                                           lukkede døre
                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 24. november 2015
sag 58/2015
(1. afdeling)
a
(advokat lene astrup treffer)
mod
b
(advokat dorthe østerby, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i aalborg den 17. september 2014 og af vestre
landsrets 7. afdeling den 27. januar 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, hanne schmidt og lars apostoli.
påstande
appellanten, a, har påstået stadfæstelse af byrettens dom, således at forældremyndigheden
tillægges ham alene.
indstævnte, b, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom, således at den fælles forældre-
myndighed opretholdes.
anbringender
a har navnlig anført, at parterne ikke kan samarbejde om cs forhold, og at der reelt aldrig har
været et samarbejde om udøvelse af forældremyndigheden mellem parterne. det skyldes de
problemer, som følger af de sproglige, kulturelle og religiøse barrierer, samt de vanskelig-
heder, som hænger sammen med, at b har bopæl i holland og derfor hverken har mulighed
for stabil kontakt eller at deltage i den almindelige omsorg for c. hertil kommer, at b reelt
heller ikke har været interesseret i at deltage i omsorgen og opdragelsen af c, og at parterne i
øvrigt har været uenige om flere væsentlige spørgsmål om opdragelse, barnedåb, udstedelse af
                                                - 2 -
pas og navneændring. fælles forældremyndighed er derfor ikke til cs bedste og bør ophæves
efter reglen i forældreansvarslovens § 11, 2. pkt.
b har navnlig anført, at hun både kan og vil deltage i samarbejdet om omsorgen for c samt de
forpligtelser, der er forbundet med udøvelse af forældremyndigheden over barnet. hverken de
sproglige og kulturelle forskelle eller den geografiske afstand mellem parterne har været til
hinder for, at parterne i praksis har været i stand til at samarbejde hidtil. hun har løbende
kontakt med c og a via telefon, mail, sms og facetime, og en gang om måneden besøger
hun dem i danmark. aktuelt er der ingen uoverensstemmelser mellem parterne, og de tidlige-
re uoverensstemmelser om pas og navn er løst, uden at det har givet anledning til konflikt.
der er intet grundlag for at frygte, at mulige uoverensstemmelser i fremtiden ikke også vil
kunne løses uden konflikt. på den baggrund vil det både være til barnets bedste og i overens-
stemmelse med lovens hovedregel, at den fælles forældremyndighed opretholdes, jf. for-
ældreansvarslovens § 11, jf. § 4.
supplerende sagsfremstilling
sagen blev oversendt til retten i aalborg fra statsforvaltningen den 1. april 2014 med med-
delelse om, at der ikke har været afholdt vejledningsmøde i forbindelse med as anmodning
om ophævelse af den fælles forældremyndighed over c.
appelretten i haag har ved kendelse af 16. juli 2014 bl.a. truffet bestemmelse om, at c skal
opholde sig hos a i danmark, at b må have samvær med c i en uge om måneden i danmark,
og at a skal bære rejseudgifterne for b i forbindelse hermed.
forklaringer
parterne afgav forklaring under hovedforhandlingen for byretten den 10. september 2014.
a forklarede bl.a., at han var 29 år gammel. han flyttede tilbage til danmark fra holland i
august 2013, og han har fuldtidsarbejde som lagermedarbejder. han bringer altid selv c i
dagpleje, men nogle gange er det familiemedlemmer, der henter hende. hans netværk består
af hans forældre, bedsteforældre og en bror. c trives og er glad. hun taler kun dansk.
                                               - 3 -
når b er på besøg, er det nødvendigt, at han oversætter for dem. han kommunikerer med b
på engelsk, men det er ikke altid, hun forstår ham, og så forsøger han via internettet at finde
en oversættelse til thailandsk.
b har flere gange truet med at tage c med til thailand og har søgt thailandsk pas til hende.
han er selv til stede under bs samvær med datteren, da c er mest tryg ved det og holder øje
med, om han er der. c forstår ikke helt betydningen af ”mor” og opfatter b som en person,
der kommer og leger. han frygter på grund af sprogbarrieren, at b ikke forstår cs behov, og
er også af den grund til stede under hendes samvær med datteren.
han og b mødte hinanden i thailand, og hun besøgte ham senere i holland, hvor han arbej-
dede gennem 3 år. de talte engelsk sammen. sproget og den forskellige kultur har hele tiden
været et problem i deres forhold.
han vil gerne have forældremyndigheden alene, da det er svært at træffe aftale om noget med
b. kontakten er svær, da b bor langt væk og ikke kan forstå dansk. han er kristen, og b er
buddhist. parterne har også forskelligt syn på børneopdragelse på grund af deres forskellige
kulturer. b har f.eks. givet udtryk for, at c kan bo hos hendes mor i thailand.
han ønsker, at c skal have mere kontakt med b, og at b kommer oftere til danmark.
b forklarede bl.a., at hun var 25 år gammel. hun boede og arbejdede som syerske i thailand,
da hun mødte a. hun rejste til holland for at bo sammen med ham og var glad, da hun blev
gravid. midt i graviditeten talte de om at blive boende i holland, men senere talte a om at bo
i danmark. hun har intet kendskab til danmark.
hun og a kunne ikke enes. hun ville gerne have c med på ferie til thailand lige efter fød-
slen, men det måtte hun ikke for ham. hans mor boede hos dem i en periode. hun havde det
ikke så godt med hans mor, fordi hun blev kritiseret for hendes måde at opdrage barnet på.
efter den hollandske afgørelse tog hun til danmark, men fik kun lov til at være sammen med
c i et par timer ad gangen. hun fik heller ikke hjælp af nogen i danmark.
                                               - 4 -
hun har ikke truet med at tage c med til thailand. hun har ikke villet underskrive en fornyel-
se af cs pas, for hun forstår ikke, at det skal fornys, når det gælder 5 år. hun ville heller ikke
underskrive, fordi a ville ændre barnets navn, idet han ville kalde hende c, selv om de tid-
ligere var blevet enige om, at navnet skulle være ce.
hun arbejder på et pakkeri i holland, og det er et fuldtidsarbejde. hun har en 3-værelses lej-
lighed og en kæreste, d. d taler engelsk. hun har opholdstilladelse i holland frem til 2017 og
ønsker at blive boende der. hun kan ikke tale hollandsk.
hun vil gerne samarbejde med a, men forstår ikke, at hun ikke kan få lov til at være alene
med c.
til brug for højesteret har parterne den 16. september 2015 afgivet supplerende forklaring.
a har forklaret bl.a., at han fortsat har samme arbejde og bopæl. c er kommet i børnehave, og
hun trives. c er begyndt at ses med kammerater fra børnehaven i sin fritid. fra børnehaven
har han fået at vide, at c virker aldersvarende og er i trivsel.
siden januar 2015 har c haft samvær med sin mor ca. en gang om måneden med undtagelse
af de seneste to måneder. c nyder at være sammen med b. i juni måned fortalte b, at der
fremover ville gå fire måneder mellem hendes besøg. b fortalte, at hun gerne ville spare
penge og bruge tiden på at lave andre ting. b ændrede mening kort efter, og han fik en mail
fra b i juli måned, om at hun ville komme på besøg. han er forvirret om, hvad b vil i relation
til samvær.
c har kontakt med sin mor via facetime ca. hver tredje uge. kontakten er blevet mindre hyp-
pig siden juni måned. der er de samme sproglige barrierer, som altid har været der.
han er begyndt at tænke på skolevalg for c. han vil gerne have, at b engagerer sig mere i det.
han kan ikke se, hvordan b skal skaffe sig kendskab til, hvilken skole der vil være bedst for
c. han tror ikke, at b vil modsætte sig, hvis han vælger en skole for c.
                                               - 5 -
han synes fortsat, at der ikke er noget egentligt samarbejde. hans og bs kontakt foregår via
mail eller sms og handler om tidspunkter for besøg og opkald. han kan godt få kontakt til b
via mail og telefon. b svarer, når han kontakter hende om noget.
b har spurgt om muligheden for hverdagssamvær, fordi hun gerne vil med c i børnehave.
han har ikke svaret på det, fordi han er bange for, at b tager c med sig.
b har forklaret bl.a., at hun stadig bor i holland sammen med d, og at hun også har det
samme job. hun skal giftes med d næste år.
siden januar har hun haft samvær med c ca. en gang om måneden fra lørdag morgen til søn-
dag eftermiddag. hun bor på hotel, mens hun er i danmark. a henter hende på hotellet lørdag
morgen og kører hende tilbage igen lørdag, inden c skal i seng. om søndagen henter a hende
også, og han kører hende til lufthavnen om eftermiddagen. samværet går godt. de laver pige-
ting, og c giver hende knus og kys. de bruger kropssprog. hun havde ikke samvær med c i
august, fordi a ikke havde tid.
hun har haft kontakt med c ca. to gange om måneden via facetime og ca. to gange om måne-
den via telefon. kontakten via facetime er ikke blevet mindre siden juni måned.
samarbejdet mellem hende og a er fint. hun oplever ikke, at der er problemer med det. hun
stiller ikke spørgsmål ved as beslutninger. hun vil acceptere hans valg af skole. hun stoler på
hans beslutninger. hun og a har kontakt via mail og sms. a svarer, når hun kontakter ham.
det er rigtigt, at hun i juni måned sagde, at besøgene ville være mindre hyppige. det var
fordi, hun ikke troede, at hun havde råd. d har sagt, at han vil betale for hendes rejser nu, så
hun vil fortsat kunne komme til samvær i danmark en gang om måneden.
retsgrundlaget
forældreansvarslovens § 2, stk. 1, § 3, stk. 1, § 4 og § 11 har følgende ordlyd:
       ”§ 2. forældremyndighedens indehaver skal drage omsorg for barnet og kan træffe af-
       gørelse om dets personlige forhold ud fra barnets interesse og behov.
                                                - 6 -
       § 3. har forældre fælles forældremyndighed, kræver væsentlige beslutninger vedrørende
       barnets forhold enighed mellem forældrene. den forælder, som barnet har bopæl hos,
       kan træffe afgørelse om overordnede forhold i barnets daglige liv, herunder hvor i lan-
       det bopælen skal være.
       § 4. afgørelser efter loven skal træffes ud fra, hvad der er bedst for barnet.
       § 11. er forældre, der har fælles forældremyndighed, og som ikke lever sammen, ikke
       enige om forældremyndigheden, afgør retten, om den fælles forældremyndighed skal
       fortsætte, eller om en af dem skal have forældremyndigheden alene. retten kan kun op-
       hæve den fælles forældremyndighed, hvis der er holdepunkter for at antage, at foræl-
       drene ikke kan samarbejde om barnets forhold til barnets bedste.”
bestemmelsen om ophævelse af den fælles forældremyndighed i § 11, 2. pkt., fik sin nuvæ-
rende ordlyd ved lov nr. 600 af 18. juni 2012. inden lovændringen kunne retten kun ophæve
den fælles forældremyndighed, hvis der forelå tungtvejende grunde. baggrunden for forslaget
til lovændringen i 2012 (lovforslag nr. l 157) er beskrevet således i lovforslagets almindelige
bemærkninger:
       ”2. lovforslagets formål
       et centralt formål med lovforslaget er i højere grad at sikre, at der i forbindelse med
       vurderingen af, om en fælles forældremyndighed skal ophæves, træffes afgørelser, som
       er til barnets bedste, og således yderligere at understrege, at situationer, hvor det posi-
       tive for barnet i, at der dømmes til fælles forældremyndighed, overskygges af forældre-
       nes alvorlige konflikter, skal undgås. det foreslås derfor, at kriterierne for at ophæve en
       fælles forældremyndighed ændres, sådan at disse afgørelser som hidtil – og som andre
       afgørelser efter loven – forudsætter en stillingtagen til, om det er bedst for
       barnet, at der fortsat er fælles forældremyndighed. med forslaget vil vurderingen af bar-
       nets bedste også indeholde en mere konkret vurdering af, om forældrene kan samar-
       bejde om barnet, da dette i forhold til spørgsmålet om forældremyndighed
       må anses for et vigtigt element i evnen til at drage omsorg for barnet (forældreevnen).
       …
       3.1.1.2. den foreslåede ordning
       muligheden for at dømme forældre til fælles forældremyndighed er en af forældrean-
       svarslovens nyskabelser og en væsentlig udmøntning af lovens overordnede intention
       om at fastholde forældrenes fælles ansvar for barnet, uanset at de ikke lever sammen.
       det foreslås derfor i overensstemmelse med den politiske aftale af 8. februar 2012, at
       det fortsat skal være muligt at dømme til fælles forældremyndighed mod den ene foræl-
       ders ønske, hvis dette er bedst for barnet, da der er tale om et vigtigt signal til foræl-
       drene, som fortsat bør stå klart.
       som et gennemgående træk ved bidragene til evalueringen af loven ses også et ønske
       om at bevare muligheden for at dømme til fælles forældremyndighed. det er bl.a. an-
       ført, at det nu ikke længere er nødvendigt at vælge mellem 2 egnede forældre, men at
       begge forældre kan bevare identiteten som forælder gennem den fælles forældremyn-
                                          - 7 -
dighed. overordnet set viser de forskellige evalueringsbidrag, at domstolene synes at
have implementeret § 11 i overensstemmelse med bemærkningerne
til denne. evalueringsundersøgelsen om dom til fælles forældremyndighed peger på, at
fælles forældremyndighed er blevet en normal praksis svarende til intentionerne i loven,
hvilket også understøttes af evalueringens gennemgang af domspraksis om fælles for-
ældremyndighed.
evalueringsundersøgelsen om dom til fælles forældremyndighed fremhæver imidlertid
også, at undersøgelsen viser en række træk, som peger på, at retstilstanden er usikker,
og at der bør ske en retspolitisk drøftelse af, hvor meget eller hvor lidt der skal til for at
have fælles forældremyndighed, herunder også hvilke forventninger man kan/skal have
til forældrene. ifølge undersøgelsen tyder resultaterne således på, at anvendelsesområdet
i dag er for bredt og derfor bør strammes op. også andre bidrag til evalueringen peger
på, at adgangen til at dømme til fælles forældremyndighed kan være for vidtgående, og
at anvendelsen i nogle tilfælde kan ske på bekostning af barnet. det er fra flere sider an-
befalet, at bestemmelsen bør levne større rum for at skønne over, om forældrene frem-
adrettet kan og vil samarbejde til bedste for barnet.
…
det foreslås derfor, at kriterierne for at ophæve en fælles forældremyndighed ændres,
sådan at disse afgørelser som hidtil – og som andre afgørelser efter loven – forudsætter
en stillingtagen til, om det er bedst for barnet, at der fortsat er fælles forældremyndig-
hed. med lovforslaget vil vurderingen af barnets bedste også indeholde en mere konkret
vurdering af, om forældrene kan samarbejde om barnet, sådan at ophævelse af den fæl-
les forældremyndighed forudsætter, at der er holdepunkter for, at forældrene ikke kan
samarbejde om barnet.
forældreansvarslovens overordnede intention om at fastholde forældrenes fælles ansvar
for barnet, bl.a. gennem et udgangspunkt om fælles forældremyndighed, skal fortsat
være afsættet for vurderingen af, om den fælles forældremyndighed skal fortsætte eller
ophæves. samtidig forslås det i overensstemmelse med den politiske aftale at det bør
være afgørende, at forældrene kan samarbejde om barnets forhold, da det ellers er tvivl-
somt, om en sådan ordning vil være i barnets interesse. barnet har ret til, at forældrene
påtager sig det fælles ansvar, og § 11 skal gøre det muligt at realisere dette for barnet.
med den foreslåede nye formulering af bestemmelsen, hvorefter retten kun kan ophæve
den fælles forældremyndighed, hvis der er holdepunkter for at antage, at forældrene
ikke kan samarbejde om barnets forhold til barnets bedste, balanceres disse hensyn i
forhold til hinanden.
udnyttelse af adgangen til at dømme til fælles forældremyndighed skal således ikke
være en kompromisløsning eller et forsøg på mægling mellem 2 stridende parter. fælles
forældremyndighed forudsætter, at forældrene realistisk set er i stand til at have et
egentligt samarbejde. forældrene skal vise vilje og evne til at sætte barnets bedste før
deres egen konflikt, idet det i forhold til spørgsmålet om forældremyndighed også er en
del af forældreevnen at kunne samarbejde med den anden forælder om barnet. …
med den foreslåede ændring fastholdes som nævnt de intentioner bag bestemmelsen,
som i øvrigt findes i forældreansvarsloven. dermed vil de vurderinger og hensyn, som
efter gældende ret skal foretages og afvejes, fortsat skulle indgå i rettens overvejelser
om, hvorvidt den fælles forældremyndighed bør ophæves. når det efter gældende ret
                                              - 8 -
     konstateres, at der foreligger ”tungtvejende grunde”, må det samtidig anses som et ud-
     tryk for, at forældrene har samarbejdsproblemer. disse vurderinger skal naturligvis også
     indgå i det større rum for et skøn, som forslaget lægger op til. ved at fastholde hensy-
     nene bag den gældende bestemmelse afspejles også grundtanken om, at afsættet for en
     vurdering efter forældreansvarslovens § 11 er udgangspunktet om et fælles ansvar for
     barnet gennem fælles forældremyndighed, hvis dette er bedst for barnet, jf. lovens § 4.”
af bemærkningerne til lovforslagets enkelte bestemmelser fremgår bl.a. følgende:
     ”til nr. 1 (§ 11, 2. pkt.)
     den foreslåede formulering af § 11, 2. pkt., er en mindre ændring af bestemmelsen. af-
     sættet for vurderingen af, om den fælles forældremyndighed skal ophæves, er fortsat
     forældreansvarslovens overordnede intention om at fastholde forældrenes fælles ansvar
     for barnet, bl.a. gennem et udgangspunkt om fælles forældremyndighed. afgørelsen
     skal tage udgangspunkt i, hvad der er bedst for barnet, jf. forældreansvarslovens § 4, og
     i, om der er konkrete holdepunkter for, at forældrene ikke vil kunne samarbejde om
     barnet til barnets bedste. det kræves således efter § 11 fortsat ikke, at der er enighed
     mellem forældrene om samtlige spørgsmål vedrørende barnet. det centrale er, om for-
     ældrene kan håndtere deres eventuelle uenigheder på en sådan måde, at det ikke går ud
     over barnet.
     det foreslås, at de kriterier og hensyn, som inddrages i vurderingen af spørgsmålet om
     ophævelse af den fælles forældremyndighed efter de gældende regler, fortsat skal ind-
     drages, da disse forhold også vil have betydning for samarbejdspotentialet. …
     der kan også være tale om, at en forælder ikke er interesseret i at varetage omsorgen for
     barnet og ved sin adfærd har vist, at den pågældende ikke har til hensigt at deltage i
     barnets liv. det kan f.eks. være en forælder, som efter praksis ikke vil få samvær, ek-
     sempelvis fordi den pågældende ikke har formået at være i stabil kontakt med barnet
     eller har været fraværende i barnets liv i flere år, og den manglende kontakt kan tilskri-
     ves samværsforælderens egne forhold.
     hertil kommer, at retten efter den foreslåede nyaffattelse af § 11, 2. pkt., kun kan op-
     hæve den fælles forældremyndighed, hvis der er holdepunkter for, at forældrene ikke
     kan samarbejde om barnets forhold til barnets bedste. det betyder, at der skal kunne på-
     vises konkrete holdepunkter for, at forældrene må antages ikke at kunne samarbejde –
     også fremadrettet – til bedste for barnet. dette vil afhænge af en konkret vurdering, hvor
     det kan tillægges betydning, i hvilken grad forældrene kommunikerer med hinanden om
     barnet og barnets forhold, idet kommunikationen skal kunne danne fundament for et
     egentligt samarbejde. fælles forældremyndighed må således forudsætte, at forældrene
     realistisk set er i stand til sammen og inden for rimelig tid at blive enige om spørgsmål
     om barnet, og at forældrene ikke mere regelmæssigt har behov for myndighedernes
     hjælp til at kunne træffe beslutninger om barnet, og uden at der opstår vedvarende kon-
     flikter. manglende tillid til den anden forælder eller manglende vilje til eller evne til at
     være fleksibel og tilpasse sin egen opfattelse til den anden forælders opfattelse kan indi-
     kere, at fælles forældremyndighed ikke er bedst for barnet, jf. forældreansvarslovens §
     4.”
                                               - 9 -
højesterets begrundelse og resultat
tre dommere – poul søgaard, poul dahl jensen og hanne schmidt – udtaler:
sagen angår, om b og as fælles forældremyndighed over deres barn, c, skal ophæves, og
forældremyndigheden tillægges a alene.
forældreansvarsloven bygger på et udgangspunkt om, at et barn har ret til to forældre, og at
barnet har krav på, at begge forældre påtager sig ansvaret og omsorgen for barnet. efter loven
fortsætter den fælles forældremyndighed, selv om forældrene har ophævet samlivet eller er
blevet separeret eller skilt. den fælles forældremyndighed kan kun ophæves, hvis der er hol-
depunkter for at antage, at forældrene ikke kan samarbejde om barnets forhold til barnets bed-
ste, jf. forældreansvarslovens § 11, 2. pkt.
efter forældreansvarsloven fra 2007 kunne den fælles forældremyndighed kun ophæves, hvis
der forelå tungtvejende grunde. dette kriterium blev ændret i 2012, således at der skete en
lempelse i adgangen til at ophæve den fælles forældremyndighed. det klare udgangspunkt er
dog fortsat fælles forældremyndighed. ifølge forarbejderne til ændringsloven i 2012 kan ret-
ten kun ophæve den fælles forældremyndighed, hvis der kan påvises konkrete holdepunkter
for, at forældrene må antages ikke at kunne samarbejde – også fremadrettet – til bedste for
barnet. det kan ved vurderingen tillægges betydning, i hvilken grad forældrene kommunike-
rer med hinanden om barnet og barnets forhold, idet kommunikationen skal kunne danne
grundlag for et egentligt samarbejde. fælles forældremyndighed forudsætter således, at foræl-
drene realistisk set er i stand til sammen og inden for en rimelig tid at blive enige om spørgs-
mål om barnet. det kræves dog fortsat ikke, at der er enighed mellem forældrene om samtlige
spørgsmål vedrørende barnet. det fremgår endvidere af forarbejderne til 2012-lovændringen,
at forældreansvarslovens overordnede intention om at fastholde forældrenes fælles ansvar for
barnet gennem et udgangspunkt om fælles forældremyndighed fortsat skal være afsættet for
vurderingen af, om den fælles forældremyndighed skal fortsætte eller ophæves.
b og a mødte hinanden, da a i 2010 var på ferie i thailand. kort efter flyttede b til holland,
hvor a havde arbejde. de blev gift i november 2011, og c blev født den 11. december 2011.
samlivet blev ophævet i oktober 2012, hvorefter parterne skiftedes til at tage sig af c, indtil a
sammen med c i august 2013 flyttede til danmark. i tiden herefter har b, der fortsat bor i
                                              - 10 -
holland, haft samvær med c hos a i danmark ca. en gang om måneden i nogle dage. des-
uden har b haft kontakt med c via telefon og facetime nogle gange om måneden.
efter bevisførelsen lægger vi til grund, at både b og a har udvist evne og vilje til at sam-
arbejde om c også efter as flytning til danmark med c. forældrene har samarbejdet om bs
samvær med c, ligesom de har samarbejdet om den løbende kontakt mellem c og b. for-
ældrene har desuden begge forklaret, at de har kontakt til hinanden via mail og telefon, og at
de besvarer hinandens henvendelser. de mindre uoverensstemmelser vedrørende pasudstedel-
se til c og om hendes navn er nu løst, og der er efter forældrenes forklaringer ikke aktuelt
konflikter mellem dem om c. vi lægger derfor til grund, at forholdet mellem forældrene, de
sproglige vanskeligheder og den geografiske afstand ikke vanskeliggør kommunikationen
mellem dem på en sådan måde, at de ikke er i stand til at have et egentligt samarbejde om cs
forhold. det bemærkes herved, at det efter vores opfattelse ikke er en nødvendig forudsætning
for, at b kan indgå i et sådant samarbejde, at hun taler dansk og har kendskab til danske for-
hold.
på den baggrund finder vi, at der ikke er påvist konkrete holdepunkter for at antage, at foræl-
drene ikke vil kunne samarbejde til bedste for c. der er derfor ikke grundlag for at ophæve
den fælles forældremyndighed, jf. forældreansvarslovens § 11, 2. pkt., og vi stemmer for at
stadfæste landsrettens dom om frifindelse af b.
dommerne marianne højgaard pedersen og lars apostoli udtaler:
efter forældreansvarslovens § 11, 2. pkt., kan der kun ske ophævelse af den fælles forældre-
myndighed, hvis der er holdepunkter for at antage, at forældrene ikke kan samarbejde om
barnets forhold til barnets bedste. afgørelser efter loven skal træffes ud fra, hvad der er bedst
for barnet, jf. lovens § 4.
af forarbejderne til lov nr. 600 af 18. juni 2012 fremgår bl.a., at erfaringerne fra den oprinde-
lige forældreansvarslov fra 2007 viste, at der var behov for en opstramning, fordi anvendel-
sesområdet for hovedreglen om fælles forældremyndighed var blevet for bredt. den ændrede
formulering af betingelsen for ophævelse af den fælles forældremyndighed i medfør af § 11,
2. pkt., havde til formål at sikre en bedre balance mellem hensynet til ønsket om at fastholde
forældrenes fælles ansvar for barnet bl.a. gennem et udgangspunkt om fælles forældremyn-
                                               - 11 -
dighed og hensynet til forudsætningen om forældrenes evne og vilje til samarbejde om foræl-
dremyndigheden. man ønskede derfor at give domstolene et større rum for at skønne over, om
opretholdelse af fælles forældremyndighed er til barnets bedste, herunder om forældrene kan
og vil samarbejde om udøvelsen af forældremyndigheden. vurderingen af barnets bedste for-
udsætter ifølge lovforarbejderne en mere konkret vurdering af forældrenes evne og vilje til
samarbejde og til at deltage i barnets liv. i denne vurdering indgår en nærmere bedømmelse af
forældrenes kommunikation om barnets forhold, idet kommunikationen danner fundamentet
for et egentligt samarbejde og opnåelse af enighed om spørgsmål af væsentlig betydning for
barnet. det skal således være realistisk, at forældrene er i stand til sammen og inden for rime-
lig tid at blive enige om spørgsmål om barnets forhold.
a og c har siden skilsmissen, hvor c var knap 2 år, boet alene sammen i danmark, hvor fade-
ren har sin familie, som hjælper ham med afhentning og pasning af barnet. b har aldrig boet i
danmark, men blev efter skilsmissen boende i holland, hvor hun har sit arbejde og en kære-
ste, som hun skal giftes med. b og c, der nu er knap 4 år, kan ikke tale sammen, da c kun
taler dansk, som b hverken taler eller læser. kontakten mellem forældrene foregår på engelsk,
som b taler og forstår til hverdagsbrug. b har haft samvær med c fra lørdag til søndag en
gang om måneden uden overnatning og uden samvær i ferier mv.
forældrene er enige om, at bs samvær og kontakt med c er positivt og væsentligt for barnet,
og at de samarbejder godt herom. denne kontakt vil kunne fortsætte og udbygges uafhængigt
af, om forældrene har fælles forældremyndighed.
a har forklaret, at han ønsker at få forældremyndigheden alene, bl.a. fordi det er svært at
træffe aftale om cs forhold med b. kontakten er svær, navnlig fordi hun bor langt væk og
ikke forstår dansk. hun har endvidere ikke kendskab til, hvad der er bedst for c.
vi lægger efter bevisførelsen til grund, at der har været uoverensstemmelser mellem foræl-
drene om væsentlige beslutninger vedrørende cs forhold, idet forældrene ikke var enige om
ændring af barnets navn og pasfornyelse. disse spørgsmål samt spørgsmålet om barnedåb
blev afgjort af a alene i perioden efter byrettens dom, hvor han havde forældremyndigheden
alene.
                                               - 12 -
vi lægger endvidere til grund, at kontakten mellem forældrene om cs forhold efter flytningen
til danmark primært angår tilrettelæggelsen og afviklingen af de månedlige samværsbesøg
samt den øvrige kontakt mellem mor og barn. forældrene drøfter ikke – eller i hvert fald kun i
meget begrænset omfang – de væsentlige forhold, som de efter forældreansvarslovens § 3 skal
være enige om.
vi vurderer, at årsagen til, at forældrenes kommunikation og samarbejde er begrænset til for-
midlingen af kontakten og samværet mellem mor og barn og ikke tillige omfatter udøvelsen af
forældremyndigheden, har sammenhæng med den geografiske afstand, de sproglige proble-
mer og med bs begrænsede kendskab til cs liv i danmark. også de tidligere uoverensstem-
melser om barnets forhold må antages at have sammenhæng hermed. de sproglige problemer
betyder, at hun ikke uden hjælp kan tale med sit barn og forstå, hvad barnet siger til hende.
endvidere er hun begrænset i sin kommunikation med faderen om barnets forhold. hendes
kendskab til cs liv i danmark er samlet set så begrænset, at hun kun har et meget spinkelt
grundlag for en bedømmelse af, hvad der er bedst for barnet. forældrenes manglende kom-
munikation om cs forhold – bortset fra forhold, der angår samværet og kontakten mellem mor
og barn – må endvidere antages at have sammenhæng med, at forældrene ophævede samlivet,
inden barnet var fyldt et år, og at et egentligt samarbejde om hendes forhold ikke var etableret
før skilsmissen. af disse grunde er det ikke realistisk, at forældrene er i stand til sammen og
inden for rimelig tid at blive enige om de væsentlige spørgsmål om cs forhold, som den fæl-
les forældremyndighed kræver.
på denne baggrund er der efter vores opfattelse holdepunkter for at antage, at forældrene ikke
kan eller vil samarbejde om forældremyndigheden over c. opretholdelse af den fælles for-
ældremyndighed vil derfor ikke være til barnets bedste, og betingelsen for at fravige lovens
hovedregel om fælles forældremyndighed er således opfyldt, jf. § 11, 2. pkt. vi stemmer her-
efter for at stadfæste byrettens dom, således at forældremyndigheden tillægges a alene.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet, således at landsrettens dom om opretholdelse af den
fælles forældremyndighed stadfæstes.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
                                           - 13 -
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part eller til stats-
kassen.
