                      højesterets kendelse
                           afsagt onsdag den 8. august 2012
sag 348/2011
a
(advokat mikkel nøhr)
mod
hudevad a/s
(advokat lars lindevang madsen)
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i esbjerg den 8. juli 2011 og af vestre
landsrets 11. afdeling den 14. september 2011.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: børge dahl, vibeke rønne og jens peter
christensen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at landsrettens omkostningsafgørelse ændres, således at
hudevad a/s skal betale 18.750 kr. i sagsomkostninger for byretten til a.
indkærede, hudevad a/s, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
a fik i foråret 2006 lænderygsmerter og anmeldte sygdommen til arbejdsskadestyrelsen, der i
juni 2007 meddelte, at sygdommen ikke kunne anerkendes som en arbejdsskade, da kravene
til rygbelastende løftearbejde ikke var opfyldt.
i oktober 2008 anlagde a sag mod hudevad a/s med påstand om betaling af 7.611,30 kr.
beløbet vedrørte bl.a. svie og smerte, som angaves at skyldes rygbelas-tende arbejde. den 14.
november 2008 afsagde retten i esbjerg udeblivelsesdom i sagen.
                                              - 2 -
den 19. december 2008 anmodede a arbejdsskadestyrelsen om en udtalelse om méngraden
efter erstatningsansvarsloven. ved brev af 19. marts 2010 meddelte arbejdsskadestyrelsen, at
méngraden vurderedes til at være 15 %, uden at styrelsen dermed havde taget stilling til år-
sagssammenhæng. det fremgår af sagsfremstillingen i brevet, at styrelsen telefonisk var ble-
vet anmodet om at fastsætte méngraden uden stillingtagen til årsagssammenhængen.
a sendte udtalelsen til arbejdsgiverens forsikringsselskab, der den 11. maj 2010 afviste at be-
tale for varigt mén. forsikringsselskabet henviste til, at udtalelsen fra arbejdsskadestyrelsen
ikke kunne anvendes som dokumentation for krav mod hudevad, da det fremgik af arbejds-
skadestyrelsens vurdering, at der ikke var taget stilling til, om det varige mén skyldtes as ar-
bejde hos hudevad.
herefter udtog a stævning mod hudevad med påstand om betaling af 118.766 kr. i godtgø-
relse for varigt mén.
under sagens forberedelse blev der afsagt kendelse om, at hudevad kunne henvende sig til
arbejdsskadestyrelsen med henblik på besvarelse af spørgsmål om årsagssammenhæng, idet
den begærede bevisførelse ikke som anført af a, der ønskede en udtalelse om årsagssammen-
hæng fra retslægerådet, på forhånd kunne anses som overflødig.
den 8. april 2011 forelå en udtalelse fra retslægerådet, hvorefter det ikke kunne udelukkes, at
as arbejde for hudevad havde været medvirkende til skaden. retslægerådet havde dog ikke
tilstrækkelige oplysninger til at kunne foretage en præcis vurdering.
sagen blev herefter forligt, således at hudevad til a ”betaler til fuld og endelig afgørelse af
ethvert mellemværende uden anerkendelse af årsagssammenhængen i øvrigt kr. 37.600,00
med tillæg af procesrente”. parterne overlod det til byretten at træffe bestemmelse om sagens
omkostninger.
byretten tilkendte a 18.750 kr. til dækning af sagsomkostninger. byretten anførte, at udta-
gelse af stævning havde været nødvendig og tilkendte a omkostninger i forhold til det beløb,
som han havde fået medhold i.
landsretten ophævede sagens omkostninger med følgende begrundelse:
                                                - 3 -
       ”parternes forlig går ud på, at hudevad a/s betaler 37.600 kr. forliget indebærer såle-
       des, at a alene har fået medhold for så vidt angår mindre end 1/3 af sin påstand. på
       denne baggrund er det udgangspunktet, at a ikke skal tilkendes sagsomkostninger. det
       forhold, at sagen angår godtgørelse for varigt men, kan under de foreliggende omstæn-
       digheder ikke føre til en fravigelse af dette udgangspunkt.”
landsretten har i forbindelse med kæresagen udtalt følgende:
       ”afdelingen har taget udgangspunkt i de specielle bemærkninger til § 314 i forslaget til
       ændring af retsplejelovens regler om sagsomkostninger. med udtrykket ’under de fore-
       liggende omstændigheder’ sigtes til, at der med udtagelsen af stævning for et beløb, der
       langt oversteg forligsresultatet, og ved den måde, som spørgsmålet om årsagssammen-
       hæng blev grebet an på, er påført hudevad a/s ikke uvæsentligt forøgede omkostninger
       til advokatbistand.”
anbringender
a har navnlig anført, at det følger af ufr 2008 s.2252, at der skal tages hensyn til, om den del
af sagen, som sagsøgeren ikke har fået medhold i, har forøget udgifterne til sagsøgtes advokat.
det, at påstanden udgjorde 118.766 kr., har ikke påført hudevad merudgifter til advokat. på-
standen vedrørte i sin helhed godtgørelse for varigt mén, og det, som hudevad bestred, var
årsagssammenhængen. uanset påstandens størrelse skulle sagen have været forelagt retslæ-
gerådet. arbejdet med udfærdigelsen af spørgeskemaet og bilagsfortegnelse blev udført af as
advokat. forliget på 37.600 kr. kunne endvidere ikke være opnået uden iværksættelse af ret-
lige skridt.
dertil kommer, at a i henhold til mangeårig praksis ville have været berettiget til betaling af
rimelige advokatudgifter svarende til 50 % af det takstmæssige proceduresalær, hvis sagen var
blevet forligt inden indgivelse af stævningen, jf. ufr 2009 s.884. det vil medføre et utilsigtet
resultat, hvis hudevad kunne opnå en bedre retsstilling ved at afvise en udenretlig løsning.
hudevad a/s har heroverfor anført, at det er uden betydning for nærværende sag, at der fore-
ligger en ulovhjemlet praksis for at betale rimelige og nødvendige advokatudgifter ved uden-
retlig behandling af personskadesager. den måde, hvorpå a har grebet spørgsmålet om år-
sagssammenhæng an, kan ikke antages at være hverken rimelig eller nødvendig.
for så vidt angår retsplejelovens § 313, må hudevad i overvejende grad anses som vindende
part, idet a med forliget har fået medhold for 1/3 af påstanden. også i relation til dette punkt
                                             - 4 -
har as måde at gribe spørgsmålet om årsagssammenhængen an på, og som ligger til grund for
påstanden i stævningen, i særlig grad nødvendiggjort en i forhold til sagstypen væsentlig for-
øget arbejdsindsats for hudevad.
højesterets begrundelse og resultat
tvisten har angået, både om der var grundlag for et krav om godtgørelse for mén, og hvad
méngrad og godtgørelse i givet fald skulle udmåles til. der har derfor som udgangspunkt
skullet tilkendes sagsomkostninger i forhold til det vundne beløb, jf. højesterets sagsomkost-
ningsafgørelser i ufr 2004 s. 1313 og ufr 2008 s. 2252. der foreligger ikke oplysninger om
sådanne processkridt og ekstraomkostninger, som kan føre til en fravigelse af dette udgangs-
punkt. højesteret stadfæster derfor byrettens afgørelse, hvorefter hudevad a/s i sagsomkost-
ninger inden 14 dage skal betale 18.750 kr. til a.
                                      thi bestemmes:
hudevad a/s skal i sagsomkostninger for byretten betale 18.750 kr. til a.
i sagsomkostninger i forbindelse med kæremålet skal hudevad a/s betale 5.000 kr. til a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage fra denne kendelses afsigelse og forrentes efter
rentelovens § 8 a.
kæremålsafgiften tilbagebetales kærende.
