                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 18. november 2010
sag 189/2008
(2. afdeling)
teliasonera danmark a/s
(advokat jan-erik svensson)
mod
tdc a/s
(advokat erling borcher)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 1. afdeling den 9. maj 2008.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, asbjørn jensen, poul søgaard, jens
peter christensen og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, teliasonera danmark a/s, har principalt gentaget sin påstand.
teliasonera har for højesteret subsidiært nedlagt påstand om, at indstævnte, tdc a/s, skal
betale 26.187.223,01 kr. med procesrente af 6.744.516,78 kr. fra den 30. marts 2003, af
1.476.094,26 kr. fra den 1. juni 2003, af 2.529.402,60 kr. fra den 1. september 2003, af
2.559.060,12 kr. fra den 1. december 2003 samt af 895.672,98 kr. og af 11.982.476,27 kr. fra
den 1. marts 2004.
teliasonera har for højesteret mere subsidiært nedlagt påstand om, at tdc skal betale
24.646.320,99 kr. med procesrente af 6.744.516,78 kr. fra den 30. marts 2003, af 899.599,50
kr. fra den 1. juni 2003, af 2.156.145,71 kr. fra den 1. september 2003, af 2.119.374,02 kr. fra
den 1. december 2003 samt af 744.208,70 kr. og af 11.982.476,27 kr. fra den 1. marts 2004.
                                              - 2 -
tdc har påstået frifindelse for teliasoneras principale påstand, subsidiært stadfæstelse. i det
omfang, tdc måtte blive pålagt at betale et beløb for perioden 18. marts-31. december 2002
eller for perioden 1. november-7. december 2003, har tdc påstået disse beløb forrentet med
procesrente fra sagens anlæg. hvis tdc måtte blive pålagt helt eller delvis at betale
19.721.496,72 kr. for perioden 1. februar-31. oktober 2003, har tdc ikke bemærkninger til,
at beløbet forrentes i overensstemmelse med teliasoneras påstand.
tdc har endvidere påstået stadfæstelse for så vidt angår det beløb på 12.033.313,81 kr., som
teliasonera blev dømt til at betale ved landsrettens dom.
over for teliasoneras subsidiære og mere subsidiære påstande har tdc påstået afvisning,
subsidiært frifindelse.
teliasonera har påstået frifindelse for tdc’s betalingspåstand.
forklaringer
til brug for højesterets behandling af sagen er der afgivet forklaring af elin nolsøe nielsen,
der var ansat som produktchef hos mobilix a/s/orange a/s fra 1997-2005.
højesterets begrundelse og resultat
efter modtagelsen af teleklagenævnets afgørelse af 26. august 2002 meddelte orange a/s i
brevet af 27. august 2002 til tdc a/s, at orange ville regulere prisen for terminering af al-
mindelig mobil tale med tilbagevirkende kraft fra den 18. marts 2002. i sit svar herpå i brevet
af 5. september 2002 meddelte tdc, at en ændring af termineringspriserne måtte følge de
normale varsler i parternes aftale om samtrafik. samtidig bad tdc om at få tilsendt den stan-
dardaftale, der var henvist til i teleklagenævnets afgørelse. herefter varslede orange den 24.
oktober 2002 over for tdc, at priserne pr. 1. januar 2003 ”forbliver det samme som før det
udstedte påbud af 18. marts 2002”. tdc’s reaktion herpå var i brevet af 4. november 2002 på
ny at bede orange om at sende standardaftalen.
i mailen af 16. januar 2003 til orange meddelte tdc, at orange, således som tdc også
havde tilkendegivet på mødet samme dag, ikke havde noget tilgodehavende hos tdc for
                                                - 3 -
2002. i brevet af 23. januar 2003 til orange meddelte tdc, at selskabet forbeholdt sig ret til
at regulere den nye pris, såfremt det senere måtte vise sig, at prisloftet i henhold til oranges
licensbetingelser var nedsat. tdc udbad sig på ny information om termineringspriserne i
standardaftalen.
i brevet af 28. februar 2003 til tdc anførte oranges advokat, at orange i tilfælde af uenighe-
der med kunder og samarbejdspartnere altid tilstræbte at søge konstruktive og kommercielt
rimelige løsninger. brevet sluttede med, at såfremt ”det imidlertid ikke viser sig muligt at
etablere en sådan mindelig løsning på den foreliggende uenighed, forbeholder orange a/s sig
at forfølge efterbetalingskravet retligt”.
efter at tdc i brevet af 9. april 2003 med virkning fra den 1. november 2003 havde opsagt
prisaftalerne med orange, meddelte orange i brevet af 1. maj 2003 tdc, at selskabet som
altid var interesseret i ”sammen med tdc, at søge en gensidig kommerciel fornuftig samlet
løsning på de bagudrettede og forudrettede problemer” i parternes forhold. derpå tilføjedes, at
”såfremt en løsning ikke er i syne indenfor en meget kort tidshorisont, vil næste skridt for
oranges vedkommende bestå i en retslig forfølgelse mod tdc”.
under den efterfølgende brevveksling gav begge parter – tdc i brevet af 15. maj 2003 og
orange i brevet af 10. november 2003 – udtryk for, at de var indstillet på at finde en fornuftig
samlet forhandlingsløsning. den 25. november 2003 opfordrede tdc på ny orange til at
sende den aktuelle standardaftale for terminering i oranges net inklusive priser, ”således at vi
også på baggrund af denne standardaftale kan finde en løsning, som begge parter kan være
tilfredse med”. samtidig tilkendegav tdc, at selskabet var ”indstillet på, at forhandlingerne
både omfattede de fremadrettede samtrafikvilkår og vilkårene for perioden fra den 1. novem-
ber 2003 indtil aftalerne træder i kraft”.
standardaftalen blev fortsat ikke fremsendt af orange, men den 9. december 2003 indgik
parterne tillægsaftalen, hvori de med virkning fra den 8. december 2003 aftalte nye priser,
uden at nogen af dem tog noget forbehold for så vidt angår et eventuelt efterbetalingsspørgs-
mål vedrørende perioderne forud herfor. spørgsmålet blev heller ikke rejst af nogen af par-
terne i tiden derefter, heller ikke i forbindelse med, at tdc den 19. marts 2004 fik aktindsigt i
standardaftalen, eller med tdc’s brev af 28. januar 2005 til orange med en opsummering.
                                                - 4 -
ordvekslingen mellem sam steffensen og ole hvelplund i begyndelsen af 2004 førte heller
ikke til noget. først den 26. februar 2007 indgav teliasonera stævning mod tdc, og først
derefter fremsatte tdc sit krav mod teliasonera.
på den anførte baggrund finder højesteret, at begge parter med rette har kunnet tage begiven-
hedsforløbet som udtryk for, at modparten havde besluttet ikke at forfølge et eventuelt krav
yderligere. ved først i 2007 at foretage retslige skridt mod hinanden har begge parter derfor
ved passivitet fortabt retten til at gøre noget krav gældende mod den anden part vedrørende
tiden forud for den 9. december 2003. det må ved denne vurdering tillægges væsentlig betyd-
ning, at der var tale om et løbende forretningsforhold mellem professionelle parter om store
økonomiske værdier.
herefter tages såvel tdc’s frifindelsespåstand over for teliasonera som dette selskabs frifin-
delsespåstand over for tdc til følge.
der er herefter ikke anledning til at tage stilling til tdc’s påstand om afvisning af teliasone-
ras subsidiære påstande.
ved fastsættelsen af sagsomkostningerne har højesteret lagt vægt på, at sagen er anlagt af
teliasonera, på størrelsen af det beløb, selskabet under hele sagen har krævet betalt af tdc,
og på, at tdc først fremsatte sit krav efter teliasoneras anlæggelse af sagen.
                                       thi kendes for ret:
tdc a/s frifindes.
teliasonera a/s frifindes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal teliasonera a/s inden 14 dage efter denne
højesteretsdoms afsigelse betale 2 mio. kr. til tdc a/s. beløbet forrentes efter rentelovens §
8 a.
