                      højesterets kendelse
                             afsagt onsdag den 1. maj 2019
sag 206/2018
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat mikkel holm nielsen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af østre landsrets 22. afdeling den 29. juni 2018.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: henrik waaben, lars hjortnæs og lars apostoli.
påstande
kærende, t, har nedlagt påstand om, at sagen skal hjemvises til fortsat behandling ved
landsretten.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
den 3. juli 2017 blev t af københavns byret idømt fængsel i 40 dage for overtrædelse af
færdselslovens § 53, stk. 1. fængselsstraffen blev gjort betinget med en prøvetid på 1 år med
vilkår om, at hun undergav sig alkoholistbehandling og tilsyn af kriminalforsorgen.
ved dom af 19. februar 2018 fandt københavns byret, at den fastsatte fængselsstraf i dom af
3. juli 2017 skulle fuldbyrdes, da t ikke havde overholdt vilkåret om alkoholistbehandling. i
kriminalforsorgens indberetning som gengivet i dommen hedder det bl.a.:
       ”…
                                                - 2 -
       trods gentagne vilkårsindskærpelser må det konstateres, at det ikke har været muligt at
       fuldbyrde dommen og de i dommen fastsatte vilkår, idet det ikke har været muligt at få
       jj til at undergive sig behandling mod misbrug af sit alkoholproblem samt undergive sig
       tilsyn af kriminalforsorgen. kriminalforsorgen skal således anmode anklagemyndighe-
       den om snarest at indbringe sagen for retten på ny, og det skal samtidig anbefales, at
       straffen ændres til en ubetinget frihedsstraf, jf. straffeloven…”
for byretten forklarede t:
       ”…[d]et er mange år siden, at hun blev kontaktet af op-teamet. i sommeren 2017, hvor
       hun var i retten, var det a og b fra op-teamet, hun havde kontakt til. a var hendes
       kontaktperson, og b var med. før op-teamet stoppede, kom de mandag og torsdag ca. 5
       minutter ad gangen. i juli måned fik hun også antabus. det var op-teamet, som sørgede
       for det. hun huskede ikke, hvornår hun blev afsluttet fra op-teamet. kriminalforsorgen
       overholder ikke noget. hun blev tilknyttet rusmiddelcentret i spaniensgade. hun har
       for en måned siden fået en kontaktperson ved navn c. hun vil gerne have, at han følger
       hende derhen, eller giver hende antabus. hun har ikke fået hjælp, efter at op-teamet har
       afsluttet hende. hun får ikke hjælp i hjemmet og må klare sig selv. hun vil gerne have
       hjælp og vil gerne samarbejde. hun ved ikke, om c kan hjælpe hende. hun har haft en
       del kontroverser med politiet på det sidste. det skyldes, at nogle personer, der bor
       overfor hendes bolig skaber problemer…”
i rettens begrundelse hedder det:
       ”efter kriminalforsorgens indberetning af 19. oktober 2017 lægger retten til grund, at
       domfældte ikke har overholdt vilkåret i henhold til dommen af 3. juli 2017 om behand-
       ling mod sit alkoholmisbrug. retten finder videre, at der ikke er udsigt til, at domfældte
       vil kunne overholde vilkåret. retten finder herefter, at den idømte fængselsstraf skal
       fuldbyrdes, jf. straffelovens § 60, stk. 1, nr. 3.”
i anklagemyndighedens ankemeddelelse af 15. marts 2018 hedder det bl.a.:
       ”tiltalte har den 2. marts 2018 anket dommen med påstand om, at vilkårene for den be-
       tingede dom ikke ændres. meddelelse om tiltaltes anke er modtaget ved anklagemyn-
       digheden samme dag. da domfældte ikke ses at have erkendt vilkårsovertrædelsen i by-
       retten opfattes ankes som en bevisanke.
       …”
den 29. juni 2018 udeblev t fra hovedforhandling i landsretten. i retsbogsudskriften hedder
det bl.a.:
       ”anklageren anmodede om, at tiltaltes anke afvises i medfør af retsplejelovens § 920,
       stk. 2.
                                                - 3 -
        forsvareren nedlagde påstand om, at sagen fremmes uden domfældtes tilstedeværelse.
        han vil, hvis sagen fremmes, nedlægge en subsidiær påstand om hjemvisning.”
landsretten bestemte, at ts anke skulle afvises. i landsrettens begrundelse hedder det:
        ”da domfældte uden at have oplyst lovligt forfald er udeblevet fra hovedforhandlingen i
        landsretten, og da forhandlingen ikke med nytte kan fremmes i hendes fravær, afvises
        anken i medfør af retsplejelovens § 920, stk. 2…”
procesbevillingsnævnet har den 24. oktober 2018 meddelt t tilladelse til at kære landsrettens
kendelse til højesteret, jf. retsplejelovens § 968 a.
anbringender
t har anført navnlig, at landsretten ikke havde hjemmel til at afvise sagen i medfør af
retsplejelovens § 920, stk. 2, idet denne bestemmelse ikke tager udtrykkeligt stilling til, om
afvisning kan ske i en sag om vilkårsovertrædelse efter straffelovens § 60.
såfremt højesteret finder, at retsplejelovens § 920, stk. 2, indeholder hjemmel til at afvise en
anke i sager om vilkårsovertrædelser, burde landsretten have gennemført ankesagen ud fra en
analogi af reglen i retsplejelovens § 921, stk. 2, om gennemførelse af en udmålingsanke i den
tiltaltes fravær, hvis forsvareren er mødt.
hun bestrider ikke vilkårsovertrædelsen, og landsretten burde have behandlet sagen, da hen-
des tilstedeværelse – i lighed med hvad der gælder for udmålingsanker – ikke var nødvendig
for at landsretten kunne tage stilling til, om byretten med rette havde fundet, at fængselsstraf-
fen skulle fuldbyrdes.
hun blev udskrevet fra psykiatrisk center amager to dage inden hovedforhandlingen i lands-
retten, og hun var uden telefon ved udskrivelsen. hendes tilstand har siden slutningen af
2017, hvor hun blev afsluttet af den opsøgende psykiatri (op-team), været yderst svingende
og betydeligt forværret med bl.a. flere indlæggelser i psykiatrisk regi.
under fornyet behandling af sagen ved landsretten vil det alene blive gjort gældende, at vil-
kårsovertrædelsen ikke bør føre til, at straffen skal fuldbyrdes.
                                                  - 4 -
anklagemyndigheden har anført navnlig, at der i retsplejelovens § 920, stk. 2, er hjemmel til
at afvise en sag om vilkårsovertrædelser efter straffelovens § 60, i det omfang dommen om-
handler bevisbedømmelse. der er ikke i forarbejderne til straffelovens § 60 anført hensyn,
som kan føre til, at anke af sådanne domme ikke skal kunne ske efter retsplejelovens § 920.
ts forklaring for byretten, som forelå under landsrettens behandling af sagen, må i det
mindste forstås sådan, at der var tvivl om, hvorvidt hun benægtede at have overtrådt vilkå-
rene. anklagemyndigheden indbragte endvidere sagen for landsretten som en bevisanke.
betingelserne i retsplejelovens § 920, stk. 2, for at afvise sagen var efter anklagemyndighe-
dens opfattelse opfyldt, idet ts tilstedeværelse var nødvendig, hvis landsretten skulle kunne
træffe materiel afgørelse om, hvorvidt straffen i dommen af 3. juli 2017 skulle fuldbyrdes.
såfremt højesteret måtte være af den opfattelse, at sagen skal anses for at være en udmålings-
anke og dermed som omfattet af retsplejelovens § 921, er anklagemyndigheden enig med
forsvareren i, at landsrettens kendelse af 29. juni 2018 bør ophæves, og at sagens skal hjemvi-
ses til fornyet behandling i landsretten.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om landsretten med rette har afvist ts anke af byrettens dom om fuldbyrdelse af
en idømt betinget fængselsstraf, jf. straffelovens § 60, stk. 1, nr. 3.
parterne er enige om, at t var lovligt indkaldt til hovedforhandlingen i landsretten, og at hun
ikke havde lovligt forfald.
efter retsplejelovens § 920, stk. 2, kan retten i et tilfælde, hvor en dom er anket af tiltalte, og
hvor anken omfatter bevisbedømmelsen, ved kendelse afvise tiltaltes anke, hvis tiltalte ude-
bliver uden oplyst lovligt forfald, og retten finder, at sagen ikke med nytte kan behandles,
uden at tiltalte er til stede. efter retsplejelovens § 921, stk. 2, kan en anke behandles, hvis den
ikke omfatter beviserne for tiltaltes skyld, selv om tiltalte ikke møder, hvis tiltaltes forsvarer
er mødt.
                                               - 5 -
højesteret finder, at ts anke til landsretten kunne forstås som omfattende spørgsmålet, om
hun havde overtrådt vilkårene for den betingede dom. højesteret tiltræder af de grunde,
landsretten har anført, at anken blev afvist med hensyn til dette spørgsmål, jf. retsplejelovens
§ 920, stk. 2, eller princippet deri.
højesteret finder imidlertid, at ts anke kunne anses for også at omfatte spørgsmålet, om der
efter byrettens bevisresultat med hensyn til vilkårsovertrædelse var grundlag for at bestemme,
at den idømte fængselsstraf skulle fuldbyrdes. på denne baggrund ophæver højesteret
landsrettens kendelse og hjemviser sagen til behandling af dette spørgsmål, jf. retsplejelovens
§ 921, stk. 2, eller princippet deri.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse af 29. juni 2018 ophæves, og sagen hjemvises til landsretten til behand-
ling af spørgsmålet om fuldbyrdelse af den idømte fængselsstraf.
