                      højesterets kendelse
                            afsagt torsdag den 14. juli 2016
sag 66/2016
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat peter giersing)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten på frederiksberg den 6. februar 2016 og af
østre landsrets 11. afdeling den 9. februar 2016.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jytte scharling, marianne højgaard pedersen og
hanne schmidt.
påstande
t har nedlagt påstand om, at anklagemyndighedens påstand om varetægtsfængsling efter ud-
lændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1, ikke burde være taget til følge som sket ved byrettens ken-
delse af 6. februar 2016, der blev stadfæstet af landsretten den 9. februar 2016.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
t, der er svensk statsborger og bosiddende i sverige, blev den 5. februar 2016 anholdt i kø-
benhavns lufthavn og sigtet for forsøg på at smugle en kvinde ved navn a til dublin. under
afhøringen hos politiet forklarede han, at han bor i sverige på adressen … i x-by, og at begge
hans forældre, børn og anden familie også bor i sverige. han var samme dag ankommet til
københavns lufthavn fra hamburg.
                                              - 2 -
under grundlovsforhøret i retten på frederiksberg den 6. februar 2016 blev t sigtet for over-
trædelse af udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 4, ved i københavns lufthavn at have forsøgt at
smugle en kvinde til dublin.
i grundlovsforhøret forklarede han:
      ”sigtede nægtede sig skyldig. han forklarede – foreholdt, at han blev stoppet i lufthav-
      nen i går på vej til dublin sammen med en kvinde – at det korrekt, at han havde kvin-
      dens pas på sig. han mødte kvinden via facebook. han har kun kommunikeret med
      hende via facebook. han mødte hende første gang i københavns lufthavn i går. sig-
      tede bor normalt i sverige og i tyskland. han har fire forretninger i sverige, og han har
      også et stort firma i tyskland. kvinden, han var sammen med, er fra sverige. de skulle
      til dublin, fordi han skulle have et nyt forhold – et nyt liv. de skulle blive der i 7-8
      dage. han har bestilt hotelværelse til dem begge. han havde ikke købt hendes billet til
      dublin. han havde hendes pas på sig, da de blev standset, fordi det er manden, som bæ-
      rer tasker og kufferter og hjælper. så han gjorde det af venlighed.
      foreholdt, at han havde tjekket to kufferter ind med henholdsvis herreting og kvindeting
      i, forklarede sigtede, at han kun havde småting i sin kuffert. kvinden stod der bare, og
      så tog han hendes kuffert. han tjekkede kufferterne ind i henholdsvis hans og hendes
      navn. men hvis det er sket under hans navn, kan han ikke se problemet i det i øvrigt.
      kvinden har ikke betalt ham for, at de sammen skulle rejse til dublin. de betalte begge
      to for sig selv.
      sigtede vidste ikke, at kvinden havde planer om at blive i london.
      adspurgt af forsvareren forklarede sigtede, at han oprindelig er fra irak. han er svensk
      statsborger. det har han været i 12 år. han har fire supermarkeder i sverige og et trans-
      portfirma i tyskland. han har i sverige fast ejendom – en villa. han sidder økonomisk
      godt i det. han tjener ca. 80.000 kr. om måneden.
      han fik kontakt med kvinden over facebook. han ville gerne indlede et forhold til
      hende. de skulle til dublin for at udvikle deres forhold. de blev nødt til at tage et sted
      hen af hensyn til hendes familie. det var hendes ønske. han fik via facebook at vide, at
      hun var i sverige. det var ren høflighed, at han vejede kufferterne ind og viste passene.
      sigtede forklarede – foreholdt, at han står registreret med ukendt adresse i sverige – at
      han bor på adressen … i x-by.”
byretten afsagde kendelse om varetægtsfængsling efter udlændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1.
det hedder i byrettens begrundelse:
                                                 - 3 -
       ”efter de foreliggende oplysninger er der begrundet mistanke om, at sigtede har gjort
       sig skyldig i overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 4, idet det kan lægges til
       grund, at han mødte en kvinde, som kommer fra kuwait, første gang i går i københavns
       lufthavn i forbindelse med en forestående udrejse, og at kvinden rejste på et pas, der
       ikke tilhører hende. det er herved godtgjort, at sigtede har haft til hensigt at bistå kvin-
       den med at rejse ulovligt gennem danmark.
       sigtede har ikke nogen tilknytning til danmark. sigtede har selv forklaret, at han både
       opholder sig i sverige og i tyskland, og at han ville til irland, fordi han skulle have et
       nyt forhold – et nyt liv. i lyset af den straf, som forholdet efter sin karakter kan forven-
       tes at medføre, herunder at forholdet kan forventes at medføre udvisning, hvorved hen-
       vises til tfk 2002.628, er betingelserne for varetægtsfængsling efter udlændingelovens
       § 35, stk. 1, nr. 1, opfyldt, idet bemærkes, at varetægtsfængsling efter oplysningerne om
       sigtedes personlige forhold må antages at være nødvendig for at sikre sigtedes tilstede-
       værelse under sagen. der er efter karakteren af forseelsen ikke grundlag for at antage, at
       en eventuel udvisning vil være i strid med opholdsdirektivets artikel 27, og der er heller
       ikke i øvrigt forhold, der taler imod udvisning efter udlændingelovens § 26.
       herefter er betingelserne i udlændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1, opfyldt.”
t kærede byrettens kendelse til østre landsret, der den 9. februar 2016 stadfæstede byrettens
kendelse i henhold til grundene.
ved dom af 16. marts 2016 frifandt københavns byret t for overtrædelse af udlændinge-
lovens § 59, stk. 8, nr. 1 og 4.
der er for højesteret fremlagt kopi af personbevis fra det svenske skatteverket, hvoraf frem-
går, at ts registrerede bopælsadresse pr. 1. februar 2016 var ... i x-by der er endvidere
fremlagt kopi af kontrolluppgift, hvoraf fremgår, at ts adresse pr. 21. januar 2016 var … i y-
by. der er endeligt fremlagt kopi af et registreringsbevis for selskabet x ab, hvori t er
registreret bestyrelsesformand.
anbringender
t har anført bl.a., at der ikke var bestemte grunde til at anse varetægtsfængsling for nødven-
dig for at sikre hans tilstedeværelse under sagen. det var unødvendigt at varetægtsfængsle
ham, som ikke er tidligere straffet, er svensk statsborger og har fast bopæl i sverige, hvor han
har boet i 12 år. han ejer fast ejendom i sverige og driver forretning i både sverige og tysk-
land. hans livsførelse er i sverige, uanset at en mindre del af hans virksomhed er i tyskland.
                                              - 4 -
såfremt han var blevet fundet skyldig i den sigtelse, som dannede grundlag for varetægts-
fængslingen, måtte det forventes, at han ville være straffet med fængsel i 10 dage.
på baggrund af hans personlige forhold og den straf, der kunne forventes, var der ikke be-
stemte grunde til at anse varetægtsfængslingen for nødvendig for at sikre hans tilstedeværelse
under straffesagen.
hvis han udeblev fra hovedforhandlingen, kunne han være begæret udleveret i medfør af arti-
kel 2 i konventionen af 15. december 2005 om overgivelse for strafbare forhold mellem de
nordiske lande (den nordiske arrestordre).
landsrettens afgørelse er derfor ikke forenelig med højesterets kendelse af 12. juni 2015 i sag
57/2015 (u 2015.3263 h).
anklagemyndigheden har anført bl.a., at landsrettens afgørelse er i overensstemmelse med
forarbejderne til udlændingelovens § 35 og de kriterier for varetægtsfængsling, som blev
fastlagt ved højesterets kendelse af 12. juni 2015 (u 2015.3263 h).
det beror på en konkret vurdering af oplysningerne om den pågældende udlændings person-
lige forhold sammenholdt med oplysningerne om længden af den forventede straf, om det er
nødvendigt at varetægtsfængsle en udlænding.
afgørelsen af, om betingelserne for varetægtsfængsling var opfyldt, skal træffes på baggrund
af de oplysninger, som forelå på tidspunktet for byrettens og landsrettens kendelser. de op-
lysninger om ts bopælsforhold, som er fremlagt for højesteret, kan derfor ikke tillægges be-
tydning.
på tidspunktet for byrettens kendelse forelå der oplysninger om, at t havde ukendt adresse i
sverige, ligesom han selv havde forklaret, at han var på vej til irland for at begynde et nyt liv.
betingelsen i udlændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1, hvorefter varetægtsfængsling skal være
nødvendig for at sikre udlændingens tilstedeværelse under sagen, må navnlig finde anvendel-
se i en situation som den foreliggende, hvor t ikke havde tilknytning til danmark og efter de
                                                - 5 -
da foreliggende oplysninger ikke havde en kendt registreret adresse i sverige sammenholdt
med oplysningerne om, at han havde til hensigt at slå sig ned på en ikke nærmere oplyst
adresse i irland.
det måtte endvidere forventes, at t ville være straffet med fængsel i 30 dage, hvis han var
blevet fundet skyldig i sigtelsen.
der var derfor bestemte grunde til at anse varetægtsfængsling for nødvendig for at sikre ts
tilstedeværelse under sagen.
selv om betingelserne i artikel 2 i konventionen af 15. december 2005 om overgivelse for
strafbare forhold mellem de nordiske lande (den nordiske arrestordre) måtte være opfyldt,
ville det efter oplysningen om ts ukendte adresse have været praktisk umuligt at gennemføre
en udlevering af ham.
retsgrundlag
udlændingelovens § 35, stk. 1, er sålydende:
       ”en udlænding kan varetægtsfængsles, når der er bestemte grunde til at anse varetægts-
       fængsling for nødvendig for at sikre udlændingens tilstedeværelse under sagen og under
       eventuel appel, indtil en eventuel bestemmelse om udvisning kan fuldbyrdes, og når:
       1) udlændingen ikke har fast bopæl her i landet, og der er begrundet mistanke om, at
       udlændingen har begået en lovovertrædelse, der kan medføre udvisning efter §§ 22-24.
       2) udlændingen er indrejst i strid med et indrejseforbud.”
bestemmelsen er indføjet i loven efter forslag i betænkning nr. 968/1982 om udlændinge-
lovgivningen. i betænkningens lovudkast fandtes bestemmelsen i § 27. det hedder i betænk-
ningen bl.a. (side 64):
       ”udvalget foreslår endvidere, at der i udlændingeloven optages en særlig bestemmelse
       om varetægtsfængsling af udlændinge, der ikke har fast bopæl her i landet, jfr. lovud-
       kastets § 27. i betænkning nr. 728/1974 om anholdelse og varetægt, der ligger til grund
       for de nuværende regler om varetægtsfængsling i retsplejelovens kapitel 70, er der side
       24 redegjort for, at der uden for retsplejeloven kan være behov for en særlig fængslings-
       hjemmel i udlændingeloven for så vidt angår udlændinge, der sigtes for overtrædelse af
                                               - 6 -
      et tidligere meddelt udvisningstilhold, og som på grund af tvivl om tilholdets eksistens
      eller gyldighed ikke straks kan dømmes for den påsigtede lovovertrædelse.
      hvis udvalgets forslag om, at udvisning på grund af strafbart forhold fremtidig skal ske
      ved dom i forbindelse med straffesagens behandling, gennemføres, vil der desuden være
      behov for en særlig fængslingshjemmel til sikring af udlændingens tilstedeværelse un-
      der straffesagen og under eventuel appel, indtil dommens bestemmelse om udvisning
      kan fuldbyrdes. herved undgår man også, at udlændinge, der idømmes frihedsstraf for
      overtrædelse af et udvisningstilhold, blot ved at anke eller udbede sig betænkningstid
      med henblik på appel undgår fuldbyrdelse af straffedommen, idet de har måttet udsen-
      des straks. det er uforeneligt med bestemmelserne i grundlovens § 71 at anvende admi-
      nistrativ frihedsberøvelse i sådanne tilfælde. bestemmelserne i retsplejelovens § 762,
      stk. 1, tillader imidlertid kun varetægtsfængsling for lovovertrædelser, der efter loven
      kan medføre fængsel i 1 år og 6 måneder eller derover, og adgangen til udvisning på
      grund af strafbart forhold er hverken i flertallets eller mindretallets udkast til § 18 be-
      grænset til sådanne lovovertrædelser, når det drejer sig om udlændinge, der ikke har bo-
      pæl her i landet.
      udvalget finder derfor, at der bør tilvejebringes en særlig fængslingshjemmel i udlæn-
      dingeloven som supplement til retsplejelovens regler, for så vidt angår udlændinge, der
      kan forventes udvist ved dom, eller som kan dømmes for overtrædelse af et indrejse-
      forbud, og hvis tilstedeværelse det af hensyn hertil er nødvendigt at sikre. der henvises
      herved også til mindretalsudtalelsen i betænkning nr. 728/1974, side 29, 2. spalte.”
i bemærkningerne til udkastets § 27 anføres (side 189):
      ”bestemmelsen, der er ny, er en følge af udkastets forslag om, at udvisning på grund af
      strafbart forhold fremtidig skal ske ved dommen i straffesagen, jfr. bemærkningerne i
      kapitel 5.3. side 63 f om baggrunden for udkastet. reglen supplerer bestemmelserne om
      varetægtsfængsling i retsplejelovens kapitel 70. den kan kun anvendes over for udlæn-
      dinge, der ikke har fast bopæl her i landet. udlændinge, der har fast bopæl i landet, bør i
      henseende til varetægtsfængsling være ligestillet med danske statsborgere.
      varetægtsfængsling efter § 27 vil kunne finde sted i to situationer: når der er begrundet
      mistanke om, at udlændingen har begået lovovertrædelse, der kan medføre dom til ud-
      visning, og når udlændingen er indrejst i strid med et indrejseforbud. i begge tilfælde
      kræves, at der er bestemte grunde til at anse varetægtsfængsling for nødvendig for at
      sikre udlændingens tilstedeværelse under sagen og under eventuel appel, jfr. herved
      retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1.”
lov nr. 226 af 8. juni 1983 om udlændinge byggede på lovudkastet i betænkning nr.
968/1982. bemærkningerne til § 35, der med redaktionelle ændringer svarede til lovudkastets
§ 27, indeholder alene en henvisning til bemærkningerne i betænkningen (folketingstidende
1982-83, tillæg a, sp. 2060).
                                                - 7 -
artikel 2 i konventionen af 15. december 2005 om overgivelse for strafbare forhold mellem
de nordiske lande (nordisk arrestordre) (bekendtgørelse nr. 4 af 4. februar 2014) er sålydende:
       ”artikel 2
       anvendelsesområde for den nordiske arrestordre
       1. en nordisk arrestordre kan udstedes for forhold, der efter det udstedende lands lov-
       givning kan straffes med frihedsstraf eller en anden frihedsberøvende foranstaltning
       (strafforfølgning), eller når der er idømt en frihedsstraf eller pålagt en anden friheds-
       berøvende foranstaltning (straffuldbyrdelse).
       2. overgivelse til strafforfølgning eller straffuldbyrdelse for flere strafbare forhold kan
       finde sted, uanset at betingelserne i stk. 1 kun er opfyldt med hensyn til et af forholdene.
       3. lovovertrædelser som defineret i det udstedende lands lovgivning medfører fuldbyr-
       delse på grundlag af en nordisk arrestordre på de betingelser, der er fastsat i denne kon-
       vention, og uden kontrol af dobbelt strafbarhed.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om der i medfør af udlændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1, var grundlag for at
varetægtsfængsle t, der var sigtet for menneskesmugling efter udlændingelovens § 59, stk. 8,
nr. 4.
efter udlændingelovens § 35, stk. 1, nr. 1, kan en udlænding varetægtsfængsles, når der er
bestemte grunde til at anse varetægtsfængsling for nødvendig for at sikre udlændingens til-
stedeværelse under sagen og under eventuel appel, indtil en eventuel bestemmelse om udvis-
ning kan fuldbyrdes, og når udlændingen ikke har fast bopæl her i landet, og der er begrundet
mistanke om, at udlændingen har begået en lovovertrædelse, der kan medføre udvisning efter
§§ 22-24. afgørelsen af, om betingelserne for varetægtsfængsling var opfyldt, skal træffes på
baggrund af de oplysninger, som forelå på tidspunktet for afgørelsen om varetægtsfængsling.
højesteret tiltræder, at der på fængslingstidspunktet var begrundet mistanke om, at t, der ikke
havde fast bopæl her i landet, havde gjort sig skyldig i en lovovertrædelse, som kunne med-
føre udvisning efter udlændingelovens §§ 22-24. der var derfor hjemmel til varetægts-
fængsling af ham, hvis der var bestemte grunde til at anse varetægtsfængsling for nødvendig
for at sikre hans tilstedeværelse under sagen og under eventuel appel, indtil en eventuel be-
stemmelse om udvisning kunne fuldbyrdes.
                                              - 8 -
t er svensk statsborger, og det må lægges til grund, at han på fængslingstidspunktet var til-
meldt adressen … i x-by, og at han har forældre, børn og anden familie i sverige, ligesom
han efter det oplyste har arbejde der.
det må imidlertid samtidig lægges til grund, at t i grundlovsforhøret forklarede, at han nor-
malt bor i sverige og tyskland, og at han ville til irland, fordi han skulle ”have et nyt forhold
– et nyt liv”. endvidere var det i grundlovsforhøret oplyst, at t stod registreret med ukendt
adresse i sverige. om hans arbejdsmæssige forhold oplyste han, at han driver virksomhed i
både sverige og tyskland.
under disse omstændigheder tiltræder højesteret, at der var bestemte grunde til at anse vare-
tægtsfængsling for nødvendig for at sikre hans tilstedeværelse under sagen, indtil en eventuel
udvisning kunne fuldbyrdes.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse om fængsling af t.
under hensyn til straffesagens udfald skal statskassen betale omkostningerne ved kæremålet
til højesteret.
                                       thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
statskassen skal betale kæremålsomkostningerne for højesteret.
