                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 9. september 2009
sag 68/2009
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat finn bachmann, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 9. april 2008 og af østre lands-
rets 2. afdeling den 17. november 2008.
i pådømmelsen har deltaget ni dommere: per sørensen, peter blok, per walsøe, asbjørn
jensen, børge dahl, niels grubbe, thomas rørdam, poul dahl jensen og vibeke rønne.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, med påstand om frifindelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse af straffen.
anbringender
t har på baggrund af højesterets dom af 19. juni 2009 i sag 191/2008 ikke bestridt, at de
pokerspil, han har spillet på internettet, var hasardspil. det er imidlertid anklagemyndigheden,
der skal godtgøre, at han har spillet utilladt hasardspil på internettet. han har videre bestridt,
at han har søgt erhverv i straffelovens § 203’s forstand ved at deltage i pokerspil på nettet og
har i den forbindelse henvist til, at mange spiller poker på internettet, og at der er talrige
pokersider på internettet. § 203 bør fortolkes indskrænkende, så bestemmelsen kun omfatter
arrangøren, ikke deltagerne.
                                                - 2 -
anklagemyndigheden har heroverfor anført, at § 203 ikke alene omfatter arrangøren, men
også den, der søger erhverv ved at deltage i hasardspil. t har spillet et større antal pokerspil
over en periode på omkring et år med en samlet gevinst på cirka 194.000 kr., og han har selv
forklaret, at han levede af at spille poker på nettet. han har derved søgt erhverv ved
hasardspil. dansk tipstjeneste a/s (danske spil a/s) har eneretsbevilling til at udbyde
pokerspil på internettet her i landet, men har ikke udnyttet denne ret.
retsgrundlag mv.
i betænkning afgivet af kommissionen om gennemsyn af den almindelige borgerlige straffe-
lovgivning fra 1912 findes følgende udkast (side 108 og 109):
                                                  ”§ 333.
      den, der for egen eller andens regning driver forretning med at foranstalte eller ind-
      byde til lykkespil – væddemaal af tilsvarende art derunder indbefattet – , straffes, for
      saa vidt spillet ikke ifølge særlig bestemmelse er tilladt, med bøde eller simpelt fæng-
      sel indtil 1 aar.
      …
                                                   § 334.
      den, som paa offentligt sted foranstalter, eller som yder husrum til utilladt lykkespil,
      straffes, for saa vidt straf efter § 333 ikke er forskyldt, med bøde indtil 600 kr. eller
      simpelt fængsel indtil 3 maaneder.
      …
                                                   § 335.
      deltagere i utilladt lykkespil jfr. §§ 333 og 334 straffes med bøde indtil 200 kr.”
i betænkning med udkast til love vedrørende den borgerlige straffelovgivning udarbejdet af
carl torp i 1917 findes følgende udkast (side 73):
                                                  ”§ 185.
      den, som søger erhverv ved lykkespil – derunder væddemaal –, der ikke ifølge særlig
      bestemmelse er tilladt, eller ved at fremme saadant spil, straffes med bøde, simpelt
      fængsel eller med arbejdsfængsel i indtil 1 aar.
      …
      (k. u. § 333, frd. 6/10 1753.)
                                                   § 186.
      den, som paa offentligt sted foranstalter eller yder husrum til utilladt lykkespil, straf-
      fes med bøde eller simpelt fængsel i indtil 6 maaneder. i gentagelsestilfælde kan straf-
      fen stige til en højere grad af simpelt fængsel eller til arbejdsfængsel i 6 maaneder.
                                                - 3 -
      lige med offentligt sted anses foreningers lokaler, naar enten enhver eller enhver af
      en vis samfundsklasse som regel kan opnaa optagelse i foreningen, eller lykkespil
      indgaar i foreningens formaal, eller der erlægges særlig betaling for deltagelse i spil-
      let.
      den, som paa offentligt sted deltager i utilladt lykkespil, straffes med bøde.
      (k. u. §§ 334, 335, frd. 6/10 1753)”
hertil er knyttet bl.a. følgende bemærkninger (side 176 og 177):
      ”udtrykket ”søger erhverv ved lykkespil … eller ved at fremme saadant spil”, der
      slutter sig nærmere til den i fremmede love og udkast benyttede formulering, angiver
      formentlig skarpere bestemmelsens omraade end udtrykkene i k. u. § 333 ”for egen
      eller andres regning driver forretning med at foranstalte eller indbyde til lykkespil”.
      derved henledes tanken nærmest kun paa det mere forretningsmæssig organiserede
      lykkespil – spillebank, totalisator, lotteri o.l. – medens ogsaa den erhvervsmæssige
      hazardspiller, der virker uden saadant apparat, samt dennes hjælpere skal rammes.
      idet bestemmelsen kun angaar det erhvervsmæssigt drevne lykkespil – andet lykkespil
      rammes kun, naar de i § 186 angivne betingelser foreligger …
      k. u. § 335 straffer ligesom fr. 6. okt. 1753 alle deltagere i ikke særlig tilladt lykke-
      spil, ogsaa dem, der ikke driver det erhvervsmæssigt, og uden hensyn til, hvor spillet
      finder sted. saa vidt gaar vistnok ingen nyere love eller udkast og sikkert med rette.
      dels lader en saadan bestemmelse sig slet ikke overholde, dels vil det ikke erhvervs-
      mæssigt drevne lykkespil indenfor en ganske privat kreds ofte været ret harmløst, og
      endelig vil det ofte føles ubilligt at ramme den erhvervsmæssige spillers i reglen gan-
      ske ufarlige ofre med straf. det foreslaaes derfor at lade denne bestemmelse udgaa og
      ligesom n. strfl. § 383 kun at straffe deltagerne i lykkespil paa offentligt sted. ved at
      foregaa paa offentligt sted faar spillet en noget mere forargelig og for samfundsøko-
      nomien farligere karakter, og i dette omfang kan reglen ogsaa i noget større grad
      overholdes.
      i overensstemmelse hermed rammer § 186 den, som paa offentligt sted foranstalter el-
      ler yder husrum til utilladt lykkespil, samt – med ringere straf – den, som paa saadant
      sted deltager i spillet.”
efter § 10 i lov om visse spil, lotterier og væddemål (tips- og lottoloven) er det strafbart at
udbyde spil mv. her i landet, hvis udbyderen ikke har opnået bevilling til det. indtil 2003 var
det efter tips- og lottoloven også strafbart at deltage i ulovligt væddemål mv. ved lov nr. 204
af 26. marts 2003 blev det hidtidige forbud i denne lov mod at deltage i ulovligt væddemål
mv. ophævet. ophævelsen af dette forbud var i overensstemmelse med en anbefaling fra en
embedsmandsarbejdsgruppe i rapporten ”spil i fremtiden – overvejelser om en samlet spille-
                                               - 4 -
lovgivning”, side 154. i lovbemærkningerne hedder det bl.a. (folketingstidende 2002-03, til-
læg a, s. 2443):
       ”den gældende tips- og lottolov indeholder et forbud mod deltagelse i ulovligt foran-
       staltede eller ulovligt formidlede væddemål. det foreslås, at dette forbud ophæves, og at
       deltagelse i ulovlige spil, hvad enten de udbydes på sædvanlig vis eller via internettet, er
       straffrit, således at myndighedernes indsats i stedet koncentreres om udbydere og for-
       midlere af ulovlige spil, som har den økonomiske fortjeneste af spillene.”
af skatteministerens svar på spørgsmål nr. 217 (alm.del) af 31. januar 2006 fremgår bl.a.
følgende:
       ”pokerspil på internettet er ikke omfattet af kasinoloven men af tips- og lottoloven og
       dermed af dansk tipstjenestes bevilling. dansk tipstjeneste har hidtil fravalgt at ud-
       byde pokerspil på internettet.”
højesterets begrundelse og resultat
8 dommere – per sørensen, peter blok, per walsøe, asbjørn jensen, børge dahl, niels
grubbe, thomas rørdam og vibeke rønne – udtaler:
efter straffelovens § 203 straffes den, som søger erhverv ved hasardspil eller ved at fremme
sådant spil. det er en betingelse, at det pågældende spil ikke ifølge særlig bestemmelse er
tilladt.
der foreligger ikke nærmere oplysninger om karakteren af de pokerspil, t har deltaget i på
internettet, men vi finder det ubetænkeligt at lægge til grund, at der – som også erkendt af t –
har været tale om hasardspil i den forstand, dette udtryk anvendes i straffelovens § 203, jf.
herved højesterets dom af 19. juni 2009 i sag 191/2008.
straffelovens § 203 må efter ordlyd og forarbejder forstås således, at bestemmelsen ikke alene
omfatter den, som erhvervsmæssigt foranstalter hasardspil, men også den, som søger erhverv
ved hasardspil gennem deltagelse deri. ophævelsen i 2003 af forbuddet i tips- og lottoloven
mod deltagelse i ulovlige væddemål og bemærkningerne hertil kan ikke anses at have medført
en indskrænkning i anvendelsesområdet for straffelovens § 203.
                                                 - 5 -
t har forklaret, at han i en periode på et år dagligt spillede poker på internettet med gevinst
eller tab på op til 20.000 kr. pr. dag, at han har vundet væsentligt mere, end han har tabt, at de
194.000 kr. er vundet på under et år, samt at han i denne periode ikke havde arbejde og i
øvrigt kun havde beskedne indtægter. han har således ved systematisk og omfattende
hasardspil skaffet sig betydelige indtægter til sit underhold. vi tiltræder, at han derved har
søgt erhverv ved hasardspil.
straffelovens § 203 finder som nævnt ikke anvendelse i det omfang, der er tale om hasardspil,
som ”ifølge særlig bestemmelse er tilladt”. denne undtagelse må forstås som alene sigtende
til særlige danske bestemmelser, og da den eneret til i danmark at udbyde pokerspil på inter-
nettet, som er givet til danske spil, ikke er udnyttet, er undtagelsen ikke aktuel i den forelig-
gende sag. for strafbarheden efter § 203 er det uden betydning, om det pågældende spil fore-
går i henhold til et andet lands særlige tilladelse.
på den anførte baggrund tiltræder vi, at t er fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens §
203.
der har været tvivl om forståelsen og rækkevidden af bestemmelsen i straffelovens § 203,
bl.a. som følge af udtalelser i bemærkningerne til ændringsloven i 2003 til tips- og lottoloven.
som følge heraf finder vi, at straffen for t bør bortfalde efter straffelovens § 83, jf. § 82, nr.
4.
da t er skyldig i overtrædelse af straffelovens § 203, tiltræder vi landsrettens bestemmelse
om konfiskation.
dommer poul dahl jensen udtaler:
ved lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af tips- og lottoloven blev pokerspil på inter-
nettet inddraget under loven i det omfang, spillene udbydes her i landet. samtidig blev det
hidtidige forbud i loven mod at deltage i ulovligt væddemål mv. ophævet. i lovbemærknin-
gerne til denne afkriminalisering er det anført (folketingstidende 2002-03, tillæg a, s. 2443),
at det foreslås, at ”deltagelse i ulovlige spil, hvad enten de udbydes på sædvanlig vis eller via
                                               - 6 -
internettet, er straffrit, således at myndighedernes indsats i stedet koncentreres om udbydere
og formidlere af ulovlige spil, som har den økonomiske fortjeneste af spillene.”
efter lovbemærkningerne omfatter straffriheden enhver deltagelse i ulovlige spil omfattet af
loven, herunder også den mere regelmæssige deltagelse, uden at forholdet til straffelovens
hasardbestemmelser er omtalt. det fremgår endvidere, at myndighedernes indsats i stedet skal
koncentreres om udbydere og formidlere af ulovlige spil. efter min opfattelse er der herved
skabt en betydelig tvivl om, hvorvidt deltagere fortsat skal kunne straffes efter straffelovens §
203, hvis de pågældende søger erhverv ved at deltage i pokerspil på internettet. jeg finder
derfor, at der ikke foreligger den fornødne klare hjemmel til, at t kan straffes efter § 203 for
at have spillet poker på internettet.
jeg stemmer herefter for at frifinde t.
der afsiges dom efter stemmeflertallet.
                                       thi kendes for ret:
t’s straf bortfalder.
landsrettens bestemmelse om konfiskation stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for byret og landsret, mens statskassen skal betale sagens
omkostninger for højesteret.
