret i den foreliggende sag – mulighed for at statuere
en ”betinget bindende påtalebegrænsning”. såfremt en påtalebegrænsning er sket, er den bin-
dende for anklagemyndigheden. såfremt synspunktet om en betinget bindende påtalebe-
grænsning anerkendes, indtræder påtalebegrænsningen tidligst, når sigtede har opfyldt betin-
gelsen, det vil sige i et retsmøde har erkendt det forhold, som var forudsætningen for ankla-
gemyndighedens påtaleopgivelse. som anført er anklagemyndigheden først bundet af en på-
talebegrænsning, når fristen for statsadvokatens omgørelsesadgang, jf. retsplejelovens § 724,
stk. 2, er udløbet. fristen for statsadvokatens omgørelsesadgang måtte i et tilfælde, hvor der
var en betinget bindende påtalebegrænsning, i givet fald skulle regnes fra datoen for et sådant
retsmøde. i den foreliggende sag blev der aldrig afholdt et sådant retsmøde.
højesterets begrundelse og resultat
parterne har i ifølge byrettens kendelse af 1. juli 2015 under et forberedende retsmøde den 19.
juni 2015 erklæret sig enige i den beskrivelse af forløbet, der er gengivet i byrettens kendelse.
anklagemyndigheden har ikke efterfølgende fragået denne enighed.
under disse omstændigheder tiltræder højesteret byrettens bedømmelse, hvorefter der både i
forhold til t1 og i forhold til t2 foreligger en bindende påtalebegrænsning med det indhold,
der er angivet i byrettens kendelse.
højesteret stadfæster herefter i det hele byrettens kendelse.
                                       thi bestemmes:
byrettens kendelse stadfæstes.
