                      højesterets kendelse
                      afsagt torsdag den 13. september 2018
sag 54/2018
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat mikkel nielsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i svendborg den 19. oktober 2016 og af østre
landsrets 12. afdeling den 26. september 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul dahl jensen, jens peter christensen og lars
hjortnæs.
påstande
kærende, t, har nedlagt påstand om, at statskassen skal betale sagens omkostninger for lands-
retten.
indkærede, anklagemyndigheden, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t blev ved retten i svendborgs dom af 19. oktober 2016 idømt en fællesstraf af fængsel i 8
måneder. straffen omfattede en reststraf på 79 dage fra en prøveløsladelse den 23. februar
2015. ved domsafsigelsen ankede han dommen til frifindelse i det ikke-erkendte omfang og i
øvrigt til formildelse. anklagemyndigheden kontraankede.
ved retten i odenses dom af 30. juni 2017 blev t idømt en fælles- og tillægsstraf af fængsel i
9 måneder, der ligeledes omfattede reststraffen på 79 dage. dommen blev ikke anket.
                                                 - 2 -
under hovedforhandlingen i landsretten af ankesagen vedrørende retten i svendborgs dom
nedlagde t endelig påstand om formildelse, herunder således at der ikke skulle fastsættes en
fællesstraf. anklagemyndigheden nedlagde påstand om skærpelse.
ved østre landsrets dom af 26. september 2017 blev retten i svendborgs dom ændret, såle-
des at straffen blev nedsat til fængsel i 6 måneder, der alene blev fastsat som en tillægsstraf til
retten i odenses upåankede dom af 30. juni 2017. straffen omfattede ikke reststraffen på 79
dage.
i landsrettens dom hedder det vedrørende sagsomkostninger:
       ”i medfør af retsplejelovens § 1008, stk. 3, skal tiltalte betale de udgifter, hans anke har
       forvoldt, hvis ikke han ved ankedommen opnår et gunstigere resultat. anken har med-
       ført ændring fra en fællesstraf på fængsel i 8 måneder til en tillægsstraf på 6 måneder,
       idet reststraffen ikke medtages i ankedommen. dette skyldes imidlertid alene, at tiltalte
       før og efter [retten i svendborgs] dom af 19. oktober 2016 har begået yderligere en
       række tyverier mv., og at odense ret den 30. juni 2017 ved pådømmelsen af disse for-
       hold medtog reststraffen ved straffastsættelsen i denne dom. tiltaltes anke har dermed
       ikke ført til et for ham gunstigere udfald i retsplejelovens § 1008, stk. 3’s forstand.”
anbringender
t har anført navnlig, at han efter retsplejelovens § 1008, stk. 3, ikke kan pålægges at betale
sagens omkostninger, da anken af retten i svendborgs dom af 19. oktober 2016 har ført til en
forandring til hans fordel. en ændring af dommen fra fængsel i 8 måneder til fængsel i 6 må-
neder må således anses for et gunstigere resultat. det forhold, at resultatet ville have været et
andet, hvis sagerne var forløbet anderledes, kan ikke tillægges betydning, da retten i odenses
dom af 30. juni 2017 ikke var omfattet af anken. retsplejelovens § 1008, stk. 3, forholder sig
efter sin ordlyd alene til indholdet af den konkrete dom, som landsretten skal tage stilling til,
og ikke til resultatet i eller følgerne af andre sager, selv om de vedrører samme tiltalte.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at anken af retten i svendborgs dom af 19. oktober
2016 ikke har ført til en forandring til ts fordel, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 3. ankeinstan-
sen må i den forbindelse tillades et vist skøn over, hvorledes udfaldet af ankesagen skal be-
tragtes i omkostningsmæssig henseende. baggrunden for nedsættelsen af straffen fra 8 måne-
                                                 - 3 -
der til 6 måneder var, at reststraffen allerede var indeholdt i retten i odenses upåankede dom.
dette skyldtes alene, at t havde begået yderligere kriminalitet, som blev pådømt af retten i
odense efter retten i svendborgs dom og inden ankesagens afgørelse, og at retten i odense i
den forbindelse medtog reststraffen. der er derfor ikke tale om en formildelse i omkostnings-
mæssig forstand, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 3, og tfk 2003.619. havde t valgt ikke at
anke retten i svendborgs dom, må det antages, at retten i odense i givet fald ikke ville have
udløst reststraffen på 79 dage, da denne allerede ville være indgået i den således endelige dom
fra retten i svendborg. resultatet af de to upåankede domme ville derfor have været det
samme, som landsretten nu er kommet frem til.
højesterets begrundelse og resultat
t blev ved retten i svendborgs dom af 19. oktober 2016 idømt en fællesstraf af fængsel i 8
måneder, der tillige omfattede en reststraf på 79 dage. han ankede dommen til landsretten
med påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og i øvrigt til formildelse.
ved retten i odenses dom af 30. juni 2017 blev t for en række andre forhold idømt en fæl-
les- og tillægsstraf af fængsel i 9 måneder, der også omfattede den tidligere reststraf på 79
dage. retten i odenses dom af 30. juni 2017 blev ikke anket.
ved østre landsrets dom af 26. september 2017 blev retten i svendborgs dom ændret, såle-
des at straffen blev nedsat til fængsel i 6 måneder, der alene blev fastsat som en tillægsstraf til
retten i odenses upåankede dom af 30. juni 2017. straffen omfattede således ikke reststraffen
på 79 dage. t blev pålagt at betale ankesagens omkostninger.
det følger af retsplejelovens § 1008, stk. 3, at udgifter, der er foranlediget ved anke, skal ud-
redes af tiltalte, når anken er iværksat af tiltalte og ikke har ført til en forandring til tiltaltes
fordel.
som følge af, at retten i odense havde medtaget den reststraf på 79 dage, som retten i
svendborg også havde medtaget, blev den fængselsstraf, som t blev idømt under ankesagen,
nedsat med to måneder fra i alt 8 måneder til 6 måneder.
                                             - 4 -
højesteret finder, at denne ændring, der indebærer en forandring til tiltaltes fordel, ikke kan
anses for at være uvæsentlig. at forandringen til ts fordel alene skyldtes, at retten i odense i
dommen af 30. juni 2017 også havde medtaget reststraffen på 79 dage, kan ikke tillægges
betydning ved omkostningsafgørelsen efter § 1008, stk. 3. højesteret bemærker herved, at
reststraffen på 79 dage ville være blevet medtaget to gange, hvis t havde hævet sin anke.
statskassen skal derfor betale sagens omkostninger for landsretten.
                                      thi bestemmes:
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten.
