                             højesterets dom
                         afsagt torsdag den 12. januar 2012
sag 128/2011
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat michael juul eriksen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i esbjerg den 7. oktober 2010 og af vestre lands-
rets 10. afdeling den 16. februar 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: asbjørn jensen, lene pagter kristensen, niels
grubbe, marianne højgaard pedersen og henrik waaben.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om, at der i sagens forhold 1 tillige
sker domfældelse for overtrædelse af straffelovens § 245, stk. 1, og § 260, stk. 1, nr. 1. an-
klagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om skærpelse af straffen samt om udvisning
af tiltalte med indrejseforbud, subsidiært betinget udvisning.
t har påstået formildelse samt stadfæstelse af frifindelsen for udvisning.
anbringender
anklagemyndigheden har navnlig anført, at den begåede vold for så vidt angår slagene med
bælte i sig selv må henføres til straffelovens § 245, stk. 1, som vold af særlig rå og brutal ka-
rakter. endvidere må den begåede vold samlet set anses for at være mishandling omfattet af §
245, stk. 1. ved vurderingen heraf må der lægges vægt på både volden og forholdene vedrø-
rende ulovlig tvang samt på, at volden er udøvet vilkårligt og mange gange i en lang periode,
der må antages at omfatte størstedelen af drengenes opvækst. det forhold, at der har været
                                                  - 2 -
længere perioder, hvor t ikke har udøvet vold mod drengene, kan ikke begrunde, at volden
ikke anses som mishandling. der må endvidere lægges vægt på, at t har haft en overlegen
stilling i forhold til drengene, og at han som deres far har været en af de primære omsorgsper-
soner.
mishandlingen og forholdene vedrørende ulovlig tvang må anses for en fortsat forbrydelse
med den virkning, at der ikke er indtrådt forældelse for nogen del af overtrædelserne.
ved strafudmålingen må der ud over voldens og tvangens karakter, omfang og varighed tages
hensyn til straffelovens § 81, nr. 11, til at drengene har overværet vold begået mod deres
brødre, og til den påvirkning, volden har medført for drengene. endvidere må overtrædelserne
af straffelovens § 123 og § 266 tages i betragtning.
der bør efter karakteren og alvoren af kriminaliteten ske udvisning i medfør af udlændingelo-
vens § 49, stk. 1, jf. § 22, stk. 6, idet de i § 26, stk. 1, nævnte forhold ikke taler afgørende
derimod. udvisning er endvidere bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed og
vil derfor ikke stride mod de regler, der gælder for en statsborger fra et andet eu-land, der har
haft ophold her i de 10 forudgående år, jf. eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, jf.
artikel 27.
t har navnlig gjort gældende, at afgørelsen af, om de begåede voldshandlinger er omfattet af
straffelovens § 244 eller af § 245, stk. 1, er et integreret led i bevisvurderingen, der ikke kan
prøves af højesteret.
de enkelte voldsforhold indebærer isoleret set ikke overtrædelse af straffelovens § 245, stk. 1,
og der er ikke udøvet vold med en sådan kontinuitet og grovhed, at der foreligger mishand-
ling, jf. samme bestemmelse. der kan derfor alene dømmes for vold i medfør af straffelovens
§ 244.
der er ikke tale om en fortsat forbrydelse, og forhold vedrørende vold og tvang er derfor for-
ældet i medfør af straffelovens § 93, stk. 1, nr. 2, i det omfang de er begået før den 7. juni
2005. det samme gælder forhold vedrørende trusler mod hustruen, h, jf. straffelovens § 266.
                                                 - 3 -
straffen for overtrædelserne af straffelovens §§ 244, 123 og 266 bør formildes, subsidiært
stadfæstes.
der må ske frifindelse for udvisning i medfør af både udlændingelovens § 26 og § 2, jf. eu-
opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a, jf. artikel 27.
supplerende sagsfremstilling
i en udtalelse af 29. juli 2010 fra udlændingestyrelsen hedder det bl.a.:
       ”den 14. marts 1991 blev t meddelt tidsbegrænset opholdstilladelse med mulighed for
       varigt ophold, efter den dagældende bestemmelse i udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 2,
       gyldig indtil den 22. februar 1996. denne opholdstilladelse blev den 1. marts 1996
       meddelt tidsubegrænset.
       …
       t har således – når den i udlændingelovens § 27, stk. 5 nævnte periode fratrækkes – haft
       lovligt ophold i danmark i ca. 19 år og 3 måneder.”
højesterets begrundelse og resultat
den begåede vold og tvang (forhold 1)
højesteret tiltræder, at de forhold af vold, som landsretten har fundet bevist, ikke isoleret set
er omfattet af straffelovens § 245, stk. 1, da de ikke er af særlig rå, brutal eller farlig karakter.
selv om voldsforholdene således isoleret set er omfattet af straffelovens § 244, finder høje-
steret, at der har foreligget mishandling, jf. § 245, stk. 1. der er herved lagt vægt på, at faren
mange gange har slået drengene med flad hånd i ansigtet og på kroppen, revet dem i ørene og
i nakken, skubbet hårdt til dem og revet dem ned af en stol, at han i nogle tilfælde har slået
dem med knyttet hånd på kroppen og i ansigtet og med bælte på kroppen, som afstraffelse har
givet dem peber i munden og i flere tilfælde har tvunget a til at sidde med sine knæ oven på
sine hænder på et flisegulv med voldsomme smerter til følge. det er endvidere taget i betragt-
ning, at volden og tvangen er udøvet af faren i hjemmet gentagne og mange gange i en lang
periode frem til anholdelsen i 2010. landsretten har ikke angivet, hvor lang perioden har va-
ret, men efter bevisresultatet og de forklaringer, der ligger til grund herfor, må perioden anta-
ges at have været på i hvert fald 10 år og har således omfattet størstedelen af drengenes op-
vækst. det kan på denne baggrund ikke føre til en anden bedømmelse, at volden generelt har
haft en karakter, der ikke gav anledning til andet end røde mærker og rifter. det samme gæl-
                                                - 4 -
der det forhold, at der – også ud over ferier og efterskoleophold – har været længere perioder,
hvor der ikke er udøvet vold, idet voldsudøvelsen har været fast tilbagevendende i hele perio-
den.
fortsat forbrydelse og forældelse
højesteret finder, at den begåede mishandling og tvang, jf. straffelovens § 245, stk. 1, og §
260, stk. 1, nr. 1, omfatter en række ensartede og – uanset de længere perioder uden vold –
kontinuerlige handlinger med en sådan indre sammenhæng, at de må anses for en fortsat for-
brydelse begået indtil anholdelsen den 7. juni 2010 med den virkning, at ingen del af overtræ-
delserne er forældet, jf. straffelovens § 94.
strafudmåling
straffen skal herefter fastsættes efter straffelovens § 245, stk. 1, § 260, stk. 1, nr. 1, § 123 og §
266. mishandlingen i form af simpel vold og tvang overvejende tiltænkt som afstraffelse med
henblik på opdragelse har indebåret hyppig vold mod alle tre drenge begået af deres far i en
meget lang periode, der har omfattet størstedelen af deres opvækst. højesteret finder, at straf-
fen bør fastsættes til fængsel i 1 år og 3 måneder.
udvisning
t er portugisisk statsborger og har haft lovligt ophold her i landet i mere end 10 år. højesteret
finder, at udvisning af ham ikke er bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed
og derfor vil være i strid med eu-opholdsdirektivets artikel 28, stk. 3, litra a. allerede af
denne grund tiltræder højesteret, at han er frifundet for påstandene om udvisning.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at straffen fastsættes til fængsel i 1 år og 3
måneder.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
