                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 9. januar 2019
sag 109/2018
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
k.w. bruun import a/s
(advokat jane frederikke land)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 9. november 2017 og af
østre landsrets 11. afdeling den 3. maj 2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jon stokholm, vibeke rønne,
hanne schmidt og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af anklagemyndigheden med påstand om skærpelse.
dommen er endvidere anket af tiltalte, k.w. bruun import a/s, med påstand om frifindelse,
subsidiært formildelse.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at k.w. bruun import har overtrådt den dagældende
markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1, ved at have reklameret
for bilsalg på kredit uden at oplyse de lovpligtige standardoplysninger ”på en fremtrædende
måde”.
udtrykket ”fremtrædende” må ud fra en ordlydsfortolkning betyde iøjnefaldende eller frem-
stående – altså noget der skiller sig ud fra tekstmængden. denne forståelse af ordet er i over-
                                                - 2 -
ensstemmelse med formålet med bestemmelsen i forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2,
som er at skabe gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbrugerne nemmere kan overveje
betingelserne og omkostningerne ved et lån. forbrugerne skal sættes i stand til at træffe be-
slutning på et kvalificeret og oplyst grundlag. spørgsmålet, om standardoplysningerne er gi-
vet på en fremtrædende måde, skal vurderes ud fra fremtoningen af de oplysninger om kredit-
ten, som udløser oplysningspligten, og ud fra anden tekst i den konkrete annonce. der kan
herved henvises til kommissionens ikke-bindende guidelines om forbrugerkreditdirektivet,
hvorefter standardoplysningerne skal skille sig ud (være iøjnefaldende) og ikke må være an-
givet med tekst, der er for lille eller for svær at læse i forhold til anden tekst i markedsførin-
gen.
det er ikke korrekt, som anført af k.w. bruun import, at de autentiske sprogversioner af for-
brugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2 – sprogligt eller i forhold til artikel 4’s formål – giver
anledning til fortolkningstvivl vedrørende kravet om, at standardoplysningerne skal oplyses
på en fremtrædende måde. i den engelske, franske og tyske sprogversion (de såkaldte ”proce-
dural languages”) benyttes ordene ”prominent”, ”visible” og ”auffallender”, som kan oversæt-
tes til ”fremtrædende” eller ”iøjnefaldende”. de tre sprogversioner betyder således alle, at
standardoplysningerne skal være fremhævet eller synliggjort for modtageren, hvilket svarer til
den danske sprogversions udtryk ”på en fremtrædende måde”. denne forståelse af direktivet
understøttes af de førnævnte guidelines fra kommissionen og af direktivets præambeltekst, jf.
navnlig betragtning 4 og 18.
direktivet om urimelig handelspraksis skal ikke, som anført af k.w. bruun import, tillægges
betydning ved fortolkningen af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a. markedsførings-
lovens § 18 indeholder – i modsætning til samme lovs § 6, stk. 5 – ikke en bestemmelse om,
at der ved vurderingen af, om bestemmelsen er overtrådt, skal tages hensyn til, om den er-
hvervsdrivende anvender et medie, som kun giver begrænset plads eller tid til at formidle op-
lysninger, og hvilke foranstaltninger den erhvervsdrivende i givet fald har truffet for at gøre
oplysningerne tilgængelige på anden måde. begrebet ”en gennemsnitsforbruger” er anvendt i
markedsføringslovens § 8, hvorefter det er en betingelse for at have handlet i strid med §§ 4-
7, at den pågældende handelspraksis væsentligt forvrider eller vil kunne forventes at forvride
den økonomiske adfærd hos gennemsnitsforbrugeren. § 8, der gennemfører dele af direktivet
om urimelig handelspraksis, indeholder ikke en henvisning til lovens § 18. hertil kommer, at
                                                - 3 -
det udtrykkeligt fremgår af forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 4, at artiklen ikke berører
direktivet om urimelig handelspraksis. direktivet om urimelig handelspraksis fungerer som et
sikkerhedsnet, der udfylder de tomrum, der ikke reguleres af andre sektorspecifikke eu-
regler, herunder forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2.
hvis højesteret finder, at direktivet om urimelig handelspraksis skal tillægges betydning ved
fortolkningen af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a, ændrer det ikke ved, at k.w.
bruun import i forhold 1 og 2 med rette er blevet domfældt for overtrædelse af markedsfø-
ringsloven, idet standardoplysningerne ikke var givet på en fremtrædende måde i forhold til
annoncens øvrige tekst.
i de konkrete annoncer er standardoplysningerne hverken angivet på en fremtrædende eller
iøjnefaldende måde, og de skiller sig ikke ud i annoncerne. i forhold 1 stod der således ”kun
995,-/md.*” med stor hvid tekst på grøn baggrund i overskriften, mens standardoplysninger-
ne blev vist lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på grøn baggrund. i for-
hold 2 stod der ”kun 995,-/md.*” med stor sort tekst på hvid baggrund i plakatens nederste
venstre hjørne, mens standardoplysningerne blev vist lige under overskriften med en markant
mindre sort tekst på hvid baggrund.
ved bødefastsættelsen skal der bl.a. lægges vægt på den ved overtrædelsen opnåede eller til-
sigtede fortjeneste, jf. straffelovens § 51, stk. 3. det fremgår af forarbejderne til markedsfø-
ringsloven, at der ved førstegangsovertrædelser kan tages udgangspunkt i det dobbelte af
markedsføringsomkostningerne, hvis anklagemyndigheden ikke kan føre bevis for den opnåe-
de eller tilsigtede fortjeneste. det fremgår endvidere af forarbejderne, at bevidste, grove eller
gentagne overtrædelser af markedsføringsloven bør straffes med bøder, der har en sådan stør-
relse, at de har en reel præventiv effekt. retsfølgerne af overtrædelse af markedsføringsloven
er ikke blevet strengere med den gældende markedsføringslov end efter den lovgivning, som
gjaldt på gerningstidspunkterne.
der foreligger en overtrædelse af markedsføringslovens § 18, stk. 2 (og den tidligere § 14 a,
stk. 2), hvis ikke alle standardoplysninger er givet på den foreskrevne måde. det må udløse en
bøde efter de kriterier, som lovgiver har tilkendegivet i lovforarbejderne, medmindre der fore-
ligger formildende omstændigheder. det forhold, at standardoplysningerne i denne sag er op-
                                                - 4 -
lyst kort og klart eller ”læsbart”, udgør ikke en formildende omstændighed, der kan føre til en
nedsættelse af bødestraffen for overtrædelse af pligten til at give standardoplysningerne på en
fremtrædende måde. ved bødeudmålingen skal der derfor tages udgangspunkt i det dobbelte
af markedsføringsomkostningerne på ca. 110.000 kr., da anklagemyndigheden ikke kan føre
bevis for den opnåede eller tilsigtede fortjeneste. straffen skal have en præventiv effekt, da
k.w. bruun imports overtrædelser af markedsføringsloven var bevidste, grove og gentagne.
overtrædelserne blev begået forsætligt, allerede fordi annoncernes opsætning følger af bevid-
ste handlinger. hertil kommer, at der, uagtet den korte markedsføringsperiode, var tale om en
meget stor eksponering af såvel avisannoncen som plakatannoncen, ligesom k.w. bruun im-
port tidligere er straffet for en lignende overtrædelse. der skal endvidere ved bødefastsættel-
sen tages hensyn til, at k.w. bruun import i 2015 havde en nettoomsætning på 1,69 mia. kr.
og et årsresultat på 63 mio. kr.
k.w. bruun import har anført navnlig, at annonceringen i forhold 1 og 2 ikke indebar en
overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, nu § 18, stk. 2, hvorefter
de lovpligtige standardoplysninger skal oplyses ”på en fremtrædende måde”.
bestemmelserne gennemfører forbrugerkreditdirektivets artikel 4. det fremgår hverken af
ordlyden af artikel 4, af forbrugerkreditdirektivets præambeltekst eller af forarbejderne til
markedsføringsloven, hvad der skal forstås ved, at standardoplysningerne skal gives på en
fremtrædende måde. det er alene nævnt i lovforarbejderne, at det afhænger af en konkret hel-
hedsvurdering, om standardoplysningerne står på en fremtrædende måde. lovgiver har ikke
herudover fundet anledning til at præcisere begrebet, og det er centralt, at man i bemærknin-
gerne til den gældende § 18 undlod at omtale forbrugerombudsmandens retsopfattelse vedrø-
rende udtrykket ”på en fremtrædende måde”, som ellers forud for lovforslaget var kommet til
udtryk i vejledningen om oplysningspligt efter § 14 a i markedsføringsloven.
kravet om, at standardoplysningerne skal angives på en fremtrædende måde, skal ikke fortol-
kes så restriktivt, at det bliver urimeligt byrdefuldt for kreditgiverne. det fremgår af forbru-
gerkreditdirektivets præambelbetragtning 8, at direktivet bør indrettes således, at der gives
optimale forhold for både dem, der tilbyder kredit, og dem, der ønsker kredit. dette fremgår
også af forarbejderne til markedsføringsloven og af retspraksis.
                                               - 5 -
de autentiske sprogversioner af forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2, er ikke entydige
med hensyn til, hvordan standardoplysningerne skal meddeles til forbrugerne. k.w. bruun
import har fået udarbejdet translatøroversættelser af de forskellige sprogversioner. det frem-
går heraf, at der i nogle sprogversioner – ligesom i den danske version – stilles krav om, at
standardoplysningerne angives ”på en fremtrædende måde”, mens der i andre versioner stilles
krav om angivelse af standardoplysningerne ”på tydelig måde” eller ”på synlig måde”. i lyset
af formålet med forbrugerkreditdirektivet taler mest for at anvende begrebet ”på en synlig
måde”, som er det udtryk, der er anvendt i flest sprogversioner, herunder i den franske sprog-
version. hensynet til at beskytte forbrugerne mod urimelig eller vildledende praksis kan uden
tvivl opnås ved alene at meddele standardoplysningerne ”på en synlig måde”, dvs. på en må-
de, så forbrugerne umiddelbart kan se dem. dette stemmer også overens med, at der efter
kommissionens guidelines om forbrugerkreditdirektivet stilles krav om, at standardoplysnin-
gerne skal være læsbare.
også direktivet om urimelig handelspraksis, særligt artikel 7, som er gennemført i markedsfø-
ringslovens § 6, jf. § 8, skal inddrages for at foretage en fyldestgørende og korrekt vurdering
efter markedsføringslovens § 18 af, om standardoplysningerne er givet på en fremtrædende
måde. dette direktiv supplerer således reguleringen i forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk.
2, af, hvordan standardoplysningerne skal gives. udtrykket ”på en fremtrædende måde” skal
dermed fastlægges under inddragelse af begreberne ”gennemsnitsforbruger” og ”hensynet til
mediets karakter” samt væsentlighedskriteriet, jf. artikel 7 i direktivet om urimelig handels-
praksis. selv hvis højesteret måtte finde, at forbrugerkreditdirektivets artikel 4, stk. 2, ikke
skal fortolkes i lyset af direktivet om urimelig handelspraksis, er de nævnte begreber udtryk
for generelle eu-retlige principper, der altid skal inddrages i vurderingen af vildledende udta-
lelser. der skal således under alle omstændigheder tages hensyn til, om den erhvervsdrivende
anvender et medie, som kun giver begrænset plads eller tid til at formidle oplysningerne, og
hvilke foranstaltninger den erhvervsdrivende i givet fald har truffet for at gøre oplysningerne
tilgængelige for forbrugerne på anden måde. det skal endvidere vurderes, om den pågældende
handelspraksis væsentligt forvrider eller vil kunne forventes væsentligt at forvride den øko-
nomiske adfærd hos gennemsnitsforbrugeren.
markedsføringslovens § 18, stk. 2, tidligere § 14 a, stk. 2, må i øvrigt fortolkes i lyset af an-
den lovgivning, som anvender udtrykket ”på en fremtrædende måde” eller lignende udtryk, jf.
                                                - 6 -
bl.a. markedsføringslovens § 18, stk. 3, og § 19 om oplysningspligt ved markedsføring af bo-
ligkreditaftaler. der må også tages hensyn til, at der ikke stilles sådanne krav, at det er umu-
ligt for bilbranchen at leve op til de betingelser, der følger af energioplysningsbekendtgørel-
sens § 4, stk. 2. som følge heraf bør standardoplysningernes placering ikke indgå i vurderin-
gen af, om § 18, stk. 2, tidligere § 14 a, stk. 2, er overtrådt.
domfældelse vil i den foreliggende sag være i strid med legalitetsprincippet i straffelovens §
1. anklagemyndighedens fortolkning har ikke hjemmel i markedsføringslovens § 18, og det
er i strafferetlig henseende betænkeligt at forstå udtrykket ”på en fremtrædende måde” som et
krav om en specifik skriftstørrelse og placering.
i annoncerne i forhold 1 og 2 er standardoplysningerne anført umiddelbart under oplysningen
om den månedlige ydelse, som udløser pligten til at give standardoplysningerne. der er desu-
den en tydelig stjernemarkering efter oplysningen om den månedlige ydelse, så forbrugerne
gøres opmærksom på, at de skal læse videre for at få alle oplysningerne med. en sådan stjer-
nemarkering, hvorved forbrugerne gøres opmærksom på, at der er yderligere vigtig informati-
on, er en sædvanlig og anerkendt praksis, som er kendt for den rimeligt opmærksomme og
velunderrettede gennemsnitsoplyste forbruger. i forhold 1 er standardoplysningerne desuden
placeret midt på annoncen, og den sorte skrift, som oplysningerne er skrevet med, er klart
læsbar mod den grønne baggrund. der er tale om en avisannonce, som læseren nemt kan flyt-
te tættere på, hvis dette måtte øge læsbarheden. i forhold 2 er standardoplysningerne skrevet
med sort skrift på hvid baggrund, som er klart læsbar, herunder fra flere meters afstand. der
er tale om en outdoor annonce, som er placeret i det offentlige rum, så det er muligt at gå helt
hen til standeren. det giver under alle omstændigheder ikke mening at kræve, at alle stan-
dardoplysningerne i en ourdoor annonce skal stå med en skriftstørrelse, som man kan læse,
når man kører forbi standeren, f.eks. i bil. det skyldes, at man ikke under nogen omstændig-
heder kan nå at læse samtlige standardoplysninger, hvis man kører forbi, uanset hvor stor
skriftstørrelsen måtte være. det er derfor nødvendigt at tage hensyn til mediets karakter. det
er uden betydning, at standardoplysningerne står med en mindre skriftstørrelse end den oplys-
ning, som udløser pligten til at give standardoplysningerne, da markedsføringslovens § 18
ikke stiller et specifikt krav om skriftstørrelse. anklagemyndigheden har ikke ført bevis for, at
standardoplysningerne ikke er givet på en fremtrædende måde, så markedsføringen kan for-
                                                 - 7 -
ventes væsentligt at forvride gennemsnitsforbrugerens transaktionsbeslutning, idet der også
skal tages hensyn til mediets karakter.
k.w. bruun import har ikke handlet forsætligt eller udvist den tilstrækkelige grad af uagt-
somhed til at blive dømt for overtrædelse af markedsføringslovens § 18, tidligere § 14 a. på
tidspunktet for annonceringerne fandtes ingen fortolkningsbidrag, som kunne sætte k.w.
bruun import i stand til at forstå, at der ved annonceringerne blev begået strafbart forhold,
sådan som anklagemyndigheden hævder. selskabet vidste således ikke og burde heller ikke
vide, at standardoplysningerne efter § 14 a, nu § 18, ikke blev givet på en fremtrædende må-
de. dette bestyrkes af, at en hel branche i den omhandlede periode markedsførte sig på tilsva-
rende vis.
hvis der skal udmåles en bøde, bør der tages højde for forbrugerombudsmandens tidligere
praksis for overtrædelse af § 9 i prisoplysningsbekendtgørelsen, hvorefter udgangspunktet var
en bøde på 25.000 kr. hvis højesteret måtte finde, at bøden skal udmåles ud fra markedsfø-
ringsudgifterne, er der ikke grundlag for at udmåle bøden til det dobbelte heraf, da der ikke er
rejst tiltale for vildledende markedsføring. der foreligger formildende omstændigheder, som
bør føre til strafbortfald, jf. straffelovens § 83, eller i hvert fald en nedsættelse af bøden, jf.
straffelovens § 82, nr. 4. det gav på annonceringstidspunktet anledning til tvivl, hvordan
markedsføringslovens § 18 skulle forstås, hvilket ikke alene var opfattelsen hos kreditudby-
derne, men også hos lovgiver og forbrugerombudsmanden. hertil kommer, at der i den fore-
liggende sag ikke er tale om en grov eller gentagen overtrædelse af markedsføringsloven, at
der ikke er indgivet klager over annoncerne, og at annoncerne blev fjernet straks efter modta-
gelsen af forbrugerombudsmandens høringsbreve. der foreligger ingen skærpende omstæn-
digheder.
supplerende sagsfremstilling
k.w. bruun import havde den 10. og 17. juni 2016 indrykket den i forhold 1 omhandlede
annonce for finansieret køb af citroën c1 i metroxpress. der var tale om en helsidesannonce i
målene 21 x 28 cm.
 - 8 -                                            - 9 -
k.w. bruun import havde i perioden 13.-16. juni 2016 den i forhold 2 omhandlede annonce
for finansieret køb af citroën c1 ophængt på 538 plakatstandere. annoncen var i målene 173
x 119 cm.
 - 10 -                                                 - 11 -
retsgrundlag
”på fremtrædende måde”
kravet om angivelse af standardoplysninger i forbindelse med markedsføring af forbruger-
kreditaftaler blev indført i markedsføringslovens § 14 a ved lov nr. 535 af 26. maj 2010 om
ændring af lov om kreditaftaler og lov om markedsføring. i bestemmelsens stk. 1 og 2 hedder
det:
      ”§ 14 a. enhver markedsføring af kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrel-
      ser vedrørende omkostningerne i forbindelse med forbrugerkredit, skal indeholde de
      standardoplysninger, der følger af stk. 2.
      stk. 2. standardoplysningerne i henhold til stk. 1 skal klart, tydeligt og på en fremtræ-
      dende måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel angive:
  1) debitorrenten, fast eller variabel eller begge, tillige med oplysninger om omkostninger,
      der indgår i forbrugerens samlede omkostninger i forbindelse med kreditten.
  2) det samlede kreditbeløb.
  3) de årlige omkostninger i procent, som beregnet efter lov om kreditaftaler.
  4) kreditaftalens løbetid.
  5) ved kredit i form af henstand med betalingen for en specifik vare eller tjenesteydelse,
      kontantprisen og en eventuel forudbetaling.
  6) det samlede beløb, som skal betales af forbrugeren, og raternes størrelse.”
af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (folketingstidende 2009-10, tillæg a, lov-
forslag nr. l 91, s. 23 f.) fremgår bl.a.:
      ”2.3. standardoplysning ved reklame
      …
      forbrugerkreditdirektivets artikel 4 fastsætter en række krav til indholdet af reklamer
      for kreditaftaler.
      efter artikel 4, stk. 1, 1. pkt., skal reklame for kreditaftaler, der angiver en rentesats eller
      talstørrelser vedrørende omkostningerne, også angive en række standardoplysninger, jf.
      artikel 4, stk. 2. bestemmelsen skal beskytte forbrugeren mod vildledende markedsfø-
      ring.
      …
      reglerne i artikel 4 supplerer europa-parlamentets og rådets direktiv 2005/29/ef af 11.
      maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre
      marked og om ændring af rådets direktiv 84/450/eøf og europa-parlamentets og rå-
      dets direktiv 97/7/ef, 98/27/ef og 2002/65/ef og europa-parlamentets og rådets for-
      ordning (ef) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis), der også omfatter
                                                - 12 -
       reklame for kreditaftaler, jf. artikel 4, stk. 4. direktivet om urimelig handelspraksis er
       gennemført i markedsføringsloven.”
af de specielle bemærkninger til § 14 a i lovforslaget (folketingstidende 2009-10, tillæg a,
lovforslag nr. l 91, s. 61) fremgår bl.a.:
       ”stk. 2 indebærer, at oplysninger skal angives klart, tydeligt og på en fremtrædende måde
       ved hjælp af et repræsentativt eksempel. stk. 2 angiver endvidere hvilke oplysninger, der
       skal nævnes i reklamer for kreditaftaler, og svarer til forbrugerkreditdirektivets artikel 4,
       stk. 2.”
ved lov nr. 426 af 3. maj 2017 om markedsføring blev § 14 a ændret til den nugældende § 18,
der i stk. 1 og 2 indeholder følgende bestemmelser:
       ”§ 18. enhver markedsføring af kreditaftaler over for forbrugere, som ikke er omfattet
       af § 19, og som oplyser en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne i for-
       bindelse med forbrugerkredit, skal indeholde følgende standardoplysninger:
       1. debitorrenten, herunder om den er fast eller variabel eller begge, og oplysninger om
            omkostninger, der indgår i forbrugerens samlede omkostninger i forbindelse med
            kreditten.
       2. det samlede kreditbeløb.
       3. de årlige omkostninger i procent (åop) som beregnet efter lov om kreditaftaler.
       4. kreditaftalens løbetid.
       5. kontantprisen og størrelsen af en eventuel forudbetaling ved kredit i form af hen-
            stand med betalingen for en specifik vare eller tjenesteydelse.
       6. det samlede beløb, som skal betales af forbrugeren, og ydelsernes størrelse.
       stk. 2. standardoplysningerne, jf. stk. 1, skal oplyses klart, kort og på en fremtrædende
       måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel.”
af de specielle bemærkninger til § 18 i lovforslaget (folketingstidende 2016-17, tillæg a,
lovforslag nr. l 40, s. 69 f.) fremgår bl.a.:
       ”bestemmelsen gennemfører artikel 4 og artikel 21, litra a, i forbrugerkreditdirektivet.
       bestemmelsens formål er at skabe større gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbru-
       gerne nemmere kan overveje betingelserne og omkostningerne vedrørende kreditten og
       deres forpligtelser. formålet med bestemmelsen er således at sætte forbrugerne i stand
       til at træffe beslutning på et kvalificeret og oplyst grundlag. dette sker bl.a. ved, at
       sammenligneligheden mellem forskellige kredittilbud øges, idet væsentlige oplysninger
       om kreditaftalen skal gives på en standardiseret måde.
       …
                                              - 13 -
      bestemmelserne i de foreslåede §§ 4-7 i lovens kapitel 2 om handelspraksis over for
      forbrugerne finder også anvendelse ved markedsføring af kreditaftaler. det betyder, at
      både oplysningspligten i § 18 og kravene i §§ 4-7 skal overholdes ved markedsføring af
      kreditaftaler, der oplyser en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne.
      …
      det foreslås i stk. 2, at oplysningerne skal oplyses klart, kort og på en fremtrædende
      måde ved hjælp af et repræsentativt eksempel.
      det afhænger af en konkret helhedsvurdering, om standardoplysningerne står på en
      fremtrædende måde. dog må standardoplysningerne f.eks. ikke være skjult i markedsfø-
      ringen eller være præsenteret på en uklar, uforståelig eller dobbelttydig måde.”
både den tidligere § 14 a og den nugældende § 18 i markedsføringsloven har til formål at
gennemføre artikel 4, stk. 2, i europa-parlamentets og rådets direktiv 2008/48/ef af 23. april
2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af rådets direktiv 87/102/eøf (forbruger-
kreditdirektivet). af dette direktivs præambel og artikel 4 fremgår bl.a.:
      ”(8) det er vigtigt, at markedet bør yde en sådan grad af forbrugerbeskyttelse, at forbru-
      gerne har tillid til det. derved bør det være muligt for den frie bevægelighed for kredit-
      tilbud at udfolde sig under optimale forhold for både dem, der tilbyder kredit, og dem,
      der ønsker kredit, under behørig hensyntagen til de forhold, der gør sig gældende i de
      enkelte medlemsstater.
      (18) forbrugerne bør beskyttes mod urimelig eller vildledende praksis, navnlig med
      hensyn til kreditgiverens afgivelse af oplysninger, i tråd med europa-parlamentets og
      rådets direktiv 2005/29/ef af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelsprak-
      sis over for forbrugerne på det indre marked (direktivet om urimelig handelspraksis).
      nærværende direktiv bør dog indeholde specifikke bestemmelser om reklame for kre-
      ditaftaler og om visse standardoplysninger, som forbrugerne bør gives for navnlig at
      kunne sammenligne forskellige tilbud. sådanne oplysninger bør gives koncist, klart og
      på en fremtrædende måde i form af et repræsentativt eksempel.
      …
      artikel 4
      indhold af standardoplysninger ved reklame
      1. enhver reklame for kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrelser vedrøren-
      de omkostningerne i forbindelse med forbrugerkreditten, skal indeholde standardoplys-
      ninger i overensstemmelse med denne artikel.
      …
                                               - 14 -
       2. standardoplysningerne skal klart, koncist og på en fremtrædende måde ved hjælp af
       et repræsentativt eksempel angive følgende:
       …
       3. …
       4. denne artikel berører ikke direktiv 2005/29/ef.”
i kommissionens guidelines on the application of directive 2008/48/ec (consumer credit
directive) in relation to costs and the annual percentage rate of charge (fra den 8. maj 2012)
er bl.a. anført:
       ”1. introduction
       the aim of the directive on credit agreements for consumers (ccd) is to facilitate the
       emergence of a well functioning internal market in consumer credit. this market should
       also offer a sufficient degree of consumer protection to ensure consumer confidence.
       …
       with regard to the information provided to the consumer, it should be noted that the di-
       rective on unfair commercial practices (the “ucpd”), provides for general safeguards
       which complement the ccd information requirements.
       …
       where there is a conflict between the provisions of the ucpd and other eu rules, such
       as the ccd, it follows from the lex specialis principle in article 3(4) of the ucpd that
       the more specific rules, and in this case the rules included in the ccd, prevail. in the
       ccd, reference to the relationship between the ucpd and the ccd with regard to the
       information requirements at the advertising stage is made in article 4(4) and recital 18,
       which confirms the lex specialis principle.
       in the areas and/or for aspects not covered by the ccd, the ucpd applies and com-
       pletes the framework by filling in the gaps.
       …
       2.6. credit information prior to the conclusion of the credit agreement
       chapter ii of the ccd sets out the requirements regarding the information to be provid-
       ed to the consumer prior to the conclusion of the credit agreement. the chapter covers
       both the requirements with regard to information at the advertising stage (article 4) and
       at the pre-contractual stage (articles 5-7). the aim is to provide the consumer with the
       information needed to compare different offers and to make an informed decision as to
       whether or not to enter into the credit agreement.
       …
       as regards the presentation of information provided to the consumer, the ccd sets out
       certain requirements:
                                              - 15 -
  •   in advertising, the standard information in article 4(2), illustrated by means of a
      representative example, should be presented in a clear, concise and prominent way. if
      the standard information is clear, it should not be difficult to find, nor should it be hid-
      den among other information. it should describe the offer concisely, in other words, not
      by lengthy or rambling descriptions. furthermore, it should be prominent, i.e. in text
      which is not too small or too difficult to read relative to other text in the advertisement.
      in particular, the standard information, including information on the representative ex-
      ample, should stand out in the advertising. it should also show clearly that the example
      is representative, allowing no risk of confusion with other information in the advertise-
      ment.
      …
      article 4 is without prejudice to the ucpd. this means that in addition to the infor-
      mation requirements mentioned in article 4 of the ccd, all advertising materials should
      contain any material information that the consumer needs in order to be able to make an
      informed choice, as required by articles 6 and 7 of the ucpd concerning misleading
      actions and omissions, provided that this would not contradict the ccd.”
af europa-parlamentets og rådets direktiv 2005/29/ef af 11. maj 2005 om virksomheders
urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af rådets
direktiv 84/450/eøf og europa-parlamentets og rådets direktiv 97/7/ef, 98/27/ef og
2002/65/ef og europa-parlamentets og rådets forordning (ef) nr. 2006/2004 (ucp-
direktivet) fremgår af præamblen og artikel 3 og 7 bl.a.:
      ”(10) … direktivet finder således kun anvendelse, hvis der ikke er specifikke fælles-
      skabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis som f.eks. oplys-
      ningskrav og bestemmelser om, hvordan oplysningerne skal præsenteres over for for-
      brugeren.
      …
      (18) alle forbrugere bør beskyttes imod urimelig handelspraksis; domstolen har imid-
      lertid efter iværksættelsen af direktiv 84/450/eøf i forbindelse med retsafgørelser i sa-
      ger om reklame fundet det nødvendigt at undersøge virkningen på en tænkt, typisk for-
      bruger. i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og for at den beskyttelse,
      der ligger i det, rent faktisk kan fungere, anvender dette direktiv som benchmark en un-
      der hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold almindeligt oplyst, rimeligt
      opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, således som denne fortolkes af
      domstolen, men sørger for at forebygge udnyttelse af forbrugere, hvis karaktertræk gør
      dem særligt sårbare over for urimelig handelspraksis. …
      artikel 3
      anvendelsesområde
      …
                                                - 16 -
       4. i tilfælde af uoverensstemmelse mellem dette direktivs bestemmelser og andre fæl-
       lesskabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis, vil sidstnævnte
       gælde for de pågældende særlige aspekter.
       …
       artikel 7
       vildledende udeladelser
       1. en handelspraksis betragtes som vildledende, hvis den i sin faktuelle sammenhæng,
       idet der tages hensyn til alle elementer og forhold og begrænsningerne ved kommunika-
       tionsmediet, udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov
       for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og
       derved foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til
       at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.
       2. det betragtes også som en vildledende udeladelse, hvis en erhvervsdrivende, skjuler
       eller på en uklar, uforståelig, dobbelttydig eller uhensigtsmæssig måde præsenterer væ-
       sentlige oplysninger, jf. stk. 1 og under hensyntagen til elementerne i dette stykke, eller
       undlader at angive den kommercielle hensigt med den pågældende handelspraksis, hvis
       den ikke allerede fremgår tydeligt af sammenhængen, og hvis dette i nogen af disse til-
       fælde foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til
       at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.
       3. når det medie, der anvendes til at formidle denne handelspraksis, indebærer be-
       grænsninger i rum eller tid, skal der tages hensyn til disse begrænsninger og til foran-
       staltninger, som den erhvervsdrivende har truffet for at gøre oplysningerne tilgængelige
       for forbrugerne på anden måde, når det afgøres, om oplysninger er blevet udeladt.”
straf
overtrædelse af den nugældende markedsføringslovs § 18 er strafsanktioneret i lovens § 37,
stk. 3, som har følgende ordlyd:
       ”§ 37. …
       stk. 3. overtrædelse af bestemmelserne i § 5, stk. 1, § 6, stk. 1, 3 og 4, §§ 7 og 9-11, §
       14, stk. 1, § 15, § 16, stk. 3, § 18 og § 19, § 20, stk. 1, og § 21 og forsætlig overtrædelse
       af § 22 straffes med bøde, medmindre højere straf er forskyldt efter anden lovgivning.”
af de specielle bemærkninger til § 37 i lovforslaget (folketingstidende 2016-17, tillæg a,
lovforslag nr. l 40, s. 91 f.) fremgår bl.a.:
       ”den foreslåede bestemmelse er derudover en videreførelse af den gældende markeds-
       føringslovs § 30. bestemmelsen fastslår, hvilke bestemmelser i markedsføringsloven,
       der er strafbelagte og med hvilken strafferamme.
                                               - 17 -
      …
      i forbindelse med strafudmålingen skal der lægges vægt på overtrædelsens grovhed,
      omfang og den tilsigtede økonomiske gevinst.
      overtrædelser, der er enten grove, bevidste eller gentagne, bør straffes med bøder, der
      har en sådan størrelse, at de har en reel præventiv effekt.
      ved fastsættelsen af bøder i henhold til denne lov kan der tages hensyn til en række for-
      skellige faktorer, herunder den tilsigtede eller opnåede fortjeneste. i forhold til den for-
      tjeneste, der må antages at være indvundet eller tilsigtet ved overtrædelsen, har det dog i
      praksis vist sig, at det som regel er umuligt at føre noget bevis herfor. det skyldes, at
      bedømmelsen af den faktiske økonomiske effekt af et markedsføringstiltag i alminde-
      lighed er særdeles usikker.
      et andet parameter, der tidligere har været taget hensyn til i forbindelse med fastsættelse
      af bødens størrelse, er markedsomkostningerne. baggrunden for at anvende markedsfø-
      ringsomkostningerne i bødefastsættelsen var en formodning om en direkte sammen-
      hæng mellem den markedsføringsmæssige effekt og markedsføringsomkostningerne.
      tidligere kunne bøder derfor udmåles til det dobbelte af markedsføringsomkostningerne
      i førstegangstilfælde.
      på grund af de senere års praksis og den stigende markedsføring via internettet, hvor
      markedsføringsomkostningerne sammenlignet med f.eks. trykte medier eller tv-
      reklamer kan være meget begrænsede, er kriteriet om markedsføringsomkostningerne
      ikke længere altid tidssvarende. da en videreførelse af kriteriet om markedsføringsom-
      kostningerne vil indebære en risiko for skævvridning af bødeudmålingen afhængig af
      det valgte medie, bør markedsføringsomkostningerne derfor ikke længere indgå som et
      selvstændigt kriterie for bødeudmålingen. kriteriet bør derimod kun indgå som delele-
      ment, hvor dette måtte være relevant i forhold til den konkrete sag, hvor der er en for-
      modning for, at de anvendte markedsføringsomkostninger er en indikation for den til-
      sigtede økonomiske gevinst. det vil f.eks. være tilfældet i sager, hvor omkostningerne
      til markedsføringen er betydelige. i førstegangstilfælde kan der således i disse tilfælde
      tages udgangspunkt i det dobbelte af markedsomkostningerne.”
overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a var strafsanktioneret i markedsfø-
ringslovens § 30, stk. 3, som havde følgende ordlyd:
      ”§ 30.
      …
      stk. 3. overtrædelse af bestemmelserne i § 3, stk. 1 og 2, §§ 4-6, § 8, stk. 2 og 3, § 9, §
      12 a, stk. 1 og 2, § 13, stk. 1-4, § 14, § 14 a, § 15, stk. 3, § 16, stk. 1-4, og forsætlig
      overtrædelse af § 18 straffes med bøde, medmindre højere straf er forskyldt efter anden
      lovgivning. …”
                                                - 18 -
af det lovforslag, hvorved henvisningen til § 14 a blev indsat i den dagældende § 30, stk. 3,
fremgår bl.a. (folketingstidende 2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 91, s. 62):
       ”den foreslåede ændring af § 30, stk. [3], medfører, at den gældende strafbestemmelse i
       markedsføringsloven udvides til også at omfatte overtrædelser af § 14 a. dette medfø-
       rer, at overtrædelser af § 14 a på samme måde som overtrædelser af § 14 kan straffes
       med bøde.”
i bemærkningerne til det lovforslag, som førte til indsættelsen af § 30, stk. 3, i markedsfø-
ringsloven ved lov nr. 1389 af 21. december 2005, hedder det bl.a. (folketingstidende 2005-
06, tillæg a, lovforslag nr. l 13, s. 713 f.):
       ”bestemmelsen svarer stort set til den gældende markedsføringslovs § 22 og prismærk-
       ningslovens § 12, idet der dog er foretaget diverse konsekvensrettelser som følge af op-
       hævelsen af den gældende lovs specialforbud, overførslen af prismærkningslovens be-
       stemmelser samt ændringer i lovens paragrafnumre.
       …
       hvad angår strafniveauet for overtrædelser af markedsføringsloven har folketinget i
       forbindelse med behandlingen af tidligere lovforslag til markedsføringsloven, herunder
       l 211 fremsat den 2. marts 1994, tilsluttet sig, at bevidste, grove eller gentagne over-
       trædelser af markedsføringsloven bør straffes med bøder, der har en sådan størrelse, at
       de har en reel præventiv effekt.
       …
       forbrugerombudsmanden har til markedsføringsudvalgets betænkning udarbejdet en re-
       degørelse for udviklingen i bødeniveauet for overtrædelser af markedsføringsloven. det
       fremgår heraf, at der inden for de sidste år er blevet idømt ganske betydelige bøder for
       overtrædelser af markedsføringslovens vildledningsforbud. der er i forbindelse med
       udmålingen af disse bøder blevet lagt vægt på overtrædelsernes grovhed, omfang og den
       tilsigtede økonomiske gevinst. disse forhold bør fortsat spille en stor rolle ved fastsæt-
       telsen af en bødes størrelse.
       …
       som det fremgår af ovenstående er der normalt, at der ved udmåling af bøder skal tages
       hensyn til den indvundne eller tilsigtede fortjeneste, men at det i praksis ikke altid har
       vist sig muligt at føre bevis herfor, hvorfor der i stedet lægges vægt på markedsførings-
       omkostningerne ved udmålingen af bøden.
       …
       da der ikke har været ført mange sager vedrørende markedsføringslovens andre strafbe-
       lagte bestemmelser, er det ikke muligt at vurdere, om udviklingen i bødeniveauet for
       overtrædelser af vildledningsforbudet, også er slået igennem på andre områder, men det
       forudsættes, at dette vil være tilfældet.
                                               - 19 -
     det forventes således, at den skærpelse af bødeniveauet, som den seneste praksis fra sø-
     og handelsretten og højesteret er udtryk for, også vil slå igennem, når sager fremover
     behandles i byretterne eller afgøres ved bødeforlæg.”
forud for indførelsen af markedsføringslovens § 30 fandtes straffehjemlen i markedsførings-
lovens § 22, jf. lov nr. 428 af 1. juni 1994. af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a.
(folketingstidende 1993-94, tillæg a, lovforslag nr. l 211, sp. 7277 f.):
     ”forbrugerombudsmanden har især lagt vægt på at få fastlagt en ensartet og skærpet
     praksis for overtrædelse af lovens almindelige vildledningsforbud og bestemmelserne
     om tilgift og konkurrencer. det har vist sig, at det som regel er umuligt at føre noget be-
     vis for den indvundne eller tilsigtede fortjeneste ved en overtrædelse. dette skyldes, at
     bedømmelsen af den faktiske økonomiske effekt af et markedsføringstiltag i alminde-
     lighed er særdeles usikker. forbrugerombudsmanden har derfor i stedet taget udgangs-
     punkt i størrelsen af markedsføringsomkostningerne og ved tilgift og præmiekonkurren-
     cer størrelsen af tilgiftens eller præmiens værdi for forbrugeren, idet der er en formod-
     ning for, at den markedsføringsmæssige effekt har en direkte sammenhæng med disse
     værdier. det er normalt forholdsvis enkelt at føre et bevis for størrelsen heraf.
     i sager om overtrædelse af lovens § 2 har forbrugerombudsmanden, når der ikke kunne
     skønnes over størrelsen af den tilsigtede fortjeneste, gjort gældende, at bøden bør svare
     til de anvendte markedsføringsomkostninger, når overtrædelsen udgør et af hovedele-
     menterne i det samlede reklamefremstød. sø- og handelsretten har i en række sager
     fulgt dette synspunkt.
     i sager om overtrædelse af § 6 er det forbrugerombudsmandens synspunkt, at strafud-
     målingen skal svare til størrelsen af udgifterne til reklamering med ulovlig tilgift med
     tillæg af værdien af den ydede tilgift. tendensen i praksis er, at der ikke tages hensyn til
     værdien af den ydede tilgift, ligesom der i en sag, ufr 1993.631 sh, med en betydelig
     reklameudgift (750.000 kr.) kun blev idømt en bøde på 125.000 kr. til trods for, at der
     tillige var tale om gentagelse.
     i sager, hvor lotteriforbudet har været overtrådt til trods for en advarsel fra forbruger-
     ombudsmanden, har forbrugerombudsmanden nedlagt påstande om bøder, der svarer til
     tre gange præmiens værdi, regnet som værdien for forbrugeren. sø- og handelsretten
     har fulgt synspunktet om et fast forhold mellem præmie og bøde, men har lagt niveauet
     på 5/3 af præmiens værdi. dette bødeniveau har efter forbrugerombudsmandens opfat-
     telse ikke en tilstrækkelig præventiv effekt.
     …
     det er derfor fortsat hensigten at søge strafniveauet skærpet, navnlig hvor overtrædel-
     sen, bedømt efter markedsføringsindsatsens økonomiske størrelse, er af betydelig om-
     fang. en sådan skærpelse bør dels være, at der også ved omfattende overtrædelser an-
     vendes samme forhold mellem markedsføringens økonomiske omfang og bødens stør-
     relse, som ved mindre overtrædelser, dels at strafudmålingen generelt skærpes, således
     at der ved førstegangsovertrædelser af § 2 gives bøder på det dobbelte af markedsfø-
                                                - 20 -
       ringsudgiften, og at der ved overtrædelser af specialforbudene sker en tilsvarende skær-
       pelse.
       såfremt det kan sandsynliggøres, at en større fortjeneste har været tilstræbt, bør der ta-
       ges hensyn hertil.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om k.w. bruun import a/s ved den skete annoncering i forhold 1 og 2 har op-
fyldt markedsføringslovens krav om, at de lovpligtige standardkreditoplysninger skal angives
”på en fremtrædende måde”. hvis det ikke er tilfældet, er der spørgsmål om straffastsættelse.
ved landsrettens dom er k.w. bruun import (tidligere citroën danmark aps) i forhold 1
fundet skyldig i overtrædelse af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1,
nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1, ved i en annonce for finansieret køb af citroën c1, som blev bragt i
metroxpress den 10. og 17. juni 2016, at have markedsført kreditaftaler med angivelse af tal-
størrelser vedrørende omkostningerne ved forbrugerkredit uden at oplyse de lovpligtige stan-
dardoplysninger på en fremtrædende måde, idet der i annoncens overskrift med stor hvid tekst
på grøn baggrund stod ”kun 995,-/md.*”, mens de lovpligtige standardoplysninger blev vist
lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på grøn baggrund.
k.w. bruun import er endvidere i forhold 2 fundet skyldig i overtrædelse af samme bestem-
melser ved fra den 13. til den 16. juni 2016 i en annonce for finansieret køb af citroën c1 vist
på 538 plakatstandere i byer i hele landet at have markedsført kreditaftaler med angivelse af
talstørrelser vedrørende omkostningerne ved forbrugerkredit uden at oplyse de lovpligtige
standardoplysninger på en fremtrædende måde, idet der i plakatens nederste venstre side med
stor sort tekst på hvid baggrund stod ”kun 995,-/md.*”, mens de lovpligtige standardoplys-
ninger blev vist lige under overskriften med en markant mindre sort tekst på hvid baggrund.
udtrykket ”på en fremtrædende måde”
af den dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, fremgik, at enhver markedsfø-
ring af kreditaftaler, der angiver en rentesats eller talstørrelser vedrørende omkostningerne i
forbindelse med forbrugerkredit, skal indeholde en række standardoplysninger, der bl.a. skal
angives ”på en fremtrædende måde”. dette krav følger i dag af markedsføringslovens § 18,
stk. 2, jf. stk. 1, der ligesom den tidligere § 14 a, stk. 1 og 2, gennemfører artikel 4, stk. 2, i
direktivet om forbrugerkreditaftaler (2008/48/ef).
                                                 - 21 -
artikel 4, stk. 2, tilsigter at skabe større gennemsigtighed på kreditmarkedet, så forbrugerne
nemmere kan overveje betingelserne og omkostningerne vedrørende kreditten og deres for-
pligtelser. formålet med bestemmelsen er at sætte forbrugerne i stand til at træffe beslutning
på et kvalificeret og oplyst grundlag.
i europa-kommissionens guidelines fra maj 2012 er anført, at der i udtrykket ”på en fremtræ-
dende måde” (”in a prominent way”) ligger, at teksten med standardoplysninger ikke må være
for lille eller for svær at læse set i forhold til anden tekst i annoncen. det fremgår endvidere,
at særligt standardoplysningerne og det repræsentative eksempel skal skille sig ud (”stand
out”) i annoncen.
højesteret finder efter en naturlig sproglig forståelse og henset til formålet med forbrugerkre-
ditdirektivets artikel 4, stk. 2, at udtrykket ”på en fremtrædende måde” må forstås som anført
af kommissionen. det vil afhænge af en konkret helhedsvurdering, om standardoplysningerne
står ”på en fremtrædende måde”.
den konkrete sag
højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af landsretten, at de pligtmæssige standardkre-
ditoplysninger i annoncerne i forhold 1 og 2 efter en samlet vurdering af det visuelle udtryk
ikke kan anses for at være angivet på en fremtrædende måde.
k.w. bruun imports anbringende om ikke at have handlet uagtsomt er ikke omfattet af høje-
sterets prøvelsesret, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4,
modsætningsvis.
herefter og da det, der i øvrigt er anført af k.w. bruun import, ikke kan føre til et andet resul-
tat, tiltræder højesteret, at selskabet i forhold 1 og 2 er fundet skyldig i overtrædelse af den
dagældende markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1.
det fremgår af lovforarbejderne, at der ved bødefastsættelsen skal lægges vægt på lovover-
trædelsens grovhed og omfang samt den opnåede eller tilsigtede økonomiske gevinst.
                                              - 22 -
der er i den foreliggende sag ikke ført bevis for, hvilken fortjeneste der er opnået eller tilsigtet
ved de skete lovovertrædelser i forhold 1 og 2. højesteret finder derfor, at bøden bør fastsæt-
tes under hensyntagen til de afholdte markedsføringsudgifter, idet det bemærkes, at der er tale
om betydelige udgifter (ca. 110.000 kr.)
der er ikke grundlag for at formilde straffen eller lade den bortfalde som følge af undskylde-
lig uvidenhed om retsreglerne, jf. straffelovens § 82, nr. 4, og § 83, eller som følge af andre
forhold.
tre dommere – jon stokholm, vibeke rønne og hanne schmidt – udtaler herefter:
vi finder efter en samlet vurdering, at bøden bør fastsættes til det dobbelte af markedsfø-
ringsudgifterne. vi lægger herved navnlig vægt på den betydelige udbredelse af reklamerne
og på, at der er tale om overtrædelser begået af en større erhvervsvirksomhed. bøden skal
forhøjes under hensyn til, at selskabet i 2015 har vedtaget en bøde på 100.000 kr. for overtræ-
delse af markedsføringslovens § 14 a. vi stemmer derfor for, at bøden fastsættes til 250.000
kr.
dommerne thomas rørdam og kristian korfits nielsen udtaler:
landsretten har fundet k.w. bruun import skyldig i uagtsom overtrædelse af den dagældende
markedsføringslovs § 14 a, stk. 2, jf. stk. 1, nu § 18, stk. 2, jf. stk. 1. der er således ikke tale
om, at k.w. bruun import er dømt for bevidst at have overtrådt reglerne. herefter og efter
lovovertrædelsernes karakter samt under hensyn til, at selskabet tidligere har vedtaget en bøde
for overtrædelse af markedsføringslovens § 14 a, finder vi, at bøden passende kan fastsættes
til 125.000 kr.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom med den ændring, at bøden forhøjes til 250.000 kr.
                                         - 23 -
                                 thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at k.w. bruun import a/s skal betale en bøde
på 250.000 kr.
k.w. bruun import a/s skal betale sagens omkostninger for højesteret.
