                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 2. november 2018
sag 73/2018
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat morten bjerregaard nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 20. maj 2016 og af østre landsrets
13. afdeling den 27. oktober 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, poul dahl jensen, henrik
waaben, michael rekling og anne louise bormann.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse for konfiskation, subsidiært at der sker
konfiskation af et mindre beløb.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har anført navnlig, at konfiskation af hans løn ikke tjener formålet om, at forbrydelser ikke
skal kunne betale sig. han har ikke opnået nogen berigelse eller merfortjeneste ved det
strafbare forhold, idet han alene har fortsat udøvelsen af sit lovlige erhverv og derved opnået
sin almindelige løn, som han er blevet beskattet af. ved udbytteberegningen bør det således
tages i betragtning, at han – hvis han ikke havde fået frakendt førerretten, og taxikørslen
dermed var blevet udført lovligt – ville have tjent den samme løn, som han gjorde.
                                               - 2 -
den altovervejende hovedregel er, at lønmodtagere ikke får konfiskeret deres løn ved sær-
lovsovertrædelser begået i forbindelse med i øvrigt lovligt arbejde. det gælder for alle andre
erhvervsgrupper end taxichauffører. taxichauffører er således den eneste lønmodtagergruppe,
hvor den almindelige regel om, at lønmodtageres løn ikke konfiskeres ved særlovsovertrædel-
ser i forbindelse med i øvrigt lovligt udført arbejde, ikke respekteres. der er en fast tiltale-
praksis, hvorefter der ikke sker konfiskation af lovligt erhvervet løn, hvor chauffører forser
sig mod reglerne om godskørsel, kører med udenlandsk kørekort, der ikke kan anvendes til
lovlig kørsel i danmark, kører uden førerkort eller overtræder køre- og hviletidsbestemmel-
serne. det er både usagligt og i strid med det grundlæggende lighedsprincip, at sager af lig-
nende karakter behandles forskelligt, når det drejer sig om udbyttekonfiskation.
det er endvidere kun taxichauffører, der har ført taxi i frakendelsestiden, som får konfiskeret
deres lønindtægt. udbyttekonfiskationen ligner derfor en straf og ikke en ”anden retsfølge”.
forskelsbehandlingen mellem branchegrupper strider desuden potentielt mod den europæi-
ske menneskerettighedskonventions artikel 14.
herudover er lønnen ikke længere i behold, da han har brugt den på forsørgelse af sig selv og
sin familie.
til støtte for den subsidiære påstand har t anført navnlig, at han – hvis han ikke havde
beskæftiget sig med taxikørsel – ville have haft anden beskæftigelse eller modtaget dagpenge
eller kontanthjælp. der bør således alene ske konfiskation af den skønnede merfortjeneste.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at der er grundlag for konfiskation, da t ved de
strafbare forhold har haft en fortjeneste i form af sin lønindkomst. han har været
provisionslønnet, og hans løn og dermed fortjeneste har derfor været ligefrem proportional
med antallet af lovovertrædelser. han har ikke på nogen måde kunnet udføre taxikørsel lovligt
i den relevante periode, idet han ikke havde førerret. hvis han ikke havde begået de strafbare
forhold, ville han ikke have haft den omhandlede indtægt, og derfor udgør hele lønindkom-
sten en fortjeneste ved de strafbare forhold.
                                               - 3 -
konfiskationskravets størrelse på i alt 317.795 kr. fremkommer som halvdelen af ts samlede
indkørte beløb for 2012 og 2013, i alt 441.383 kr. med tillæg af feriepengesats 12,5 %, der
udgør 55.172,88 kr., og med fradrag af betalt skat svarende til 36 %, der opgøres til
178.760,16 kr. det i landsretten konfiskerede beløb er i overensstemmelse med anklage-
myndighedens påstand i byretten og landsretten. på den baggrund er anklagemyndighedens
påstand for højesteret også stadfæstelse. der burde imidlertid ikke have været fratrukket skat
ved opgørelse af fortjenesten.
der er ikke grundlag for at foretage fradrag for eventuel indtægt, som t kunne have haft i
stedet, f.eks. i form af kontanthjælp. udover at det er alt for usikkert, hvilken indtægt han i
givet fald kunne have haft, har han selv valgt at skaffe sig indtægt ved ulovlige forhold.
ved vurderingen må der lægges vægt på forbrydelsens karakter og det meget store antal af
forhold, hvor der bl.a. er tale om gentagelsestilfælde. han har således kontinuerligt og i er-
hvervsmæssigt øjemed fortsat med at køre bil på trods af, at han i flere perioder var frakendt
førerretten, og på trods af, at han mellem frakendelsesperioderne ikke generhvervede førerret-
ten. der er således konkret et grundlæggende behov for at statuere, at forbrydelse ikke betaler
sig.
det forhold, at t eventuelt har forbrugt fortjenesten, skal ikke tillægges betydning i den
konkrete sag.
det kan ikke føre til et andet resultat i sagen, at der i tiltalepraksis i andre situationer ikke
nedlægges påstand om konfiskation af lønindtægter. det er ikke i strid med lighedsgrundsæt-
ningen, idet det beror på en konkret vurdering af den enkelte sag, om der er grundlag for kon-
fiskation af en fortjeneste. det afhænger bl.a. af den tiltaltes lønforhold, herunder om der er
tale om provisionsløn eller fast lønindtægt, og af forbrydelsens karakter, herunder om der
mangler en helt grundlæggende betingelse for, at den pågældende kunne udføre et givent er-
hverv lovligt, eller om det ulovlige element kun angår en del af den indtægtsgivende aktivitet,
og den måde, som den pågældende har udført sit erhverv på. herudover afhænger det af antal-
let af forhold, og om der er tale om gentagelsestilfælde.
                                                - 4 -
retsgrundlag
straffelovens § 75, stk. 1, lyder:
       ”udbyttet ved en strafbar handling eller et hertil svarende beløb kan helt eller delvis
       konfiskeres. savnes der fornødent grundlag for at fastslå beløbets størrelse, kan der kon-
       fiskeres et beløb, som skønnes at svare til det indvundne udbytte.”
bestemmelsen fik sin nuværende affattelse ved lov nr. 212 af 4. juni 1965 om ændringer i
straffeloven, som byggede på straffelovrådets betænkning nr. 355/1964 om konfiskation,
hvoraf fremgår bl.a. s. 13, 21 og 26:
       ”iii. principielle synspunkter vedrørende anvendelsen af konfi-
       skation
       …
       1) udbyttekonfiskation må påregnes at have en præventiv betydning gennem dens mar-
       kering af, at det ”ikke kan betale sig at begå forbrydelser”. den virker desuden som en
       imødekommelse af en almindelig retsopfattelse, hvorefter det ville være anstødeligt, om
       en lovovertræder efter straffesagens afslutning kunne beholde det ved lovovertrædelsen
       indvundne udbytte…
       …
       bemærkninger til lovudkastet
       til § 77 [nu § 75]
       …
       a. typer af konfiskationsobjekter m.v.
       1) bestemmelsen i stk. 1 hjemler ligesom den gældende regel i § 77, stk. 1, nr. 3, en al-
       mindelig adgang til konfiskation af det ved en strafbar handling indvundne udbytte. ef-
       ter rådets opfattelse, jfr. ovenfor …, er udbyttekonfiskation den konfiskationsform, der
       har den klareste begrundelse, og som indebærer de færreste betænkeligheder. det bør
       være en typisk følge af en strafbar handling, at det indvundne udbytte konfiskeres, for
       så vidt det ikke fratages lovovertræderen ved gennemførelse af vindikations- eller er-
       statningskrav. også bortset fra de sidstnævnte tilfælde kan der dog forekomme tilfælde,
       hvor udbyttekonfiskation bør undlades. dette gælder visse tilfælde, hvor udbyttet ikke
       længere er i behold, og som til dels vil blive berørt nedenfor. reglen om udbyttekonfi-
       skation må således fortsat udformes som en fakultativ bestemmelse.
       …
       b. nærmere om de forskellige typer af konfiskationsobjekter
       1. udbytte
       …
       f) det, der kan konfiskeres, er alene udbyttet ved en strafbar handling. ovenfor …
       er berørt det særlige spørgsmål vedrørende såkaldt indirekte udbytte. men også bortset
       herfra indebærer bestemmelsen et kausalitetskrav. konfiskation bør forudsætte en vis
       nærmere forbindelse mellem handlingens ulovlige egenskaber og det indvundne udbyt-
                                                  - 5 -
       te. dette kausalitetskrav lader sig vanskeligt udforme i mere præcise regler. noget væ-
       sentligt behov herfor foreligger heller ikke, når konfiskationsreglerne er fakultative. her
       skal blot peges på et par sider af problemet. når talen er om ulovlige forretninger, vil
       forholdet jævnligt være det, at ulovligheden kun er en enkelt side af forholdet (i en vare,
       der fabrikeres og sælges med fortjeneste, er indgået et ulovligt importeret stof; en ek-
       sportforretning er afviklet med et andet land end tilladt i eksporttilladelsen). i sådanne
       tilfælde vil det praktiske alternativ til det, der er sket, ofte være, at en lignende forret-
       ning ville være blevet afviklet på lovlig måde; dette bør kunne tages i betragtning ved
       udbytteberegningen, således at konfiskationen begrænses til den merfortjeneste, der er
       opnået gennem anvendelse af den ulovlige fremgangsmåde. når funktionærer i er-
       hvervsvirksomheder medvirker til ledelsens ulovlige transaktioner, bør der i alminde-
       lighed ikke i den anledning ske konfiskation af funktionærernes ordinære løn, men alene
       af eventuelt særligt vederlag for medvirken til det ulovlige forhold.”
af færdselslovens § 117 d, stk. 2, om straf for bl.a. kørsel uden at have erhvervet kørekort
efter færdselslovens § 56, stk. 1, fremgår:
       ”overtrædelse af § 56, stk. 1, og § 62, stk. 1, straffes med bøde eller under skærpende
       omstændigheder med fængsel indtil 1 år. ved udmåling af bøde for overtrædelse af §
       56, stk. 1, tages særligt hensyn til størrelsen af en opnået eller tilsigtet økonomisk for-
       del.”
højesterets begrundelse og resultat
baggrund og problemstilling
t blev ved byrettens dom idømt fængsel i 1 år, som blev gjort betinget med vilkår om
samfundstjeneste, samt en tillægsbøde efter straffelovens § 58, stk. 2, for kørsel i fra-
kendelsestiden, jf. færdselslovens § 117 a, og kørsel uden at have erhvervet kørekort, jf. færd-
selslovens § 117 d, stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt. dommen angik 64 kørsler i perioden fra den
4. februar til den 1. august 2012, hvor t var frakendt førerretten, 140 tilfælde af kørsel uden
kørekort i perioden fra den 2. august 2012 til den 13. januar 2013, hvor frakendelsestiden var
udløbet, men han ikke havde generhvervet førerretten, og 138 kørsler i perioden fra den 14.
januar til den 24. juli 2013, hvor han på ny var frakendt førerretten. ved samtlige kørsler
kørte t taxi som ansat taxichauffør og blev aflønnet med halvdelen af det indkørte beløb. ved
byrettens dom blev hans løn med tillæg af feriepenge og skønsmæssigt fradrag af skat
konfiskeret i medfør af straffelovens § 75, stk. 1. det konfiskerede beløb udgjorde i alt
317.795 kr. alene spørgsmålet om konfiskation blev indbragt for landsretten, der stadfæstede
byrettens bestemmelse herom. sagen angår også for højesteret alene spørgsmålet om
konfiskation.
                                                 - 6 -
udbyttekonfiskation efter straffelovens § 75, stk. 1
efter straffelovens § 75, stk. 1, kan udbytte ved en strafbar handling eller et hertil svarende
beløb helt eller delvist konfiskeres. af bestemmelsens forarbejder fremgår, at udbyttekonfi-
skation må påregnes at have en præventiv betydning gennem dens markering af, at det ”ikke
kan betale sig at begå forbrydelser”, og at det bør være en typisk følge af en strafbar handling,
at det indvundne udbytte konfiskeres. det fremgår endvidere, at der kan forekomme tilfælde,
hvor udbyttekonfiskation bør undlades, og at dette bl.a. gælder visse tilfælde, hvor udbyttet
ikke længere er i behold, og at konfiskation bør forudsætte en vis nærmere forbindelse mel-
lem handlingens ulovlige egenskaber og det indvundne udbytte.
undertiden inddrages fortjenesten ved en lovovertrædelse ved en (større) bøde, der er fastsat
under hensyn til den opnåede fortjeneste, og i andre tilfælde fastsættes en (mindre) bøde
kombineret med konfiskation af udbyttet.
konfiskation af indtægt ved kørsel i frakendelsestiden
højesteret finder, at generalpræventive hensyn med betydelig vægt taler for, at en person, der
er frakendt førerretten, ikke kan beholde en indtægt, der er opnået ved arbejde i frakendelses-
tiden, når arbejdet i det væsentlige består i at føre motorkøretøj. dette gælder, uanset om den
pågældende kører taxi eller f.eks. lastbil eller bus, og uanset om vedkommende er provisions-
lønnet eller f.eks. timelønnet eller aflønnet med en fast månedsløn. det kan som udgangs-
punkt ikke føre til et andet resultat, at indtægten ikke længere er i behold. uanset om der hid-
til ikke i alle sådanne tilfælde af anklagemyndigheden har været nedlagt påstand om konfiska-
tion, kan dette ikke føre til et andet resultat.
højesteret tiltræder derfor, at ts indtægt ved taxikørsel i de perioder, hvor han var frakendt
førerretten, skal konfiskeres.
konfiskation af indtægt ved kørsel uden at have erhvervet kørekort
t havde før den første frakendelse såvel førerret som tilladelse til erhvervsmæssig
personbefordring, og højesteret lægger til grund, at han efter udløbet af den første fraken-
delsesperiode kunne have generhvervet førerretten og på ny fået tilladelse til erhvervsmæssig
personbefordring, så han i perioden frem til den anden førerretsfrakendelse lovligt kunne have
                                               - 7 -
kørt taxi. kørsel uden kørekort, jf. færdselslovens § 117 d, stk. 2, jf. § 56, stk. 1, 1. pkt., er en
mindre alvorlig lovovertrædelse end kørsel i frakendelsestiden, og den økonomiske fordel, der
er forbundet med ikke at generhverve førerretten, indgår ved bødefastsættelsen efter færdsels-
lovens § 117 d, stk. 2. under disse omstændigheder finder højesteret, at generalpræventive
hensyn ikke i tilstrækkelig grad tilsiger, at ts lønindtægt – som er forbrugt til den løbende
forsørgelse af ham og hans familie – ved taxikørsel uden kørekort i perioden mellem de to
frakendelser skal konfiskeres.
fradrag af skat
hvis indkomst, der er beskattet, konfiskeres, uden at der tages højde for den betalte skat, kan
skatteansættelsen genoptages og ændres efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 1, såle-
des at der ikke betales indkomstskat af det konfiskerede beløb. t var lønmodtager med enkle
skatteforhold, og der var enighed mellem ham og anklagemyndigheden om, at han havde
betalt ca. 36 % af sin lønindtægt i skat. der var dermed et forsvarligt grundlag for at skønne
over det beløb, der er betalt i skat af den konfiskerede indkomst. under disse omstændigheder
finder højesteret, at der ved konfiskationen kan foretages et skønsmæssigt fradrag for skat,
således at en efterfølgende genoptagelse af skatteansættelsen ikke er nødvendig.
konklusion
højesteret nedsætter på den anførte baggrund det beløb, der skal konfiskeres, til 190.000 kr.
svarende til halvdelen af det beløb, t indkørte i de perioder, hvor han var frakendt førerretten,
med tillæg af feriepenge og et skønsmæssigt fradrag for den betalte skat.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom ændres, således at det beløb, der konfiskeres hos t, nedsættes til 190.000
kr.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsret og højesteret.
