                                             dom
afsagt den 12. februar 2016 af vestre landsrets 3. afdeling (dommerne lisbeth parbo,
thomas jønler og michael klejs pedersen (kst.) med domsmænd) i ankesag
v.l. s–1750–15
anklagemyndigheden
mod
e2
født den … 1956
og
e1
født den … 1953
(begge ved advokat steen petersen, glostrup)
retten i sønderborg har den 3. september 2015 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. k01-
2803/2015).
påstande
anklagemyndigheden har påstået frifindelse for erstatningskravene.
e2 og e1 har gentaget deres principale og subsidiære påstande for byretten. mere subsidiært
har de nedlagt påstand om, at de hver tilkendes en erstatning på ikke under 30.000 kr. med
procesrente fra den 29. oktober 2014. påstandene vedrører godtgørelse for ikke-økonomisk
skade.
e2 og e1 har ikke gentaget påstanden om, at de skal slettes af efterforskningsregistret perma-
nent, og de har for landsretten været enige i, at der ikke har været foretaget ransagning under
sagens efterforskning. de har derfor frafaldet deres krav om erstatning herfor.
                                                - 2 -
forklaringer
e2 og e1 har for landsretten i det væsentlige forklaret som i 1. instans.
e1 har supplerende forklaret, at hun flyttede drengenes adresse til sit hus på ...vej da det var
meningen, at hele familien skulle flytte til stedet, når renoveringen af huset var gennemført.
hendes søn … boede i forvejen i huset. hun kunne ikke flytte sin egen adresse til stedet, da
der ikke var installeret internet og telefon, hvilket var en forudsætning for hendes arbejde. i
perioden efter flytningen af drengenes adresse boede de sammen med børnene både i [ by
navn] og i huset i danmark. de boede nok samlet op mod halvdelen af tiden i danmark.
hun havde tidligere haft kontakt til nogle skoler om muligheden for at få drengene i en dansk
skole, men fik afslag hver gang. hun er sikker på, at hun under afhøringen ved politiet gjorde
opmærksom på, at hun med henvisning til eu-retten havde ret til, at drengene kunne gå i en
dansk skole. hvis det ikke fremgår af afhøringsrapporten, skyldes det nok, at hun ikke læste
sin forklaring så godt igennem. eu-retten blev også omtalt og drøftet med deres forsvarere i
byretten, men de mente ikke, at det skulle påberåbes.
e2 har supplerende forklaret, at noget af hans arbejde som socialrådgiver i [ by navn] kom-
mune netop var at undersøge sager, hvor der kunne være tale om socialbedrageri. efter at be-
dragerigruppen i 2009 havde afgivet sin indstilling til ledelsen, blev han indkaldt til et møde i
kommunen. han fik at vide, at kommunen på baggrund af indstillingen om at iværksætte en
politimæssig efterforskning ikke kunne have ham i afdelingen længere. han blev herefter op-
sagt og fritstillet. han er enig i det, som e1 har forklaret om, at de gjorde opmærksom på eu-
retten over for både politiet og deres tidligere forsvarere, og at e1 nævnte det under sit sidste
ord, inden byretten optog sagen til dom. de har betalt ca. 30.000 kr. til en privat antaget for-
svarer i forbindelse med ankesagen.
landsrettens begrundelse og resultat
[ by navn] kommune anmodede den 31. maj 2010 syd- og sønderjyllands politi om at fo-
retage politimæssig efterforskning mod e2 og e1 for overtrædelse af straffelovens § 279 eller
                                               - 3 -
§ 289 a. i sagsfremstillingen, der var vedlagt politianmeldelsen, anførte kommunen bl.a., at
det var kommunens opfattelse, at e2 og e1 med fortsæt havde tilsidesat reglerne i lov om det
centrale personregister (cpr-loven) ved fiktivt at have tilmeldt deres to børn på en adresse i [
by navn] i [ by navn] kommune, velvidende at der på adressen ikke var en bolig, der kunne
anvendes til beboelse som foreskrevet i cpr-loven. kommunen anførte endvidere, at de fik-
tive tilmeldinger var sket med henblik på, at børnene skulle have mulighed for at få deres
skolegang i danmark, og at det var kommunens vurdering, at forældrene derved havde begået
bedrageri, jf. straffelovens § 279 eller § 289 a. i sagsfremstillingens punkt 5 om lovgivning
citerede kommunen § 1 og § 6 i cpr-loven, men omtalte ikke anden lovgivning.
e2 og e1 blev sigtet den 28. september 2010 for bedrageri efter straffelovens § 279. i sigtel-
sen var det beskrevet, at e2 og e1 i perioden fra den 1. september 2006 til den 1. maj 2010
sammen havde tilmeldt deres to skolepligtige børn på adressen ...vej, [ by navn], for at lade
dem gå i skole i [ by navn] kommune, selvom børnene faktisk boede på en adresse i [ by
navn] i tyskland, hvorved de undgik at betale skoleudgifter på 234.559 kr. til [ by navn]
kommune, som led et tilsvarende tab, da kommunen skulle udligne et tilsvarende beløb til [
by navn] kommune.
syd- og sønderjyllands politi rejste den 19. juni 2011 tiltale mod e2 og e1 for overtrædelse
af straffelovens § 289 a – socialbedrageri, og beskrivelsen af tiltalen svarede i øvrigt ind-
holdsmæssigt til sigtelsen.
e2 og e1 blev ved dom af 27. marts 2012 fra retten i sønderborg fundet skyldige i tiltalen og
hver straffet med fængsel i 3 måneder, der blev gjort betinget. e2 og e1 ankede dommen med
påstand om frifindelse.
under ankesagen gjorde e2 og e1 bl.a. gældende, at det stred mod eu-retlige principper, at
der efter de danske regler ikke havde kunnet ydes tilskud til deres børns skolegang i danmark,
fordi de havde bopæl i tyskland. anklagemyndigheden anmodede herefter den 22. maj 2013
undervisningsministeriet om en udtalelse til belysning af reglerne vedrørende eu-grænsear-
bejderes børns brug af danske skoler og tilskud hertil fra den danske stat eller kommuner.
                                                - 4 -
på baggrund af undervisningsministeriets udtalelse af 22. maj 2014 ændrede anklagemyndig-
heden den 9. juli 2014 sin påstand til frifindelse. om baggrunden for den ændrede påstand
anførte anklagemyndigheden i brevet følgende:
                ”…
                det fremgår af undervisningsministeriets udtalelse, at børn af eu-grænsear-
                bejdere, der arbejder og bor i tyskland, og hvor børnene går i folkeskole eller
                friskole i danmark, har ret til at modtage tilskud fra kommunen (ved folke-
                skole) eller staten (ved friskole) til børnenes skolegang. de tiltalte var derfor
                berettiget til at modtage tilskud til skolegang fra de danske myndigheder,
                selvom de og børnene alle havde bopæl i tyskland. der ville derfor ikke være
                begået nogen overtrædelse, hvis der var ydet tilskud fra den danske stat eller
                kommuner til skolegang i danmark, mens børnene boede i tyskland. det er
                min opfattelse, at der heller ikke forelå nogen overtrædelse, da de tiltalte til-
                meldte børnene på en adresse i danmark, selvom det lægges til grund, at hen-
                sigten med dette var at opnå tilskud fra den danske stat eller kommuner. det
                afgørende i denne situation er efter min opfattelse, at retten til tilskud netop
                ikke afhang af, om børnene havde bopæl i tyskland eller danmark.
                da der på baggrund af ovennævnte ikke har været tale om uberettiget udbeta-
                ling af tilskud fra de danske myndigheder, er der ikke begået en overtrædelse af
                straffelovens § 289 a, hvorfor der påstås frifindelse.
                …”
vestre landsrets afsagde herefter den 23. oktober 2014 dom i ankesagen, der blev behandlet
på skriftligt grundlag. det fremgår af dommen, at landsretten efter anklagemyndighedens og
e2s og e1s samstemmende påstande, som landsretten efter det foreliggende tiltrådte, frifandt
e2 og e1.
det fremgår af undervisningsministeriets brev af 2. maj 2014 som svar på et brev fra eu-
kommissionen og ministeriets svar af 22. maj 2014 til anklagemyndigheden, at børn af eu-
grænsearbejdere, der arbejder i danmark og har bopæl i et andet eu-land, har ret til indskriv-
ning i den danske grundskole, og at børn af grænsegængere med skolegang i danmark vil
indgå i beregningen af skolernes statstilskud. af svaret til eu-kommissionen fremgår endvi-
dere, at danmark ikke finder grundlag for at ændre reglerne, men derimod vil præcisere reg-
lernes indhold over for landets friskoler. efter de anførte oplysninger lægger landsretten til
grund, at reglerne for børn af grænsegængere havde været gældende i hele perioden, fra poli-
tiet modtog kommunens anmeldelse.
                                              - 5 -
på baggrund af de oplysninger, der blev tilvejebragt af politiet i forbindelse med efterforsk-
ningen, var anklagemyndigheden bekendt med, at e2 og e1 arbejdede i danmark, og at de var
bosiddende i [ by navn] i tyskland. landsretten lægger til grund, at anklagemyndigheden
først i forbindelse med forberedelsen af ankesagen tog skridt til at undersøge regelgrundlaget
vedrørende eu-grænsearbejderes børns brug af danske skoler og tilskud hertil fra den danske
stat eller kommuner.
landsretten finder, at anklagemyndigheden begik en væsentlig ansvarspådragende fejl ved
ikke under de anførte omstændigheder at foretage undersøgelser af det nævnte regelgrundlag i
perioden forud for tiltalerejsningen. sådanne undersøgelser ville have ført til, at sigtelsen
kunne have været frafaldet, og den øvrige strafferetlige forfølgning kunne have været und-
gået.
efter karakteren af den ansvarspådragende fejl kan det ikke føre til et andet resultat, at sagen
opstod på baggrund af, at e2 og e1 tilmeldte børnene til en adresse i danmark – også uanset
at tilmeldingerne måtte have været fiktive.
som anført blev sagen først afsluttet ved landsrettens endelige dom i ankesagen den 23. okto-
ber 2014, efter at e2 og e1 havde været sigtet og senere tiltalt og dømt i en samlet periode på
mere end 4 år.
på den anførte baggrund har e2 og e1 krav på en godtgørelse for ikke-økonomisk skade efter
dansk rets almindelige erstatningsregler, jf. retsplejelovens § 1018 h sammenholdt med rets-
plejelovens § 1018 b og i lyset af danmarks internationale forpligtelser, herunder den euro-
pæiske menneskerettighedskonventions (emrk) artikel 6. efter en samlet vurdering af sa-
gens oplysninger, herunder sagens varighed og den påvirkning, sagen har haft på e2 og e1s
liv, kan godtgørelsen passende fastsættes til 30.000 kr. til dem hver.
det, som e2 og e1 i øvrigt har anført for landsretten, herunder om de påberåbte bestemmelser
i emrk’s artikel 8, 13, 14 og principperne i artikel 41 samt eu charteret om grundlæggende
rettigheder (euc) artikel 20, 21, 45 og 49, kan ikke føre til, at der er grundlag for at tilkende
dem noget yderligere beløb.
                                             - 6 -
landsretten tiltræder, at godtgørelsesbeløbene skal forrentes med procesrente fra den 29. ok-
tober 2014.
med denne begrundelse stadfæster landsretten herefter byrettens dom.
                                 t h i k e n d e s f o r r e t:
byrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten.
