                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 24. september 2014
sag 341/2012
(1. afdeling)
a
og
b
(advokat eigil lego andersen for begge)
mod
advokatsamfundets erstatningsfond
(advokat martin lavesen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 16. afdeling den 15. oktober 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, jon stokholm,
vibeke rønne, oliver talevski og lars apostoli.
påstande
appellanterne, a og b, har påstået, at indstævnte, advokatsamfundets erstatningsfond, skal
betale 1.327.179,73 kr. med procesrente fra sagens anlæg, subsidiært at erstatningsfondens
afgørelse af 15. maj 2008 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling ved advokat-
samfundets erstatningsfond.
advokatsamfundets erstatningsfond har påstået stadfæstelse.
anbringender
a og b har navnlig gjort gældende, at det under hensyn til de beføjelser og opgaver, som ad-
vokatsamfundet er tillagt i lovgivningen, er mest nærliggende at anse advokatsamfundet for
en offentlig myndighed, men at dette dog ikke er afgørende for resultatet. under alle omstæn-
                                                - 2 -
digheder må der nemlig stilles samme kvalitetskrav til erstatningsudvalgets afgørelser som til
offentlige myndigheders afgørelser. det følger af vedtægten for advokatsamfundet, som er
godkendt af justitsministeren ved en bekendtgørelse i medfør af retsplejelovens § 143. ende-
lighedsklausulen i vedtægtens § 48, stk. 5, er ulovhjemlet og ikke til hinder for domstolsprø-
velse af afslag på erstatningsanmodninger og betyder i hvert fald kun, at der skal udvises til-
bageholdenhed i prøvelsen af erstatningsudvalgets skøn.
i det foreliggende tilfælde har erstatningsudvalget givet afslag på as og bs anmodning om
erstatning for tabet som følge af advokat ds underslæb med henvisning til passivitetsreglen i
vedtægtens § 48, stk. 2, 2. pkt. om denne betingelse er overholdt, beror ikke på et skøn. det
er derimod et retsspørgsmål vedrørende afgørelsesgrundlaget, som kan prøves af domstolene,
uden at der er anledning til tilbageholdenhed i den forbindelse. det er dokumenteret, at ska-
desanmeldelsen til erstatningsfonden er sendt den 16. august 2001 – 8 dage efter at advoka-
tens underslæb blev opdaget – og at hverken a eller b ved sædvanlig agtpågivenhed burde
være blevet bekendt med dette forhold tidligere. erstatningsudvalgets antagelse om passivitet
og manglende overholdelse af fristen i § 48, stk. 2, er derfor forkert og har medført, at afslaget
på ansøgningen om erstatning hviler på et forkert grundlag og i virkeligheden slet ikke beror
på en skønsmæssig vurdering. det fremgår også af begrundelsen for afslaget.
hvis det lægges til grund, at fristen i § 48, stk. 2, er overholdt, ligger det efter erstatningsud-
valgets praksis fast, at der skal ydes fuld erstatning for tabet som følge af advokatens under-
slæb i en situation som den foreliggende. passivitetsbetragtninger kan således ikke på ny ind-
drages i skønnet over, om der skal gives erstatning. da parterne er enige om den beløbsmæs-
sige opgørelse af tabet, bør a og b få medhold i deres principale påstand. subsidiært må sa-
gen hjemvises med henblik på, at der gives erstatningsudvalget mulighed for at træffe afgø-
relse i sagen på et korrekt grundlag.
advokatsamfundets erstatningsfond har navnlig gjort gældende, at advokatsamfundet, her-
under erstatningsfonden, ikke er en offentlig myndighed. erstatningsfonden er ikke en fond i
fondslovens forstand, men blot en hensat kapital i advokatsamfundet, som advokatrådet –
via erstatningsudvalget – råder over efter reglerne i sin vedtægt. det er således alene vedtæg-
ten og ikke tillige de almindelige forvaltningsretlige regler, som advokatsamfundet, herunder
erstatningsudvalget, er bundet af.
                                                 - 3 -
det følger af reglerne i vedtægten, at erstatningsudvalget er berettiget – men ikke forpligtet –
til at udbetale erstatning efter en skønsmæssig vurdering til skadelidte, der har været udsat for
en advokats underslæb. skadelidte har således ikke retskrav på erstatning, men mulighed for
at opnå godtgørelse for tab per kulance. hertil kommer, at det udtrykkeligt følger af vedtæg-
ten, at erstatningsudvalgets afgørelse er endelig og ikke kan indbringes for domstolene. det
indebærer, at der ikke er hjemmel til tilsidesættelse af det frie skøn, som erstatningsudvalgets
afgørelse beror på.
skadelidtes passivitet kan lovligt inddrages i skønnet over rimeligheden af en erstatning, og
erstatningsudvalget har således med rette lagt vægt på, at a og b ikke har udvist sædvanlig
agtpågivenhed i forbindelse med advokat ds behandling af dødsboet, og at anmeldelsen om
tab som følge af advokatens underslæb derfor først blev indgivet flere år efter, at disse forhold
havde fundet sted – og efter udløbet af det præklusive proklama i advokatens dødsbo.
hvis der gælder en lighedsgrundsætning for erstatningsudvalgets afgørelser, er afslaget ikke i
strid med denne. afslaget er i overensstemmelse med erstatningsudvalgets afgørelser i en
række andre sager om tab som følge af advokaters underslæb.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremlagt yderligere korrespondance mellem advokat d, a og b, herun-
der fra perioden 1994 – 1997. det fremgår af korrespondancen, at advokat d løbende har
holdt sine klienter orienteret om forløbet af dødsbobehandlingen i danmark og frankrig og
om tilbagekøbssummen vedrørende den af afdøde c oprettede livsforsikring, der blev indsat
på en konto i danske banks afdeling i luxembourg.
af et brev af 17. april 1996 fra advokat d til a fremgår bl.a.:
        ”angående livsforsikringen i luxembourg har jeg kunnet hæve ca. 700.000 dkk til
        dækning af udgifter vedrørende boet.
        jeg har af disse penge registreret som salær til mig selv en væsentlig del og resten som
        udlæg, da det vil være betænkeligt at have penge stående i boets navn. jeg mener som
        tidligere sagt også, at boudgifterne i væsentlig grad må tages fra forsikringen, der ellers
        var fastlåst.
                                               - 4 -
       for en ordens skyld vil jeg nok på et eller andet tidspunkt bede dem bekræfte, at de
       ikke har indvendinger mod fremgangsmåden, idet jeg tilføjer, at når vi en gang er fær-
       dige med boet, må vi så gøre op, hvad jeg rent faktisk skal have for mit arbejde…”
i perioden fra marts 1997 til januar 1998 sendte advokat d en række breve til a og b om bl.a.
arveanmeldelsen i det franske bo, om overdragelsen af en anpart i boets lejlighed i frankrig
og om en anden ejendom i frankrig, som i længere tid forgæves var forsøgt solgt via ejen-
domsmægler, og som a havde fremsat tilbud om at købe.
af et brev af 3. februar 1998 fra advokat d til b fremgår bl.a.:
       ”i anledning af din forespørgsel for nogle dage siden vedrørende status i boet efter din
       fader, skal jeg hermed give følgende informationer:
       frankrig
       boets afslutning beror på oprettelse af to notardokumenter, der konstaterer overdragel-
       sen af henholdsvis lejligheden i le manet (den halvdel din fader ejede) og tårnet til din
       broder…
       notaren kan formentlig først færdiggøre sit arbejde, når han har fået kopi af …
       danmark
       som det er fremgået af tidligere korrespondance, har der i efteråret været en diskussion
       med den vikarierende dommerfuldmægtig, om boet skulle sluttes på daværende tids-
       punkt, eller om man kunne afvente udviklingen vedrørende ”kålmarken” frem til april i
       år…
       luxembourg
       da den tegnede forsikring først og fremmest skulle garantere indfrielse af de lån, som
       din fader også hæftede for og dækning af boudgifter, er det klart, at der bliver tale om et
       mindre udbetalingsbeløb til din broder og dig, end hvad der i sin tid må have været
       nævnt.
       en endelig beregning kan dog først laves, når jeg har set, hvad der tabes på kålmarks-
       projektet og slutafregning fra den franske notar foreligger…”
i april og maj 1998 var der yderligere korrespondance mellem advokat d, a og b. korre-
spondancen omhandlede navnlig bestræbelser på at overdrage nogle af boets aktiver til a,
herunder boets anparter i et dansk selskab og en båd, ligesom der var drøftelser om, hvorvidt
aktiverne hørte til det danske eller det franske bo. ved brev af 22. oktober 1998 fra advokat d
til a orienterede advokaten bl.a. om, at han havde meldt det danske bo klar til afslutning i
skifteretten, og at han forventede, at boet kunne være færdigt i dette år.
                                               - 5 -
af et brev af 21. maj 1999 fra advokat d til b fremgår følgende:
       ”boet efter fhv. luftkaptajn c
       det danske bo
       dette er nu klart til afsluttende møde, hvorefter et regnskab kan udfærdiges.
       der kan desværre ikke forventes noget udbytte til arvingerne, idet der var en gæld ved-
       rørende andelen af grundstykket i dragør, og denne ikke kunne sælges til en pris, der
       kunne dække gælden, efter at det politiske flertal i dragør kommune havde sat sig imod
       en anvendelse af grunden til bebyggelse.
       det franske bo
       jeg har den 26. marts i paris haft et møde med den franske notar angående udfærdigelse
       af en endelig boopgørelse. der mangler en afslutning af handlen vedrørende boets halv-
       part af lejligheden... notaren er netop blevet rykket for de nødvendige papirer.
       luxembourg
       der er som bekendt her tale om en forsikringsdækning, der skulle udbetales en tid efter
       dødsfaldet løbende til de begunstigede efter fradrag af boets gæld og de ved bobehand-
       lingen påløbne udgifter.
        da vi endnu mangler slutopgørelsen fra den franske notar kan de beløb, der tilkommer
       de begunstigede endnu ikke fastslås.
       løsøre
       din bror har meddelt mig, at du og han er nået til enighed om værdiansættelserne på
       saab’en og husky dane’en, således at disse værdier ikke behøver at indgå i de endelige
       boopgørelser. der henvises i øvrigt til tidligere skrivelser herom.”
ved et brev af 27. august 1999 anmodede advokat d a om at fremskaffe kopi af salgsdoku-
mentet vedrørende as køb af en halvpart af lejligheden i frankrig til brug for den franske no-
tar.
i et brev af 21. juni 2000 fra advokat d til b er der bl.a. anført følgende om status vedrørende
de forskellige boer:
       ”hermed skal jeg orientere om status i boet efter din fader.
                                                 - 6 -
       det danske bo er ved at være færdigt. der afholdes afsluttende skiftesamling i boet den
       5. juli, hvor man konstaterer, at denne del af boet er insolvent…
       vedrørende det franske bo afventer jeg en meddelelse fra registreringsmyndigheden i
       nice om, at adkomstforholdene er bragt i overensstemmelse med aftalen, hvorefter a
       overtager halvdelen af lejligheden, som tilhørte din fader og tårnet.
       der er imidlertid opstået et problem, idet din faders kone synes hun er blevet forfordelt.
       jeg mener, hun har fået det, hun har ret til efter fransk lov, og at der ikke nu kan ændres
       på dette. githas advokat og jeg skal have et møde om sagen på mandag.
       vi kan ikke gøre boet færdig, førend dette spørgsmål er løst, men jeg håber da, vi når et
       godt stykke vej nu på mandag, inden advokat kornum tager på ferie.
       det bliver næppe førend i august/september, vi kan få sagen afsluttet.”
det seneste brev fra advokat d, der er fremlagt i sagen, er et brev af 30. oktober 2000 til a
med følgende indhold:
       ”angående boet efter deres fader kan jeg oplyse, at fru e har frafaldet yderligere indsi-
       gelser vedrørende boopgørelsen efter at jeg fra en uafhængig fransk advokat havde ind-
       hentet en udtalelse, der fastslog at boet var blevet korrekt opgjort.
       vi mangler så blot at få de til retten i nice indleverede dokumenter retur uden påtegning
       om indsigelser.
       dokumenterne blev indleveret den 20. marts, og det blev i sin tid sagt, at det nok ville
       være klart til sommerferien.
       jeg har spurgt om man ikke kan rykke sådan et offentligt kontor, men efter notaren kan
       man ikke tillade sig at rykke noget så ophøjet som et tinglysningskontor, så vi må af-
       vente sagens gang dernede; men da jeg forstår, at tinglysningskontoret er kommet så
       langt, at man godkender deres adkomst til boets halvdel, er det reelle problem vel af
       behersket omfang.
       som jeg nævnte i telefonen er notar lefevre endnu ikke raskmeldt, hvorfor boets sag er
       overgået til en anden notar, frédéric vincent. mit foreløbige indtryk er, at vi ikke har
       grund til at beklage denne ændring.”
af korrespondance fra april 2001 mellem advokaten for cs enke og advokaten, der behand-
lede ds dødsbo, fremgår det, at behandlingen af det franske dødsbo efter c endnu ikke var
afsluttet på dette tidspunkt.
                                                - 7 -
supplerende om retsgrundlaget
da sagen første gang blev afgjort i 2003, gjaldt det danske advokatsamfunds vedtægt af 27.
maj 1983 med senere ændringer som bekendtgjort ved bekendtgørelse nr. 721 af 26. august
2002 om godkendelse af ændringer i vedtægt for det danske advokatsamfund. i vedtægtens
afsnit f om erstatningsfonden hedder det bl.a.:
       ”§ 45
       stk. 1. fondens navn er det danske advokatsamfunds erstatningsfond.
       stk. 2. fonden består af en a-afdeling og en b-afdeling, der har fælles regnskab.
       …
       § 48
       stk. 1. der nedsættes et udvalg – erstatningsudvalget – bestående af 5 advokater udpe-
       get af advokatrådet til at afgøre om og i hvilke tilfælde og med hvilke beløb, erstatning
       skal ydes…
       stk. 2. anmodning om erstatning af advokatsamfundets erstatningsfond fremsættes
       skriftligt over for advokatsamfundets sekretariat, bilagt fornøden dokumentation. an-
       modningen må indgives senest 6 måneder efter det tidspunkt, da skadelidte blev eller
       ved sædvanlig agtpågivenhed burde være blevet bekendt med det tab, der påstås at være
       lidt.
       ….
       stk. 5. erstatningsudvalget afgør endeligt, om der skal ydes erstatning af fonden, og
       spørgsmål herom kan ikke indbringes for domstolene.
       …
       § 51
       a-afdelingen
       stk. 1. a-afdelingens formål er at sætte advokatsamfundet i stand til efter frit skøn at
       yde erstatning til hel eller delvis dækning af tab, som en advokats klient har lidt ved, at
       advokaten eller dennes personale uretmæssigt har forbrugt midler, der var advokaten
       betroet i dennes egenskab af advokat.
       …
       stk. 3. som vejledende for afgørelse af spørgsmålet om, hvorvidt tabet bør erstattes og i
       bekræftende fald i hvilket omfang, fremhæves følgende momenter: arten af de betroede
       midler og omstændighederne ved midlernes overgivelse til advokaten, det af klienten
       derefter udviste forhold, beskaffenheden af klientens mellemværende i øvrigt med advo-
       katen, herunder eventuelt slægtskabs-, svogerskabs- eller venskabsforhold, samt skade-
       lidtes alder, stilling og økonomiske forhold.”
først i 2006 blev en bestemmelse om garantistillelse for tab som følge af advokatens under-
slæb (§ 44 a) indsat i vedtægten, jf. bekendtgørelse nr. 1064 af 26. oktober 2006 om godken-
delse af ændringer i vedtægt for det danske advokatsamfund. det var også ved ændringen i
2006, at opdelingen af erstatningsfonden i en a-afdeling (om tab som følge af underslæb) og
en b-afdeling (om tab som følge af fejl) blev ophævet.
                                                 - 8 -
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det var berettiget, at a og b fik afslag på deres anmodning om udbetaling af
erstatning fra det danske advokatsamfunds erstatningsfond. der er tale om erstatning for tab
som følge af underslæb begået af advokat d i forbindelse med advokatens behandling af
dødsboet efter as og bs far, og der er enighed om, at tabet udgør 1.327.179,73 kr.
erstatningsudvalget, som advokatsamfundet har nedsat til at træffe afgørelse om erstatning
fra erstatningsfonden, har givet afslag på anmodningen om erstatning den 14. februar 2003,
den 21. april 2005, den 8. december 2006 og senest den 15. maj 2008.
fire dommere – jon stokholm, vibeke rønne, oliver talevski og lars apostoli – udtaler
herefter:
erstatningsfonden har efter advokatsamfundets vedtægt bl.a. til formål at sætte advokatsam-
fundet i stand til efter et frit skøn at yde erstatning til hel eller delvis dækning af tab, som en
advokats klient har lidt ved, at advokaten eller dennes personale har begået underslæb. i ved-
tægten er der fastsat vejledende momenter for afgørelsen af, om og i givet fald i hvilket om-
fang tabet bør erstattes. som vejledende momenter er bl.a. fremhævet arten af og omstændig-
hederne ved tabet, det af skadelidte udviste forhold samt beskaffenheden af klientforholdet.
der henvises i det hele til 2002-vedtægtens § 51, stk. 1, og stk. 3, og til 2006-vedtægtens § 45,
stk. 2, og § 51, stk. 3.
det fremgår af dagældende vedtægts § 48, stk. 2 (såvel 2002-vedtægten som 2006-vedtæg-
ten), at anmodning om erstatning skal indgives ”senest 6 måneder efter det tidspunkt, da ska-
delidte blev eller ved sædvanlig agtpågivenhed burde være blevet bekendt med det tab, der
påstås at være lidt”.
erstatningsfonden er ikke en selvstændig juridisk person (fond), men en hensat kapital i ad-
vokatsamfundet, og erstatningsudvalget må anses for en del af advokatsamfundet. det er
forudsat i forarbejderne til retsplejeloven, at advokatsamfundet ikke hører til den offentlige
forvaltning, hvilket indebærer, at offentlighedsloven og forvaltningsloven ikke gælder for
advokatsamfundet. uanset dette forhold finder vi, at det følger af de opgaver, advokatsam-
fundet skal varetage efter retsplejeloven, således som det er beskrevet af landsretten, og af
                                                 - 9 -
advokatsamfundets vedtægt, at erstatningsudvalget skal overholde grundlæggende principper
om saglighed mv. det forhold, at afgørelsen om erstatning efter vedtægten beror på et frit
skøn, kan ikke føre til et andet resultat.
efter vores opfattelse kan domstolene ved prøvelse af erstatningsudvalgets realitetsafgørelse
om erstatning (2002-vedtægtens § 51, stk. 1 og stk. 3, og 2006-vedtægtens § 45, stk. 2, og §
51, stk. 3) bl.a. tage stilling til, om afgørelsen er baseret på usaglige hensyn. det bemærkes
herved, at passivitet fra skadelidtes side vil kunne være et sagligt hensyn. vi finder endvidere,
at domstolene i overensstemmelse med sædvanlige prøvelsesprincipper på grundlag af de til-
vejebragte oplysninger kan prøve, om det er med rette, at erstatningsudvalget har fundet, at
fristen på 6 måneder efter § 48, stk. 2, ikke er overholdt. dette skyldes, at afgørelsen om fri-
stens begyndelsestidspunkt ikke beror på et skøn, men på fastlæggelse af faktum og en sæd-
vanlig uagtsomhedsvurdering. det kan ikke føre til en anden vurdering, at erstatningsudval-
get efter vedtægten endeligt afgør, om ”der skal ydes erstatning af fonden”, og at ”spørgsmål
herom ikke kan indbringes for domstolene” (§ 48, stk. 5, i 2002-vedtægten og 2006-vedtæg-
ten). det bemærkes herved, at den nævnte vedtægtsbestemmelse om afskæring af domstols-
prøvelse efter sin ordlyd og sammenhæng samt sit formål efter vores opfattelse under alle
omstændigheder må forstås således, at den ikke tilsigter at afskære domstolsprøvelse af
erstatningsudvalgets afgørelser om, hvorvidt fristen på 6 måneder efter § 48, stk. 2, er over-
holdt.
erstatningsudvalget har ved sine afgørelser, herunder den seneste afgørelse af 15. maj 2008,
ikke anset fristen på 6 måneder i henhold til den dagældende vedtægts § 48, stk. 2, for over-
holdt. ved afgørelsen af 15. maj 2008 meddelte erstatningsudvalget således, at man fastholdt
sin seneste afvisning af sagen, som skete ved afgørelsen af 8. december 2006. af begrundel-
sen for afgørelsen af 8. december 2006 fremgår det, at man har anset anmodningen om erstat-
ning for at være indgivet efter udløbet af fristen på 6 måneder i § 48, stk. 2, i den dagældende
vedtægt. erstatningsudvalget har således lagt til grund, at a og b ved sædvanlig agtpågiven-
hed burde være blevet bekendt med tabet som følge af advokatens underslæb mere end 6 må-
neder, før anmodningen om erstatning blev indgivet den 16. august 2001. erstatningsudvalget
har i afgørelsen henvist til as og bs passivitet i form af manglende kontrol med oplysnin-
gerne vedrørende bankkontoen i luxembourg, hvorfra advokaten havde overført midler til sig
selv i perioden fra 1995-1997.
                                                 - 10 -
efter bevisførelsen, herunder den fremlagte korrespondance og as forklaring om forløbet,
finder vi, at a og b ikke før mødet den 8. august 2001 burde have opdaget advokat ds under-
slæb. vi finder således, at de ikke havde anledning til at mene, at bobehandlingen, der var
kompliceret, havde trukket unødigt ud, eller at uregelmæssigheder havde fundet sted i forbin-
delse med bobehandlingen. de havde heller ikke anledning til at bede deres advokat om op-
lysninger om saldoen på kontoen vedrørende indeståendet efter boets tilbagekøb af livsforsik-
ringen i luxembourg. vi har herved lagt vægt på sammenhængen mellem afregningen af pro-
venuet fra livsforsikringen og afslutningen af det franske dødsbo. bobehandlingen i frankrig
var endnu ikke afsluttet ved advokat ds død den 30. december 2000, og advokatens død gav
heller ikke i sig selv anledning til mistanke om underslæb.
da anmeldelsen til erstatningsfonden blev foretaget den 16. august 2001, har erstatningsud-
valget således ikke været berettiget til at anse fristen på 6 måneder i den dagældende vedtægts
§ 48, stk. 2, for overskredet. vi finder herefter, at erstatningsudvalgets afslag af 15. maj 2008
hviler på et forkert grundlag, og vi kan ikke se bort fra, at dette har været af væsentlig betyd-
ning for afslaget. afgørelsen af 15. maj 2008 skal derfor ophæves.
kompetencen til at træffe bestemmelse om udbetaling af erstatning hører under erstatnings-
udvalget, der som udgangspunkt bør have mulighed for at vurdere, om der er grundlag for at
yde erstatning til a og b. vi har ikke grundlag for at fravige dette udgangspunkt, og vi finder
derfor, at deres principale påstand om betaling af erstatning ikke kan tages til følge, men at
sagen skal hjemvises til fornyet behandling.
efter det anførte stemmer vi for at tage as og bs subsidiære påstand til følge, hvorefter afgø-
relsen af 15. maj 2008 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling i advokatsamfun-
dets erstatningsfond.
dommer marianne højgaard pedersen udtaler:
som anført af landsretten har erstatningsfonden efter vedtægten til formål at sætte advokat-
rådet i stand til efter et frit skøn at yde erstatning til hel eller delvis dækning af tab, som ikke
er dækket på anden måde, herunder af advokatens ansvarsforsikring. erstatningsfondens virke
                                                - 11 -
er reguleret i vedtægtens afsnit f, og det fremgår bl.a. heraf, at erstatningsudvalget endeligt
afgør, om der skal ydes erstatning af fonden, og spørgsmål herom kan ikke indbringes for
domstolene. som fastslået af landsretten ved kendelse af 30. maj 2011 er endelighedsbestem-
melsen ikke til hinder for, at der kan anlægges sag til prøvelse af fondens afgørelser.
domstolenes prøvelsesadgang i forhold til endelighedsbestemmelser ved flygtningenævnets
afgørelser er fastlagt i højesteretspraksis, f.eks. i dom af 26. januar 2001, gengivet i ufr
2001.861. jeg finder, at der må gælde den samme adgang til prøvelse i forhold til erstatnings-
fondens afgørelser med det forbehold, at erstatningsfonden ikke er en offentlig myndighed.
retsspørgsmål, herunder om vedtægten er overholdt, og ulovlig skønsudøvelse kan prøves.
der er i vedtægten to bestemmelser, der giver en vis regulering af erstatningsfondens virk-
somhed. det fremgår dels, at anmodningen skal indgives senest 6 måneder efter det tidspunkt,
da skadelidte ved sædvanlig agtpågivenhed blev eller burde være blevet bekendt med tabet,
dels er der fremhævet en række vejledende momenter til brug for afgørelsen af, om et tab bør
erstattes, og i bekræftende fald med hvilket beløb.
erstatningsfonden har ved fire afgørelser afvist at yde erstatning. i den første afgørelse fra
2003 begrundede fonden afvisningen særligt med, at der var gået en meget lang periode, uden
at der blev iværksat tiltag til en endelig afklaring, ligesom der manglede dokumentation. i
2005 fastholdt fonden denne afvisning og henviste dels til, at der var udvist betydelig passi-
vitet, dels for sen anmeldelse i fonden. i 2006 blev der givet afslag på revurdering med den
begrundelse, at der var udvist passivitet i form af manglende kontrol. dette byggede på en
vurdering af de dengang foreliggende faktiske oplysninger, hvorefter skadelidte ikke havde
modtaget nogen opgørelser eller konkrete informationer om kontoen i luxemburg, og at tele-
fonisk kontakt af generel karakter ikke opfyldte kravet om kontrol. der blev endvidere henvist
til vedtægtens bestemmelse om 6 måneders fristen for anmeldelse, og anmeldelsen blev afvist
som for sent indgivet. ved fondens seneste afgørelse af 15. maj 2008 fastholdt fonden sin se-
neste afvisning. erstatningsfonden henviste til, at fonden først og fremmest så sig forpligtet til
at vurdere de anmeldte sager ud fra de relevante vedtægtsbestemmelser og fastholdt relevan-
sen af den udviste passivitet.
                                              - 12 -
efter min opfattelse fremgår det af afgørelserne, at der såvel i det første afslag på erstatning
som i de senere afslag på revurdering og genoptagelse indgår en bedømmelse af, at der var
udvist passivitet baseret på de faktiske oplysninger, der blev indhentet af sekretariatet og fo-
relagt erstatningsudvalget. der er efter min opfattelse ikke meddelt et formelt fristafslag uden
prøvelse af, om der materielt set var udvist passivitet. jeg finder som nævnt, at domstolene
kan tilsidesætte fondens vurdering heraf, hvis der er tale om et retsspørgsmål, hvis vedtægten
ikke er overholdt, eller hvis der er foretaget ulovlig skønsudøvelse. noget sådant er der efter
min opfattelse ikke tale om, da passivitet er et kriterium, som fonden i sit frie skøn over, om
der bør ydes erstatning, lovligt kan lægge vægt på.
erstatningsfondens afgørelser i perioden 2003-2008 er baseret på de faktiske oplysninger,
som blev søgt tilvejebragt af udvalgets sekretariat, og a og b var under hele forløbet repræ-
senteret af advokat. efter sagens afgørelse i landsretten i 2012 har de for højesteret fremlagt
en række dokumenter, der belyser kontakten mellem dem og deres advokat. om disse nye
oplysninger nu kan begrunde en anden vurdering, må efter min opfattelse bedømmes under en
sag ved erstatningsfonden, hvor der anmodes om genoptagelse, og ikke under denne sag, som
vedrører prøvelse af erstatningsfondens afgørelser i 2003-2008.
jeg stemmer herefter for at stadfæste landsrettens dom.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, således at as og bs subsidiære påstand tages til
følge.
efter sagens udfald og omfang skal advokatsamfundets erstatningsfond til a og b betale
sagsomkostninger for landsret og højesteret med i alt 320.765 kr. heraf udgør 200.000 kr.
dækning af advokatudgifter, 80.400 kr. dækning af retsafgift beregnet i forhold til det faktiske
tab på 1.327.179,73 kr. og 40.365 kr. dækning af udgifterne til fransk advokat.
                                      thi kendes for ret:
advokatsamfundets erstatningsfonds afgørelse af 15. maj 2008 ophæves, og sagen hjemvises
til fornyet behandling ved advokatsamfundets erstatningsfond.
                                           - 13 -
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal advokatsamfundets erstatningsfond inden
14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse betale i alt 320.765 kr. til a og b. beløbet for-
rentes efter rentelovens § 8 a.
