                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 18. august 2015
sag 181/2014
a
(advokat torben koch)
mod
den uafhængige politiklagemyndighed
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i aarhus den 17. marts 2014 og af vestre
landsrets 5. afdeling den 25. juni 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, niels grubbe, marianne højgaard
pedersen, thomas rørdam og jens peter christensen.
påstande
kærende, politiassistent a, har nedlagt påstand om, advokat torben koch beskikkes som
forsvarer for ham.
indkærede, den uafhængige politiklagemyndighed, har påstået stadfæstelse.
anbringender
a har navnlig anført, at princippet om det frie forsvarervalg må gælde i alle sager, medmindre
der i den enkelte sag konkret påvises dokumenterbare grunde til, at der foreligger
modstridende interesser. det er politiklagemyndighedens bevisbyrde at dokumentere mod-
stridende interesser, og denne bevisbyrde er ikke løftet.
de pågældende polititjenestemænd er ikke sigtet, og retsplejelovens § 734, stk. 2, er derfor
uanvendelig som hjemmel til at nægte at beskikke samme advokat for flere polititjeneste-
mænd i samme sag. der er tale om en undersøgelse på et meget tidligt stadie, og det fremgår
af forarbejderne til retsplejelovens § 1020 g, at årsagen til, at der kan beskikkes advokat for en
                                                - 2 -
polititjenestemand, selvom der ikke er rejst sigtelse, er, at politifolk i kraft af deres erhverv
har en særlig risiko for at blive udsat for undersøgelse/efterforskning, og at situationen forud
for en egentlig sigtelse for et strafbart forhold kan være mere belastende for politifolk end
andre, idet der som konsekvens af straffesagen kan blive tale om afskedigelse eller discipli-
nærsag.
begge polititjenestemænd ønsker endvidere at udtale sig til politiklagemyndigheden. sagen er
særdeles veloplyst, idet der allerede foreligger forklaringer i form af politirapporter, ligesom
polititjenestemændene har afgivet forklaring i retten under straffesagen mod k.
polititjenestemændene har ikke rettet beskyldninger mod hinanden, og deres interesser er ikke
modstridende, men sammenfaldende, idet begge betjente var til stede i forbindelse med
udførelsen af deres arbejde.
højesterets kendelser af 17. december 2013 (ufr 2014.903 og ufr 2014.905) vedrørte sær-
deles grov kriminalitet med hel eller delvis tilknytning til bandemiljøet, ligesom de implice-
rede personer i alle tilfælde har været sigtet eller tiltalt. præmisserne for disse sager kan ikke
overføres til også at omfatte politiklageområdet og de polititjenestemænd, som udfører et
stykke politiarbejde, som de i kraft af deres stilling har en tjenstlig forpligtelse til.
der er ikke en særlig forbindelse mellem betjentene, blot fordi de er ansat samme sted. sæd-
vanlig patruljering foregår altid i hold af minimum to polititjenestefolk fra samme station.
politiklagemyndigheden har navnlig anført, at udgangspunktet om det frie forsvarervalg be-
grænses af retsplejelovens § 734, stk. 2, hvorefter forsvaret for flere sigtede kun kan udføres
af den samme person, hvis de sigtedes interesser under sagen ikke er modstridende. retten til
at vælge forsvarer er ikke en absolut ret, og der er heller ikke en ubetinget ret for den tiltalte
til selv at vælge den beskikkede advokat.
de retsplejemæssige hensyn, som højesteret har anført i kendelserne af 17. december 2013
kan også begrunde, at beskikkelse af den samme forsvarer for flere anmeldte polititjeneste-
mænd i en sag efter retsplejelovens kapitel 93 c må afslås, når de anmeldtes interesser under
sagen er modstridende, eller der er nærliggende risiko herfor. § 734, stk. 2, må således finde
                                                 - 3 -
tilsvarende anvendelse, hvor retten i medfør af § 1020 g finder grundlag for at beskikke for-
svarer, selv om der (endnu) ikke er rejst sigtelse mod polititjenestemændene.
retsplejelovens § 734, stk. 2, må som anført af højesteret i kendelse af 17. december 2013 i
sag 208/2013 (ufr 2014.905) ses i sammenhæng med retsplejelovens § 126 og de advokate-
tiske regler og er efter sin ordlyd ikke begrænset til at angå bestemte sagskategorier. som
fastslået af højesteret i sag 172/2013 (ufr 2014.903) forudsætter beskikkelse af den samme
advokat for flere sigtede i den samme sag, at der er en høj grad af sandsynlighed for, at der
ikke kan opstå modstridende interesser. at højesteret nævner en række sagstyper i kendelsen
kan ikke indebære, at der i andre kategorier af alvorlige straffesager kan ske beskikkelse af
samme advokat som forsvarer for flere sigtede, selv om der er modsatrettede interesser.
der er i den konkrete sag en sådan nærliggende risiko for modstridende interesser mellem de
anmeldte polititjenestemænd, at de i højesterets kendelser nævnte retsplejemæssige hensyn
tilsiger, at beskikkelse af den samme forsvarer må nægtes i medfør af retsplejelovens § 734,
stk. 2, eller principperne i denne bestemmelse, smh. med § 1020 g.
beskikkelse af samme advokat i denne sag kan indebære risiko for, at en sandfærdig forkla-
ring undertrykkes til mulig skade for den enkelte politimands forsvar. der er desuden – efter
anmeldelsen – tale om en sag vedrørende alvorlig personfarlig kriminalitet begået af politiper-
sonale mod en civil borger. der gælder endvidere i sager som den foreliggende et særligt hen-
syn til opretholdelsen af tilliden til politiklageordningen, og dette hensyn må ligeledes indgå i
vurderingen efter § 734, stk. 2. dette hensyn bevirker, at der i tilfælde, hvor der er rejst
spørgsmål om tilstedeværelsen af modsatrettede interesser må udvises en særlig grad af for-
sigtighed ved vurderingen af, om der kan ske beskikkelse af den samme advokat for flere po-
lititjenestemænd i den samme sag.
retsgrundlag
reglerne om behandling af klager over politipersonale (retsplejelovens kapitel 93 b) og straf-
fesager mod politipersonale (retsplejelovens kapitel 93 c) er indført ved lov nr. 393 af 14. juni
1995 og senest ændret ved lov nr. 404 af 21. april 2010. ved den seneste lovændring blev en
ny politiklageordning med etablering af en uafhængig politiklagemyndighed gennemført.
                                                - 4 -
i straffesager mod politipersonale er spørgsmålet om beskikkelse af forsvarer reguleret i rets-
plejelovens § 1020 g. ifølge bestemmelsen kan retten beskikke en forsvarer for en polititjene-
stemand, hvis det følger af bestemmelserne i kapitel 66 eller særlige grunde taler derfor.
af bemærkningerne til § 1020 g fremgår, jf. lovforslag nr. l 88 af 9. december 2009, folke-
tingstidende 2009-10, tillæg a, bl.a.:
        ”den foreslåede bestemmelse indeholder regler om forsvarerbeskikkelse for den poli-
       timand, som en sag retter sig mod. der skal beskikkes en forsvarer for den pågældende,
       hvis det følger af de almindelige bestemmelser herom i retsplejelovens §§ 731, 731 a og
       732. det kan f.eks. være, når der er rejst tiltale i sager, i hvilke der bliver spørgsmål om
       højere straf end bøde. der kan herudover beskikkes en forsvarer, hvis særlige grunde
       taler derfor. det kan også komme på tale at beskikke en forsvarer, selv om der ikke er
       rejst sigtelse.
       bestemmelsen svarer til den gældende § 1020 d bortset fra en ændring af ”når forhol-
       dene taler derfor” til ”særlige grunde taler derfor”. der er ikke hermed tilsigtet nogen
       ændring i praksis for advokatbeskikkelse, men det er hensigten at markere, at advokat-
       beskikkelse skal ske efter en konkret vurdering, når særlige grunde taler derfor.”
bestemmelsen i retsplejelovens § 1020 g fandtes tidligere i § 1020 d, og af forarbejderne til §
1020 d fremgår bl.a., jf. betænkning nr. 1278/1994 s. 122 ff.:
       ”8. indklagedes stilling.
       …
       udvalget finder, at det – uanset hvilken klageordning der gennemføres – må sikres, at
       indklagede i fornødent omfang har adgang til bistand af en bisidder eller eventuelt en
       forsvarer. den nærmere udformning af reglerne herom må afhænge af, hvilken klage-
       ordning der gennemføres, men inspiration vil kunne hentes i tjenestemandsloven og
       retsplejeloven. det må i den forbindelse indgå i overvejelserne, at politifolk i kraft af
       deres erhverv har en særlig risiko for at blive udsat for undersøgelser/efterforskning, og
       at situationen forud for en egentlig sigtelse for et strafbart forhold kan være mere bela-
       stende for politifolk end for andre, idet der som en konsekvens af straffesagen kan blive
       tale om afskedigelse eller disciplinærsag.
       udvalget finder på denne baggrund, at der bør være mulighed for, at retten – når forhol-
       dene taler derfor – kan beskikke en advokat for indklagede, selv om der ikke er rejst en
       sigtelse.
       …”
                                               - 5 -
i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 242 af 27. april 1995, jf. folketingstidende
1994-95, tillæg a, sp. 3559, tiltrådte justitsministeriet udvalgets forslag om en udvidet ad-
gang til advokatbeskikkelse i straffesager. af forarbejderne fremgår videre sp. 3560:
       ”4.2.3 advokatbeskikkelse i straffesager
       i straffesager mod politipersonale bør det være den altovervejende hovedregel, at der
       beskikkes en advokat for parterne, hvis der er en sådan mistanke om, at et strafbart for-
       hold er begået, at der er grundlag for at rejse sigtelse mod polititjenestemanden.
       undtagelse kan dog gøres, hvis der er tale om et strafbart forhold af mindre betydning,
       f.eks. en færdselsforseelse.
       desuden foreslås det, at der skal beskikkes en advokat for de pågældende i alle de til-
       fælde, hvor beskikkelse ellers ville være sket efter reglerne i henholdsvis kapitel 66 a
       om ”advokatbistand til den forurettede” eller kapitel 66 om ”sigtede og hans forsvar.”
       i andre tilfælde må det bero på en samlet vurdering af de foreliggende oplysninger i den
       konkrete sag, om der skal beskikkes en advokat. der må i den forbindelse navnlig læg-
       ges vægt på, i hvilket omfang anmeldelsen er underbygget, om anmeldelsen vedrører
       alvorlig kriminalitet, om der er tale om en kompliceret sag samt på, om forurettede på
       grund af mindreårighed eller sygdom har et særligt behov for bistand.
       4.2.4 afsluttende bemærkninger om advokatbeskikkelse
       i såvel adfærdsklagesager som straffesager mod politipersonale bør det efter justitsmi-
       nisteriets opfattelse være udgangspunktet, at der, når den ene part får beskikket en ad-
       vokat, tillige beskikkes en advokat for den anden part. …”
efter retsplejelovens § 1020 j finder retsplejelovens bestemmelser om behandlingen af straffe-
sager i øvrigt tilsvarende anvendelse ved behandlingen af sager efter lovens kapitel 93 c.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår et tilfælde, hvor det i medfør af retsplejelovens § 1020 g er besluttet at beskikke
forsvarer for to polititjenestemænd i en sag omfattet af retsplejelovens kapitel 93 c (straffesa-
ger mod politipersonale), selv om ingen af polititjenestemændene er sigtet i sagen. spørgs-
målet er, om en advokat er afskåret fra at blive beskikket som forsvarer for den ene polititje-
nestemand, når advokaten er beskikket som forsvarer for den anden polititjenestemand i sa-
gen.
                                               - 6 -
efter retsplejelovens § 734, stk. 2, kan en advokat kun være beskikket som forsvarer for flere
sigtede under samme sag, når de sigtedes interesser under sagen ikke er modstridende. høje-
steret finder, at § 734, stk. 2, finder anvendelse også på beskikkelse af forsvarer for en politi-
tjenestemand i en sag, der behandles efter kapitel 93 c, selv om der ikke er rejst sigtelse i sa-
gen, jf. herved retsplejelovens § 1020 j.
det følger af højesterets kendelser af 17. december 2013 i sagerne 172/2013 og 208/2013
(ufr 2014.903 og ufr 2014.905), at der bag bestemmelsen i retsplejelovens § 734, stk. 2,
ligger en formodning for modstridende interesser blandt flere sigtede i samme sag. den
samme advokat kan kun beskikkes som forsvarer for flere sigtede i samme sag, hvis der er en
høj grad af sandsynlighed for, at der ikke kan opstå modstridende interesser.
den konkrete sag angår anmeldelse om vold og klage over kritisabel adfærd indgivet mod to
polititjenestemænd, der er knyttet til samme tjenestested, og de pågældende har ikke afgivet
fuldstændige forklaringer om deres rolle i hændelsesforløbet. herefter og idet sagens øvrige
konkrete omstændigheder ikke understøtter, at de to polititjenestemænd ikke har modstri-
dende interesser, tiltræder højesteret, at betingelserne for at beskikke samme forsvarer for
begge de indklagede ikke er opfyldt.
herefter stadfæster højesteret kendelsen.
statskassen skal betale omkostningerne ved kæremålet.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
statskassen skal betale omkostningerne ved kæremålet.
