                             højesterets dom
                            afsagt onsdag den 3. april 2019
sag 192/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat tom uldall hansen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i holstebro den 30. maj 2017 og af vestre lands-
rets 11. afdeling den 20. august 2018.
procesbevillingsnævnet har den 4. oktober 2018 meddelt begrænset tilladelse til anke til
højesteret, således at tilladelsen alene omfatter spørgsmålet om straffastsættelsen.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen,
henrik waaben, kurt rasmussen og anne louise bormann.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse af straffen.
t har påstået stadfæstelse, subsidiært stadfæstelse med vilkår om 1 års tilsyn af kriminalfor-
sorgen, herunder at hun skal undergives psykiatrisk behandling, hvis kriminalforsorgen finder
det nødvendigt.
anbringender
anklagemyndigheden har anført bl.a., at t har overtrådt § 1 i lov nr. 112 af 3. februar 2012
om tilhold, opholdsforbud og bortvisning ikke under 504 gange.
anklagemyndigheden finder, at straffen bør forhøjes til fængsel i 6 måneder og gøres ubetin-
get.
                                                 - 2 -
det følger af forarbejderne til loven, at straffen for overtrædelse af § 1, når forholdet er sket
som led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller chikane (stalking), jf. § 21, stk. 2, jf.
stk. 1, som udgangspunkt er ubetinget fængsel. ts personlige forhold, herunder hendes psyki-
ske tilstand, og at hun ikke tidligere er straffet, medfører ikke, at der foreligger sådan særlige
omstændigheder, at der er grundlag for at fravige dette udgangspunkt. det skal i den forbin-
delse tillægges betydning, at det fremgår af forarbejderne, at justitsministeriet ikke fandt
grundlag for at foreslå, at en stalker, der ikke er psykisk syg i straffelovens forstand – som
alternativ til ubetinget frihedsstraf – bør idømmes betinget fængsel med vilkår om behandling.
der er heller ikke grundlag for at fastsætte straffen til betinget fængsel med vilkår om sam-
fundstjeneste, dels fordi forarbejderne tilsiger, at der skal idømmes ubetinget fængsel, dels
fordi kriminalforsorgen har fundet, at t ikke er egnet til at udføre samfundstjeneste.
t har anført bl.a., at det følger af praksis, at der typisk idømmes ubetinget fængsel for over-
trædelse af § 1 i lov om tilhold, opholdsforbud og bortvisning, når der er tale om gentagelse-
stilfælde, eller når der tillige er fremsat trusler, begået husfredskrænkelser eller sket personlig
opsøgning af forurettede. denne praksis er i nøje overensstemmelse med lovens forarbejder.
forud for overtrædelserne af det meddelte tilhold var hun i et 5-årigt forhold med forurettede,
der pludselig og uden forklaring afsluttede forholdet. hun forsøgte efterfølgende at opnå kon-
takt til forurettede og dennes nærmeste via telefon og internet, men hun har aldrig opsøgt de
pågældende personligt, og hun har ikke i forbindelse med overtrædelserne af tilholdet fremsat
trusler eller begået andre straffelovsovertrædelser. hendes handlinger skal ses i lyset af den
afmagt, som hun følte efter forholdets pludselige ophør. hun var og er psykisk sårbar, hvilket
forurettede var klar over. henset til hendes særlige situation, herunder hendes behov for en
endelig afslutning af sagen, er der god grund til, at straffen gøres betinget, hvilket også var
anklagemyndighedens påstand i byretten.
ved straffastsættelsen skal det endvidere i medfør af straffelovens § 82 indgå som en formil-
dende omstændighed, at gerningerne er begået under indflydelse af stærk sindsbevægelse, at
der foreligger andre særlige oplysninger om hendes sindstilstand eller omstændighederne ved
gerningen, at straffesagen mod hende ikke er afgjort inden for en rimelig tid, uden at det kan
bebrejdes hende, og at der er gået så lang tid, siden den strafbare handling blev foretaget, at
                                                 - 3 -
anvendelsen af den sædvanlige straf er unødvendig. det skal også tillægges betydning, at hun
ikke tidligere er straffet.
supplerende sagsfremstilling
kriminalforsorgen har til brug for sagen i højesteret foretaget en ny undersøgelse af ts per-
sonlige forhold. i erklæring herom af 19. februar 2019 har kriminalforsorgen udtalt bl.a.:
       ”kriminalforsorgens konklusion:
       det er kriminalforsorgens vurdering, at t ikke er egnet til at udføre samfundstjeneste.
       det anbefales, at der fastsættes et betinget vilkår om, at t skal undergive sig psykiatrisk
       behandling, såfremt kriminalforsorgen finder det fornødent.
       finder retten, at sagen kan afgøres med en betinget dom uden vilkår om samfundstjene-
       ste, skal det anbefales, at der hertil fastsættes vilkår om 1 års tilsyn af kriminalforsor-
       gen samt særvilkår som oven for nævnt.
       kriminalforsorgens begrundelse:
       kriminalforsorgen har ved vurderingen lagt vægt på, at t igennem flere år ikke har haft
       tilknytning til arbejdsmarkedet. samtidig er der lagt vægt på ts samlede sociale og psy-
       kiske situation, med flere alvorlige psykiske diagnoser.
       det er endvidere kriminalforsorgens vurdering, at t som led i en eventuel betinget dom
       vil kunne profitere af tilsyn, hvor t kan støttes i et eventuelt psykiatrisk behandlingsfor-
       løb. herunder støtte til at følge hendes allerede igangværende behandling ved regions-
       psykiatrien.”
retsgrundlag
lov nr. 112 af 3. februar 2012 om tilhold, opholdsforbud og bortvisning har i § 1, § 3 og § 21,
stk. 1 og 2, følgende bestemmelser:
                                                  ”kapitel 1
                                         tilhold og opholdsforbud
       § 1. ved tilhold kan en person forbydes at opsøge en anden ved personlig, mundtlig el-
       ler skriftlig henvendelse, herunder ved elektronisk kommunikation, eller på anden måde
       kontakte eller følge efter den anden.
       …
       § 3. ved opholdsforbud kan en person forbydes at opholde sig eller færdes i et nærmere
       afgrænset område i nærheden af en anden persons bolig eller arbejds-, uddannelses- el-
       ler opholdssted eller andet område, hvor denne ofte færdes.
                                                - 4 -
      …
                                                  kapitel 5
                                            straffebestemmelser
      § 21. den, der forsætligt overtræder et tilhold efter § 1, et opholdsforbud efter § 3 eller
      en bortvisning efter § 7, straffes med bøde eller fængsel indtil 2 år.
      stk. 2. ved fastsættelse af straffen efter stk. 1 skal det indgå som en skærpende omstæn-
      dighed, at forholdet har udgjort et led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller
      chikane.”
forslaget til lov om tilhold, opholdsforbud og bortvisning blev fremsat den 9. november 2011.
i lovforslagets almindelige bemærkninger hedder det bl.a. (folketingstidende 2011-2012, til-
læg a, lovforslag nr. l 10, s. 5, 9-10, 15-17 og 23-26):
      ”1. indledning
      1.1. formålet med lovforslaget er ved et nyt regelsæt om tilhold, opholdsforbud og
      bortvisning at styrke indsatsen for at beskytte personer mod at blive udsat for freds-
      krænkelse, forfølgelse og chikane, herunder såkaldt stalking. lovforslaget bygger på
      strafferetsplejeudvalgets betænkning nr. 1526/2011 om tilhold, opholdsforbud og bort-
      visning.
      1.2. med det foreslåede regelsæt samles reglerne om tilhold, opholdsforbud (geografisk
      bestemte tilhold) og bortvisning - som i dag er fordelt mellem flere love og til dels må
      udledes af praksis - i en ny lov.
      …
      - der foreslås en udtrykkelig bestemmelse om, at stalking - det vil sige systematisk og
      vedvarende forfølgelse eller chikane - skal være en skærpende omstændighed ved fast-
      sættelse af straf for overtrædelse af tilhold, opholdsforbud og bortvisning. med en sådan
      regel defineres det samtidig i loven, hvad der forstås ved stalking.
      …
      3. lovforslagets udformning
      som anført ovenfor under pkt. 1.1 har strafferetsplejeudvalget foreslået et nyt samlet
      regelsæt om tilhold, opholdsforbud og bortvisning med henblik på at styrke indsatsen
      for at beskytte personer mod at blive udsat for fredskrænkelse, forfølgelse og chikane,
      herunder stalking. i tilknytning hertil har udvalget foreslået en række initiativer for at
      forbedre mulighederne for at håndhæve regelsættet og andre tiltag med henblik på at
      styrke indsatsen på området.
      …
      3.2. stalking
      3.2.1. udvalget har overvejet stalkings betydning for udvalgets kommissorium, der bl.a.
      tilsigter at styrke indsatsen for at beskytte personer mod at blive udsat for forfølgelse og
      chikane.
                                            - 5 -
udvalget anfører, at der ikke findes en mere præcis, almindeligt anerkendt definition af
begrebet stalking.
efter udvalgets opfattelse må det særlige ved stalking imidlertid antages at være den
uønskede kontakt gennem en række henvendelser - personlige, skriftlige eller i form af
elektronisk kommunikation - der enkeltvis ikke nødvendigvis er påfaldende og i sig selv
ikke udgør en lovovertrædelse, men som indgår i et samlet mønster af påtvunget kontakt
eller samvær, fredskrænkelse, chikane eller psykisk terror. adfærden kan også omfatte
andre former for chikane end henvendelser eller kontakt. i stalking kan også indgå kon-
takt til den forfulgtes nærmeste. adfærden kan - men gør det ikke nødvendigvis altid -
omfatte almindelige straffelovsovertrædelser som husfredskrænkelse, trusler, hærværk,
vold og seksuelle krænkelser.
efter udvalgets opfattelse må stalking endvidere anses for karakteriseret ved gentagen
forfølgelse eller chikane, hvor forfølgelsen ved gentagelsen og måden, hvorpå den sker
og griber ind i den forurettedes privatliv, antager en systematisk karakter. stalking er
indgået i debatten som et fænomen, der udgør en kvalificeret og stærkt belastende form
for chikane.
udvalget finder derfor, at stalking med henblik på retspolitiske overvejelser kan define-
res som systematisk og vedvarende forfølgelse eller chikane. …
…
3.7.2. straf og andre retsfølger
3.7.2.1. udvalget har overvejet, om straffen for overtrædelse af et tilhold bør skærpes.
på baggrund af debatten om stalking, herunder høringen afholdt af folketingets retsud-
valg, har strafferetsplejeudvalget også overvejet spørgsmålet om behandling som alter-
nativ eller tillæg til straf i tilholdssager.
udvalget bemærker, at strafferammen i straffelovens § 265 ved lov nr. 218 af 31. marts
2004 blev forhøjet fra bøde eller fængsel indtil 6 måneder til bøde eller fængsel indtil 2
år. formålet var, at overtrædelsen af et tilhold undergives samme strafmaksimum som
straffelovens § 266 om trusler på livet. der var endvidere tilsigtet en forhøjelse af straf-
niveauet således, at der i højere grad skeles til grovheden og omstændighederne ved
overtrædelsen af § 265.
udvalget henviser til, at straffen for overtrædelse af straffelovens § 265 i førstegangstil-
fælde i praksis som udgangspunkt er en bøde. hvis der er tale om et meget betydeligt
antal overtrædelser, som har været stærkt generende for den forurettede, er der i praksis
eksempler på, at der i førstegangstilfælde idømmes frihedsstraf. endvidere fremgår det
af rigsadvokatens meddelelse nr. 9/2005, at der bør påstås frihedsstraf i førstegangstil-
fælde ved enkelte overtrædelser, hvis overtrædelserne er af betydelig grovhed og er eg-
nede til at skabe væsentlig utryghed for den forurettede. i praksis udløser gentagelsestil-
fælde af overtrædelse af straffelovens § 265 som udgangspunkt en kortere frihedsstraf.
…
udvalget bemærker herudover, at det under høringen om stalking i folketinget blev an-
ført, at der bør være mulighed for, at stalkere, der ikke er psykisk syge, ved dom kan på-
lægges at gå i behandling.
                                           - 6 -
i øvrigt bemærker udvalget, at nogle af de organisationer, som udvalget har mødtes
med, har givet udtryk for, at det bør overvejes at hæve strafniveauet for overtrædelse af
tilhold.
efter udvalgets vurdering er straffemaksimum på indtil 2 års fængsel passende, henset
til at fredskrænkelser således kan medføre op til 2 års fængsel. til sammenligning er
strafferammen for trusler efter straffelovens § 266 også 2 år, mens simpel vold efter
straffelovens § 244 kan medføre indtil 3 års fængsel. der er dog også ved fastsættelsen
af den gældende strafferamme lagt vægt på, at grove tilfælde af tilholdsovertrædelser
kan grænse op til trusselstilfælde og dermed have en lignende strafværdighed.
udvalget finder, at strafferammen er tilstrækkelig til at rumme også særlig grove over-
trædelser eller et stort antal overtrædelser til samtidig pådømmelse, ligesom bestemmel-
sen giver mulighed for en nuancering af straffastsættelsen, navnlig i lyset af en stigende
alvor i samfundets syn på vold og chikane, ikke mindst vold i forbindelse med samlivs-
forhold. det anførte gælder med hensyn til både tilhold, opholdsforbud og bortvisning.
udvalget finder endvidere, at det nuværende strafniveau på som udgangspunkt en bøde i
førstegangstilfælde og en kortere frihedsstraf i gentagelsestilfælde må anses for passen-
de, idet der konkret kan fastsættes væsentligt hårdere straffe, hvis forholdene tilsiger
dette. som eksempel herpå kan nævnes en sag refereret i tidsskrift for kriminalret,
2007, side 807, hvor en tiltalt, der i en længere periode i et stort antal tilfælde havde
overtrådt straffelovens § 265 ved at opsøge eller rette telefonisk eller personlig henven-
delse til sin tidligere hustru, blev straffet med 1 års fængsel, der af helt særlige grunde
blev gjort betinget med vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen.
også i tilfælde, hvor der foreligger et mere begrænset antal overtrædelser inden for et
kortere tidsrum, kan der efter en konkret grovhedsvurdering anvendes frihedsstraf, også
i førstegangstilfælde, f.eks. hvor fredskrænkelser antager karakter af egentlig forfølgel-
se, herunder ikke mindst i tilfælde, hvor den pågældende tidligere har begået vold mod
den forurettede.
udvalget finder på den baggrund ikke, at der er behov for generelt at hæve strafniveauet
for overtrædelse af tilhold mv. udvalget lægger herved vægt på, at der inden for den
gældende strafferamme på fængsel i 2 år er mulighed for en nuancering i straffastsættel-
sen, der tager hensyn til den konkrete grovhed i det enkelte tilfælde, herunder hensyn til
den belastning, som den forurettede har været udsat for, og til udviklingen i samfundets
syn på forfølgelse og chikane. der er således mulighed for at reagere med frihedsstraf i
de grove tilfælde, herunder ubetinget frihedsstraf. udvalget finder, at overtrædelse af
bortvisning og opholdsforbud som følge af de strengere betingelser herfor vil være til-
fælde, hvor noget sådant kan komme på tale. det samme gælder stalking, jf. også ne-
denfor.
udvalget finder det væsentligt, at anklagemyndigheden og domstolene er opmærksom-
me på mulighederne for nuancering af straffen for overtrædelse af tilhold, opholdsfor-
bud og bortvisning.
udvalget har overvejet, om der bør være særlige straffebestemmelser om de groveste
tilfælde af chikane i form af systematisk forfølgelse i kombination med straffelovsover-
trædelser såsom trusler og vold. noget sådant indgår i den nyligt vedtagne svenske lov
om ”förstärkt skydd mot stalkning” i form af en bestemmelse om skærpet straf, hvor al-
                                          - 7 -
lerede strafbare forhold som trusler og vold antager karakter af forfølgelse af en person,
jf. betænkningen side 67-68. bestemmelsen kan efter sit indhold også omfatte flere til-
holdsovertrædelser.
en bestemmelse som den svenske rejser spørgsmål om forholdet til en række straffebe-
stemmelser, og udvalget finder ikke, at der er behov for en tilsvarende dansk regel. ud-
valget skal i den forbindelse bemærke, at de gældende danske regler om straffastsættel-
se i straffeloven allerede indebærer, at der kan fastsættes en skærpet straf i tilfælde, der
ville falde under en regel som den svenske. det vil således være en væsentlig strafskær-
pende omstændighed, at flere forhold af f.eks. overtrædelse af tilhold, husfredskrænkel-
se, hærværk, trusler og vold begået over for samme person og eventuelt tillige dennes
nærmeste har karakter af elementer i en mere systematisk forfølgelse.
inspireret af den svenske bestemmelse foreslår udvalget imidlertid, at der i en lov om
tilhold, opholdsforbud og bortvisning indsættes en særlig bestemmelse om, at det ved
overtrædelse af loven skal indgå som en skærpende omstændighed ved straffens fastsæt-
telse, at forholdet har udgjort et led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller chi-
kane. med en sådan bestemmelse fastslås det for det første udtrykkeligt i loven, at stal-
king vil være en skærpende omstændighed ved strafudmålingen. for det andet fastlæg-
ges det dermed samtidig i loven, hvad der forstås ved stalking.
stalking defineres således ved den foreslåede bestemmelse som ”systematisk og vedva-
rende forfølgelse eller chikane”. det er en betingelse for bestemmelsens anvendelse, at
den eller de aktuelle overtrædelser af tilhold, opholdsforbud eller bortvisning - eventuelt
sammen med tidligere forhold - antager karakter af en sådan stalking. de forhold, der
kan indgå i den sammenhæng, kan både være tidligere og aktuelle forhold af overtræ-
delser af tilhold, opholdsforbud og bortvisning samt overtrædelse af andre bestemmel-
ser, herunder navnlig husfredskrænkelse, trusler, vold og hærværk, i forbindelse med el-
ler som udtryk for en aktuel overtrædelse af tilhold, opholdsforbud eller bortvisning.
udvalget finder, at der i sådanne tilfælde som udgangspunkt skal anvendes ubetinget
frihedsstraf.
…
3.7.2.2. justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgets overvejelser og forslag om straf og
andre retsfølger. lovforslaget er udformet i overensstemmelse hermed. der henvises til
lovforslagets § 21, stk. 1 og 2, samt bemærkningerne hertil.
justitsministeriet kan i den forbindelse tilslutte sig udvalgets opfattelse, hvorefter der
ikke generelt er behov for at hæve strafniveauet i sager om overtrædelse af tilhold mv.
ministeriet er således enig med udvalget i, at der inden for den gældende strafferamme
på fængsel i 2 år er mulighed for en nuancering i straffastsættelsen, der tager hensyn til
den konkrete grovhed i det enkelte tilfælde, herunder hensyn til den belastning, som den
forurettede har været udsat for, og til udviklingen i samfundets syn på forfølgelse og
chikane, og at der således er mulighed for at reagere med frihedsstraf i de grove tilfæl-
de, herunder ubetinget frihedsstraf.
justitsministeriet kan endvidere tilslutte sig udvalgets forslag om en særlig bestemmelse
om, at det ved overtrædelse af loven skal indgå som en skærpende omstændighed ved
straffens fastsættelse, at forholdet har udgjort et led i en systematisk og vedvarende for-
følgelse eller chikane. det forudsættes i den forbindelse, at der i sådanne tilfælde som
udgangspunkt anvendes ubetinget frihedsstraf.
                                                - 8 -
      som det fremgår af pkt. 3.7.2.1 ovenfor, har det i debatten om stalking været anført, at
      der bør være mulighed for, at også stalkere, der ikke er psykisk syge, ved dom kan på-
      lægges at gå i behandling. som det fremgår af det, der er anført ovenfor, finder justits-
      ministeriet imidlertid, at stalking er en alvorlig forbrydelse, der som udgangspunkt bør
      straffes med ubetinget fængsel. ministeriet finder således ikke grundlag for at foreslå, at
      stalkere - som alternativ til en ubetinget frihedsstraf - bør idømmes betingede domme
      med vilkår om behandling. ministeriet lægger i den forbindelse også vægt på, at det er
      usikkert, om en eventuel behandling vil reducere risikoen for recidiv. endvidere finder
      ministeriet, at der med sådanne ordninger er risiko for, at det kan være udsigten til at
      slippe for at afsone fængselsstraf, der motiverer til behandling, frem for et oprigtigt øn-
      ske om at ændre stalkingadfærden.”
i de specielle bemærkninger til § 21 hedder det bl.a. (folketingstidende 2011-2012, tillæg a,
lovforslag nr. l 10, s. 43-44):
      ”til § 21
      bestemmelsen indeholder regler om straf for forsætlig overtrædelse af tilhold efter § 1,
      opholdsforbud efter § 3 og forbud i form af bortvisning efter § 7.
      det fastsættes i stk. 1, at den, der forsætligt overtræder et tilhold efter § 1 eller et forbud
      efter §§ 3 eller 7, straffes med bøde eller fængsel indtil 2 år.
      gerningsindholdet i relation til tilhold efter § 1 vil være knyttet til afgørelsen om til-
      hold. det strafbare forhold vil således bestå i forsætligt at tage kontakt mv. til den, som
      tilholdet skal beskytte, uden at kontakten af særlige grunde må anses for beføjet. der
      henvises til bemærkningerne til §§ 1 og 13, herunder om objektiveringen i forhold til
      den gældende regel i straffelovens § 265.
      ved opholdsforbud efter § 3 vil det være strafbart at opholde sig inden for det geogra-
      fisk afgrænsede område. der henvises herom til bemærkningerne til § 3.
      …
      straf for overtrædelse af et tilhold eller forbud i medfør af loven forudsætter, at afgørel-
      sen er truffet af den kompetente myndighed og meddelt den pågældende, samt at afgø-
      relsen er lovlig.
      den foreslåede strafferamme på bøde eller fængsel indtil 2 år svarer til de gældende
      regler i straffelovens § 265 om tilhold og bortvisningslovens § 11, stk. 1, om bortvis-
      ning samt tilhold og opholdsforbud i forbindelse med bortvisning.
      strafferammen giver mulighed for, at en person, som ikke respekterer et tilhold, op-
      holdsforbud eller en bortvisning, kan varetægtsfængsles efter retsplejelovens § 762,
      stk. 1.
      ved bedømmelsen af karakteren af overtrædelser af tilhold vil der som efter den gæl-
      dende straffelovs § 265 skulle tages udgangspunkt i den nuværende praksis om over-
                                         - 9 -
trædelse af straffelovens § 266 (om trusler) i overensstemmelse med forarbejderne til
den gældende bestemmelse i straffelovens § 265.
efter praksis er straffen for overtrædelse af straffelovens § 265 i førstegangstilfælde
som udgangspunkt en bøde. hvis der er tale om et meget betydeligt antal overtrædelser,
som har været stærkt generende for den forurettede, er der i praksis eksempler på, at der
i førstegangstilfælde idømmes frihedsstraf. endvidere fremgår det af rigsadvokatens
meddelelse nr. 9/2005, at der bør påstås frihedsstraf i førstegangstilfælde ved enkelte
overtrædelser, hvis overtrædelserne er af betydelig grovhed og er egnede til at skabe
væsentlig utryghed for den forurettede. i praksis udløser gentagelsestilfælde af overtræ-
delse af straffelovens § 265 som udgangspunkt en kortere frihedsstraf.
strafferammen på indtil 2 års fængsel må med hensyn til overtrædelse af tilhold anses
for tilstrækkelig til at rumme også særlig grove overtrædelser eller et stort antal over-
trædelser til samtidig pådømmelse, ligesom bestemmelsen giver mulighed for en nuan-
cering af straffastsættelsen, navnlig i lyset af en stigende alvor i samfundets syn på vold
og chikane, særlig i forbindelse med samlivsforhold. der er således mulighed for at an-
vende frihedsstraf også i førstegangstilfælde af overtrædelse af tilhold, f.eks. hvor
fredskrænkelser antager karakter af egentlig forfølgelse, herunder ikke mindst i tilfælde,
hvor den pågældende tidligere har begået vold mod den forurettede.
noget lignende vil være gældende med hensyn til overtrædelse af opholdsforbud og
bortvisning med de forskelle, der følger af sagernes karakter, herunder at betingelserne
for opholdsforbud og bortvisning er væsentligt strengere, sådan at der derfor alt andet
lige vil være tale om grovere krænkelser.
det forudsættes, at anklagemyndigheden og domstolene er opmærksomme på mulighe-
derne for nuancering af straffen for overtrædelse af tilhold, opholdsforbud og bortvis-
ning. der er således inden for den gældende strafferamme på fængsel i 2 år mulighed
for en nuancering i straffastsættelsen, der tager hensyn til den konkrete grovhed i det
enkelte tilfælde, herunder hensyn til den belastning, som den forurettede har været udsat
for, og til udviklingen i samfundets syn på forfølgelse og chikane. der er således mulig-
hed for at anvende frihedsstraf i de grove tilfælde, herunder ubetinget frihedsstraf.
med stk. 2 foreslås, at det ved fastsættelse af straffen for overtrædelse af tilhold, op-
holdsforbud og bortvisning skal indgå som en skærpende omstændighed, at forholdet
har udgjort et led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller chikane.
med bestemmelsen fastslås det for det første udtrykkeligt i loven, at stalking vil være en
skærpende omstændighed ved strafudmålingen. for det andet fastlægges det samtidig i
loven, hvad der forstås ved stalking.
stalking defineres således ved bestemmelsen som ”systematisk og vedvarende forføl-
gelse eller chikane”. det er en betingelse for bestemmelsens anvendelse, at den eller de
aktuelle overtrædelser af tilhold, opholdsforbud eller bortvisning - eventuelt sammen
med tidligere forhold - antager karakter af en sådan stalking. de forhold, der kan indgå i
den sammenhæng, kan både være tidligere og aktuelle forhold af overtrædelser af til-
hold, opholdsforbud og bortvisning samt overtrædelse af andre bestemmelser, herunder
navnlig husfredskrænkelse, trusler, vold og hærværk, i forbindelse med eller som udtryk
for en aktuel overtrædelse af tilhold, opholdsforbud eller bortvisning. det forudsættes
                                                 - 10 -
       ved bestemmelsen, at der i sådanne tilfælde som udgangspunkt anvendes ubetinget fri-
       hedsstraf.
       bestemmelsen i stk. 2 omfatter alene stalking. bestemmelsen indebærer ingen begræns-
       ning med hensyn til betydningen for strafudmålingen af andre omstændigheder, der ef-
       ter almindelige regler virker i skærpende retning, herunder gentagelsestilfælde, f.eks.
       tidligere domme for vold mod den samme forurettede, nærmere planlagte overtrædelser
       mv. sådanne omstændigheder vil endvidere også i stalkingtilfælde indgå i straffastsæt-
       telsen i skærpende retning. med bestemmelsen understreges det, at stalking hører til de
       grove tilfælde af overtrædelser af tilhold, opholdsforbud og bortvisning og således til de
       tilfælde, der er omtalt ovenfor i bemærkningerne til stk. 1 i relation til spørgsmålet om
       frihedsstraf.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
t er fundet skyldig i som led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller chikane (stal-
king), jf. § 21, stk. 1 og 2, jf. § 1, i lov om tilhold, opholdsforbud og bortvisning i ca. 500 til-
fælde at have overtrådt et tilhold mod direkte eller indirekte at kontakte f eller medlemmer af
hans familie. overtrædelserne af tilholdet er begået over en periode på ca. ni måneder, efter at
f afbrød et længerevarende forhold til hende, og er begået ved opslag på sociale medier, tele-
fonopkald, sms og mail til navnlig ham og hans ægtefælle og børn.
det er i forarbejderne til lov om tilhold, opholdsforbud og bortvisning forudsat, at strafudmå-
lingen skal nuanceres ud fra forholdenes grovhed og antal inden for strafferammen på 2 års
fængsel.
højesteret tiltræder, at straffen er udmålt til fængsel i 3 måneder. højesteret har herved navn-
lig lagt vægt på overtrædelsernes omfang og karakter, at de har fundet sted over en længere
periode og er fortsat efter de første sigtelser, og at t har rettet henvendelse til fs ægtefælle og
børn, herunder hans datter, som hun vidste var psykisk syg.
spørgsmålet er herefter, om straffen skal være ubetinget.
det er i forarbejderne til loven fra 2012 forudsat, at overtrædelser af tilhold, der er begået som
led i en systematisk og vedvarende forfølgelse eller chikane (stalking), som udgangspunkt
skal straffes med ubetinget fængsel. i forbindelse med revisionen af straffelovens regler om
samfundstjeneste i 2015 blev der ikke taget stilling til, om ubetinget fængsel fortsat bør være
udgangspunktet i sager om stalking.
                                               - 11 -
sager om stalking omfatter forhold af forskellig karakter og grovhed. det må afhænge af de
konkrete omstændigheder, herunder overtrædelsens karakter og grovhed samt tiltaltes person-
lige forhold, om en idømt fængselsstraf skal være ubetinget eller betinget med vilkår om sam-
fundstjeneste. straffen vil kun i særlige tilfælde kunne gøres betinget uden vilkår om sam-
fundstjeneste.
højesteret finder, at i tilfælde som det foreliggende, hvor tiltalte ikke tidligere er straffet af
betydning for sagen, og hvor den forfølgelse eller chikane, der er udøvet over for forurettede,
ikke har været af en sådan karakter, at den var egnet til at fremkalde alvorlig frygt for liv eller
helbred, vil straffen som udgangspunkt kunne gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste,
hvis tiltalte er egnet hertil.
da t navnlig på grund af sine psykiske lidelser ikke er egnet til samfundstjeneste, tiltræder
højesteret, at straffen undtagelsesvis er gjort betinget uden vilkår om samfundstjeneste. høje-
steret finder under hensyn til den tid, der er forløbet, siden forholdene blev begået, at der ikke
er grundlag for nu at fastsætte vilkår om tilsyn med mulighed for psykiatrisk behandling.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.
