                             højesterets dom
                          afsagt mandag den 25. april 2016
sag 213/2014
(2. afdeling)
a
(advokat malou ehmer, beskikket)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 20. afdeling den 13. oktober 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, jytte scharling, jens peter
christensen, oliver talevski og lars apostoli.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
i ankestyrelsens begrundelse for afgørelsen af 9. august 2013 i arbejdsskadesagen om er-
hvervsevnetabserstatning hedder det bl.a.:
       ”begrundelsen for vores nye afgørelse om erstatning for tab af erhvervsevne på 35 pro-
       cent
       du er tilkendt førtidspension både på grund af følgerne af arbejdsskaden og på grund af
       følgerne af dine psykiske gener, som med overvejende sandsynlighed ikke har sammen-
       hæng med arbejdsskaden.
       vi skønner, at din erhvervsevne er nedsat med i alt cirka 2/3 i forbindelse med din over-
       gang til førtidspension, hvilket svarer til et samlet tab af erhvervsevne på 65 procent.
                                         - 2 -
vi vurderer imidlertid, at cirka halvdelen af dit samlede tab af erhvervsevne med over-
vejende sandsynlighed ikke er en følge af arbejdsskaden, men skyldes de erhvervsevne-
nedsættende funktionsbegrænsninger, der er en følge af dine psykiske gener, som ikke
har sammenhæng med arbejdsskaden.
vi har derfor skønsmæssigt fastsat dit tab af erhvervsevne som følge af arbejdsskaden
til 35 procent.
vi har lagt til grund, at du den 15. september 1986 under udstationering som soldat på
cypern kom til skade ved et trafikuheld, hvor en ambulance, som du befandt dig i, kørte
galt. ulykkestilfældet er anerkendt som en arbejdsskade.
vi har også lagt til grund, at du ifølge anmeldelsen og lægeerklæring i brækkede næsen,
fik en 3 cm lang flænge i hovedbunden og overfladiske hudlæsioner på knæ og albuer.
vi har desuden lagt til grund, at dit varige mén som følge af arbejdsskaden er vurderet
til skønsmæssigt 15 procent for nakkesmerter med udstråling, kronisk spændingshoved-
pine og nedsat luftgennemstrømning i næsen.
…
det fremgår bl.a. af de kommunale akter, at du fra 1985/1986 til 1991 var tilknyttet hæ-
ren, først som værnepligtig og senere som konstabel og overkonstabel. herefter arbej-
dede du fra 1991 til 1995 som skolebetjent, tog eksamen i dansk på vuc og arbejdede
som landmålerassistent og som chauffør i kortere perioder. fra 1995 til 2003 var du dels
arbejdsløs, dels sygemeldt. du startede på programmøruddannelsen og var i 7 måneder i
arbejdsprøvning som pædagogmedhjælper. fra 2003 til 2005 arbejdede du i callcen-
ter/kundeservice, hvor du havde en del sygefravær. i 2005 var du i afprøv-
ning/virksomhedspraktik hos bl.a. park og vej som gartnermedhjælper.
du var herefter i arbejdsprøvning og virksomhedsrevalidering hos hjemmeværnet som
viceværtmedhjælper fra den 24. april 2006. du uddelte post, bookede, vaskede og ved-
ligeholdt biler og vedligeholdt ejendom og udendørs arealer. det er oplyst, at forløbet
var ustabilt og præget af meget sygdom på grund af hovedpiner, angst og føleforstyrrel-
ser i bryst, arm og ben. du havde 35-40 procent fravær. i slutningen af forløbet arbej-
dede du 3 timer 4 dage om ugen med meget fravær.
…
ved vurderingen af årsagerne til dit tab af erhvervsevne som følge af overgangen til
førtidspension har vi lagt vægt på, at dine psykiske symptomer med overvejende sand-
synlighed ikke er udløst af arbejdsskaden den 15. september 1986, hvor du under et bil-
uheld fik et hovedtraume.
den betydelige nedsættelse af din funktionsevne og det heraf følgende tab af erhvervs-
evne, som disse psykiske symptomer medfører, er derfor med overvejende sandsynlig-
hed heller ikke en følge af arbejdsskaden.
i denne vurdering er indgået, at der er beskrevet behandlingskrævende psykiske symp-
tomer debuterende i 16-års alderen i form af fluktuerende (svingende) angstsymptomer,
og at der i samme periode er begyndt et vekslende misbrug af alkohol og euforiserende
stoffer. du har således haft en selvstændig psykisk lidelse med behandlingskrævende
symptomer siden din ungdom.
                                          - 3 -
det er også indgået, at der over årene er fortsatte uspecifikke psykiske symptomer som
blandt andet angst, irritabilitet, vrede og nedsat søvn. de senere beskrevne psykiske
symptomer betragtes som en fortsættelse af de symptomer, der allerede debuterede i 16-
års alderen, og misbruget ses som en forværrende faktor.
vi bemærker i den forbindelse, at det er velkendt, at misbrug kan udløse eller medføre
en forværring af allerede eksisterende psykiske symptomer. således er både angst,
vrede, irritabilitet og nedsat nattesøvn symptomer, der hyppigt ses i forbindelse med
misbrug. det er vores opfattelse, at dit beskrevne misbrug har udløst/forværret dine alle-
rede eksisterende psykiske symptomer.
vi bemærker desuden, at beskrivelsen af dine psykiske problemer med nedsat impuls-
kontrol, tidvis aggressivitet, nedsat frustrationstærskel, tendens til ansvarsfralæggelse
(ansvaret placeres hos skolelæreren, faderen, arbejdsgiver, kommunens sagsbehandler
mm.), nedsat social kompetence og irritabelt humør giver en mistanke om en mere
grundlæggende karakterologisk lidelse som en personlighedsforstyrrelse af emotionel
ustabil, impulsiv type.
en sådan personlighedsforstyrrelse er med overvejende sandsynlighed ikke en følge af
arbejdsskaden, idet karakterologiske træk bliver grundlagt i barne- og ungdomsårene og
fortsætter livet igennem.
heraf følger, at de funktionsbegrænsninger, som denne personlighedsforstyrrelse med-
fører, med overvejende sandsynlighed ikke har sammenhæng med arbejdsskaden.
…
ved vurderingen af dit tab af erhvervsevne på grund af dine psykiske gener har vi lagt
vægt på, at det fremgår af akterne i din ressourceprofil, at arbejdsprøvningen og virk-
somhedsrevalideringen hos hjemmeværnet havde et ustabilt forløb, som var præget af
meget sygdom, ikke bare på grund af hovedpine, men også på grund af angst/psykiske
symptomer. det fremgår af de kommunale akter, at du samlet havde cirka 35-40 procent
fravær.
vi har også lagt vægt på, at de psykiske problemer, som vi har beskrevet ovenfor (bl.a.
nedsat impulskontrol, tidvis aggressivitet, nedsat frustrationstærskel og irritabelt humør)
generelt nedsætter din evne til at bestride et arbejde.
som anført ovenfor vurderer vi, at funktionsbegrænsningerne som følge af dine fysiske
gener efter arbejdsskaden kan forklare cirka halvdelen af dit samlede tab af erhvervs-
evne, medens de funktionsbegrænsninger, der skyldes dine psykiske gener, forklarer re-
sten af dit samlede tab.
du har derfor ikke ret til yderligere erstatning for tab af erhvervsevne end de 35 pro-
cent, som du allerede har fået.”
                                              - 4 -
retslægerådet har den 4. marts 2016 besvaret en række spørgsmål om as psykiske tilstand
forud for og efter arbejdsskaden den 15. september 1986. af retslægerådets besvarelse
fremgår bl.a.:
      ”spørgsmål 1:
      retslægerådet bedes beskrive as psykiske gener/lidelser.
      retslægerådet bedes om muligt angive en eller flere diagnoser.
      i journal fra amtssygehuset fjorden ses i 1997 stillet diagnoserne panikangst og skade-
      ligt brug af alkohol. angsten skulle være debuteret, da sagsøger var omkring 16 år
      gammel. i journalen er oplysninger om episodisk misbrug af hash og centralstimule-
      rende stoffer. i 2005 fandtes sagsøger – jævnfør fjordens udskrivningsepikrise af
      09.03.05 – lidende af panikangst og somatoforme (det vil sige ikke fysiske velforkla-
      rede) smerter.
      i psykiatrisk speciallægeerklæring af 21.12.10 stilledes diagnosen neurasteni (det vil
      sige en længerevarende tilstand præget af øget fysisk og/eller psykisk trætbarhed).
      der er efterfølgende ingen oplysninger om den psykiske tilstand, udover at det af egen
      læges journal den 17.11.11 fremgår, at sagsøger behandledes hos en psykolog, og ikke
      var interesseret i psykofarmakologisk behandling. i lægens journal findes oplysninger
      om undersøgelsesresultater forenelige med alkoholmisbrug – notater af 22.04.10 og
      09.03.12.
      samlet findes en vis mulighed for, at sagsøger siden den tidligere ungdom og igennem
      en årrække har haft en angstlidelse. dertil er der holdepunkter for episodisk stofmisbrug
      og alkoholoverforbrug. der foreligger ingen beskrivelse af hans psykiske tilstand efter
      2010.
      spørgsmål 2:
      retslægerådet bedes beskrive, hvorvidt as psykiske gener/lidelser har ændret sig/er
      blevet forværrede efter ulykken i 1986.
      af journal fra amtssygehuset fjorden fremgår, at sagsøger i februar 1997 oplyste, at
      hans psykiske gener startede med anfaldsvis angst, da han var omkring 16 år. samme år
      blev han behandlet hos praktiserende psykiater med antidepressiv og angstdæmpende
      medicin. ifølge psykiatrisk speciallægeepikrise af 24.11.00 havde han søgt praktise-
      rende psykiater, da han var cirka 18 år gammel, det vil sige cirka 1982, og igen i 1990
      og 1993. han var i årene 1997 til 2008 periodisk i behandling ved fjorden.
      ved den psykiatriske undersøgelse i 2010 vurderedes, at sagsøger efter ulykken i 1986
      havde udviklet fysisk svækkelse. hans psykiske lidelse kunne dog ikke beskrives som
      direkte forårsaget af ulykken i 1986.
      samlet finder retslægerådet ikke holdepunkter for, at sagsøgers psykiske tilstand skulle
      have ændret sig væsentligt i tilslutning til ulykken i 1986.
                                        - 5 -
spørgsmål 3:
retslægerådet bedes oplyse, om as fysiske/kroniske gener i form af gener i nakken,
kronisk spændingshovedpine samt nedsat luftgennemstrømning (jf. bl.a. sagens bilag
14) helt eller delvist kan have været medvirkende årsag til udviklingen af as psykiske
gener/lidelser.
idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 2, hvorefter de psykiske gener synes at
have forudgået de fysiske, kan de fysiske gener ikke være medvirkende årsag til udvik-
lingen af de psykiske gener.
spørgsmål 4:
retslægerådet bedes vurdere, hvorvidt udviklingen af as psykiske gener/lidelser –
herunder en eventuel forandring/forværring – helt eller delvist kan henføres til:
•       selve ulykken, og/eller et hovedtraume i forbindelse hermed
•       udvikling af kroniske smerter
•       andre forhold (som i givet fald bedes beskrevet)
retslægerådet bedes om muligt angive graden af sandsynlighed alternativt oplyse, om
der er tvivl om svaret, hvad der taler for og imod en årsagsforbindelse og med hvilken
vægt de enkelte faktorer påvirker bedømmelsen.
retslægerådet har ikke kendskab til årsagen til sagsøgers psykiske gener.
spørgsmål 5:
skønner retslægerådet, at a var særlig disponeret for udvikling af en psykisk lidelse?
generelt kan udtales, at en angstlidelse ofte er medforårsaget af en særlig disposition.
imidlertid har retslægerådet ikke kendskab til sagsøgers konkrete disposition.
spørgsmål 6:
retslægerådet bedes oplyse, om man sædvanligvis med de eventuelle psykiske ge-
ner/lidelser, der ses beskrevet hos a før 1986, ville have udviklet de psykiske
gener/lidelser, der i dag ses hos a og i givet fald inden for samme tidshorisont.
retslægerådet bedes om muligt angive graden af sandsynlighed alternativt oplyse, om
der er tvivl om svaret, hvad der taler for og imod en årsagsforbindelse og med hvilken
vægt de enkelte faktorer påvirker bedømmelsen.
idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 1, hvorefter retslægerådet ikke kan udtale
sig om den aktuelle psykiske tilstand, kan spørgsmålet ikke besvares.
spørgsmål 7:
under henvisning til de i akterne beskrevne psykiske forhold, og til at a var beskæftiget
i hæren frem til 1991 og siden med kortvarige ansættelser på det øvrige arbejdsmarked,
bedes retslægerådet oplyse, om a med overvejende sandsynlighed ville have udviklet
gener/lidelser, jf. besvarelsen spørgsmål 1 og 2 – uafhængig af, at a i 1986 havde været
udsat for den indtrufne ulykke.
spørgsmålet er hypotetisk og kan ikke besvares.
                                               - 6 -
      spørgsmål 8:
      a har i landsretten oplyst (dommens side 17), at han har røget hash én gang, at han har
      taget speed én gang, og at han har taget kokain én gang. såfremt dette lægges til grund,
      bedes retslægerådet oplyse, om dette er årsagen til udviklingen af as gener/lidelser.
      retslægerådet bedes om muligt angive graden af sandsynlighed alternativt oplyse, om
      der er tvivl om svaret, hvad der taler for og imod en årsagsforbindelse og med hvilken
      vægt de enkelte faktorer påvirker bedømmelsen.
      retslægerådet har ikke kendskab til årsagen til sagsøgers psykiske lidelse.
      spørgsmål 9:
      a har i landsretten oplyst (dommens side 17), at han i perioden fra han var 16 år til han
      blev hjemsendt i militæret ikke var i kontakt med det psykiatriske system og ikke indtog
      medicin.
      såfremt dette lægges til grund, bedes retslægerådet oplyse, om dette giver anledning til
      en ændret opfattelse af retslægerådets vurdering, jf. spørgsmålene ovenfor.
      idet der henvises til første del af besvarelsen af spørgsmål 2 skal retslægerådet udtale,
      at det ikke ændrer retslægerådets opfattelse.
      …
      spørgsmål a:
      retslægerådet bedes oplyse, om appellanten havde en psykisk lidelse og/eller psykiske
      symptomer før ulykken den 15. december 1986, og hvordan denne psykiske lidelse bedst
      muligt kan betegnes, og om den har indflydelse på hans psykiske sygdom og/eller psyki-
      ske symptomer efter ulykken den 15. september 1986.
      idet der henvises til besvarelsen af spørgsmål 1 og 2 skal retslægerådet udtale, at sag-
      søger må antages at have haft en angstlidelse før ulykken den 15.09.86. lidelsen synes
      at have givet sig udslag fra cirka 1982 og frem til i al fald cirka 2007.”
supplerende retsgrundlag om forældelse
i arbejdsskadesikringslovens § 85 og § 85 a hedder det bl.a.:
      ”§ 85. loven træder i kraft den 1. januar 2004, …
      stk. 3. loven anvendes på
         1) arbejdsulykker, der indtræder den 1. januar 2004 eller senere, og
         2) erhvervssygdomme, der anmeldes den 1. januar 2004 eller senere …
      § 85 a. lov om sikring mod følger af arbejdsskade, jf. lovbekendtgørelse nr. 943 af 16.
      oktober 2000, ophæves med virkning fra den 1. januar 2004.
      stk. 2. lov om sikring mod følger af arbejdsskade anvendes fortsat på
                                                 - 7 -
           1)   ulykkestilfælde, pludselige løfteskader og kortvarige skadelige påvirkninger, der
                er indtruffet før den 1. januar 2004, og
           2)   erhvervssygdomme anmeldt før den 1. januar 2004.”
i § 70 og § 71 i lov om sikring mod følger af arbejdsskade (lovbekendtgørelse nr. 943 af 16.
oktober 2000) hedder det bl.a.:
       ”§ 70. loven træder i kraft den 1. januar 1993.
       stk. 2. loven anvendes på
           1) arbejdsulykker og kortvarige skadelige påvirkninger, der indtræder på
                ikrafttrædelsesdatoen eller senere, og
           2) erhvervssygdomme, der anmeldes på ikrafttrædelsesdatoen eller senere.
       § 71. samtidig ophæves lov om arbejdsskadeforsikring, jf. lovbekendtgørelse nr. 450 af
       25. juni 1987 med senere ændringer.
       stk. 2. lov om arbejdsskadeforsikring anvendes dog fortsat på
           1) arbejdsulykker og kortvarige skadelige påvirkninger, der er indtruffet før denne
       lovs ikrafttræden, og
           2) erhvervssygdomme m.v., der er anmeldt før denne lovs ikrafttræden.”
i lov nr. 523 af 6. juni 2007 om ændring af forskellige lovbestemmelser om forældelse af for-
dringer m.v. hedder det bl.a.:
       ”§ 21
       i lov om arbejdsskadesikring, jf. lovbekendtgørelse nr. 154 af 7. marts 2006, som æn-
       dret senest ved § 5 i lov nr. 397 af 30. april 2007, foretages følgende ændringer:
       1. overskriften til kapitel 7 affattes således:
                               ”anmeldelse, sagsbehandling og forældelse”.
       2. § 36, stk. 2, affattes således:
       ”stk. 2. krav efter loven eller mod arbejdsgiveren på erstatning eller godtgørelse i an-
       ledning af en arbejdsskade, jf. § 5, forældes efter reglerne i forældelsesloven, jf. dog stk.
       3-5.”
       3. i § 36 indsættes som stk. 3-5:
       ”stk. 3. fristen efter forældelseslovens § 3, stk. 1, er 5 år for krav som nævnt i stk. 2.
       denne forældelsesfrist regnes først fra den dag, da fordringshaveren blev bekendt med
       fordringen og skyldneren, eller fra den dag, da fordringshaverens manglende kendskab
       kan tilregnes denne som groft uagtsomt.
                                                - 8 -
        stk. 4. er en arbejdsskade anmeldt inden forældelsesfristens udløb, indtræder foræl-
      delse af krav efter loven tidligst 3 år efter, at arbejdsskadestyrelsen … træffer afgørelse
      … indbringes sagen for ankestyrelsen …, regnes fristen på 3 år fra meddelelsen om
      ankestyrelsens afgørelse.
      …
      § 47
      loven træder i kraft den 1. januar 2008.
      § 48
      stk. 1. loven finder anvendelse også på tidligere stiftede fordringer, som ikke inden
      ikrafttrædelsesdagen er forældet efter de hidtil gældende regler. forældelse indtræder
      dog tidligst den 1. januar 2011, medmindre fordringen inden dette tidspunkt ville være
      forældet såvel efter de hidtil gældende bestemmelser som efter de bestemmelser, der
      gælder efter lovens ikrafttræden, jf. dog stk. 7. i det sidstnævnte tilfælde anvendes det
      seneste tidspunkt for forældelsens indtræden.
      stk. 2. afbrydelse af forældelse, der har fundet sted før lovens ikrafttræden, har fortsat
      virkning som afbrydelse, selv om den ikke er sket på den efter lovens ikrafttræden fore-
      skrevne måde.”
bemærkningerne til lovforslaget vedrørende reglerne i arbejdsskadesikringslovens § 36, stk.
2-5, som delvis er citeret i landsrettens dom, findes i retsudvalgets tillægsbetænkning af 31.
maj 2007 til lovforslag nr. l 166 (folketingstidende 2006-07, tillæg b, s. 1705-1707). af be-
mærkningerne til lovforslaget fremgår yderligere bl.a.:
      ”ved nyaffattelsen af § 36, stk. 2, foreslås det præciseret i arbejdsskadesikringsloven, at
      den foreslåede forældelseslov som udgangspunkt vil finde anvendelse på arbejdsskade-
      krav. det foreslås samtidig, at dette udgangspunkt fraviges på visse punkter, jf. forslaget
      til § 36, stk. 3-5.
      henset til arbejdsskadeområdets særlige karakter foreslås i stk. 3 og 4 dels en særlig
      lang forældelsesfrist for krav på erstatning eller godtgørelse i anledning af arbejdsska-
      der, dels en ændret udformning af den såkaldte suspensionsregel i forældelseslovens §
      3, stk. 2, dels en særlig lang tillægsfrist for så vidt angår krav efter arbejdsskadesik-
      ringsloven, når en sag har været behandlet af arbejdsskademyndighederne.”
højesterets begrundelse og resultat
a kom til skade ved et færdselsuheld på cypern den 15. september 1986. han var
udstationeret som fn-soldat, og der er enighed om, at der er tale om en arbejdsulykke, som
berettiger ham til godtgørelse for varigt mén og erstatning for erhvervsevnetab.
                                                - 9 -
den 10. september 2010 stadfæstede ankestyrelsen arbejdsskadestyrelsens afgørelse om, at
det samlede varige mén som følge af arbejdsulykken kunne fastsættes til 15 %, og a har
modtaget godtgørelse for varigt mén i overensstemmelse hermed. ankestyrelsen har
endvidere senest ved sin afgørelse af 9. august 2013 stadfæstet arbejdsskadestyrelsens
afgørelse af 28. juni 2011 om, at as samlede erhvervsevnetab udgør 65 %, men at kun 35 %
skyldes arbejdsulykken i 1986. a har modtaget erstatning for erhvervsevnetab i
overensstemmelse hermed.
sagen angår, om et eventuelt krav på yderligere godtgørelse for varigt mén er forældet, og om
der efter bevisførelsen er grundlag for at anerkende as krav på yderligere godtgørelse for
varigt mén og yderligere erstatning for erhvervsevnetab.
forældelse
lov nr. 523 af 6. juni 2007 om forældelse af fordringer (forældelsesloven), hvori der indføres
en almindelig forældelsesfrist på 3 år, gælder også for krav i anledning af en arbejdsskade.
forældelsesloven trådte i kraft den 1. januar 2008 og finder også anvendelse på tidligere stif-
tede fordringer, som ikke inden ikrafttrædelsesdagen er forældet efter de hidtil gældende reg-
ler, jf. lovens § 29 og § 30, stk. 1. inden forældelseslovens ikrafttræden var krav i anledning
af arbejdsskade omfattet af den 20-årige forældelsesfrist i danske lovs 5-14-4.
i tilknytning til forældelsesloven fra 2007 blev lov nr. 523 af 6. juni 2007 om ændring af for-
skellige bestemmelser om forældelse af fordringer mv. (følgeloven) gennemført. i lighed med
forældelsesloven trådte denne lov i kraft den 1. januar 2008 og finder også anvendelse på tid-
ligere stiftede fordringer, som ikke inden ikrafttrædelsesdagen er forældet efter de hidtil gæl-
dende regler, jf. følgelovens § 47 sammenholdt med § 48, stk. 1.
følgelovens § 21 indebærer bl.a. en ændring af arbejdsskadesikringslovens § 36, således at
forældelsesfristen er 5 år i stedet for 3 år for de krav, der er omfattet af bestemmelsen (§ 36,
stk. 3).
parterne er enige om, at as eventuelle krav på yderligere godtgørelse for varigt mén ikke var
forældet, da forældelsesloven og følgeloven trådte i kraft den 1. januar 2008, fordi forældelse
efter den hidtil gældende bestemmelse i danske lovs 5-14-4 var blevet afbrudt.
                                               - 10 -
parterne er endvidere enige om, at der er indtrådt forældelse, hvis det nævnte krav på yderli-
gere godtgørelse for varigt mén er omfattet af forældelseslovens tre-årige forældelsesfrist,
men at kravet ikke vil være forældet, hvis det er omfattet af den fem-årige forældelsesfrist i
arbejdsskadesikringslovens § 36 som ændret ved § 21 i følgeloven.
det fremgår af arbejdsskadesikringslovens § 36, stk. 2, at de forlængede forældelsesfrister
angår ”krav efter loven eller mod arbejdsgiveren på erstatning eller godtgørelse i anledning af
en arbejdsskade, jf. § 5”. højesteret finder, at denne ordlyd ikke er til hinder for, at bestem-
melsen tillige finder anvendelse på krav efter den tidligere gældende arbejdsskadesikringslov
eller arbejdsskadeforsikringslov. det er da også i kraft af den nugældende arbejdsskadesik-
ringslovs overgangsbestemmelser, at de tidligere gældende love (lovbekendtgørelse nr. 943 af
16. oktober 2000 og lovbekendtgørelse nr. 450 af 25. juni 1987) er opretholdt for arbejds-
ulykker mv., der er indtruffet før ikrafttrædelsestidspunktet for den nugældende lov, jf. § 85 a,
stk. 2, i den gældende lov og § 71, stk. 2, i lovbekendtgørelse nr. 943 af 16. oktober 2000.
af bemærkningerne til lovforslaget fremgår, at de forlængede frister i § 36 har sammenhæng
med ”arbejdsskadeområdets særlige karakter” og indebærer en fravigelse af udgangspunktet
ifølge § 36, stk. 2, hvorefter den nye forældelseslov ”vil finde anvendelse på arbejdsskade-
krav”. det fremgår ikke af bemærkningerne, at rækkevidden af den nye regel i § 36 – og de
heraf følgende forlængede forældelsesfrister – forudsættes at være begrænset til krav, som
vedrører arbejdsulykker, der er indtrådt efter den 1. januar 2004, hvor den nugældende ar-
bejdsskadesikringslov trådte i kraft. tværtimod fremgår det af beskrivelsen af de hensyn, som
begrunder de forlængede forældelsesfrister, at der ikke er anledning til at sondre mellem krav
vedrørende arbejdsulykker før og efter den 1. januar 2004.
højesteret finder herefter, at hverken ordlyden af eller forarbejderne til § 36 i arbejdsskade-
sikringsloven, jf. følgelovens § 21, giver grundlag for at anse rækkevidden af de særlige for-
ældelsesregler i § 36 for begrænset til krav, som vedrører arbejdsulykker, der er indtrådt efter
den 1. januar 2004.
                                             - 11 -
højesteret tiltræder på den anførte baggrund, at forældelsesreglerne i arbejdsskadesikringslo-
vens § 36 finder anvendelse, og at as eventuelle krav på yderligere godtgørelse for varigt mén
ikke er forældet.
årsagsforbindelse
af de grunde, som landsretten har anført, og som er bestyrket ved retslægerådets erklæring,
tiltræder højesteret, at a ikke har krav på yderligere godtgørelse eller erstatning.
konklusion
højesteret stadfæster dommen.
under hensyn til sagens udfald og til, at en væsentlig del af sagen har drejet sig om det prin-
cipielle spørgsmål om forældelse, som ankestyrelsen ikke har fået medhold i, skal ingen af
parterne betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part eller til statskassen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til den anden part eller til stats-
kassen.
