                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 12. september 2018
sag 59/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat charlotte krarup, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i herning den 5. april 2017 og af vestre landsrets
13. afdeling den 21. november 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, jens peter
christensen, hanne schmidt og lars apostoli.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, med påstand om formildelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har anført navnlig, at straffen må fastsættes i overensstemmelse med retspraksis vedrørende
et enkeltstående drab i førstegangstilfælde, hvor straffen som udgangspunkt er fængsel i 12 år.
der er ikke skærpende omstændigheder, der efter praksis medfører en forhøjelse af straffen ud
over dette udgangspunkt.
det skal således ikke indgå som en skærpende omstændighed ved strafudmålingen, at han
tidligere er straffet med 12 års fængsel ved vestre landsrets dom af 23. april 1997 for et drab
begået i april 1996. denne tidligere straf er afsonet, og han blev prøveløsladt den 22. maj
                                                 - 2 -
2004. drabet i den foreliggende sag er begået den 31. december 2015, næsten 12 år efter prø-
veløsladelsen, og der er forløbet næsten 20 år mellem drabene. den tidligere straf bør derfor
ikke i medfør af straffelovens § 81, nr. 1, medføre en skærpelse af straffen i forhold til ud-
gangspunktet på 12 års fængsel.
der er heller ikke grundlag for at skærpe straffen under hensyn til drabets karakter, berigel-
seskriminaliteten eller brandstiftelsen. der var i øvrigt ikke tale om særlig planlægning.
hvis højesteret finder, at straffen skal skærpes i forhold til udgangspunktet på 12 års fængsel,
bør en sådan skærpelse alene ske med et tillæg på 2-4 års fængsel.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at det skal indgå som en skærpende omstændighed
ved strafudmålingen, at t ved vestre landsrets dom af 23. april 1997 er straffet for at have
begået et lignende drab på en kvindelig bekendt. efter straffelovens § 81, nr. 1, skal det ved
straffens fastsættelse i almindelighed indgå som en skærpende omstændighed, at gernings-
manden tidligere er straffet af betydning for sagen. bestemmelsen opstiller ingen faste tids-
mæssige betingelser for, hvornår tidligere kriminalitet kan medføre skærpet strafudmåling
inden for den normale strafferamme, og den tidligere dom må tillægges gentagelsesvirkning,
selv om den ligger noget tilbage i tid.
udgangspunktet for straffastsættelsen ved drab i gentagelsestilfælde er fængsel på livstid.
straffen ved samtidig bedømmelse af flere drab er også som udgangspunkt fængsel på livstid,
og denne praksis skal også tillægges betydning.
det skal endvidere tillægges vægt ved strafudmålingen, at drabet havde karakter af et rov-
mord, som i praksis straffes med fængsel i 14-16 år.
endelig skal det tillægges vægt i skærpende retning, at der var tale om et ret brutalt drab, at
drabet til en vis grad var planlagt, og at tiltalte forsøgte at skjule drabet ved at sætte ild til as
ejendom.
supplerende sagsfremstilling
t blev ved vestre landsrets dom af 23. april 1997 fundet skyldig i drab og tyveri. tiltalen
angik overtrædelse af:
                                                 - 3 -
       ”1. straffelovens § 237, manddrab, ved den 30. april 1996 om aftenen i … i en skov ved
       vej … at have dræbt … ved omsnøring af halsen med en snor,
       2. straffelovens § 276, tyveri, ved den 30. april 1996 om aftenen i … i en skov ved …
       vej …, efter at have dræbt …, at have stjålet hendes pung, der indeholdt blandt andet
       6.000 kr.”
det hedder i dommen om straffastsættelsen:
       ”straffen fastsættes efter straffelovens § 237 og § 285, stk. 1, jf. § 276, til fængsel i 12
       år. der er enighed om, at drabet ikke kan sidestilles med drab på ægtefælle eller samle-
       ver og heller ikke med jalousidrab under sådanne særlige omstændigheder, at straffen
       bør nedsættes.”
retsgrundlag vedrørende gentagelsesvirkning
straffelovens § 81, nr. 1, og § 84, stk. 1 og stk. 3, 1. pkt., er sålydende:
       ”§ 81. det skal ved straffens fastsættelse i almindelighed indgå som skærpende om-
       stændighed,
       1) at gerningsmanden tidligere er straffet af betydning for sagen,
       § 84. det er en betingelse for anvendelsen af bestemmelser om forhøjet straf eller andre
       retsfølger i gentagelsestilfælde, at gerningsmanden, inden den pågældende på ny for-
       brød sig, i den danske stat er fundet skyldig i en begået strafbar handling, som loven til-
       lægger gentagelsesvirkning på den nu begåede, eller forsøg på eller medvirken til en så-
       dan.
       …
       stk. 3. gentagelsesvirkningen ophører, når der, førend den nye strafbare handling blev
       begået, er forløbet 10 år, efter at den tidligere straf er udstået, endeligt eftergivet eller
       bortfaldet… ”
de nævnte bestemmelser blev affattet ved lov nr. 218 af 31. marts 2004 om ændring af straf-
feloven og retsplejeloven (ændring af strafferammer og bestemmelser om straffastsættelse
mv.). i lovforslagets almindelige bemærkninger (folketingstidende 2003-04, tillæg a, 1. sam-
ling, lovforslag nr. l 99, s. 3291-92) hedder det om bestemmelserne:
       ”3.3. normal- og sidestrafferammer samt gentagelsesvirkning
       …
       3.3.3. justitsministeriets overvejelser
       …
                                                 - 4 -
       straffelovrådet har som anført ovenfor foreslået, at straffelovens § 81 om lovbestemt
       gentagelsesvirkning videreføres uændret som ny § 84. det er imidlertid justitsministeri-
       ets opfattelse, at reglerne om gentagelsesvirkning bør skærpes, dels med henblik på at med-
       virke til at bryde en persons kriminelle mønster, dels for at understrege den øgede strafvær-
       dighed ved gentagen kriminalitet. tilsvarende bør også gælde i forhold til unge kriminelle.
       på den baggrund foreslås en skærpelse af de gældende regler, således at det bliver muligt at
       anvende bestemmelser om forhøjet straf eller andre retsfølger i gentagelsestilfælde, uanset
       om gerningsmanden begik den tidligere overtrædelse før eller efter det fyldte 18 år. det fo-
       reslås endvidere, at gentagelsesvirkningen i relation til anvendelsen af højere strafferammer
       først ophører, når der er forløbet 10 år efter, at den tidligere straf er udstået, endeligt efter-
       givet eller bortfaldet.
       den foreslåede bestemmelse i § 84 (lovforslagets § 1, nr. 2) regulerer som nævnt den lovbe-
       stemte gentagelsesvirkning for anvendelse af bestemmelser om forhøjet straf eller andre
       retsfølger. spørgsmålet om fastsættelse af en forhøjet straf i gentagelsestilfælde inden for
       normalstrafferammen reguleres i den foreslåede § 81, nr. 1. som det fremgår heraf, skal det
       forhold, at gerningsmanden tidligere er straffet af betydning for sagen, i almindelighed ind-
       gå som en skærpende omstændighed. bestemmelsen opstiller ingen faste tidsmæssige be-
       tingelser for, hvornår tidligere kriminalitet kan medføre skærpet strafudmåling inden for
       strafferammen, men det må forventes, at de foreslåede skærpelser i § 84 vil kunne få en vis
       betydning for den vægt, domstolene i forbindelse med strafudmåling inden for normalstraf-
       ferammen tillægger en straffedom, der ligger længere tilbage i tid eller som vedrører for-
       hold, som er begået før den pågældende fyldte 18 år.”
højesterets begrundelse og resultat
for højesteret angår sagen strafudmålingen for drab, berigelseskriminalitet og brandstiftelse,
herunder navnlig betydningen af at tiltalte tidligere er straffet for drab.
ved den tidligere dom, der er afsagt af vestre landsret den 23. april 1997, blev t fundet
skyldig i drab ved den 30. april 1996 om aftenen i en skov at have dræbt en kvinde ved
omsnøring af hendes hals med en snor og i tyveri ved efter drabet at have stjålet kvindens
pung med 6.000 kr. t blev prøveløsladt den 22. maj 2004 efter at have afsonet 2/3 af den
idømte straf på fængsel i 12 år.
i den nu foreliggende sag er t fundet skyldig i den 31. december 2015 at have dræbt a, idet
han satte tape for hendes mund og næse og omsnørede hendes hals med et kabel, hvorved hun
blev kvalt. t er tillige fundet skyldig i at have sat ild til as ejendom, i databedrageri ved via
mobilepay at have overført 3.000 kr. fra hendes konto til sin egen og i forsøg på overførsel af
yderligere beløb samt i tyveri fra a ved at have stjålet strømper, kaffe, cigaretter mv.
højesteret finder, at straffen for drab i tilfælde af gentagelse som udgangspunkt må fastsættes
til fængsel på livstid.
                                              - 5 -
i det foreliggende tilfælde er der ikke grundlag for at fravige udgangspunktet om fængsel på
livstid, selv om det tidligere begåede drab ligger en del tilbage i tiden. det bemærkes herved
også, at det nu begåede drab er begået samtidig med berigelseskriminalitet og brandstiftelse
med betydelige ødelæggelser til følge.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
t har fortsat været fængslet under anken.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
