                      højesterets kendelse
                           afsagt tirsdag den 17. april 2018
sag 256/2017
fof københavn
(advokat dan terkildsen)
mod
københavns kommune - kultur- og fritidsforvaltning
(advokat erik wendelboe christiansen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af københavns byret den 26. september 2017 og af
østre landsrets 14. afdeling den 29. november 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: henrik waaben, michael rekling og lars hjortnæs.
påstande
kærende, fof københavn, har påstået sagen henvist til landsretten som 1. instans.
indkærede, københavns kommune - kultur- og fritidsforvaltning, har tilsluttet sig fof kø-
benhavns påstand.
landsretten har henholdt sig til sin afgørelse.
sagsfremstilling
fof københavn lejede den 8. september 2015 et lejemål beliggende teglgårdsstræde 4e/8b,
2. sal, baghuset, 1452 københavn k, af imk almene fond. lokalerne anvendes efter det op-
lyste af fof københavn til yogaundervisning.
i forbindelse med overtagelse af lejemålet bad fof københavn imk almene fond om at
søge københavns kommune om fritagelse for dækningsafgift.
                                               - 2 -
i afgørelse af 18. juli 2016 fra københavns kommune hedder det bl.a.:
      ”team ejendomsskat har den 10. september 2015 modtaget ansøgning om fritagelse for
      dækningsafgift på ejendommen, beliggende teglgårdsstræde 4 a, grundet udleje at et
      lokale til fof.
      vi har ikke imødekommet ansøgningen grundet følgende forhold:
      indledningsvis gør vi opmærksom på, at lejekontrakten der er sendt sammen med an-
      søgningen ikke er underskrevet og dateret.
      i lovbekendtgørelsen nr. 1104 af 22. august 2013, herefter benævnt ejendomsskattelo-
      ven, fremgår det i § 23 a, stk.1, hvilke ejendomme der skal pålignes dækningsafgift af,
      når det i kommunen er bestemt af anvende bestemmelsen.
      i bestemmelsen er ikke nævnt om den af fof udøvede aktivitet er omfattet af dæk-
      ningsafgiften. det skal derfor konkret afgøres i henhold til ejendomsskattelovens § 23 a
      om ejendommens anvendelse hertil kan anses for at være et lignende øjemed.
      fof aftenskole udbyder ifølge deres hjemmeside www.fof.dk betalte foredrag og kurser
      i mange forskellige kategorier, såsom madkurser, yoga, familieaktiviteter, rundvisning
      og ture, it-kurser m.m.
      variationen hos fof vidner om mange forskellige aktiviteter der i ansøgningen er be-
      nævnt undervisning. undervisningen sker ikke altid på ejendommen i det fof også til-
      byder fjernundervisning, rundvisninger og ture, som ikke finder sted på ovennævnte
      ejendom.
      fof er ifølge hjemmeside danmarks største udbyder af folkeoplysning. der er således
      ikke tale om et almindeligt undervisningsforløb som led i en uddannelse, men et tilbud
      til at styrke kompetencer, lysten til læring og fremme folkesundheden for alle.
      vi mener konkret, at fof’s anvendelse af ejendommen, uanset om det kaldes undervis-
      ning/kursus, kan påføre os tilsvarende udgifter som de udgifter ejendomsskattelovens §
      23 a, stk.1 har til hensigt at kommunen skal kunne opkræve dækningsafgift for.”
fof københavn har ved stævning af 30. maj 2017 i henhold til fuldmagt fra imk almene
fond anlagt sag mod københavns kommune - kultur- og fritidsforvaltning med påstand om
tilbagebetaling af allerede erlagte udgifter til dækningsafgift samt fritagelse for fremtidig be-
taling af dækningsafgift for lejemålet. fof københavn har subsidiært nedlagt påstand om
hjemvisning til fornyet behandling hos københavns kommune. københavns byret har ved
                                               - 3 -
kendelse af 26. september 2017 henvist sagen til behandling ved landsretten, jf. retsplejelo-
vens § 226, stk. 1.
østre landsret har ved kendelse af 29. november 2017 afvist at behandle sagen som 1. instans
og sendt sagen til byretten til fortsat behandling. af landsrettens begrundelse fremgår:
      ”der er enighed mellem parterne om, at aktiviteten i de af sagen omfattede aktiviteter
      ikke er omfattet af de i ejendomsbeskatningslovens § 23 a særskilt opregnede anven-
      delser, og at det derfor er afgørende, om ejendommen kan anses som anvendt til et ”lig-
      nende øjemed” som de nævnte kategorier af ejendomme.
      spørgsmålet om, hvorvidt københavns kommune – kultur og fritidsforvaltningen med
      rette har opkrævet dækningsafgift for den ejendom, som fof københavn har lejet, be-
      ror herefter på en konkret bedømmelse af sagens omstændigheder, herunder navnlig ka-
      rakteren af den aktivitet, der udføres i de pågældende lokaliteter, jf. herved højesterets
      afgørelse af 6. januar 2010, gengivet i ugeskrift for retsvæsen 2010, side 1021.
      som sagen fremtræder, finder landsretten, at sagen ikke er af en sådan karakter, at den
      er principiel og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væ-
      sentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt. betingelserne i retsplejelovens § 226, stk.
      1, for at henvise sagen til behandling ved landsretten er derfor ikke opfyldt, jf. herved
      højesterets kendelse af 11. november 2016, gengivet i ugeskrift for retsvæsen 2017,
      side 554.
      landsretten afviser herefter at behandle sagen i 1. instans og sender sagen til byretten til
      fortsat behandling.”
anbringender
fof københavn har gjort gældende navnlig, at sagen angår et principielt spørgsmål om,
hvorvidt den aktivitet, der foregår i fof københavns lokaler, kan anses for ”lignende øje-
med”, jf. ejendomsbeskatningslovens § 23 a, herunder om københavns kommune har hand-
let uden for rammerne for det skøn, som kommunen har i henhold til bestemmelsen. endvide-
re angår sagen et principielt spørgsmål om, hvorvidt københavns kommune er berettiget til at
foretage en praksisændring, således at alene kompetencegivende undervisningsaktiviteter er
undtaget i relation til betaling af dækningsafgift. praksisændringen har vidtgående konse-
kvenser, da den vil påvirke mange institutioner og foreninger. der er ikke hjemmel til, at kø-
benhavns kommune kan foretage en sådan praksisændring, og en sådan ændring vil i øvrigt
kun kunne ske med et rimeligt varsel.
                                              - 4 -
københavns kommune - kultur- og fritidsforvaltningen har gjort gældende navnlig, at sagen
indeholder et principielt spørgsmål om, hvorvidt den aktivitet, der foregår i de pågældende
lokaliteter hos fof københavn, kan anses for ”lignende øjemed”, jf. ejendomsbeskatningslo-
vens § 23 a, herunder om den afgrænsning af begrebet undervisning, som københavns kom-
mune har foretaget, ligger ud over rammerne for det skøn, som kommunen er indrømmet efter
§ 23 a.
højesterets begrundelse og resultat
højesteret tiltræder, at sagen, som den fremtræder, ikke er af en sådan karakter, at den er
principiel og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller væsentlig
samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt. betingelserne i retsplejelovens § 226, stk. 1, for at hen-
vise sagen til behandling ved landsretten er derfor ikke opfyldt.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse, således at sagen sendes til byretten til
fortsat behandling.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part.
