text: Afskriverens bemærkninger: Åbenlyse typografiske fejl er rettet,
  herunder de to fejl der var nævnt på trykfejlslisten i den
  oprindelige bog. Symbolet # er brugt til at angive fed tekst i
  originalen, ~ angiver s p a t i e r e t tekst, mens _ angiver
  kursiveret tekst. Overskrifter der i originalen er placeret som
  sidenoter er nedenfor angivet med =. Forfatteren har brugt
  forklaringstegn (et omvendt c efterfulgt af kolon); dette er
  gengivet med c:.
  
  
  
  
   H. HOLTEN-BECHTOLSHEIM
  
   GRÆSK MYTHOLOGI
  
  
   ANDEN UDGAVE
  
  
   SORØ
   SVEGÅRDS BOGHANDELS FORLAG
   1922
  
  
  
  
  Paa lave Kulturstandpunkter er Mænd og Kvinder fortrinsvis optaget af
  at skaffe de daglige Fornødenheder. Men midt i alt deres praktiske
  Arbejde melder sig hyppigt visse teoretiske Spørgsmaal, der kræver
  Svar: Hvad sker, naar vi dør? Hvad er det, der raader for os og alt
  andet i Tilværelsen? Hvorledes er alt blevet til?
  
  Paa saadanne Spørgsmaal gives der Svar i Mytherne, en Form for
  Aandsliv, der væsenligt tilhører Kulturens Barndom. Menneskene stoler
  paa deres Sanseiagttagelser, tvivler f. Eks. ikke paa, at Jorden er
  flad, Himlen en Hvælving, og at Sol og Maane vandrer hen over denne
  Hvælving. Naturlove kender de ikke; men Livets styrende Kræfter
  fornemmer de snart som noget ubestemt mægtigt, snart som Væsener, der
  ligner Mennesker eller Dyr. Hvad man har iagttaget og tænkt,
  fortæller man om i Myther, der hos poetisk begavede Folk snart bliver
  saa overgroede af fri Fantasi, at man ikke mere evner at udskille
  Fortællingens oprindelige Kærne.
  
  Paa de flg. Sider vil der i første Kapitel blive fremhævet nogle Træk
  af Menneskenes ældst kendte Aandsliv. De næste Kapitler skildrer,
  hvorledes græsk Mythologi svarede paa Spørgsmaalene: Hvorfra? Hvem
  styrer vort Liv? Hvorhen efter Døden?
  
  
  
  
  I. Træk af primitivt Aandsliv.
  
  
  =Naturen.=
  
  Den primitive staar ganske anderledes overfor Naturen end
  _Kulturmennesket_. Naar dette sidste møder noget, han ikke har set
  før, søger han at sætte det i Forbindelse med tidligere Erfaringer,
  og han ordner Tingene i sindrigt udtænkte _Systemer_, indtil han faar
  anbragt alle sine Erfaringer paa hver sin Plads.
  
  _Den primitive_ nøjes med den _enkelte Iagttagelse_; men til Gengæld
  gaar han ligesom rundt om den, ser den fra alle Sider, og han
  fortæller gerne alt, hvad han overhovedet ved om den Ting. Herpaa
  beror en endnu hos Homer bevaret Hovedejendommelighed ved hans
  Sammenligninger. Troernes Angreb mod Grækernes Mur i Iliaden (12,278)
  skildres saaledes: Lige saa tæt som Snefnugene falder en Vinterdag,
  naar den raadvise Zeus har taget til at sne, aabenbarende disse sine
  Pile for Menneskene, -- Vindene lader han lægge sig, og Sneen lader
  han falde uden Ophør, indtil han faar tilhyllet de høje Bjærges
  Tinder og knejsende Toppe, Kløversletterne og Mændenes frugtbare
  Marker, og selv over Havne og Kyster ved det skummende Hav ligger
  Sneen; kun Bølgen, som skyller imod den, holder sig fri for den; men
  alt andet ligger gemt under dens Dække, naar Zeus's Snefald lægger
  sig tungt derover -- saa tæt fløj deres Stenkast i begge Retninger.
  -- De tætte Stenkast sammenlignes med de tætte Snefnug; alt det andet
  er overflødigt, men løber med, fordi den primitive ikke evner at
  skille det, hvorpaa Sammenligningen beror, ud fra det øvrige Billede.
  Det samme gentager sig i Kunsten. Sagnet fortalte, at Pegasos sprang
  ud af Medusas Blod, _efterat_ Perseus havde hugget Hovedet af hende.
  Men paa det gamle Relief fra Selinunt ses allerede Pegasos springe om
  paa Jorden, _før_ Medusas Hoved er hugget af, mens hun endnu er i
  Flugt. Den primitive Kunstner vil have det hele med.
  
  Den primitive kender intet til fysiske og kemiske _Naturlove_; hvad
  der sker i Verden, opfatter han som frembragt af _uberegnelige,
  hemmelighedsfulde Kræfter_ eller af _individuelle_, men usynlige
  _Væsener_ i Dyre- eller Menneskeskikkelse. Naar Homer skal klare sig,
  hvorledes man kan høre en andens Tale, gør han det ved at antage, at
  der fra den talendes Mund flyver smaa usynlige Væsener, en Slags
  Fugle, hen til den hørendes Ører. Derfor taler Homer om "de bevingede
  Ord."
  
  Naturlig _Udvikling_ gennem fortsatte smaa Omdannelser forstod man
  ikke. Det ny, der kom frem, opfattedes som _Fødsel_, det gamle, der
  forsvandt, som _Død_. Det var den Form for Fornyelse og Undergang,
  man kendte fra Menneskeverdenen. Naar Blade og Blomster foldede sig
  ud om Foraaret, var det Adonis, der fødtes; naar Sommeren var forbi,
  var det Adonis, der vendte tilbage til Dødsriget.
  
  Alle _Afstande_, maaltes med _menneskelige Maal_, "Fod", "Skridt",
  "Haandsbredde", "et Stenkast", "saa langt en Stemme kan lyde".
  Ligesaa _Tidsangivelser_, "den Tid paa Dagen, da Torvet er fuldt"
  (10-12 Formiddag), "ved Lampetændingstid", "en Menneskealder"
  o. s. v.
  
  Mennesker og Dyr er for den primitive det Midtpunkt, hvorfra han
  fortrinsvis ser Tingene.
  
  =Mennesket.=
  
  For os Kulturfolk bestaar Mennesket kun af to Dele: _Sjæl_ og
  _Legeme_. For primitive bestaar Mennesket af mange Dele foruden
  Legemet: Skygge, Drømmeskikkelse, Navn; selv Ejendom, Klæder,
  Fodspor, et givet Løfte hører med til Personen.
  
  For Homer er Mennesket en Trehed, bestaaende af _Legeme_, _Psyche_ og
  _det egenlige Sjæleliv_. Psyche er et luftagtigt andet Jeg, der
  betinger Livet. Ved Besvimelse eller Søvn gaar Psychen bort for
  kortere Tid, sædvanligt ud gennem Munden, ved Døden gaar den for
  bestandigt til Hades ude ved Verdens fjærneste Grænse, hvor Solen
  aldrig kommer. Homer anser snart Psychen, snart Legemet for den
  vigtigste Del af Mennesket.
  
  Er Mennesket vaagent, sover Psyche; men til Gengæld virker da
  forskellige tænkende, følende og villende Livskræfter. Disse tænkes
  snart som legemlige Processer i Mellemgulv (frenes)[1] eller Hjærte,
  snart som aandelige, der ikke er knyttede til bestemte Legemsdele og
  benævnes paa forskellig Maade (thymos, (det brusende), noos, menos
  o. s. v.). Homer har ikke klaret sig, om det, der foregaar i vort
  Sjæleliv, har legemlig eller sjælelig Oprindelse.
  
   [1] Der er god Mening i at henlægge Sjælelivet til Mellemgulvet;
   ved stærk Sindsbevægelse kan enhver faa Fornemmelse af, at »det
   stemmer for Brystet.«
  
  Idealet for en Mand er den _imponerende ydre Fremtræden_ og de stærke
  legemlige Kræfter, saaledes som Homer skildrer Agamemnon:
  
      Lyneren Zeus han lignede grant paa Hoved og Øjne,
      Ares paa Midje og Hofter, paa Bryst den stærke Poseidon.
  
  Han skal have vældige Næver og rappe Fødder. Han maa eje Mod og elske
  Faren. Hele hans legemlige Organisme er indrettet paa at styrte sig i
  Kamp paa Liv og Død med kortest muligt Varsel, og han kan ikke holde
  ud at sidde hjemme i Ro. Kan han ikke komme i virkelig Kamp, hengiver
  han sig til stærke Idrætter og Væddekampe. Homer kalder Hektor:
  kampumættelig.
  
  Den primitive Mand er _godskær_, og hans Velstand er, som lige nævnt,
  som en Del af hans Person. At give en Ven en Gave er som at blande
  Blod med ham, det binder ikke alene Giver og Modtager sammen, men
  ogsaa deres Efterkommere. Derfor vil Glaukos og Diomedes i Iliaden VI
  ikke slaas med hinanden, fordi deres Bedstefædre i sin Tid har
  sluttet Fostbroderskab ved at give hinanden Gaver. For Homers Helte
  bestaar Æren for en stor Del i at eje meget Gods; derimod forringer
  det dem ikke at græde.
  
  For en primitiv Fantasi er _der ingen uoverstigelige Grænser_ mellem
  Mennesket og dets Omgivelser. Mennesker kan forvandles til Dyr,
  Planter, Stene, og af disse Ting kan atter opstaa Mennesker.
  Grækernes Fantasi tumlede frit med forskellige Blandingsvæsener som
  f. Eks. Kentaurer, der havde Hesteunderkrop, men Menneskeoverkrop. De
  saakaldte Søkøer og Søheste var Køer og Heste, hvis Underkrop endte i
  Slangehaler. Ogsaa mellem Menneske og Gud er Grænsen ganske flydende,
  kun er Guden evig ung og lever et Liv i Sorgløshed, mens lige den
  modsatte Skæbne er Menneskets Lod.
  
  =Aandsliv.=
  
  _Aandslivet_ var væsenligt indskrænket til Æventyr, Sagn og
  Mythedigtning.
  
  _Æventyrets_ egenlige Indhold er mærkelige, opdigtede Fortællinger,
  som følger rask efter hinanden og fylder Tilhørernes Fantasi med
  Forbavselse. Heltens Navn spiller ingen Rolle; heller ikke Tid eller
  Sted. Et rigtigt Æventyr begynder med den velkendte Indledning: "Der
  var engang." Helten drager ud i "den vide Verden." Herakles vandrer
  til Jordens yderste Grænser, ned i Underverdenen og optages til sidst
  i Himlen. Odysseus sejler i sin Æventyrverden fra Oplevelse til
  Oplevelse.
  
  I _Sagnene_ er der, modsat Æventyrene, et historisk Element, som
  viser sig i Interessen for Heltenes Navne og Stamtavler. Lokaliteter
  og den hele Kulturtilstand, der skildres i et Sagn, vil som Regel til
  en vis Grad være historisk rigtige. Saaledes har Udgravningen af
  Troja vist os en By, der i mange Henseender stemmer med Iliadens
  Skildringer; ogsaa paa mange andre Steder, som i Mykenai og paa
  Kreta, har man gjort Opdagelser, der stemmer med Sagnene.
  
  Men der er alligevel en lang Afstand fra Sagnet, der først og
  fremmest vil underholde og fængsle, til Historien, der tilsigter at
  belære. Det uhistoriske kommer hos Homer stærkt frem ved den stadige
  Indblanding af Guder i de menneskelige Handlinger, hvad der dels
  skyldes Ønsket om at gøre Fortællingen mere spændende, dels Følelsen
  af, at selv de drabeligste Helte trænger til guddommelige Hjælpere;
  endelig var det bekvemt for den naive Fortæller, naar han ikke vidste
  at forklare en Handling eller Stemning hos sine Helte, da at lade en
  Gud træde op som Aarsag. Hertil kan komme en Tilbøjelighed til at
  skubbe den menneskelige Helt til Side og sætte en Gud paa hans Plads,
  saaledes som en Stat i vore Dage kan fejre sine Hærføreres Sejre ved
  en Kirkefest, hvor Gud takkes som den, der alene har skænket Sejren.
  Det kan da ofte være umuligt at afgøre, om man i Sagnene har en Gud
  for sig, der er forringet til Menneske -- hvad der er Tilfældet med
  Agamemnon, Achilles og Helena -- eller en Helt, der er hævet til Gud.
  En saadan uklar Mellemstilling indtages netop af den mest udprægede
  græske Sagnhelt Herakles.
  
  _Myther_ er Fortællinger om Guder.
  
  Der er forskellige Slags Myther. En Del hører til de saakaldte
  _Naturmyther_. Naar det primitive Menneske f. Eks. saa Solens Skive
  bevæge sig hen over Himlen, opfattede han enten Fænomenet, som om
  et stort Hjul (uden Eger) trillede op over Hvælvingen, eller som om
  en Baad sejlede hen over de himmelske Vande. Den oprindelige
  Forestilling om Solhjulet omdigtedes til en Mythe om Solguden Helios,
  der kører sin Vogn, forspændt med Heste op over Himlen, til han om
  Aftenen daler ned i Vest ved Okeanos's Strandbred.
  
  De to Forestillinger om Solkøretøjet og Solbaaden forbandt Grækerne
  til en Mythe om Solguden, der om Dagen kører sit Spand over Himlen og
  om Aftenen gaar om Bord paa sit Fartøj (en Baad eller et Bæger) for
  atter at sejle over Havet til det fjerne Øst.
  
  Andre Myther er aabenbart skabt af Fantasien for at forklare
  en rituel Handling, en tilsyneladende Modsigelse mellem to
  Gudeforstillinger eller lign. (_ætiologiske Myther_, Ophavsmyther).
  Ild- og Smedeguden Hephaistos f. Eks. hører oprindeligt hjemme paa
  visse Øer i Ægæerhavet; men senere optages han i den store
  Gudefamilie og færdes paa Olympen. Den ældre og den yngre
  Forestilling om ham staar i Modsætning til hinanden, og for at bygge
  Bro over Modsætningen digtedes da en Mythe om hans Fald fra Himlen
  ned paa Jorden.
  
  Atter andre Myther synes ganske vilkaarlige, men er maaske opstaaede
  ved, at man tænkte sig Guderne leve under samme Forhold og med samme
  Interesser som Menneskene, og saa fortalte man verdslige Historier om
  dem, som Mennesker fortæller nyt om hinanden (_Legendemyther_).
  Saaledes er vel Fortællingerne om det daarlige Samliv mellem Zeus og
  Hera paa Olympen blot en Afspejling af det Liv, de thessalske
  Borgherrer førte med Hustru og Friller.
  
  En _allegorisk Mythe_ foreligger i Fortællingen om Hephaistos's
  Ægteskab med Aphrodite. Trods al Forskel mellem den røgsværtede
  Smedegud og Skønhedens Gudinde passer de ganske godt til hinanden.
  Hephaistos skaber Smykker, skønne Vaaben, Statuer og forskønner
  derved Livet ligesom Aphrodite.
  
  Skarpe Grænser lader sig ikke trække mellem Æventyr, Sagn og Myther.
  Iliadens Indhold er væsenligt Heltesagn. Odysseen indeholder en
  Mængde gamle Æventyr, der for en Del genfindes hos andre Folk.
  Polyphemæventyret kendes saaledes i over 200 Varianter.
  
  
  
  
  II. Skabelsesmyther.
  
  
  =Verdens og Gudernes Skabelse.=
  
  I græsk Mythologi er der ingen Guder, der er til fra Evighed af; ikke
  alene Verden, men ogsaa Guderne selv er blevet skabte. Først, hedder
  det, blev Chaos til. Herfra udskiltes Jorden (Gaia) "med det brede
  Bryst", og Tartaros, hvis taagede Afgrund ligger lige saa langt under
  Jorden, som Jorden ligger under Himlen; endvidere udskiltes Natten og
  Eros. Eros er selve Livskraftens Gud. Ordet betyder Tiltrækning,
  Begær; al Udvikling opfattedes jo som beroende paa en personlig
  Tiltrækning og Frastødning mellem Elementerne. Natten skaber Dagen,
  Jorden (Gaia) skaber Himlen (Uranos), Bjergene og Havet. Derefter
  ægter Gaia Uranos. De er det første egenlige Gudepar.
  
  Men Uranos er ond, og han blev derfor overfaldet og lemlæstet af sin
  egen Søn Kronos, der overtog sin Faders Magt og ægtede sin Søster
  Rheia. Kronos og Rheia er det andet Gudepar.
  
  Da der var spaaet Kronos, at en Søn af ham skulde tage Magten fra
  ham, slugte han sine egne Børn, efterhaanden som Rheia fødte dem. Da
  Zeus kom til Verden, gav Rheia Kronos en Sten, indhyllet i et
  Barnesvøb. Derved reddes den lille Zeus, der nu blev opfostret paa
  Kreta, og da han var vokset til, tvang han Kronos til at gylpe de
  andre Børn op igen, tog selv Magten og ægtede sin Søster Hera. De er
  det tredje og sidste Gudepar. De tager Bolig i Himlen og overlader
  Underverdenen og Havet som specielle Magtomraader til deres Brødre
  Hades og Poseidon. Jorden er fælles for dem alle.[2]
  
   [2] Kampene mellem de forskellige Gudedynastier er vel blot et som
   Mythe bevaret historisk Minde om Religionskampe mellem de
   forskellige Lokalguder eller mellem Urbefolkningens og de
   indvandrede Grækeres Guder.
  
  =Prometheus og Menneskenes Skabelse.=
  
  Prometheus dannede Menneskene af Jord og Vand og stjal Ilden til dem
  fra Zeus, idet han gemte den i en Narthex, d. v. s. en Plantestængel,
  hvis Marv kunde holdes glødende under Transporten. Derved fik
  Menneskene et meget vigtigt Middel til at forbedre deres Livsvilkaar;
  Forbrændingen er jo den første kemiske Proces, Menneskene har taget i
  deres Tjeneste. Men Zeus blev vred paa Prometheus og lod ham smede
  til en Klippe i Kaukasus, hvor en Ørn hver Dag hakkede i hans Lever,
  som imidlertid voksede ud om Natten; først efter mangfoldige Aars
  Forløb kom Herakles, skød Ørnen og løste Prometheus.
  
  =Pandora.=
  
  En anden Mythe fortalte, at oprindeligt bestod Menneskeslægten af
  Mænd alene, og at Kvinderne først kom til senere. Den første hed
  Pandora. Hephaistos dannede hende af Ler, og efter at andre Guder
  havde smykket hende hver med sine Gaver, sendtes hun til Mændene,
  hvor hun blev modtaget af Prometheus's ukloge Broder Epimetheus
  (Bagklog). Hun blev den første Aarsag til en Mængde Ulykker i Verden,
  thi fra hende stammer alle kælne Kvinder, som intet gider bestille
  selv, men lader sig underholde ved andres Arbejde.
  
  =Verdensaldrene.=
  
  At vor Kultur i det hele og store gaar fremad, har man været længe om
  at forstaa. Der har været Folk, der troede, Livets Gang var et
  Kredsløb; andre har ment, at det gode laa bag os, og at Fremtiden
  blev værre og værre. Hertil hører Mythen om Verdensaldrene, der hos
  den græske Digter Hesiodos fortælles omtr. paa følgende Maade:
  
  De første Mennesker paa Jorden levede i nært Samfund med Guderne i
  disses Have, hvor der var et evigt Foraar. Det var ikke nødvendigt at
  arbejde haardt; der var ingen Alderdom, og Døden kom som en Søvn.
  Denne Tid kaldtes Guldalderen, og dengang herskede Kronos over
  Verden.
  
  Derefter fulgte Sølvalderen, hvor Zeus tog Styret. Det evige Foraar
  blev nu afløst af de 4 Aarstider. Menneskenes Barndom var lykkelig og
  varede 100 Aar; men naar den var til Ende, hengav de sig til
  Daarskaber, forsømte at ofre til Guderne og døde efter kort Tids
  Forløb.
  
  Den tredje Slægt var Malmalderen; Menneskene var dengang alle
  ustyrlige Krigere.
  
  Derefter fulgte Heroernes Slægt. Det var dem, der kæmpede ved Troja.
  Efter deres Død kom de til at bo paa de saliges Øer, fjærnt mod Vest
  i Okeanos; Kronos herskede over dem, og deres Liv var lige saa
  lykkeligt som Menneskenes i den gamle Guldalder.
  
  Den femte Slægt er den nulevende. Det er en Jærnslægt, hvor der er
  mere ondt end godt. Engang vil derfor Zeus tabe Taalmodigheden og
  ødelægge den i Bund og Grund.
  
  Heroernes Slægt afbryder jo paa meningsløs Maade den stadige
  Forringelse af de metalnævnte Slægter og synes at være en senere
  Tildigtning. Den pessimistiske Tanke, at Sønnerne som Regel er
  ringere end deres Fædre, kender allerede Homers Odysse. Og naar denne
  Tanke i Mythen udtrykkes gennem de stadigt ringere Metaller, ligger
  der maaske en historisk Erindring bagved om den tidligere ægæiske
  Kulturs Guldpragt og Malmredskaber; paa dette Udgangspunkt kan
  Fantasien da have udarbejdet det hele System af Verdensaldre.
  
  =Den store Vandflod.=
  
  Da Zeus havde besluttet at ødelægge Menneskene ved en stor Vandflod
  paa Grund af deres Ugudelighed, tømrede Deukalion (Prometheus's Søn)
  en Kasse, lagde Levnedsmidler deri og gik om Bord sammen med sin
  Hustru Pyrrha (Pandoras Datter). Regnen begyndte at strømme ned, og
  hele Hellas blev oversvømmet. I 9 Dage og Nætter omtumledes Deukalion
  og Pyrrha i Kassen, derefter landede de paa Parnas, Vandet faldt, de
  gik ud og ofrede til Zeus, der til Gengæld gav dem Evne til at skabe
  nye Mennesker ved at kaste Sten bagud over deres Hoveder[3]. Af de
  Sten, Deukalion kastede, opstod Mænd, af Pyrrhas Kvinder.
  
   [3] Man vender Ryggen til Dæmonerne. Naar Stenene kastes bagud,
   kastes de inden for Dæmonernes Magtomraade, og der sker da
   Forvandlingen.
  
  Vandflodshistorier er udbredt over store Dele af Jorden. At der i
  disse Fortællinger skulde indeholdes noget Sagnminde om en fjærn
  Fortid, hvor hele Landstrækninger ved en enkelt geologisk Forandring
  begravedes i Bølgerne, er utænkeligt; saa langt rækker Menneskenes
  Erindringer ikke tilbage. Heller ikke synes det rimeligt, at disse
  vidt udbredte Fortællinger skulde indeholde Minder om pludselige
  lokale Oversvømmelser af Floder eller Have i forskellige Egne.
  
  Fortællingen er da maaske at opfatte som Mythe, hvortil Forklaringen
  kan søges i en for uvidende Naturfolk nærliggende Opfattelse af
  Himlen som et stort Hav af samme Art som Havet paa Jorden. Himlen og
  Havet har begge samme blaa Farve, og fra Himlen falder Regnen, der
  ser ganske ud som Vandet paa Jorden. De Mennesker, der vil til
  Guderne, maa sejle over disse himmelske Vande.
  
  Naar nu Guderne i deres Vrede lod Vandet ovenfra strømme ned, saa at
  Himmel og Hav stod i et, maatte alle drukne undtagen de enkelte
  fromme, der søgte at redde sig ved at sejle til Guderne. I en
  babylonsk Vandflodsberetning siges rent ud, at de, der under det
  almindelige Højvande reddede sig i et Fartøj, sejlede til Guderne.
  Denne Opfattelse er afbleget i den jødiske Fortælling, hvor Noah
  strandede paa det høje Bjerg Ararat, og i den græske, hvor Deukalion
  og Pyrrha strandede paa Parnas. Paa en Sarkofag fra det gamle Kreta
  ser man de efterlevende ofre en Baad til den døde for derved at sikre
  ham hans Rejse til den anden Verden. Ogsaa i Norden kendes den Tro,
  at de døde sejler til den anden Verden. -- Naar Guder kommer til
  Menneskeverdenen, sker det ofte paa et Skib (Kong Skjold,
  Dionysos).[4]
  
   [4] De mange Floder, der tænktes at gennemstrømme Hades' Skyggerige
   skal tilligemed Søen Acheron hindre Sjælene i at vende tilbage til
   Menneskenes Verden. -- I nyere Folketro kastes undertiden en Spand
   Vand efter et Ligtog for at hindre, den døde gaar igen.
  
  
  
  
  III. De olympiske Guder.
  
  
  Der er to Hovedstrømninger i græsk Religion. Den ene er en ældgammel,
  _folkelig_, raa Retning, med Sten-, Træ- og Dyrefetisjisme, Magi,
  Menneskeofre og Tro paa Aander og Dæmoner. Saa længe den egentlige
  hellenske Kultur blomstrede, blev denne Retning holdt nede; men
  efterhaanden som det græske Aandsliv døde ud ved Oldtidens Slutning,
  rejste det ældgamle religiøse Barbari sit Hoved paany.
  
  I Modsætning hertil staar _de olympiske_ Guder. De blev væsenligt
  baaret frem af den homeriske Tids Overklassekultur. De homeriske
  Riddere stolede paa deres Styrke, hævede sig med fritænkerisk
  Ligegyldighed over den gamle Overtro og udvalgte et vist Faatal af
  Guder, som opfattedes rent menneskeligt, med Skikkelse, Følelser,
  Lidenskaber og Svagheder som Mennesker, men smukkere og klogere,
  udødelige og i Besiddelse af større Magt[5]. De er ikke Lokalguder,
  men fælles for alle Hellenerne. Dog er "homeriske" og "olympiske"
  Guder ikke ubetinget to Benævnelser for det samme; saaledes er
  Demeter og Dionysos hos Homer endnu ikke Medlemmer af det olympiske
  Selskab, mens de senere regnes med dertil.
  
   [5] Undertiden skildres Guderne som virkelige Guder. Od. 4,379
   siges, at Guderne ved alt; 10,306, at de kan alt. Naar Ares Il.
   5,859 brøler som 10000 Mand og 21,407 falden dækker over »7 Maal
   Land«, er det en barok Overdrivelse, der minder om Orienten. Ved
   denne Menneskeliggørelse kom man til at se uden Frygt paa Livets
   styrende Magter, og Vejen til den videnskabelige Undersøgelse af
   Verden laa aaben. Havde Overtroen sejret, var Frigørelsen blevet
   vanskeligere.
  
  De olympiske Guder udgør en Slags Borgherrefamilie, hvis Overhoved er
  Zeus. Hans Magtstilling beror væsenligt paa, at han er stærkere end
  de andre. "Bind et Tov fast ved Himlen", siger Zeus til Guderne paa
  Olympen, "og tag alle I Guder og Gudinder fat ved den ene Ende;
  aldrig skal I faa mig ned fra Himlen; men jeg kan trække Eder alle og
  tilmed Jord og Hav til Vejrs og binde Tovet fast ved Olympens Tind,
  saa at hele Verden kommer til at svæve i Luften".
  
  Zeus har Søstrene Hera, der er hans Dronning, Hestia og Demeter; hans
  Brødre er Poseidon, Havets Hersker, og Hades, der dog ikke hører med
  til den olympiske Gudekreds, men er Konge i Underverdenen. Zeus og
  Hera har Børnene Hephaistos, Ares og Hebe; endvidere tænktes Zeus
  uden for sit Ægteskab at være Fader til forskellige Guder og
  Gudinder, hvad der bl. a. kan skyldes et Ønske om at drage saa mange
  Guddomme som muligt ind i den olympiske Kreds. Med Leto har han
  Apollon og Artemis, med Maia Hermes, o. s. v. Helt ud i det
  æventyragtige er Beretningen om Pallas Athenas Fødsel af hans Hoved,
  Dionysos's af hans Hofte.
  
  Det fælles Hjem for de olympiske Guder er Olympos, hvilket Ord snart
  betegner det takkede, skydækkede Bjerg i Thessalien, snart Himlen i
  al Almindelighed, snart en evigt urokkelig Bolig, der ikke rystes af
  Vinden, ikke vædes af Regnen; der falder ingen Sne, men skyløs, klar
  Luft er udbredt overalt, og hvid Glans hviler derover; der fører de
  salige Guder altid deres Glædesliv (Od. 6,42).
  
  To Synspunkter afløser og konkurrerer ofte med hinanden i den
  religiøse Udvikling, et ældre, hvor man ofte upersonligt taler om en
  Verdensvilje, "Magten", (paa Græsk: det dæmoniske, Moira, Aisa), der
  raader over os, og et yngre, hvor man tror paa personlige Guder, mere
  eller mindre menneskelige, som Livets Styrere. Af disse Guder har
  Zeus som Hersker over den overalt tilstedeværende Himmel og det
  ordnede Samfund hævet sig til at være Livets øverste Styrer. -- Vi
  ser derfor hos Homer baade Moira og Zeus som Tilværelsens højeste
  Magt, begge lige mægtige, snart nævnede sammen i samme Aandedræt,
  snart optrædende hver for sig[6].
  
   [6] Som man spinder Traaden omkring Tenen, tænktes Guderne eller
   Moira som personlig Gudinde at spinde en Række af Glæder eller
   Sorger omkring et Menneske. Ikke sjældent nævnes 3 Moirer: Klotho
   (Spindersken), Lachesis (den, der bestemmer Livsskæbnen og
   Livstraadens Længde), Atropos (den ubønhørlige, der klipper Traaden
   over).
  
  
  Lynguden, Zeus, Hera.
  
  =Lynguden.=
  
  Af alle Naturfænomener er der intet, der paa Grund af sin
  Pludselighed og Voldsomhed gør saa stærkt Indtryk paa Mennesker som
  Lyn og Torden. Naar Lynet slaar ned og spalter Træer, dræber
  Mennesker og Dyr, tror primitive Folk, at Lynguden er faret ned og
  har frembragt disse Forstyrrelser. Ganske naturligt spørger man,
  hvorledes denne Lyngud ser ud.
  
  Nu er Øksen jo et Redskab, der mangedobler Menneskets fysiske
  Kræfter; den blev derfor tidligt -- baade i oldgræsk, ægæisk Kunst og
  i nordiske Helleristninger -- betragtet som noget overmenneskeligt,
  en Fetisj, og naar man saa den _Virkning_, Lynet frembragte, laa det
  nær at tænke sig Lynet som en himmelsk Økse (Stenaldersøkse eller
  dobbeltægget Bronceøkse, Fig. 1 og 2). Betragtningen af Lynets
  _Udseende_ (Zigzaglinie) førte til at fremstille Lynguden som et
  Knippe af 3 Flammer eller som buede Linier, forbundne med en Stilk
  eller et Haandtag (Fig. 3 og 4).
  
  [Illustration: Figur 1-4.]
  
  =Zeus som Naturgud.=
  
  De store græske Guders Navne er som Regel ganske uforstaaelige,
  formodentlig er de slet ikke græske, men overførte til Græsk fra det
  Sprog, som taltes af Urindbyggerne, før Grækerne vandrede ind og
  erobrede deres Land. En Undtagelse er Navnet Zeus, der er et ægte
  græsk Ord, der genkendes i andre indoeuropæiske Sprog.[7]
  
   [7] Fra en indoeuropæisk Grundform _*djeus_ afledes Græsk Zeus,
   Latin Ju(piter); Ordet betyder Himmel, Dag, øverste Gud. Af en
   anden, men beslægtet Grundform _*deiwo-s_ kommer Latin divus og
   deus, og det nordiske Gudenavn Ty-r; Ordet betyder: Gud, i al
   Almindelighed, hos vor Folkestamme er det jo Navn for en speciel
   Gud.
  
   Af Ty-r har Ugedagen Ti(r)sdag Navn. Ty-r har været Tinggud (som
   Zeus er Rets- og Samfundslivets Gud), og derfor har Ugedagen paa
   Tysk faaet Navnet: Tingsdag (afslebet og ændret til Dinstag,
   Dienstag).
  
  Zeus er først selve den buede Himmelhvælving og det klare Dagslys. Da
  dernæst alt Slags Vejrlig kommer ned over Jorden fra Himmelhvælvingen
  og Skyerne, siger man paa Græsk: Zeus regner, sner o. s. v., og Zeus
  faar Tilnavnet Skysamleren og Skysortneren. Uvejr og Nedbør begynder
  gerne i Grækenland med, at Skyerne samler sig om en Bjergtop, og
  derfor antages Zeus at bo paa de høje Bjerge, Ida ved Troja, Olympos
  i Thessalien o. a.
  
  Efterhaanden løsnes Zeus fra sine Elementer, saa at han bliver en fri
  Gud i Menneskeskikkelse, der troner paa sit Bjerg eller i Himlen og
  derfra sender Menneskene Lys og alt Vejrlig.
  
  Vi har da to Vejrligsguder, Lynguden og Zeus; men i Tidens Løb blev
  Zeus mere populær end Lynguden, der mistede sin selvstændige Stilling
  og blev Zeus's underordnede. Billedet af Lynguden som et Knippe af
  Flammer blev til den saakaldte Tordenkile, som Zeus holder i sin
  Haand -- som Thor sin Hammer --, og som han slynger mod sine Fjender.
  Denne Tordenkile ser paa det store Zeusalter i Pergamon saaledes ud
  (Fig. 5):
  
  [Illustration: Figur 5.]
  
  Det Sted paa Jorden, hvor Lynet slog ned, antog Grækerne derved var
  taget i Besiddelse af Lynguden, og altsaa ham helliget for al
  Eftertid. Slog Lynet ned i et Træ, betegnedes derved, at Guden valgte
  sig dette Træ som Ejendom. Nu er af en eller anden Grund Egetræer
  særligt udsatte for Lynnedslag -- en tysk Forstmand har iagttaget, at
  disse Træer rammes 60 Gange saa hyppigt som Bøge, -- og da tilmed
  Egen i tidligere Tid var langt mere udbredt end nu, maatte man
  hyppigt se Egetræer rammes af Lynet. Deraf forklares Troen paa, at
  Egetræer stod i særligt Forhold, først til Lynguden, dernæst til Zeus
  som hans hellige Træ.
  
  Af alle Fuglene er Ørnen Zeus kærest; den bærer hans Lyn og er hans
  hurtige Sendebud[8].
  
   [8] Nordamerikanske Indianere tilskrev Uvejret en Tordenfugl, der
   frembragte Vind med sine Vinger, Lynet var Blink i dens Øjne, og
   den førte Vandposer med sig, hvoraf den pressede Regnen ud. -- I
   den nordiske Edda tænkes Vinden frembragt af en Jætte i Ørneham,
   der basker med Vingerne. -- Undertiden fortælles det ogsaa hos
   Grækerne, at Zeus var i Ørneham, da han røvede Ganymedes op til
   Olympen. -- Ørnen som Zeus's Attribut skyldes da vel en gammel
   Forestilling hos Grækerne om, at Vind- og Vejrguden -- ligesom hos
   andre Folk -- har haft Ørneskikkelse.
  
  =Zeus som Rets- og Samfundslivets Gud.=
  
  Alt Samfunds- og Retsliv foregik i gammel Tid saa vidt muligt under
  aaben Himmel. Der samles Mænd til Raadslagning og Dom, der aflægges
  Ed, og der ofres til Himlens Guder. I Solens Lys kan det onde og
  uretfærdige ikke trives. Som Himmellysets Gud bliver Zeus naturligt
  ogsaa den øverste Styrer af alt Samfundsliv. Han beskytter Hus og
  Gaard og den hele By; han vogter Landets Grænser. Han styrer alle
  Forsamlinger og beskytter Kongerne, der antages at stamme fra ham.
  Han vaager over Eder, og Retfærdighedens Gudinde Dike (d. v. s. den,
  der _viser_, hvad der er Sandhed) gøres undertiden til hans Datter.
  Han stifter Ægteskaber og bestemmer Menneskers Liv og Død. Han
  ledsager den rejsende, til han naar sit Maal, og han beskytter den,
  der lever i et fremmed Samfund og er blevet retsløs, saa snart han
  kom uden for sit Hjemland. Han er i det hele Menneskeslægtens højeste
  Hjælper og Frelser (Soter); Sejrsgudinden Nike følger ham, og han er
  selv rustet med Aigiden.
  
  =Hera og Zeus i Olympia.=
  
  Til de mest kendte Helligdomme for Zeus hørte det store Tempel paa
  den hellige Plads i Olympia, i Landskabet Elis paa Peloponnes.
  
  Den ældste Bebyggelse paa dette Sted kan vel sættes til Aar 1200 f.
  Kr. Disse Urindbyggere dyrkede 5 Dværge, der tænktes at bo i en Hule
  ved Foden af Kronoshøjen. En saadan Dværg kaldtes en Daktyl c:
  Tommeliden.
  
  Da kom ved Aar 1000 en anden Stamme fra Argossletten, hinsides
  Bjergene. Fra ældgammel Tid var Hera den fornemste Gudinde i det
  gamle Kulturcentrum omkring Byerne Tiryns og Mykenai. Hun synes
  oprindeligt at have været en Jordens Frugtbarhedsgudinde i Skikkelse
  af en Ko; derfor kalder Homer hende "den kvieøjede". Hendes hellige
  Fugl er Gøgen, der varsler Foraarets Komme. De Udvandrere, der drog
  fra Argos til Olympia, tog deres Gudinde med og rejste hende et Alter
  ved Kronoshøjen.
  
  Nu er Jordens Frugtbarhed afhængig af Himlens Regn, Sollys og Varme.
  Man digter da en Mythe om et Ægteskab mellem Himlens Gud Zeus og
  Jordens Gudinde Hera; hun bliver den blændende, skønne og prægtigt
  klædte Himmeldronning; men hun er egenraadig og lidenskabelig og
  kommer aldrig til at føle sig rigtigt hjemme paa Olympen.
  
  I Olympia var Zeus Oprindeligt kun en Bifigur til Hera; senere er han
  blevet Hovedguden. Denne Forandring er efter Traditionen blevet
  fuldbyrdet paa følgende Maade: Endnu i senere Tider viste man i
  Olympia Rester af et gammelt Palads, i hvilket Zeus's Lyn engang var
  slaaet ned. Derved havde Zeus selv taget den hellige Plads i
  Besiddelse, og nu var det ham, der var Hovedguden, og det hele Terræn
  blev kaldet Olympia c: det olympiske Land, Zeus's Land; Hera blev i
  senere Tider væsenligt Ægteskabets Beskytterinde. I Olympia samledes
  man hvert fjerde Aar, vistnok i Slutningen af September, først og
  fremmest for at vise, hvad man formaaede af Sport og Gymnastik, den
  gamle doriske, adelige Overklasses højeste Interesser; men ogsaa
  Herodot skal her have oplæst Dele af sit Værk og Sofisten Gorgias
  have holdt Foredrag. Ikke alene de 5 Dage, Legene holdtes, men ogsaa
  nogen Tid før og efter skulde der herske Festfred, for at Folk kunde
  rejse i Sikkerhed. Derved fik disse Fester, der bestod i over 1000
  Aar, politisk Betydning.
  
  Et stort Tempel var bygget for Hera i meget gammel Tid, maaske
  allerede i det 8nde Aarhundrede. Det store Zeustempel er først fra
  det 5te. Gudebilledet i sidstnævnte Tempel var en chryselephantin
  (d. v. s. af Guld og Elfenben) Statue af Pheidias. Vi kender Statuen
  gennem Møntbilleder fra Hadrians Tid, og af Hovedet haves der en
  Marmorkopi. Det er sandsynligt, at vor mest udbredte Kristustype med
  lange Lokker, Skilning midt i Panden og langt bølgende Skæg stammer
  ned fra Pheidias's Zeus. I Aaret 408 e. Kr. lod man Zeustemplet i
  Olympia afbrænde for at gøre en Ende paa Zeusdyrkelsen og de
  olympiske Lege; men forinden skal Zeusstatuen være overflyttet til
  Konstantinopel, hvor da den omtalte Kristustype kan være skabt.
  
  Zeusstatuen blev formodenligt ødelagt ved en Paladsbrand i
  Konstantinopel allerede i det 5te Aarh. e. Kr. I Olympia væltede
  Jordskælv, hvad der endnu stod, og Alpheiosfloden strømmede hen over
  den gamle, hellige Plads, der først i vore Dage atter er blevet
  udgravet.
  
  =Zeus og Hera hos Homer.=
  
  Hos Homer bor Zeus med sin Dronning Hera og de øvrige store Guder paa
  Olymposbjærget i Thessalien. Zeus og Hera er begge vældige Herskere;
  naar Zeus svinger Aigiden, raser Lyn og Torden, saa Mennesker
  forfærdes. Naar han nikker med sine Øjenbryn, eller naar Hera bevæger
  sig paa sin Trone, saa ryster den høje Olymp. Men Samlivet mellem dem
  er ikke godt. Zeus klager over sin Hustrus stride og halsstarrige
  Sind og kalder hende fræk uden Lige. Undertiden gaar det til
  Haandgribeligheder, som dengang Zeus bandt hendes Hænder, fæstede 2
  Ambolte ved hendes Fødder og hængte hende op mellem Himmel og Jord.
  Hera hævner sig paa sin Side ved at narre sin Mand bag hans Ryg;
  engang sammensvor hun sig endog med de andre olympiske Guder om at
  binde Zeus.
  
  
  Poseidon.
  
  =Poseidon som Dybets Gud.=
  
  Poseidon tænktes opr. at bo i Jordens Dyb. Han kaldtes den
  _jordholdende_ (Gaiaochos)[9], vel fordi han bærer den af Mennesker
  beboede Overflade i sine stærke Lemmer, og naar der indtræffer
  Jordskælv, -- hvad der hyppigt gør i Grækenland --, var det
  _Jordrysteren_, der frembragte disse. Han tænktes i Skikkelse af en
  Tyr eller Hest, og den underjordiske Drønen, der kan følge med
  Jordskælv, var Tyrebrøl eller Hestevrinsken. Geologiske Revolutioner
  skyldtes Poseidon. Han river Øer løs fra Fastlandet, spalter Bjærge,
  sprænger Jordens Dække eller baner sig Vej gennem dens Indre, som en
  Kæmpemuldvarp kunde tænkes at gøre, og derfor ofrede man Muldvarpe
  til Poseidon.
  
   [9] Poseidons Tilnavn Gaiaochos -- som ogsaa gives til Zeus og
   Artemis -- er forklaret paa mange andre Maader: 1) Jordomslutter
   (enten fordi hele Jorden omskylles af Okeanos, eller fordi de
   enkelte Øer og Lande hæver sig op af Havets Dyb), 2) den, der kører
   over (eller under) Jorden, 3) Jordryster, 4) Vognglad.
  
  =Poseidon som Gud for det ferske Vand.=
  
  Alt det ferske Vand paa Jordens Overflade i Floder og Søer er,
  ligesom de skjulte Væld under Jorden, Poseidon underlagt; han
  kan endog slaa Hul paa Jordskorpen og lade en Kilde vælde frem.
  Han bliver derfor en Frugtbarhedsgud for Plantevækst, Kvæg- og
  Hesteavl, og han beskytter Hyrder og Bønder. En Følge af Poseidons
  Tyreskikkelse er, at græske Flodguder ofte tænktes som Tyre, eller i
  hvert Fald udstyrede med Horn. Til hans Hesteskikkelse haves mange
  Paralleler andetsteds fra, f. Eks. i den nordiske Tro paa, at Dæmonen
  i en Sø, Flod eller Aa ofte ser ud som en Hest. -- Poseidon skænker
  Guder og Mennesker prægtige Heste, og han er den eneste af de
  _højere_ Guder, der kan optræde som Rytter.
  
  =Poseidon som Gud for det salte Vand.=
  
  Homers Digte er heroiske og mangler Sans for en Gud, der hjælper en
  agerdyrkende, kreaturholdende Bondebefolkning. Derimod kender de den
  sortlokkede, bredbrystede Poseidon i Menneskeskikkelse som Gud for
  det salte Vand. Hos Homer færdes Poseidon i Gudeselskabet paa
  Olympen; men hans egenlige Hjem er paa Bunden af Havet, der slynger
  sig uden om Jorden, holder den i sin Favn og ryster den i Jordskælv.
  De Forestillinger, der knytter sig til Ordene _Jordholder_ og
  _Jordryster_ om Homers Havposeidon og om den før nævnte
  Indlandsposeidon, er altsaa forskellige. Homers Poseidon lever i sit
  funklende Guldpalads sammen med sin Hustru Amphitrite. Deres Søn er
  Triton, en fantastisk Skabning med Menneskeoverkrop og Fiskehale. Paa
  sin Vogn, hvis Heste har Fødder af Malm og Manker af Guld, kører
  Poseidon gennem Havet, idet han bruger sin Trefork til at oprøre
  eller atter berolige Bølgerne. Han ledsages ofte af et talrigt Følge
  af Søkøer, Søheste og Søslanger, af Havnymfer, der rider paa
  Delfiner, og af Tritoner (der tænktes ogsaa at være flere), som
  blæser i Kongkylier. I den historiske Tid dyrkedes han særligt hos de
  søfarende Ioner i Lilleasien.
  
  =Poseidons Attribut.=
  
  Poseidons almindelige Attribut er, som allerede nævnt, Treforken,
  hvormed han ikke alene oprører og beroliger Havet, men ogsaa spalter
  Klipper og fejer Sandgrunde til Side. Denne Trefork er rimeligvis
  oprindeligt et Vaaben af samme Art som Zeus's Tordenkile.
  
  
  Hephaistos.
  
  =Ildkultus.=
  
  Mennesker, der lever under primitive Forhold, lader ikke gerne deres
  Ild gaa ud, da det er vanskeligt at faa den tændt paany. Men naar
  Ilden har brændt i lang Tid, har mange Mennesker tænkt sig, at den
  bliver _træt_, hvorfor man gør vel i at lade den gamle Ild slukkes og
  hente sig ny Ild andetsteds fra. Saaledes ved vi, at der paa Øen
  Lemnos har været en ejendommelig Ildkultus; en Gang om Aaret
  slukkedes al Ild paa Øen; i 9 Dage var man uden Ild, til man fik
  hentet ny fra Delos, rimeligvis fra Renselsesguden Apollons
  Helligdom. Eller Ilden kan blive _uren_ ved et Dødsfald, eller ved at
  formastelige Fjender har været i dens Nærhed. I Argos slukkede man i
  et Hus, hvor der var indtruffet et Dødsfald, al Ild, og for at
  tilberede Gravmaaltidet hentede man ny Ild fra et Nabohus. Efter
  Slaget ved Plataiai erklærede det delphiske Orakel, at Ilden i
  Omegnen var gjort uren af Barbarerne, og at man til Sejrsfesten burde
  hente ren Ild fra Delphoi[10].
  
   [10] Danske Bønder har i ældre Tid under Kvægsyge gjort lign. Ting.
   Først slukkedes al Ild i Gaarden, og ny Ild frembragtes ved
   Gnidning. Hermed tændtes et Baal i en Hulvej, hvor Kreaturerne blev
   drevet forbi, hvorefter hver Mand tog en Brand hjem med sig for
   dermed at tænde ny Ild paa sin egen Arne.
  
  =Hephaistos som Smededværg.=
  
  Af en saadan Ildkultus er der da udviklet Troen paa et dæmonisk
  Væsen, der var Herre over Ilden og anvendte den i Haandværkets
  Tjeneste som Grovsmed, Vaabensmed, Guldsmed og Juvelerer. Hans Navn
  var Hephaistos, og han hører navnlig hjemme paa Lemnos og andre Øer i
  det nordlige Ægæerhav; overalt hvor vulkansk Røg kom op af Jorden,
  tænkte man sig, han havde et Værksted; Røgen kom fra hans Esse. Af
  ydre tænktes han oprindeligt som en Dværg med en spids Hue paa
  Hovedet -- altsaa samme Ydre og Paaklædning som de Dværge, nordisk
  Folketro kender.
  
  =Hephaistos som Smedegud.=
  
  Naar nu Mennesker selv søgte at udføre samme Arbejde som Hephaistos,
  stillede de sig under hans Beskyttelse. Smededværgen forvandledes
  derved til en Gud og gjordes til en Søn af Hera, der dyrkedes meget
  paa Samos, hvor Hephaistos's Ophøjelse til Herasøn vel derfor har
  fundet Sted. Trods denne Guddommeliggørelse vedblev han dog at være
  en halvt komisk Figur. Han skildres hos Homer som uhyre stor og
  stærk, har en vældig Nakke og er helt lodden paa Brystet, hans Arme
  er kraftige; men hans Ben er tynde, og han er halt, saa han maa gaa
  med Stok og stønner af Anstrengelse ved at bære sit Legeme. Han er
  saa snavset, at han maa vadske sig med Svamp, inden han viser sig for
  andre. Han ligner i et og alt en jordisk Grovsmed; hans Halthed er en
  Overførelse fra jordiske Forhold; thi i gammel raa Tid, hvor det mest
  værdige Arbejde for voksne Mænd var at slaas, blev Krøblinge sat i
  Haandværkerlære, navnlig det ansete Smedehaandværk (smlgn. Vølund
  Smed). Skønt Hephaistos blev Gud med Hjemstavn paa Olympen, tænktes
  hans Værksteder dog ofte stadigt at ligge paa Ægæerhavets Øer. For at
  forklare sig denne Adskillelse mellem Gudens Bolig og hans Værksteder
  digtede man en Mythe, der fortælles paa to lidt forskellige Maader.
  Enten hed det, at Hephaistos engang vilde hjælpe sin Moder i et
  husligt Opgør med Zeus, men at denne blev saa forbitret, at han tog
  Hephaistos ved Foden og kastede ham ud fra Olympens Tærskel, saa at
  han hele Dagen for af Sted mellem Himmel og Jord og først om Aftenen
  faldt ned paa Lemnos. Eller det fortaltes, at Hera, straks efter at
  have født ham, selv kastede Barnet ud af Ærgrelse over, at det var
  halt. For denne Behandling hævnede Hephaistos sig ved at lave en Stol
  med usynlige Baand, som han sendte Hera. Da hun satte sig i Stolen,
  slyngede Baandene sig om hende, saa hun ikke kunde komme løs.
  Krigsguden Ares paatog sig at hente Hephaistos op til Olympen; men
  denne drev ham paa Flugt med brændende Fakler. Saa gaar Dionysos til
  Hephaistos, beruser ham i Vin, faar den vanføre Smedegud sat paa et
  Muldyr og transporteret til Olympen, hvor han løser Hera paa den
  Betingelse, at han faar Aphrodite til Brud. Til Løn for den ydede
  Hjælp blev Dionysos saa optaget blandt Olympierne som en af deres.
  (Smlgn. S. 10 og 11).
  
  
  Ares.
  
  Ares er, hvad Grækerne kaldte en Ker c: en Ødelæggelsesdæmon. I
  Krigen hugger han ned for Fode i vildt Bersærkerraseri, uden
  Overvejelse af, hvorledes han maa kæmpe for at sejre, uden Interesse
  for nogen eller noget, han vil forsvare, og uden Overholdelse af de
  Love, som ellers gælder selv mellem Fjender -- altsammen i Modsætning
  til Kampgudinden Pallas Athena, der foran Troja slaar ham til Jorden
  med en Kæmpesten, saa han dækker "syv Maal Jord."
  
  I Kampen tænktes han rustet som en sværtvæbnet græsk Kriger. Han
  bærer Malmpanser, Hjælm med vajende Hjælmbusk og paa venstre Arm et
  Skjold af Tyrelæder. Han kan raabe saa højt som 10,000 andre.
  
  Denne uciviliserede Bersærk skubbede Grækerne fra sig og gjorde ham
  til en Thraker. Hos Homer kæmper han paa de trojanske Fjenders Side.
  Trods denne Uvilje er han alligevel optaget i den olympiske Familie
  som Søn af Zeus og Hera; men Zeus kan ikke lide ham.
  
  
  Pallas Athena.
  
  =Erechtheus, Athena, Poseidon.=
  
  I den ældste Tid laa der paa Athens Akropolis en mykensk Kongeborg,
  ligesom forskellige Guddomme havde deres hellige Steder der. En af
  disse var Erechtheus, der senere sank ned til at være en af
  Kongeslægtens Stamfædre.
  
  Ældgammel er ogsaa Gudinden Athena, et Navn, der er ugræsk og for os
  uforstaaeligt; heller ikke Betydningen af Navnet Pallas er sikker.
  Hvad hun har været for en Gudinde, er ogsaa usikkert. Muligt har hun
  været en Jordguddom, en Beskytter for Bønderne paa Sletten neden for
  Akropolis. Hun vilde da være en Gudinde som Hera, og hendes nære
  Forhold til Himmelguden Zeus som hans kæreste Datter vilde da være
  forstaaeligt. Ødelæggelsen af den mykenske Borg kunde da tænkes at
  staa i Forbindelse med en national Rejsning af den indfødte
  Bondebefolkning, der indførte deres Gudinde Athena paa Akropolis,
  hvor hun bragtes i Forbindelse med Erechtheus, der nu opfattedes
  som hendes Fostersøn; i senere Tid opførtes som bekendt Erechtheion
  som en fælles Helligdom for Erechtheus og Pallas Athena. Hver
  Guddom havde sit Rum i Templet, i Athenas stod det gamle, efter
  Overleveringen himmelfaldne, Træbillede af Athena Polias
  (Bybeskytterinden), til hvem man bragte en ny Kjortel ved
  Panathenaierfesterne.
  
  Endnu en Gud søgte at gøre sig gældende paa Athens Akropolis, nemlig
  Poseidon; men han kunde ikke hævde sig overfor Athena, der vedblev at
  være ikke alene Akropolis's, men ogsaa hele Landet Attikes øverste
  Hersker. En Mythe fortalte, at Poseidon og Athena stredes om, hvem
  der skulde være Herre i Attike. Guderne og Erechtheus skulde dømme
  imellem dem, saaledes at den, der kunde frembringe den nyttigste Ting
  for Attike, skulde være Landets Gud. Poseidon jog sin Trefork i
  Klippen og lod en Kilde med salt Vand vælde frem; men Athena skabte
  det første Oliventræ og vandt derved Prisen.
  
  Denne Strid mellem Athena og Poseidon afspejler aabenbart en
  Forandring i Attikes økonomiske Liv, der er foregaaet paa
  Peisistratidernes Tid. Attike er tørt, og kun ca. 100
  Kvadratkilometer egner sig til Korndyrkning. Store Dele af Landet laa
  derfor i ældre Tid unyttet hen, og Befolkningen kunde ikke brødføde
  sig. De penteliske Marmorbrud og Sølvminerne i Laurion var endnu ikke
  kendte. Man havde kun een Industri, nemlig Fabrikationen af Vaser,
  der fremstilledes af det udmærkede Ler fra Forbjerget Kolias ved
  Phaleronbugten. Mange af Attikes Indbyggere maatte tjene deres
  Livsophold ved Skibsfart. Fra Peisistratidernes Tid blev
  Oliventræsdyrkningen Landets vigtigste Næringsvej; Olien brugtes
  baade til Mad og som Toiletmiddel til at indgnide Huden med. Træets
  Rødder kan naa saa langt ned i Jorden, at de kan skaffe Træerne det
  nødvendige Vand. Attikes Befolkning kunde nu bedre leve som
  fastboende Agerdyrkere, og det var naturligt, at denne Forandring
  opfattedes som en Gave af Landets Gudinde Athena.
  
  Det Oliventræ, der stod paa Akropolis nær Erechtheion, betragtedes
  som Byen Athens egenlige Livstræ; saa længe det levede, kunde Athen
  ikke gaa til Grunde. Da Perserne brændte Akropolis, blev ogsaa dette
  Træ ødelagt; men allerede Dagen efter havde det, efter Legenden,
  frembragt et nyt Skud, der varslede om Borgens og Byens Genopførelse.
  
  =Athena som Beskytterinde af fredelige Sysler.=
  
  Det er ikke alene det fredelige Jordbrug, Athena beskytter; hun er
  ogsaa Kunstens og Haandværkets Gudinde, og hun lærer Kvinderne alt
  Husarbejde. Hos Homer siges hun ikke alene at have vævet sin egen
  Kjortel, men ogsaa den skønneste Festdragt, som Hera overhovedet
  ejer. Hun staar i et inderligere Forhold til Menneskenes Sjæleliv end
  nogen anden Gud; hun giver Kløgt og Besindighed og glæder sig, naar
  Mennesker optræder taktfuldt.
  
  =Athena som Borggudinde.=
  
  Akropolis var i hele Oldtiden Byen Athens Centrum, -- som mykensk
  Kongeborg, som Fæstning og som religiøs Festplads. Som Borggudinde
  kom Athena derfor til at staa den egenlige Samfundsgud Zeus nær. Hun
  alene ved, hvor han gemmer sin Tordenkile paa Olympen, og hun bærer
  Aigiden ligesom Zeus. Som Zeus beskytter alt Samfunds- og Retsliv,
  hos hvilket Folk det end findes, beskytter Athena som Borggudinde
  enhver By og dens Fæstning. De homeriske Digte betragter det som en
  Selvfølge, at der endog i den fjendtlige By Troja var en Athena
  Polias paa Byens Borg.
  
  =Palladier.=
  
  Et Palladion var en Athenastatue i Krigsudstyr, som mentes at
  beskytte det Sted, hvor den stod. Ogsaa Troja har hos Homer et
  Palladion, som Grækerne maa stjæle, inden de kan tage Byen.
  
  =Athenas Attributer.=
  
  Pheidias's chryselephantine Statue af Athena i Parthenon viste
  Gudinden staaende med venstre Haand støttet til Skjoldet, bag hvilket
  hendes hellige Slange Erichthonios[11] bugtede sig. Et andet Attribut
  er Uglen.
  
   [11] Navnet er dannet af Ordet chthon, Jord, og maa ikke forveksles
   med Erechtheus (se Ordlisten). Allerede paa det gamle Kreta var
   Slangen et helligt Dyr med særlig Kultus. Hesperidernes Æbler og
   det gyldne Skind, Jason hentede, vogtedes af Slanger. Slangeguden
   Ktesios vogtede de Forraad, man havde i hvert Hus. I nordiske
   Sagaer vogter Slanger store Guldskatte. I Sverrig kendes i nyere
   Tid Troen paa, at Slanger medfører Lykke i en ny Bolig, og en jydsk
   Bonde kan nedgrave en Hugorm ved sin Dørtærskel til Værn mod
   Troldtøj.
  
  Endnu i vore Dage er der visse Ugler, der holder til mellem
  Akropolisklippens Skrænter og Huler, og det samme har vel ogsaa været
  Tilfældet i Oldtiden. Maaske er det denne tilfældige Omstændighed,
  der har gjort Uglen til Athenas hellige Fugl.
  
  =Athena paa Olympen.=
  
  I Gudefamilien paa Olympen optoges Athena som Datter af Zeus. En
  Mythe fortalte, at Zeus elskede Metis (Indsigt, Kløgt); men da hun i
  Følge en Spaadom først skulde faa en Datter, der var sin Fader lig i
  Forstand, og dernæst en Søn, der skulde blive Herre over Guder og
  Mennesker, overtalte Zeus hende til at forvandle sig til en Flue,
  hvorefter han slugte hende og fødte saa selv den Datter, som Metis
  skulde have haft, ved at Hephaistos slog Hul paa hans Hoved med sin
  Økse. Athena kom til Verden "svingende sine gyldne, lysende
  Kampvaaben; alle de udødelige blev grebne af Ærefrygt ved at se
  hende, den store Olymp skælvede, Jorden drønede, Havet kom i Oprør,
  Solguden standsede sine Heste paa Himlen, og den raadvise Zeus
  glædede sig."
  
  
  Apollon.
  
  =Apollons Hjemstavn.=
  
  Da Grækerne fra deres eget Land kom ud paa Ægæerhavets Øer og videre
  til Lilleasien, fandt de der, navnlig paa Øen Delos og i Landskabet
  Lykien, en Gud, der dyrkedes i Huler og ansaas for Landets Herre. Ham
  optog de i deres egen Religion under Navn af Apollon.
  
  Denne ugræske Gud er naturligvis oprindeligt græskfjendtlig. I den
  saakaldte homeriske Apollonhymne ser vi de Olympiske Guder springe op
  fra deres Sæder af Angst for Apollon, naar han træder ind i deres
  Forsamling. I Iliaden hjælper han Hektor, er meget virksom ved
  Patroklos's Drab og skyder Pestpile mod Grækernes Lejr. Naar Vrede
  fylder ham, "vandrer han frem som Natten" c: en sydlandsk Nat, der
  indtræder pludseligt og uhyggeligt. Der er næppe nogen Gud hos Homer,
  der optræder med en saadan Værdighed og Vælde som Apollon; selv
  Athena bøjer sig for ham, skønt hun ikke er bange for at give Zeus et
  rapt Svar. Og denne Respekt for Apollon holdt sig Oldtiden igennem;
  der er ingen græsk Gud, der har haft saadan Indflydelse paa det
  hellenske Folk i sin Helhed som Apollon i Delphoi.
  
  =Apollons Væsen.=
  
  Hvad Apollon oprindeligt har været for en Gud, vides ikke, lige saa
  lidt som hvorledes det er gaaet til, at saa mange forskelligartede
  Ting i Tidernes Løb er blevet samlet om Apollon. Formodentlig er
  forskellige Specialguder smeltede sammen med ham som Lynguden med
  Zeus.
  
  Apollon er en _ødelæggende_ Gud. Naar Mennesker døde pludseligt -- af
  Hjærteslag eller lignende, hvad der for de primitive Folk er en
  gaadefuld og unaturlig Død --, mente man, det var Apollon, der havde
  skudt dem med usynlige Pile. Dødsfald, der skyldtes indre Aarsager
  som Bakterier, forstod man heller ikke og mente, de fremkaldtes af
  Apollons Pile. -- Smlgn. vore Udtryk: Hekseskud, elleskudt.
  
  Men Apollon kan ogsaa _frelse_. Sygdomme opfattes ofte af primitive
  Folk som en Urenhed, man kan fri sig for ved visse Ceremonier; i
  simplere Tilfælde kan Mennesker selv besørge Renselsen, som naar
  Grækerne i Iliadens første Sang selv afvasker Pestens Besmittelse og
  kaster Smudset i Havet. I vanskeligere Tilfælde maa man ty til
  Apollons Hjælp; han kan rense og helbrede. En gammel Renselsesgud
  Phoibos c: den rene, og en Lægegud Paian smelter sammen med Apollon,
  der baade arver deres Navne og Funktioner. Han gør Kvæget frugtbart
  og værner Afgrøden mod Markmus, Græshopper og Planterust. Han bliver
  i det hele Lysets og Livets Gud; en eller anden Solguddom synes at
  være gaaet op i Apollon, der sluttelig ender med først og fremmest
  selv at opfattes som Solgud.
  
  Apollon er oprindeligt lige saa lidt som de andre græske Guder en
  _sædelig_ Magt; men han blev det efterhaanden, navnlig i Delphoi.
  Ordet Phoibos faar derved Betydningen: ren i moralsk Henseende, og
  Oraklet i Delphoi blev den øverste Autoritet i moralske og religiøse
  Spørgsmaal, en Autoritet, som søgte at standse gammel Raahed som
  Blodhævn og krævede Renhed af Mennesker, ikke alene den ydre,
  rituelle, men ogsaa af Hjertet.
  
  Mod Sygdomme anvender man paa et primitivt Kulturtrin ikke alene
  Renselser, men ogsaa Tryllesange, Musik og Besværgelsesdanse. Ordet
  Paian er ikke alene Navn for en Specialgud og for Apollon; det
  betyder ogsaa en Tryllesang, som man sang over de syge; senere blev
  Paian Navn for en Hymne til Apollons Ære eller en Sejrssang i
  Almindelighed. Det er maaske takket være en saadan Tryllemusik, at
  Apollon bliver _Gud for Sang og Poesi, Musik og Dans_. Paa Gudeborgen
  paa Olympen dirigerer Apollon Musernes Korsang til Underholdning for
  de forsamlede Guder. I denne Egenskab kaldes han Apollon Musagetes
  (Musefører).
  
  =Apollon som Vandregud.=
  
  Naar en Gud som Apollon har mange spredt liggende Helligdomme,
  rejser det Spørgsmaal sig, naar han er i hver enkelt af dem.
  Allestedsnærværende er et Begreb, Grækerne næppe har haft, deres
  Guder er mere eller mindre stedbundne. Man nøjes da med paa
  menneskelig Vis at lade dem rejse, og Apollon har ingen fast Bolig,
  men tænkes at drage fra Sted til Sted til sine spredte Helligdomme;
  snart svømmer han som en Delfin gennem Vandet, snart flyver han
  gennem Luften paa en Trefod eller føres af Sted af sit Svanespand.
  Som omstrejfende Gud bliver han Vejviser for alle Udvandrere; til
  Lands fløj han foran dem som en Ravn, til Søs svømmede han foran
  Skibet i sin Delfinskikkelse.
  
  =Apollon paa Olympen.=
  
  Paa Olympen indførtes Apollon som en Søn af Zeus. Denne elskede Leto;
  men da hun skulde føde sit Barn, kunde hun intet Sted finde Ophold,
  før hun kom til Øen Delos. Hera, der ikke kunde unde hende at
  blive Moder til en saa berømt Søn, holdt imidlertid i 9 Dage
  Fødselsgudinden borte; først ved hendes Ankomst kunde Leto føde sin
  Dreng, mens "Jorden smilede rundt om dem."
  
  
  Artemis.
  
  =Artemis's Oprindelse.=
  
  Hvad Ordet Artemis betyder, er usikkert. Rimeligvis er det et ugræsk
  Navn, bl. a. for den blodtørstige Gudinde, der i Aulis krævede
  Iphigeneias Ofring, før Flaaden kunde løbe ud mod Troja. Da
  Iphigeneia var reddet i sidste Øjeblik, flyttedes hun til Taurien som
  Præstinde for en Artemis, til hvem man ofrede de fremmede, der kom
  til Landet. Ogsaa den uhyggelige Spøgelsegudinde Hekate smeltede
  delvis sammen med Artemis.
  
  =Artemis's Væsen.=
  
  Bortset fra saadanne barbariske og uhyggelige Træk er Artemis i
  Almindelighed en naadig og populær Gudinde. Hun er Gudinde for de
  Goder, Naturen giver, uden eller kun for en Del ved Menneskers
  Indgriben eller Medvirken. Hun raader for Kilder, Floder og Søer, som
  giver Planterne Trivsel; derved bliver hun Gudinde for Agerbruget og
  kræver sit Offer af Høstudbyttet; faar hun det ikke, bliver hun vred
  (Sagnet om den kalydoniske Jagt). Hun færdes som Jægerinde paa Fjæld
  og i Skov, væbnet med Bue og Pil; i Kunsten fremstilles hun ofte
  ledsaget af Hjorten, Grækenlands ædleste Storvildt. Jagten spillede
  mange Steder en stor Rolle som Næringsvej, og naar Jægeren kom hjem
  med godt Udbytte, forsømte han ikke at nagle Hovedet af et dræbt Dyr
  paa en Træstamme eller Stang som Offer til Artemis. -- Artemis's
  Helligdomme staar gerne ved en Kilde, i en Lund, i en Grotte eller i
  dybe Dale paa blomstersmykkede Enge, hvor Fugtigheden holder sig selv
  i den hede Sommertid, der svider al Plantevækst paa højere Steder.
  
  Artemis selv er den strenge Jomfru, hvem al Elskov staar fjærnt.
  Dyrenes Unger og Menneskenes smaa Børn staar særligt under hendes
  Varetægt; men ved Siden heraf beskytter hun Ægteskab og Barnefødsler.
  Bruden ofrer hende sine Barndomsdukker og Legetøj før Brylluppet.
  
  =Artemis's Nymfer.=
  
  Artemis kommer ikke alene; hun er ledsaget af sine Nymfer, Naturens
  Gudinder. Artemis er i Grunden blot den fornemste blandt Nymferne,
  hun er deres unge Dronning, paa lignende Maade som Silen er den mest
  kendte blandt Satyrerne, og hos germanske Folk Ellekongen er den
  øverste af det hele Ellefolk. Artemis er en støjende Gudinde; naar
  hun stormer af Sted med sit Følge, fylder hun Skove og Bjærge med
  Larm.
  
  =Artemis paa Olympen.=
  
  Oprindeligt er der ingen Forbindelse mellem Artemis og Apollon; men i
  den olympiske Gudeforsamling indførtes Artemis som en Tvillingsøster
  til Apollon. I disse nye Omgivelser blev Artemis ikke længere en
  Gudinde for Frugtbarhed og Forplantning, men udelukkende en
  jomfruelig Gudinde, en ung Sportskvinde, der yndede at færdes i den
  frie Natur og hærde Kræfter og Energi, navnlig ved Jagt. Hun tænktes
  rank af Vækst og klædt i en kort Sportskjortel, som i den velkendte
  Statue: Artemis fra Versailles, der nu staar i Louvre. Det er hende,
  der skænker de unge Piger en slank Vækst, mens Aphrodite giver dem
  Ynde.
  
  Apollon antoges at dræbe Mennesker med sine usynlige Pile. Denne
  Bestilling maatte han nu dele med sin nye Søster, saaledes at Apollon
  tænktes at skyde Mænd, Artemis Kvinder. Artemis kaldes af Homer "en
  Løvinde for jordiske Kvinder, saa hun kunde dræbe, hvem hun vilde".
  
  
  Hermes.
  
  =Hermes og de døde.=
  
  Utvivlsomt er Hermes en meget gammel Gud i græsk Religion, og han maa
  ses i Sammenhæng med de ældste græske Begravelsesskikke, vi kender.
  Oprindeligt begravedes de døde inde i Huset, nær Arnen og den
  Midterstang eller Pille (Herme), der stod midt i den runde Hytte,
  eller de begravedes under Dørtærsklen eller foran Indgangsdøren;
  endnu i vore Dage tros det mange Steder, at de dødes Sjæle sidder ved
  Dørtærsklen. Men efterhaanden maatte Begravelserne flyttes længere
  bort, til Byens Torv, langs Vejene, ved Markskellene eller
  Landegrænserne.
  
  Hermes er nu en Legemliggørelse af og Gud for alle disse døde Aander,
  som Artemis er Nymfernes og Silen Satyrernes Fører, og der rejstes
  Hermer (firkantede Stenpiller med et Hoved og Hals af Guden) for ham
  ved Døren til private og offentlige Bygninger, paa Torvene, ved
  Markskel og Landegrænser.[12] Ligesom de døde bevæger Hermes sig
  hurtigt omkring; Fantasien udstyrede ham med Vinger paa Fødderne,
  hvad der svarer til Syvmilestøvler, Lykkens Galosjer el. lign. i vore
  Eventyr. Hans lave Filthat, Petasos, (et almindeligt græsk
  Rejseklædningsstykke, der havde en bred Skygge til Værn mod Sol og
  Regn) blev ligeledes udstyret med Vinger. Hermes beskytter
  omstrejfende Mennesker: Vandringsmænd, Jægere og Købmænd[13]).
  
   [12] Fra Oldtidens Hermer stammer vore Buster.
  
   [13] I uvejsomme Egne i Oldtidens Grækenland sammenkastedes smaa
   Bunker af Sten, der tjente til Vejvisning for Vandringsmændene,
   saaledes som man i vore Dage endnu gør f. Eks. i Jotunheim og paa
   Island. Disse Bunker var helligede Vejguden Hermes; de kendes
   allerede af Homer (Od. 16, 471) og kaldes »Hermebunker«. De
   forbigaaende kastede gerne en Sten til Bunken, hvad der vel var et
   Slags Offer til Vejguden.
  
   Hermed maa ikke blandes Stenbunker af en ganske anden Art. Sten er
   et meget primitivt Vaaben, og fra gammel Tid er store Forbrydere som
   Landsforrædere blevet dræbt ved Stening. For at sikre sig, at den
   dræbtes Sjæl ikke rev sig løs, kunde man ramme en Pæl gennem Liget,
   eller det blev en Pligt for hver, der gik forbi, yderligere at kaste
   en Sten paa Bunken for bedre at tynge den onde Sjæl ned. Paa
   lignende Maade kunde Selvmordernes Grave behandles.
  
   Endnu i 1917 saa man paa en Plads i Athen en Stenbunke, rejst som en
   magisk Forbandelse mod Venizelos af hans Fjender. Til Gengæld søgte
   hans Tilhængere at dække den med Blomster.
  
  =Hermes som Lykkegud.=
  
  Forholdet til de døde er af dobbelt Art. Paa den ene Side vil man
  gerne beholde dem hos sig og venter sig alt godt af dem; dette
  gælder afdøde, man har kendt og holdt af. Paa den anden Side føler
  man en vis Uhygge ved dem; dette gælder de fjærnere staaende. I
  Overensstemmelse hermed staar Hermes baade Arnegudinden Hestia og
  Spøgelsegudinden Hekate nær; men han opfattes fortrinsvis som en
  lykkebringende Gud.
  
  Hermes giver _legemlig Sundhed_, kvægende Søvn og gode Drømme; til
  ham rettes Aftenbønnen, og man hænger Billeder af ham ved Siden af
  sin Seng; Sport og Gymnastik staar under hans Omsorg.
  
  Hermes er _Børnenes_ Gud, han sender dem til Forældrene, og naar de
  er fødte, er det særligt ham, der tager sig af dem, (f. Eks. den
  nyfødte Dionysos).
  
  En pludselig, uventet Gave kaldte Grækerne en _Hermesgave_
  (Hermaion). Ogsaa det flittige Arbejde lønner Hermes: han giver rig
  _Høst_, men navnlig lader han _Smaakvæget_ formere sig, Faar og
  Geder, hvoraf der fandtes og endnu findes mange i det bjærgrige
  Grækenland. I Arkadien gjaldt han for at være Fader til Bukkeguden
  Pan. I Tanagra i Boiotien troede man, at Hermes een Gang om Aaret løb
  3 Gange omkring Byen med en Vædder paa Skuldrene. Dyret skulde, naar
  det blev baaret omkring en By og dens Marker, ligesom opsuge i sig
  alt det onde, der var inden for den afgrænsede Kreds, og gøre denne
  til en ren og hellig Plet; naar man derefter skilte sig ved Dyret,
  var man med det samme fri for alt ondt. -- I Kunst fremstilles Hermes
  ofte bærende en Vædder eller Kalv paa Skuldrene; det er saadanne
  Figurer, der blev Forbilledet for Fremstillingen af Kristus som den
  gode Hyrde, der bærer det vildfarende Faar hjem til Hjorden.
  
  =Hermes's Moral.=
  
  Som Mennesker selv er, saaledes tænker de sig deres Guder, og
  Hermes's Moral skildres ofte som lige saa grovkornet, som de
  halvvilde Hyrders, hvis Gud han er. Naar det kan lykkes disse at rane
  andres Dyr og bagefter snakke sig fra det hele, er det Hermes, de kan
  takke herfor. Han er jo Veltalenhedens Gud. Han beskytter endvidere
  aabenbare Tyveknægte og Folk, der kan klare sig ved en behændig Ed
  (næppe egentlig Mened). Om Odysseus' Morfader Autolykos hedder det:
  
                              for Snuhed og listige Eder
      pristes Autolykos højt; den Kløgt ham en Gud havde givet,
      Hermes, thi ham til Behag tykflommede Bove han ofte
      risted af Lam eller Kid, og huldt ham Guden beskærmed.
  
  Da Guderne dannede den første Kvinde, Pandora, var det Hermes, der
  lærte hende at lyve, tale indsmigrende og være snu.
  
  =Hermes som Sjæleledsager (Psychopompos).=
  
  Naar et Menneske er død, skynder de efterlevende sig at lukke hans
  Øjne, for at ikke de brustne Blik skal tage en af de levende med sig.
  Ogsaa Hermes kan med sin Stav lukke Øjnene paa de døde og føre dem
  til Underverdenen, saaledes som han gør med de Bejlere, Odysseus har
  dræbt. En Gang om Aaret, ved Anthesteriefesten, aabner han atter
  Øjnene og fører dem tilbage paa et 3 Dages Besøg i deres gamle Hjem
  paa Jorden, hvad der altid føles som noget uhyggeligt af de
  efterlevende.
  
  I Gudeforsamlingen paa Olympen fik Hermes lignende Opgaver som paa
  Jorden. Da de 3 Gudinder, Hera, Athena og Aphrodite skulde til
  Skønhedskonkurrence hos Paris, maatte han ledsage dem paa Vejen, og
  da Zeus's lille Søn Dionysos skulde i Pleje hos Nymferne, var det
  atter Hermes, der maatte tage sig af det lille Barn og bringe ham til
  dem. I Haanden bærer han en Heroldstav, den saakaldte Kerykeion[14].
  
   [14] Hermes's Stav Kerykeion tænktes almindeligt omsnoet af 2
   Slanger -- Jordens Dyr, der antages at bringe Frugtbarhed og Lykke,
   og i hvis Krop døde Menneskers Sjæle kunde tage Bolig; øverst oppe
   vendte Dyrene Hovederne mod hinanden. I historisk Tid brugtes en
   saadan Stav som et Parlamentærflag i Nutiden. -- Den oprindelige
   Mening med Hermesstaven er uklar; formodentlig er flere Ting
   blandet sammen. Paa et kendt Vasebillede, hvor Hermes kalder de
   døde op af Graven, bærer han Kerykeion i venstre Haand, i højre en
   Tryllepind (Rabdos), hvormed han foretager sin magiske Opvækkelse.
  
   [1. En Stav er et primitivt Vaaben, og hos Homer ser vi Konger,
   Præster, Dommere, Talere i Folkeforsamlinger bære Stav (Græsk:
   Skeptron) som Tegn paa Magt og Ukrænkelighed. (Smlgn. nyere Tids
   Kongesceptre, Bispestave, Marsjalstave). 2. Stave kan ogsaa være
   Tryllepinde (Græsk: Rabdos); med en saadan forvandler Kirke
   Odysseus' Folk til Svin, og Hermes lukker med en Rabdos Øjnene paa
   de af Odysseus dræbte Bejlere og fører dem til Hades. -- Moses og
   Aron forvandlede med deres Stave Nilens Vand til Blod. 3. Folketroen
   kender endvidere Mirakelstave, der varsler kommende Lykke og Storhed
   for Ejermanden: Arons Stav frembringer Blomster og modne Mandler og
   bekræfter derved hans Valg til Præsteembedet. At Tannhäuser har
   faaet Tilgivelse for sine Synder, sluttes af, at Pavens Stav skyder
   frisk Grønt; at Josef er Jomfru Marias udvalgte Brudgom ses af, at
   hans Stav skød Blomster og Blade. Scenen er kendt fra Raffaels
   Billede »lo sposalizio«, Trolovelsen].
  
  =Den homeriske Hymne om Hermes.=
  
  Den homeriske Hymne om Hermes opfatter ham som en Slags Dværg eller
  Nisse, der er fuld af Spilopper, og den fortæller med megen Humor om
  hans 2 første Levedage.
  
  Han gøres til en Søn af Zeus og Maia (Morlil), der lever i en Hule
  paa Kyllenebjærget i det kvægrige Arkadien. Han kom til Verden en
  Morgenstund, men havde straks Hovedet fuldt af Skælmsstykker, saa
  at han listede sig op af Svøbet og ud af Hulen. Han mødte en
  Skjoldpadde, som han bar hjem, dræbte, og af dens Skal dannede han
  den første Lyre, spillede og sang en improviseret Vise om sine
  Forældres Kærlighed og sin egen Fødsel. Derefter lagde han sig igen
  til Ro i sit Svøb.
  
  Atter forlod han Hulen og gik paa Vandring. Ved Solnedgang naaede han
  til Pierien, hvor han fandt Gudernes Kvæg og tog 50 Okser, der
  tilhørte Apollon. Disse lod han gaa baglæns foran sig, og for at gøre
  sine egne Spor ukendelige bandt han Myrtegrene under Fødderne[15]. Da
  han henad Morgenstunden naaede til Alpheiosfloden, drev han dem ind i
  en Hule, tændte Ild, slagtede 2 af dem, stegte Kødet og spændte
  Huderne ud paa Klippen. Derefter vendte han hjem og smuttede som en
  Taage ind gennem Dørlaasen.[16] Han lagde sig til Rette i sit Svøb og
  trykkede Lyren ind til sig.
  
   [15] Myrten befrier for Træthed. Stak en Vandringsmand en Myrtegren
   i Bæltet, kunde han blive ved at gaa.
  
   [16] I Folketro gaar Sjælene ud og ind gennem Dørlaasen. Derfor
   siger man i Rhinland, at naar en Nøgle falder ud af en Dørlaas, dør
   der et Menneske i Huset.
  
  Apollon faar imidlertid Nys om, hvor Tyven er, og kommer til Kyllenes
  Bjærghule. Hermes nægter at vide Besked og tilbyder at bekræfte sine
  Ord med Ed; for øvrigt blinkede han med Øjenlaagene, trak Brynene
  til Vejrs, saa snart paa en Ting, snart paa en anden og gav sig til
  at fløjte for at tilkendegive sin fuldstændige Ligegyldighed
  for Apollon. De gaar til Zeus for at lade ham skille Trætten,
  Svøbelsebarnet foran. Zeus morer sig og sender dem ud for i
  Fællesskab at lede efter det tabte Kvæg; det findes, og der indgaas
  et Forlig, hvorved Hermes beholder Kvæget, men overlader Apollon sin
  Lyre.
  
  
  Hestia.
  
  =Det almindelige Grundlag.=
  
  Arnen er Centret i den primitive Menneskebolig. Der tilberedes Maden,
  derfra faar man Lys og Varme, om den samles familiens Medlemmer efter
  endt Arbejde for at samtale og hvile. Den store Betydning, som
  Arneilden har i Familiens daglige Liv, forklarer visse symbolske og
  magiske Handlinger, der foretages hos forskellige Folk paa Jorden;
  saaledes stødes f. Eks. ved Bryllupper hos Santalerne brændende
  Trækul fra Kvindens Hjem i en Morter, og Emmerne slukkes med Vand;
  derved slukkes for hende Ilden i hendes eget Barndomshjem, og hun
  hører nu kun hjemme i sin Mands Hus. Paa Øen Timor (øst for Java) maa
  Ypperstepræsten under Krig blive i Templet og Dag og Nat holde Ilden
  brændende. Gaar den ud, køles Kampmodet hos de fraværende Krigere.
  
  =Den græske Hestia.=
  
  Den Guddom, der raadede for Arneilden, tænkte Grækerne sig kvindelig,
  enten fordi Ordet Hestia (Arne) er Hunkøn, eller fordi Ildens Pasning
  fortrinsvis paahviler de hjemmeblivende Kvinder. Hestia var Jomfru og
  en ærværdig Gudinde, som dyrkedes i _private Hjem_, hvor et nyfødt
  Barn 5 Dage efter Fødslen blev baaret rundt om Arnen og fik Navn og
  Gaver af Slægt og Venner; herved optoges Barnet som Medlem af
  Familien og blev givet i Husgudernes Beskyttelse[17]. Staten
  opfattedes som en stor Familie, og i _Statens Hus_ (Prytaneion,
  Raadhus) brændte den evige Ild, og der beværtede man de Landsmænd,
  man vilde hædre, og Udsendinge fra fremmede Folk. Statsarnens Ild
  vedligeholdtes af Kvinder, der endnu var unge Piger, eller som var
  Enker. Den oprindelige Hensigt med en saadan offentlig evig Ild er
  utvivlsomt den rent praktiske, altid at have et Sted, hvorfra man kan
  faa ny Ild, naar ens egen gaar ud; da unge Piger og Enker som Regel
  har mindre Arbejde at gøre for sig selv end gifte Kvinder, er det
  naturligt, at det tilfaldt dem at passe den offentlige Ild. Men til
  denne praktiske Grund til Statens evige Ild kom der snart en mere
  ideel; den fælles Statsarne mindede alle Borgerne om, at de havde
  fælles Fædreland og Gudsdyrkelse; naar man rejste til fremmede Lande
  for at bosætte sig der, tog man undertiden Ild med fra det hjemlige
  Prytaneion. Den var et Enhedsmærke, som en Rigsfane er det i vor Tid.
  
   [17] Husguderne stod oprindeligt paa eller ved Arnen. De døde, som
   i ældgammel Tid begravedes ved Arnen (S. 38), havde jo ogsaa Evne
   til at sende godt og ondt over Familiens Medlemmer.
  
  Fremmede og hjælpeløse Mennesker søgte Tilflugt ved mægtige
  Menneskers Arne, som allerede Odysseus gør det i Alkinoos's Hus. Der
  beskærmedes de af Hestia, der som Beskytter af ydmygt bedende staar
  Zeus nær.
  
  Nogen udpræget Personlighed blev Hestia ikke; i Grunden blev hun
  aldrig løsnet fra sit Element: Arneilden, og derfor fortælles der
  næsten heller ingen Myther om hende. I hendes Helligdomme saas ingen
  Statue af hende; den paa Altret altid brændende Ild var hendes ydre
  Billede.
  
  
  Aphrodite.
  
  (Adonis, Eros).
  
  =Aphrodite er oprindeligt en orientalsk Gudinde.=
  
  De fleste semitiske Folk dyrkede en Frugtbarhedsgudinde, der paa de
  forskellige Steder havde forskellige Navne, f. Eks. Mylitta, Istar,
  Astarte, Asjtoret. Fra Orienten kom denne Gudinde med de søfarende
  foinikiske Handelsfolk ud til de græske Øer, navnlig Kypern og
  Kythera, eller til vigtige Handelsbyer paa Grækenlands Fastland som
  Korinth. Grækerne kaldte hende Aphrodite (vel blot en Fordrejelse af
  Asjtoret) og gav hende Tilnavnene: den kypriske eller den
  kythereiske[18].
  
   [18] Sprogligt forfejlet er Grækernes eget Forsøg paa at forklare
   Aphrodite som »den skumfødte«, af Ordet aphros, Skum.
  
  =Aphrodites Magtomraade.=
  
  Aphrodite er hos Grækerne som i Orienten en Frugtbarhedsgudinde --
  ikke nogen egentlig Ægteskabsgudinde, thi det er Hera; men hun vækker
  den pludseligt opdukkende Elskovslængsel i Guders og Menneskers
  Bryst. Hun har ogsaa Magt over alle Fugle, Land- og Vanddyr; Bjørne
  og Pantre følger hende logrende. Dyrkede Træer og Planter staar under
  hendes Beskyttelse, navnlig Roser og Myrter; hvor hun sætter sin Fod,
  spirer Græsset frem under hendes smidige Gang. Aphrodite selv maa
  bøje sig for Kærlighedens Magt; hun elsker saaledes den troiske Prins
  Anchises og faar med ham Sønnen Aineias; bekendt er ogsaa hendes
  Elskovsforhold til Ares, med hvem hun fik Sønnen Eros.
  
  =Aphrodite paa Olympen.=
  
  Allerede hos Homer er Aphrodite optaget i Gudefamilien paa Olympen;
  men hun er en halvvejs uhyggelig Dæmon, der lokker Helena til at
  forlade sit Hjem i Sparta. Helena føler det uværdige ved at være hos
  Paris i Troja; men hun magter ikke at rive sig løs fra Aphrodites
  Magt. En Mythe fortalte, at hun var opstaaet af Havets Skum og af
  Vestenvinden først ført til Kythera og dernæst til Kypern, hvor
  Horaerne smykkede hende med herlige Klæder, gav hende Gulddiadem paa
  Hovedet, fæstede Guldsmykker i hendes Ører og hængte gyldne Ringe om
  Hals og Bryst[19]. Derefter førte de hende ind i de udødelige Guders
  Forsamling.
  
   [19] I ægæisk Tid var de fornemme Kvinder elegant klædte og
   overlæssede med Guldsmykker. Herfra stammer vel Forestillingen om
   »den gyldne, sødtsmilende A. med det livlige Blik«.
  
  =Adonis.=
  
  Livets Frugtbarhed er uadskilleligt forenet med Livets Undergang.
  Begge Dele kommer frem i den Mythe og den Kultus, som er knyttet til
  Adonis, Foraarets og Livsfornyelsens Gud, der baade elskes af
  Frugtbarhedsgudinden Aphrodite og af Dødsrigets strenge Dronning
  Persephone.
  
  =Mythen.=
  
  Myrrha hed en ung Kvinde, der blev forvandlet til et Træ, kort Tid
  før hun skulde være Moder. Det ufødte Barn udvikledes imidlertid
  stadigt bag Træets Bark, til denne en Dag brast, og en Dreng kom til
  Verden, som fik Navnet Adonis (af det foinikiske Adon, d. v. s.
  Herre). Først vandt han Aphrodites Kærlighed; men en Dag blev han
  dræbt af et Vildsvin og maatte gaa til Hades, hvor nu Persephone blev
  indtaget i ham. Aphrodite vilde dog ikke opgive ham, og ved de andre
  Guders Mellemkomst bestemtes det, at han en Del af Aaret skulde være
  hos Persephone i Dødsriget, en Del hos Aphrodite paa Jordens
  Overflade.
  
  =Adoniskulten.=
  
  Man fejrede Adonisfester paa noget forskellig Maade paa de
  forskellige Steder. Naar Festen fejredes om Foraaret, begyndte man
  med en Sørgehøjtid (Symbolet paa Adonis's Dvælen i Underverdenen),
  hvorefter der fulgte en Glædesfest (Symbolet paa hans Opstandelse).
  Fejredes derimod Festen om Sommeren, begyndte man med en Glædeshøjtid
  (Symbolet paa Aphrodites Samliv med Adonis); derefter fremstilledes
  hans Bortdragen, hvor man kastede et Adonisbillede, eller en Dukke,
  der forestillede Adonis, i Havet eller i en Kilde og sang: "Vær os
  naadig, kære Adonis, nu og til næste Aar. Venlig kom du, og kom
  venlig, naar du vender tilbage." Samtidigt kastede man ogsaa de
  saakaldte "Adonishaver" i Vandet; det var Kurve eller Potter, der var
  fyldte med Jord, og hvor man i Løbet af 8 Dage havde faaet en Del
  Planter til at spire frem i den stærke Solvarme. De smaa Adonishaver
  repræsenterer alt det nye, der spirer frem i Planteverdenen om
  Foraaret. Adonis, der ved Festerne repræsenteres af Dukken, er Guden
  for al denne Livsfornyelse. Mythen fortalte, at Anemonen, Foraarets
  Blomst, spirede frem af hans Blod, dengang Vildsvinet dræbte ham.
  
  Nedkastningen i Vandet af Adonisdukken og Adonishaverne har magisk
  Hensigt; man vil derved skaffe sig Regn nok til næste Aars Afgrøde.
  
  =Nordisk Parallel.=
  
  I nordisk Mythologi fortælles om Kong Skjold, at han som lille Barn
  kom ene paa et fremmed Skib uden Styrmand fra ukendte Egne; han blev
  Landets Konge og drog senere atter bort paa samme Maade, som han var
  kommet. Skjold er oprindeligt en Frugtbarhedsguddom, der kommer og
  forsvinder paa samme Maade som Adonis.
  
  =Eros.=
  
  Aphrodites Søn Eros fremstilles som en drømmende Yngling i den Alder,
  hvor Erotiken begynder at vaagne. Han har Vinger, vel for at betegne
  ham som den allesteds nærværende dæmoniske Guddom. Han er væbnet med
  Bue og Pil, hvormed han saarer Mennesker, eller ogsaa med en Fakkel.
  
  Om hans Forbindelse med Psyche fortæller en sen Forfatter flg.:
  
  Der var engang en Konge og en Dronning, som havde 3 Døtre, af hvilke
  den yngste hed Psyche. Hun var saa smuk, at Menneskene af Beundring
  for hende glemte selve Aphrodite, der blev vred herover, og for at
  ydmyge Psyche befalede hun Eros at vække hendes Kærlighed til det
  usleste Menneske. Men Eros blev selv forelsket i Psyche, og en blid
  Vestenvind bortførte hende til et Palads, hvor hun nød alle
  Herligheder og opvartedes af usynlige Tjenerinder. Naar det blev Nat,
  kom Eros til hende; men inden Dagslyset brød frem, var han atter
  forsvundet. Af Nysgerrighed efter at lære sin elskede at kende,
  tændte Psyche en Nat -- trods Forbud af Eros -- en Lampe og saa da
  hans skønne, ungdommelige Skikkelse. Hendes Haand kom til at ryste af
  Sindsbevægelse, saa at hun spildte noget af den hede Olie fra Lampen
  ned paa den sovende Gud, som vaagnede op og straks forlod Psyche, der
  trods al Søgen ikke mere kan finde den forsvundne Gud. Til sidst gaar
  hun til Aphrodite, der ikke alene er vred paa hende, men ogsaa paa
  Eros for hans Ulydighed. Aphrodite paalægger hende haarde Prøvelser;
  men Eros, der imidlertid er blevet helbredet for sit Saar fra den
  hede Olie, kommer hende til Hjælp og faar af Zeus Tilladelse til at
  indføre hende i de olympiske Guders Kreds.
  
  Dette Eventyr om Eros og Psyche er den ældst kendte Opskrift af en
  vidt udbredt Fortælling om en Hustru, der bryder sin overnaturlige
  Ægtefælles Paabud og derfor mister ham og først faar ham tilbage
  efter mange Prøvelser.[20]
  
   [20] I nyere Opskrifter (f. Eks. den danske: Hvidebjørn Kongens Søn
   i Sv. Grundtvigs Gamle danske Minder) er Brudgommen sædvanligt
   omskabt til et Dyr.
  
  Billeder af Eros og Psyche træffes ofte baade paa hedenske og kristne
  Sarkofager og Gravbilleder.
  
  
  Demeter og Persephone.
  
  =Demeter.=
  
  Demeter er en Agerdyrkningsgudinde (en chthonisk Gudinde), der snart
  opfattes som en Gudinde for selve Jorden, som en "Moder Jord" (Gaia),
  men hyppigere som Gudinde for det paa Jorden voksende Korn, "den
  tørre Afgrøde", mens "den fugtige Afgrøde" (Vin og Frugt) skænkes
  Menneskene af Dionysos.
  
  Demeter er altsaa en Gudinde af lignende Art, som Hera oprindeligt
  var; men medens Hera hævedes op til at blive Himmeldronning i den
  olympiske Gudekreds, vedblev Demeter fortrinsvis at have sit Hjem paa
  og i Jorden, selv om en Mythe gjorde hende til Zeus's Søster og
  elskede. Hos Homer spiller hun kun en underordnet Rolle, en naturlig
  Følge af, at hun som Agerdyrkningsguddom væsentlig var en Gudinde for
  Bønder, som kun stod i fjærnere Forhold til den Overklasse af
  Riddere, om hvis Liv og Kampe Iliaden og Odysseen fortæller.
  
  =Magiske Handlinger knyttede til Demeter.=
  
  Flere magiske Handlinger, der gik ud paa at sikre sig rigelig Høst,
  sattes i Forbindelse med Demeter; Ved Thesmophoriefesten,[21] en
  agrarisk Fest, der fejredes ved Saatid om Efteraaret af Kvinderne til
  Ære for Demeter, kastede man Svin, hvilke Dyr paa Grund af deres
  Frugtbarhed var helligede Frugtbarhedsgudinden Demeter, ned i
  underjordiske Huler, hvorfra man atter tog raadne Kødstykker op
  (rimeligvis af de Dyr, der var kastede ned ved det foregaaende Aars
  Thesmophoriefest) og blandede disse med Sædekornet for derved at
  sikre sig rigelig Afgrøde[22].
  
   [21] Agerdyrkningen muliggør et ordnet Samfund og fastere
   Familieliv. Derfor kaldes D. Thesmophoros, den lovgivende, eller
   den, der værner om Ægteskabet.
  
   [22] I Kurland har det været Skik ved Bygsaaningen at stikke en
   Svinehale ned i Jorden, »for at Aksene kunde blive lige saa lange
   som Halen.«
  
  Al Plantevækst er afhængig af Solen, og naar man ikke havde Sol nok,
  tændte man store Baal for gennem saadanne kunstige Sole ad magisk Vej
  at tvinge den virkelige Sol til at give Lys og Varme nok til Planter,
  Dyr og Mennesker. Man kunde ogsaa tænde Fakler og med disse løbe
  rundt om Markerne; ved dette Fakkelløb udbredte man Ilden over saa
  stor en Strækning Land, som det overhovedet var muligt, og derved
  øgedes Jordens Frugtbarhed.
  
  =Demeters Attributer.=
  
  Paa Grund af Faklens Anvendelse til Fremme af Frugtbarheden tænkte
  man sig almindeligt, at Demeter selv bar Fakler. Desuden udstyredes
  hun med Aks og Valmuestængler med Frøkapsler paa. Valmuekapslen er
  paa Grund af sine mange Frø, ligesom Granatæblet ved sin Kærnerigdom,
  blevet et naturligt Symbol paa Frugtbarhed. Desuden maa det huskes,
  at Valmuefrø i Oldtiden ligesom nutildags var et yndet Krydderi oven
  paa Brød. Ofte tænktes Demeter ledsaget af Slanger, Jordens og derved
  ogsaa Frugtbarhedens Dyr, og derfor naturlige Ledsagere for
  Frugtbarhedsgudinden.
  
  =Demeter, Kore, Persephone.=
  
  Demeter er en moderlig Gudinde og har en Datter Kore, c: Pigen.
  Forskellig fra dem er oprindeligt Persephone, der hos Homer er
  Underverdenens frygtelige Herskerinde, snart Enehersker, snart
  Hades's Dronning; men Persephone trænger sig ind paa Kores Plads og
  bliver en Datter af Zeus og Demeter, der udvikles til at blive den
  eneste rigtige Moderskikkelse, græsk Mythologi kender. Og der
  digtedes en Mythe om, hvorledes Persephone var blevet Dronning i
  Dødsriget.
  
  =Persephones Bortførelse.=
  
  Persephone gik en Dag og plukkede Blomster paa en Eng, da Jorden
  pludseligt aabnede sig, og Underverdenens Gud, Hades, kom til Syne,
  kørende paa sin Vogn. Han røvede den unge Pige og lod Hestene sprænge
  af Sted igen ned i Underverdenen. Demeter blev fortvivlet, tog 2
  Fakler i Hænderne og søgte hende over hele Jorden uden at unde
  sig Hvile eller Mad. Til sidst aabenbarede Solguden Helios hende,
  at Persephone beklædte den ærefulde Stilling som Dronning i
  Underverdenen; men dette trøstede ikke Demeter. Sorgen gjorde hende
  grim, saa at hun kom til at ligne en gammel, udslidt Amme, der tjener
  i en Stormands Hus. I sin Forbitrelse hindrer hun al Frugtbarhed.
  Jorden bærer ingen Afgrøde, Dyrene faar ingen Unger, Menneskene ingen
  Børn, og intet Offer kan bringes de udødelige Guder. Zeus søger nu at
  mægle, og Hades maa lade Persephone vende tilbage til Lyset. Men
  forinden svinger han Kærnen af et Granatæble over sig selv og giver
  hende den saa at spise; hun kan da ikke mere helt frigives fra
  Underverdenen, men maa tilbringe en Del af Aaret hos Hades, Resten
  hos sin Moder[23]. Hermed lod Demeter sig forsone, og hun gav Jorden
  Frugtbarheden tilbage.
  
   [23] Efter primitiv Opfattelse er den, der har nydt en andens Mad,
   forbundet med ham, enten for en Tid -- som naar Ørkenaraberens Gæst
   er tryg i hans Telt, men dræbes, naar han har forladt dette --
   eller for bestandigt, som naar den, der har spist i de dødes Rige,
   normalt ikke mere kan forlade dette. Omvendt fortælles i et gammelt
   fransk Digt om en Fe, der har taget en Ridder til sig og kun giver
   ham Lov til at vende tilbage til Jorden, hvis han lover intet at
   spise der. Ellers kan han ikke komme tilbage til hende.
  
   Naar Hades svinger Kærnen om sig selv (vel omkring sit Hoved), er
   Meningen utvivlsomt at binde Kærnen og derigennem Persephone fast
   til Hades. Naar en estisk Bonde paa en bestemt Dag slap Kvæget ud
   paa Marken, svang han for hver Ko, 2 Kopeker 3 Gange om sit Hoved;
   disse Penge fik Røgteren, der gik med Dyrene.
  
  
  Dionysos.
  
  =Almindeligt Grundlag.=
  
  Naturfolk er ofte meget nervøse, dels fordi de lever omgivet af Farer
  paa alle Kanter, dels fordi de har færre Kundskaber og derfor er
  lettere at forskrække. Ikke alene uforudsete Begivenheder kan faa dem
  til at tabe deres Sindsligevægt; men de anvender ofte kunstige Midler
  (stærke Drikke, larmende Musik og vilde Danse) for at hensætte sig
  selv i en nervøs Ophidselsestilstand, hvor det føles, som om Sjælen
  har forladt sit Legeme og hævet sig til Samfund med Gud (Ekstase),
  eller som om en Gud er steget ned og har taget Bolig i ens Sjæl
  (Enthusiasme).
  
  =Thrakerne.=
  
  Oldtidens Thrakere fejrede saadanne tøjlesløse Fester til Ære for en
  Gud, som i Grækenland blev kendt under Navnet Dionysos. Det var en
  Frugtbarhedsgud, en Sommergud, der ligger i stadig Krig med Vinteren.
  Om Efteraaret sejrer Vinteren og driver Sommerguden bort; men om
  Vaaren kommer Sommerguden tilbage og blinder Vinteren eller stikker
  Øjnene ud paa ham. Denne Tanke ligger bag en Mythe, Homer fortæller
  om Kong Lykurgos (= Vinteren), der drev Dionysos paa Flugt, saa at
  han maatte gemme sig i Havet; men til Straf tog Guderne Lykurgos og
  blindede ham.
  
  Thrakerne fejrede disse Fester (Orgier) om Natten ude paa Bjærgene
  for lettere at hidse Nerverne ved det hemmelighedsfulde Mørke og den
  vilde Natur; man bar Fakler i Hænderne, Metalbækkenerne skingrede,
  Paukerne dundrede, og Fløjternes Toner skar gennem Spektaklet, mens
  Deltagerne, der mest bestod af Kvinder, styrtede af Sted i
  Hvirveldanse og ved høje Raab søgte at vække den slumrende Natur til
  nyt og frugtbart Liv ved Vaarens Komme. Derfor gjaldt det om ved
  Benyttelse af alle Midler at føle Gudens stærke Kræfter strømme
  gennem sit eget Legeme. Festdeltagerne svingede Slanger i Hænderne og
  lod dem glide inden for Klæderne langs deres Legeme; thi Slanger er
  en Aabenbaringsform for Frugtbarhedsguden Dionysos, og den, der
  kommer i Berøring med Guden, fyldes af hans Styrke. Dionysos
  aabenbarede sig ogsaa i de tilstedeværende Offerdyr; i helligt Raseri
  styrtede Festdeltagerne sig over dem, rev dem i Stykker og spiste dem
  raa for paa denne Maade at optage Guden i sig; endvidere klædte man
  sig i Offerdyrets aftrukne Skind for ogsaa derved at blive et med
  Gud. Hele denne ejendommelige Kultus svarede til de religiøse
  Forestillinger, man havde om selve Guden Dionysos. Over alt hvor han
  drog hen, tænktes han at være ledsaget af en Skare rasende Nymfer, de
  saakaldte Mainader, og af de kaade mandlige Satyrer med deres
  Høvding, den gamle Silen.
  
  =Dionysos trænger ind i Grækenland.=
  
  Den dionysiske Ekstase var oprindeligt noget ret fremmed for
  Hellenerne. Homer kender den dog allerede; men Dionysos er hos ham
  endnu ikke Medlem af Gudefamilien paa Olympen. Paa Parthenonfrisen
  sidder han derimod i deres Kreds som en af deres egne. I Mellemtiden
  har Dionysosdyrkelsen sat sig fast i Grækenland. Det har været en
  religiøs Gæringstid, hvor Landet var oversvømmet af de saakaldte
  Bakider (Forkyndere) og Sibyller c: Mænd og Kvinder, der i dionysisk
  Begejstring profeterede om dunkle Ting, rensede for Synd og
  helbredede for Sygdom (Sygdom og Besmittelse er jo for den primitive
  Mand en Virkning af onde Aander, der kun er synlige for Seeren, som
  derfor alene er i Stand til at bringe Hjælp).
  
  =Modstanden mod Dionysos.=
  
  Denne nye Kultus havde megen Modstand at overvinde, inden den trængte
  igennem. Spor af denne Kamp findes i forskellige Sagn.
  
  I Orchomenos i Boiotien vilde Kong Minyas's tre Døtre ikke deltage i
  Orgierne, men blev hjemme og passede Hus og Væv. Herved vaktes
  Dionysos's Vrede. Han lod Ranker af Vedbend og Vin slynge sig om
  Væverstolene, og fra Loftet dryppede Vin og Mælk. Gudens Vælde gjorde
  de tre Kvinder ude af sig selv, saa at de sønderrev den enes lille
  Søn, som om det var en Hjortekalv, og stormede vedbendsmykkede ud til
  Mainaderne paa Bjærgene, glemmende alle huslige Pligter.
  
  Pentheus, Konge i Theben, modsatte sig ligeledes Dionysosdyrkelsen,
  hvori baade hans Moder og Mostre deltog ude i Bjærgskovene. For at
  udspejde dem gemte han sig mellem Grenene paa et højt Fyrretræ; men
  Kvinderne opdagede ham, rykkede med Raseriets Kræfter hele Træet op
  og søndersled ham Lem for Lem. Hans egen Moder satte hans afrevne
  Hoved paa en Thyrsosstav og viste det triumferende frem, som var det
  Hovedet af en Løve, dræbt paa Jagt.
  
  =Sejren.=
  
  Naar Dionysoskulten alligevel trængte sejrrigt frem, var Grunden
  først og fremmest den, at her bødes der Grækerne noget virkeligt nyt.
  Olympens Guder levede i ophøjet Ro deres eget Liv, og til dem kunde
  ingen dødelig komme; naar Livet var forbi, maatte Menneskets Sjæl til
  det trøstesløse Hades. Men den dionysiske Religion imødekom en
  almenmenneskelig Trang til at lade sig henrive til Begejstring og
  svælge i mystiske Tanker og Fantasier, til at føle sig hævet ud over
  sine egne snævre Grænser og blive et med Gud.
  
  En praktisk Støtte fandt den nye Religion i Delphoi. Apollon delte
  sin Magt med den nye Gud, og ved Vintertid, naar Apollon er borte fra
  Delphoi, fejrede man paa Parnassets Tinde orgiastiske Fester for
  Dionysos, ligesom Oraklet søgte at udbrede Dionysosdyrkelsen til
  Egne, hvor den endnu ikke var kendt.
  
  =Dionysos i Grækenland.=
  
  Dionysos vedblev paa græsk Grund at være den Gud, der vækker Ekstasen
  i Mennesker, og han vedblev at være en Frugtbarhedsgud, der ikke
  alene gav den begejstrende Vin, men ogsaa beskyttede anden Træavl og
  Agerdyrkning. Vedbendbladene vedbliver at holde sig grønne om
  Vinteren, naar andre Planter visner; derfor blev denne Plante
  naturligt helliget Frugtbarhedsguden Dionysos. Men derimod søgte
  Grækerne med deres Sans for Orden og Harmoni at omskabe de tøjlesløse
  Nattesværmerier til mere regelbundne Fester.
  
  Ligesom Hermes var Dionysos i Grækenland baade Gud for Frugtbarhed og
  for de døde Sjæle. Den under Hermes omtalte Anthesteriefest fejredes
  i Slutningen af vor Februar, hvor Foraaret begynder i Grækenland; den
  varede 3 Dage og gjaldt baade for Dionysos og de dødes Sjæle. Vinen
  fra forrige Aars Høst var nu afgæret, man stak Vinbeholderne an og
  bragte et Førsteoffer deraf til Dionysos, inden man selv begyndte at
  bruge den. Man smykkede sig med Blomster, maskerede sig, gik i
  festlige Processioner, hvor man drillede hinanden med Liv og Lyst,
  drak om Kap, afholdt Væddekampe og fejrede saaledes den nye Vaars og
  Frugtbarhedsgudens Komme. Samtidigt forsømte man ikke at sætte
  rigelig Mad og Drikke frem for Sjælene, som kom paa Besøg i de
  levendes Huse.
  
  =Dramaet.=
  
  Ud af Dionysosfesterne voksede de forskellige Arter af det græske
  Drama: Tragedie, Komedie og Satyrspil, uden at vi ved noget om,
  hvorledes dette er foregaaet i Enkeltheder. Den første egentlige
  Tragedie opførtes i Athen 534, men de ældste opbevarede er fra de
  store Perserkampes Tid. Hvad Ordet Tragedie betyder, er usikkert.
  Udgangspunktet for Komedien (Optogssang) er private Optog, hvor man
  fejrede Dionysos, sang kaade Sange og slog om sig med Vittigheder,
  der sigtede til Døgnets Begivenheder. Omkring 487 tog Staten
  Ordningen af disse Optog i sin Haand, og deraf udviklede sig den
  egentlige Komedie. Den tredje Art var Satyrspillet, kaldet saaledes,
  fordi Koret bestod af Satyrer.
  
  =Dionysos's ydre Skikkelse.=
  
  Dionysos havde mange Skikkelser. Navnlig tænkte man sig ham til Stede
  ved de orgiastiske Fester i Tyreskikkelse, og Deltagerne kunde derfor
  smykke sig med Tyrehorn for at efterligne deres Gud. Han tænktes
  ogsaa som et Træ. Af et Træ kunde man hugge de nederste Grene bort,
  saa kun Stammen blev tilbage, hænge en Kappe der omkring og sætte en
  Maske oven over Kappen, mens man lod Grenene foroven blive siddende,
  -- og Billedet af Guden var færdigt. Billedhuggerkunsten fremstillede
  ham i Menneskeskikkelse, først som en ældre, skægget Mand, senere som
  en Yngling med ret kvindagtig Legemsbygning.
  
  En Mythe fortalte, at Dionysos engang blev fanget af Sørøvere, der
  ansaa den smukke, unge Mand for en Fyrstesøn, som de vilde tjene gode
  Løsepenge paa. Men Guden lod dem føle sin Vælde. Vinranker og Vedbend
  slyngede sig om Master og Tovværk, en Strøm af Vin skyllede hen over
  Dækket, og Guden selv blev til en Løve, der styrtede løs paa
  Søfolkene, som i Forfærdelse sprang i Havet og blev forvandlede til
  Delfiner.
  
  Guden træder i denne Mythe frem som Løve, som Vedbend og Vinranker,
  som Vin og som Menneske. Naar han kommer paa et Skib, maa det huskes,
  at det er en almindelig mythologisk Forestilling, at der er Vand
  mellem Guder og Mennesker, og det ligger da nær at tænke sig, at naar
  Dionysos om Foraaret vender tilbage til Mennesker, kommer han om Bord
  paa et Skib, der kan være ledsaget af Delfiner, og hvis Master være
  omvundne af Ranker (Smlgn. Kong Skjolds Ankomst paa et Skib). I
  Smyrna fejrede man i Oldtiden Foraarsfester til Ære for Dionysos,
  hvor et Skib i festligt Optog førtes gennem Gaderne. Af Vasebilleder
  fremgaar det, at man ogsaa i Attike har foranstaltet dionysiske
  Optog, hvor et Skib blev ført af Sted paa en Vogn.
  
  =Dionysos paa Olympen.=
  
  I det olympiske Selskab optoges Dionysos som en Søn af Zeus og
  den thebanske Kongedatter Semele; Theben var jo et Sted, hvor
  Dionysosdyrkelsen tidligt vandt Indpas. Hera, der blev skinsyg paa
  Semele, lokkede hende til at bede Zeus vise sig i al sin Vælde, hvad
  den dødelige Kvinde ikke kunde taale; men hun fortæredes af
  Himmelkongens Ild. Zeus tog det ufødte Barn ud af hendes Moderskød og
  gemte det i sit eget Laar til Fødslen, hvorefter Hermes bragte den
  spæde Dionysos til Nysabjærget (en poetisk, ikke en geografisk
  Lokalitet), hvor Nymferne opfostrede det.
  
  
  
  
  IV. Lyslande og Afgrunden.
  
  
  Der fandtes hos Grækerne, som hos mange andre Folk, en vidt udbredt
  Tro paa, at Menneskenes Sjæle efter Døden flyttede ned hver i sin
  Grav, hvor de da fortsatte deres Tilværelse, væsenligt paa samme
  Maade som i levende Live. Men ved Siden deraf fandtes der ogsaa hos
  Grækerne forskellige Forestillinger om fælles Dødsriger, der snart
  tænktes lyse og lykkelige, snart skumle og mørke.
  
  =I. Lyslande.=
  
  Elysion og de saliges Øer var saadanne herlige Dødsriger, der laa
  langt mod Vest, hvor Solen syntes at gaa ned i et stort Hav. Mellem
  levende og døde tænkte man sig, der var Vand ligesom mellem Guder og
  Mennesker. For almindelige dødelige var der ingen Adgang til disse
  Steder; men Guderne kunde gøre en Undtagelse, med hvem de vilde, fri
  dem for Dødens Smerte og henflytte dem hertil. Da Menelaos blev
  gammel, førte Guderne ham til Elysion, ikke fordi han personlig havde
  gjort sig fortjent dertil; men fordi han var gift med Zeus's Datter
  Helena.
  
  Et tredje Navn for dette lykkelige Land i Vest var Hesperidernes
  Have. Hesperiderne var Døtre af Natten og vogtede i deres Paradishave
  et Træ, der bar gyldne Æbler og vogtedes af en Slange. Denne
  Kostbarhed var en Bryllupsgave fra Jorden til Hera, dengang hun
  ægtede Zeus.
  
  =II. Afgrunden.=
  
  Et, som Regel mørkt og skummelt, Dødsrige tænktes i Jordens Indre.
  
  =Sædvanlige Hadesforestillinger.=
  
  De sædvanlige Forestillinger om Hades, saaledes som de navnlig findes
  hos Homer, skildrer dette Sted som et mørkt og fugtigt Opholdssted,
  saa uhyggeligt, at Achilles foretrækker at trælle for en fattig
  Mand paa Jordens Overflade fremfor at være den øverste Herre blandt
  de døde Skygger. Floden Styx danner Grænsen mellem Hades og
  Oververdenen, og Færgemanden Charon er uafladeligt i Bevægelse for
  at sætte de døde over.
  
  Forskellige onde Dæmoner hører hjemme i dette Dødsrige. Mest kendt er
  ~Kerberos~. Naar en død er lagt i Graven, opløses Kødet hurtigt, og
  de nøgne Knokler bliver tilbage. Denne Opløsningsproces forklarede
  Grækerne sig ved at antage, at der i Jorden levede et Uhyre,
  Kerberos, der flængede de dødes Kød fra Knoklerne. Senere ændredes
  Opfattelsen af Kerberos, der nu blev en Porthund, der stod paa Vagt
  foran Indgangen til Kongepaladset i Dødsriget.
  
  En lignende Dæmon som Kerberos er ~Eurynomos~ (den-om-sig-ædende),
  der paa et Maleri var fremstillet sortblaa som en Spyflue og siddende
  paa et Gribbeskind, i Færd med at flænge Kødet af Ligene med sine
  Hugtænder.
  
  Ogsaa ~Erinyerne~, oprindeligt myrdede Menneskers Sjæle, der
  færdedes paa Jordens Overflade for at straffe Morderne, fik tidligt
  Plads i Hades, hvorfra de kunde vende tilbage til Jorden, navnlig
  for at straffe visse grove Forbrydelser som Mord og Mened. Som
  Tugteredskaber anvendte de Svøber og Fakler.
  
  =Hadesopfattelsen i de eleusinske Mysterier.=
  
  De, der lod sig indvie i de saakaldte eleusinske Mysterier, der
  fejredes til Ære for visse underjordiske Guddomme, haabede derved at
  gøre sig fortjente til en særlig lykkelig Lod, naar de efter Døden
  skulde ned i Dødsriget. De ventede en Tilværelse i Lys og Lykke, hvor
  de skulde danse paa blomsterrige Enge.
  
  =Orphikernes Hades.=
  
  Orphikerne var en religiøs Sekt, inden for hvilken der fandtes flere
  Retninger.
  
  En orphisk Retning lovede de indviede en evig Rus, liggende til Bords
  i Hades med Kranse om Hovedet, mens deres Slægt levede efter dem paa
  Jorden. De uindviede derimod skulde kastes i Pølen. -- Rusen er det
  naturlige Middel til guddommelig Inspiration, til Sjælens Løftelse.
  Meningen med Mudderpølen er den, at det Menneske, der ikke i levende
  Live har gennemgaaet de orphiske Renselser med Mudder, i al Evighed
  skal døje denne Renselse i Hades uden nogensinde at blive religiøs
  "ren".
  
  En anden orphisk Retning lærte Sjælevandring. Naar Sjælene kom til
  Hades, dømtes de af Minos, Aiakos og Rhadamanthys; de gode sendtes
  til de saliges Øer; de uhelbredeligt onde nedstyrtedes til Tartaros;
  de, der kunde forbedres, straffedes dels i Hades, dels sendtes de
  tilbage til Jordens Overflade for at leve et eller flere nye Liv, til
  de var rensede nok til at slippe ud af "Kredsen" (af bestandigt nye
  Inkarnationer).
  
  =Hades bliver til et Helvede.=
  
  Den gammeldags græske Religiøsitet tog Livet, som det var, og
  spekulerede ikke over, om det var retfærdigt eller ikke. Da græsk
  Religiøsitet var naaet til at tumle med Tanker om Synd og Straf,
  mente man, at Synderne skulde straffes _før_ Døden; skete dette ikke,
  var man ogsaa tilfreds med, at Syndernes Børn eller Børnebørn blev
  straffede; saaledes hos Solon. Først da den gamle Slægtsfølelse var
  afløst af Følelsen for Individet som Enkeltperson, der selv skal staa
  til Regnskab for sine egne Handlinger, og da man endvidere var naaet
  til Troen paa en virkelig og ikke skyggeagtig Tilværelse efter Døden,
  var der Mulighed for en Tro paa et Pinested i egentlig Forstand efter
  Døden, et Helvede. Af Pinemidler anvendtes -- foruden den før nævnte
  Mudderpøl -- navnlig Ild. Ilden havde tidligere været opfattet som et
  Renselsesmiddel (smlgn. Achilles's Ilddaab og den katholske
  Opfattelse af Skærsilden), men blev nu til et Strafferedskab (smlgn.
  Erinyernes Fakler). Man befolkede ligeledes Hades med vilde og
  gloende Mænd, der bandt Hænder og Fødder paa de skyldige og slæbte
  dem af Sted over Torne og Tidsler. Denne Tro skyldtes navnlig
  Orphikerne.
  
  I dette Helvede anbragtes først og fremmest Menedere, Fadermordere og
  Tempelrøvere; dernæst ogsaa en Del mythiske Personer, der før havde
  lidt deres Straf paa Jordens Overflade. _Ixion_ havde modtaget
  særlige Gunstbevisninger af Zeus; men han var utaknemlig og vilde øve
  Vold mod Hera; til Straf blev han bundet til et glødende Hjul og for
  oprindeligt af Sted gennem Luften, men fik nu Plads i Hades. _Tityos_
  havde paa samme Maade villet forgribe sig paa Leto og fik derfor til
  Straf sin Lever (Sanselighedens Sæde) hakket ud af 2 Gribbe.
  Afstraffelsen foregik oprindeligt paa Jordens Overflade, senere i
  Underverdenen. _Sisyphos_ og _Tantalos_ hører oprindeligt hjemme i
  Oververdenen, hvor de er Eksempler paa Menneskelivets forgæves Møje
  og Anstrengelse. Naar ogsaa de -- formentlig under orphisk
  Indflydelse -- flyttes til Hades, bliver de afskrækkende Eksempler
  paa, hvilket uroligt Liv de maa føre efter Døden, som i Livet har
  forsømt de orphiske Renselser. Sisyphos ruller en Sten op ad en
  Bakke; men hver Gang han naar Toppen, triller den ned igen. Tantalos
  staar sulten og tørstig i Vand til Knæene og med saftige Frugter over
  sit Hoved, uden at kunne naa nogen af Delene; thi Vandet løber bort,
  og Grenen svajer til Vejrs, hver Gang han strækker Armen ud efter det
  ene eller det andet.
  
  
  
  
  Ordliste.
  
  
  #Acheron#.
  
  #Achilles#.
  
  #Adonis#.
  
  #Agamemnon#.
  
  #Aiakos#.
  
  #Aigiden#. Aigide betyder Gedeskind. En Dragt af Gedeskind var i
  gammel Tid alm. for alle græske Mænd og Kvinder, og langt ned i Tiden
  vedblev en saadan at bruges af jævne Bønder. I Kamp og Slagsmaal
  kunde et Skøde af en saadan Skindkofte lægges over Armen som Skjold.
  Religionen er konservativ, og Rester af den gamle Skinddragt
  bevaredes hos visse Guder, navnlig Zeus og Athena som et Skjold, en
  Mantille over Bryst og Ryg eller et smalt Skærf tværs over Brystet.
  -- Men Aigiden er ogsaa et Trolddomsvaaben, der dels ægger Kampmodet
  hos Vennerne, dels slaar Fjenderne med Rædsel. Aigiden kan altsaa
  bruges som Medusahovedet (se der), og dette tænkes da ofte siddende
  midt i Aigiden.
  
  #Aisa#.
  
  #Aloaderne# kaldtes de to Brødre _Otos_ og _Ephialtes_. De voksede
  hvert Aar 1 Alen i Bredden og 1 Favn i Højden. De truede med at
  stable Ossa oven paa Olympos og Pelion oven paa Ossa for at komme de
  olympiske Guder til Livs; men Apollon dræbte dem.
  
  #Amaltheia#. Den vilde Bjærgged -- af Nutidens Grækere kaldet
  Agrimi -- dyrkedes paa Kreta, i Delphoi og paa flere af Øerne. En
  saadan Ged, Amaltheia, skulde have diet Zeus som spæd. Til Løn
  blev den til en Stjerne (Capella, = Geden), dens Horn blev til
  Overflødighedshornet.
  
  #Ambrosia# og #Nektar# er Gudernes Spise og Drik. Dødelige kan faa
  evigt Liv ved at nyde A. og N. Undertiden bruges A. baade som Salve,
  Sæbe, Parfyme og Middel mod Saar.
  
  #Amphitrite#, se Nereus.
  
  #Anadyomene#, den af Havet opdukkende. Tilnavn til Aphrodite.
  
  #Aphrodite#.
  
  #Apollon#.
  
  #Ares#.
  
  #Artemis#. Den saakaldte ephesiske Artemis var en
  Frugtbarhedsgudinde, som Grækerne optog og sidestillede med Artemis.
  Hun omtales i Apostlenes Gerninger Kap. 19.
  
  #Asklepios#, Opr. en i Jordens Indre boende Guddom, der tænktes som
  Slange, og som gav Oplysninger om Fremtiden og helbredede Sygdomme.
  Senere tænktes han i Menneskeskikkelse som Heros og fik Slangen til
  Attribut. Han ansaas da for at være Søn af Lægeguden Apollon, for
  selv at være Læge og at have en Datter _Hygieia_, Sundhed.
  
  #Asjtoret#.
  
  #Astarte#.
  
  #Athena#.
  
  #Atropos#.
  
  #Bakchos#, Navn for Dionysos.
  
  #Bakide#.
  
  #Boreas#, se Vindene.
  
  #Chaos#.
  
  #Charis#, 1) Ynde. Menneskelige Bestræbelser kan være saa vellykkede,
  de være vil, og dog ikke behage andre, hvis de er uden Charis, og den
  kan ingen give sig selv. Ingen Festlighed lykkes, hvis ikke Charis
  kaster sin Ynde over den. 2) Gudinden for Charis. Sædvanligt omtales
  3 Chariter: _Aglaia_ (festlig Glans), _Euphrosyne_ (Munterhed),
  _Thaleia_ (blomstrende Festglæde). Undertiden optræder de som
  Aphrodites Terner.
  
  #Charon#.
  
  #Cheiron#, en viis Kentaur, der opdrog Asklepios og Achilles.
  
  #Daktyl#.
  
  #Daphne#, en Nymfe, som Apollon elskede og forfulgte; i sidste
  Øjeblik blev hun forvandlet til et Laurbærtræ, (paa Græsk: Daphne).
  -- Allerede i ældgammel Tid stod der i Delphoi et Laurbærtræ, et
  guddomsfyldt Træ som Zeus's Eg i Dodone. Laurbær ansaas for at kunne
  holde Dæmoner borte og rense for Smitte. Da Apollon kom til Delphoi,
  blev dette Træ draget ind i hans Kultus, idet Pythia bedøvede sig ved
  Duften af brændt Laurbærtræ, inden hun steg ned i Hulen. Denne
  rituelle Handling har da givet Anledning til den omtalte ætiologiske
  Mythe.
  
  #Demeter#.
  
  #Deukalion#.
  
  #Dike#.
  
  #Dione# er hos Homer ved Zeus Moder til Aphrodite.
  
  #Dionysos#.
  
  #Dryader#, se Nymfer.
  
  #Echo#, se Narkissos.
  
  #Eileithyia#, Fødselsgudinde.
  
  #Eirene#, se Horaerne.
  
  #Elysion#.
  
  #Endymion#, se Selene.
  
  #Enyallos#, en Krigsgud, der snart opfattedes som et med Ares, snart
  som hans Søn.
  
  #Eos#, 1) Morgenrøden. 2) Morgenrødens Gudinde. Hun bortførte den
  troiske Prins _Tithonos_ til sin Bolig og bad Zeus give ham evigt
  Liv, men glemte at bede om evig Ungdom, saa han snart blev ganske
  alderdomssvækket. Hun forvandlede ham da til en Cikade (et Insekt,
  hvis Piben høres overalt i Syden, men som sjældent ses.) Derved
  undgik hun at se hans alderdomssvækkede Legeme, men hørte stadigt
  hans Stemme. (Meningen med Fortællingen er vel at indprente en ogsaa
  andetsteds fra kendt filistrøs Moral: Vær nøjagtig i din Bøn til
  Guderne). -- Eos elskede ogsaa Jægeren _Orion_, hvem Artemis dræbte
  af Skinsyge.
  
  #Ephialtes#, se Aloaderne.
  
  #Epimetheus#.
  
  #Erechtheus#, c: Kløveren. E. var opr. en Lyngud, der ved Nedslag
  havde frembragt en Revne i Klippen under Erechtheions nordlige
  Forhal. Han fortrængtes af Poseidon, der ogsaa kunde spalte
  Jordskorpen, og sank ned til at være Heros.
  
  #Erichthonios#.
  
  #Erinyerne#.
  
  #Eris#, Uenighedens Gudinde.
  
  #Eros#, 1) kosmogonisk Gud. 2) Aphrodites Søn.
  
  #Euros#, se Vindene.
  
  #Eurynomos#.
  
  #Gaia#.
  
  #Gaiaochos#.
  
  #Galateia#, se Nereus.
  
  #Ganymedes#, en troisk Prins, den smukkeste af alle dødelige, blev
  optaget til Olympen for der at fungere som Mundskænk.
  
  #Giganterne#. Da Kronos lemlæstede sin Fader, faldt Bloddraaberne paa
  Jorden, og deraf opstod G. De var vilde og raa, havde store Vinger og
  Slangefødder. Paa Phlegrasletten kæmpede de med de olympiske Guder,
  der først sejrede, efter at Herakles var kommet til Hjælp.
  
  #Hades#, 1) Dødsriget. 2) Dødsrigets Gud.
  
  #Hamadryader#, se Nymfer.
  
  #Hebe#.
  
  #Hekate#, 1) Gudinde for de dødes Sjæle; hun holder til baade ved
  Husets Arne og paa Korsvejene, for begge Steder begravede man de
  døde. 2) Lysgudinde, specielt Maanegudinde. Som saadan fremstilledes
  hun ofte i 3 tæt forbundne Skikkelser, (vel Symboler paa den
  tiltagende, fulde og aftagende Maane).
  
  #Hekatoncheirerne#, Uhyrer med 100 Arme, Børn af Uranos og Gaia.
  
  #Helios#.
  
  #Hephaistos#.
  
  #Hera#.
  
  #Herakles#.
  
  #Hermes#.
  
  #Hesperiderne#.
  
  #Hestia#.
  
  #Horaerne#, unge Gudinder, hvis Hverv det er at aabne og lukke
  Himmelporten med en Sky. De er Gudinder for Aarstidernes Vekslen og
  for Lov og Orden i det menneskelige Samfund. Som Navne paa Horaer kan
  anføres: _Eunomia_ (Lovmæssighed), _Dike_ (Retfærdighed) og _Eirene_
  (Fred). De gøres til Døtre af _Zeus_ og _Themis_ (Sæd, Skik, Lov).
  _Plutos_ (Rigdom) gøres til en Søn af Eirene.
  
  #Hyakinthos#, en førhellensk, under Jorden levende Gud, der dyrkedes
  i Nærheden af Sparta, til Apollondyrkelsen fortrængte ham. Der
  digtedes da en Legende om, at H. var A.'s Yndling, men at A. ved en
  Fejltagelse kom til at dræbe ham med en Diskos.
  
  #Hygieia#, se Asklepios.
  
  #Hymenaios#, Bryllupsgud.
  
  #Hyperboreer#, et lykkeligt Æventyrfolk, som Oldtiden tænkte sig
  boende »nord for Nordenvinden«, idet Ordet aflededes af hyper,
  ovenover, og Boreas, Nordenvind. Moderne Sprogvidenskab hævder
  imidlertid, at Boreas opr. betød »Bjærgvind«, og at Hyperboreer
  altsaa betegner »et saligt Folk paa den anden Side Bjærgene«.
  Fortællingerne om dette Folk afleder man af Forestillinger og Skikke,
  der hørte hjemme i Apollondyrkelsen i Delphoi og paa Delos.
  
  #Hypnos#, Søvnens Gud.
  
  #Ino#, se Leukothea.
  
  #Iris#, 1) Regnbuen. 2) En Terne paa Olympen, der bruges som
  Gudernes, særligt Heras Sendebud.
  
  #Istar#.
  
  #Ixion#.
  
  #Kentaur#.
  
  #Kerberos#.
  
  #Kerykelon#.
  
  #Klotho#.
  
  #Kokytos#, Graadens og Klagens Strøm, en Flod i Underverdenen.
  
  #Kore# = Persephone.
  
  #Korybant#, se Kybele.
  
  #Kronide# eller #Kronion# = Kronos's Søn, hyppig Benævnelse for Zeus.
  
  #Kronos#.
  
  #Ktesios#.
  
  #Kybele#, ogsaa kaldet »den store Moder«, »Gudernes Moder«, »den
  store Gudinde« eller »Rheia«, var en lilleasiatisk Naturgudinde af
  lignende Art som Gaia. Hendes Præster var de saakaldte Korybanter,
  der under Udøvelsen af deres hellige Handlinger hensatte sig selv og
  Menigheden i en sanseløs Ekstase.
  
  #Kykloper#. Der gaves forskellige K. 1) 3 Kykloper (_Brontes_,
  _Steropes_, _Arges_) var Børn af Uranos og Gaia; de gav Zeus hans Lyn
  og Torden. 2) Smedesvende i Hephaistos's Værksted. 3) Homers
  Kykloper, enøjede Kæmper, der lever som Hyrder og staar i fjendtligt
  Forhold til Zeus. 4) Vældige Fortidsmennesker, der mentes at have
  opført de ældste Bygninger af store Stenblokke.
  
  #Lachesis#.
  
  #Lethe#, Glemselens Strøm, Flod i Underverdenen.
  
  #Leto#.
  
  #Leukothea#, en Havgudinde, der hjælper søfarende, der er i Nød. Opr.
  hed hun _Ino_ og var en Datter af _Kadmos_; men for at undgaa sin
  Mand _Athamas's_ Efterstræbelser sprang hun i Havet, hvor hun blev
  optaget blandt Nereiderne.
  
  #Lyaios#, (Løseren, Befrieren), Tilnavn til Dionysos.
  
  #Lykurgos#.
  
  #Maia#.
  
  #Mainader#.
  
  #Marsyas#, en lilleasiatisk Silen, der baade optræder som Kildedæmon
  og Fløjtespiller. I Athen hed det sig, at Athena havde opfundet
  Fløjten. De to Fortællinger kombineredes saaledes, at A. skulde have
  opfundet Fløjten, men kastet den bort, fordi hun blev grim af at
  spille paa den. M. fandt da Fløjten og beholdt den. -- Engang kom M.
  i Væddestrid med Apollon; men denne sejrede med sit Citharspil over
  M.'s Fløjtespil, og M. blev flaaet levende -- en i sin Tid i Orienten
  alm. Straf. -- Bag Mytherne om den asiatiske M.'s Musikinteresse
  ligger det Faktum, at hellensk Musik har udviklet sig under stærk
  Indflydelse fra Frygien og Lydien.
  
  #Metis#.
  
  #Minos#. Oprindeligt dømte Minos i de dødes _indbyrdes_ Stridigheder.
  Det maa være Orphikerne, der forvandlede ham til en Dommer _over_ de
  døde.
  
  #Minyas#.
  
  #Moira#, 1) Verdensvilje. 2) Personlig Gudinde. Ordet betyder
  Brøkdel, d. v. s. den hvert Menneske tilkommende Brøkdel af Lykke og
  Ulykke.
  
  #Musagetes#.
  
  #Muse#, 1) Evnen til aandeligt Arbejde, og alt, hvad der er frembragt
  ved aandeligt Arbejde som Sang og Musik, Videnskab, Dannelse. 2)
  Personliggørelsen af disse Evner.
  
  Opr. var der vel 1 Muse; senere udvides Tallet til 9. Deres Navne
  betegner dem som Gudinder for Livsglæde og Aandsvirksomhed, og de
  beskytter hver sit Omraade af Aandslivet. _Kleio_ (den, der giver
  Berømmelse; Historieskrivning). _Euterpe_ (den, der bringer Glæde;
  Fløjtespil). _Thaleia_ (den blomstrende; Komedien). _Melpomene_
  (Sangerinde; Tragedien). _Terpsichore_ (den, der glæder sig ved
  Kordans; Kordans og Lyrik). _Erato_ (den yndige; Lyrik). _Polyhymnia_
  (den hymnerige; Hymnedigtning). _Urania_ (den himmelske; Astronomi).
  _Kalliope_ (den med den smukke Stemme; episk Poesi).
  
  Muserne er Døtre af Zeus og Mnemosyne (Erindring), en let forstaaelig
  Allegori, da alt kunstnerisk og videnskabeligt Arbejde delvis beror
  paa Erindring. De opholder sig gerne paa Helikon ved de to Kilder
  Hippukrene og Aganippe eller paa Parnassos ved Kilden Kastalia.
  Muserne er vel opr. Kildegudinder; det er en alm. Tro, at Vand vækker
  inspirerende Evner hos Mennesker.
  
  #Mylitta#.
  
  #Myrrha#.
  
  #Naiader#, se Nymfer.
  
  #Narkissos#, en smuk Yngling, der forsmaaede Nymfen _Echos_
  Kærlighed, saa hun hentæredes af Sorg, og kun Stemmen blev tilbage.
  Da N. engang saa sig selv i en Kilde, blev han forelsket i sit eget
  Spejlbillede; men da dette ikke kunde gengælde hans Kærlighed, døde
  han af Længsel.
  
  #Nektar#, se Ambrosia.
  
  #Nereus#, en Havgud. Af hans 50 Døtre er _Amphitrite_ gift med
  Poseidon, _Thetis_ med Peleus; _Galateia_ elskedes af Kyklopen
  Polyphem; men hun forsmaaede ham.
  
  #Nike#.
  
  #Notos#, se Vindene.
  
  #Nymferne#, kvindelige Naturguddomme. Der kan skelnes mellem 1)
  Naiader, Kildenymfer, 2) Oreader, Bjærgnymfer, 3) Dryader, Trænymfer;
  disse kaldes ogsaa Hamadryader, fordi de fødes med Træet og dør med
  det, naar det hugges om eller visner, (hama = sammen med).
  
  #Okeanos#, 1) En Strøm, der i bestandig Bevægelse flyder uden om den
  kredsrunde Jord. 2) Guden for denne Strøm, Søn af Uranos og Gaia og
  gift med _Tethys_. Floderne er deres Sønner, Kilderne deres Døtre.
  
  #Omphalos#, en hvid Sten i Delphoi med en Ørn af Guld paa hver Side.
  Undertiden er den smykket med Baand (Tænier), undertiden med et
  stormasket Net (Agrenon). Da Zeus vilde vide, hvor Jordens Midte var,
  sendte han 2 lige hurtige Ørne ud at flyve fra Øst og Vest. De mødtes
  i Delphoi, hvor da Jordens Omphalos (= Navle) maatte være. Som
  Kendemærke rejstes den omtalte Sten. -- Omphalos er opr. en
  Stenfetisj, der overtages af Apollon ved hans Komme til Delphoi.
  
  #Oreader#, se Nymfer.
  
  #Orion#, se Eos.
  
  #Orthia#, (eller Artemis Orthia Lygodesma), en spartansk Gudinde,
  foran hvis Alter 2 Partier af Ynglinge slog løs paa hinanden med
  Stokke.
  
  Orthia var en Trægudinde, og et Menneske, der blev slaaet med Grene
  fra hendes hellige Træ (opr. er det hellige Træ Gudinden selv), fik
  derved den hellige Kraft indbanket i sit Legeme. Fra at være en
  religiøs Handling blev Piskningen en Eksamen, hvor det gjaldt om,
  hvem der kunde døje de fleste Smerter.
  
  #Otos#, se Aloaderne.
  
  #Paian#, 1) Lægegud. 2) Tilnavn til Apollon. 3) Tryllesang. 4) Hymne
  til Apollon. 5) Sejrssang.
  
  #Palladion#.
  
  #Pan#, (af Paon, = kvægvogtende), Gud for de arkadiske Gedehyrder;
  han havde Menneskekrop og Menneskearme, men Ben som en Buk. Han
  ansaas for at have opfundet Hyrdefløjten (Syrinx), vel fordi Hyrderne
  brugte Musikinstrumenter til at holde deres Hjorde sammen. Det var
  denne Gud, der vakte »panisk« Skræk hos Mennesker og Dyr.
  
  #Pandora#.
  
  #Peitho#, Overtalelsens Gudinde; hører til Aphrodites Følge.
  
  #Pentheus#.
  
  #Persephone#.
  
  #Phaeton#, Søn af Helios, fik en Dag Lov til at køre Solvognen over
  Himlen. Men da han ikke kunde holde den i det rette Spor, dræbte Zeus
  ham med sit Lyn. Hans Søstre _Heliaderne_ (c: Helios's Døtre) græd
  over ham. Deres Taarer blev til Ravperler, de selv til Poppeltræer.
  Phaeton styrtede ned ved Eridanos, = Po. Ved denne Flods Munding
  endte en Handelsvej, ad hvilken i gammel Tid Rav blev ført mod Syd
  fra Østersøens Kyst.
  
  #Phoibos#.
  
  #Pluton#, = Rigdomsgiver. Tilnavn til Hades; thi al Rigdom kommer fra
  Jordens Skjul.
  
  #Plutos#, se Horaerne.
  
  #Poseidon#.
  
  #Prometheus#. Dette Navn, der ofte er forklaret som »Forklog«,
  betyder maaske opr. »Ildfrembringer«.
  
  #Proteus#, en Havgud, der vogter Amphitrites Hjord af Sæler. Han
  havde Evne til at antage mange forskellige Skikkelser.
  
  #Psyche#.
  
  #Psychopompos#.
  
  #Pyriphlegethon#, Ildstrømmen, Flod i Underverdenen.
  
  #Pyrrha#.
  
  #Rhadamanthys#.
  
  #Rheia#, se Kybele.
  
  #Saliges Øer#.
  
  #Satyr#, se Silen.
  
  #Selene#, 1) Maane. 2) Maanegudinde. Om Natten rider eller kører hun
  over Himlen. Hun elsker Jægeren _Endymion_, og om Natten stiger hun
  ned fra Himlen og kysser ham, mens hans sover paa Latmosbjærget.
  
  #Semele#.
  
  #Sibylle#.
  
  #Silenerne#, er vilde Vegetationsguddomme. Man tænkte sig, de havde
  Ører og Hale, undertiden ogsaa Hove og Ben som Heste. Opr. tænktes
  alle Silener i samme Alder; men senere skelnede man mellem de gamle
  _Silener_ og de yngre _Satyrer_. Efterhaanden tænkte man sig, at der
  kun var 1 Silen, der ofte fremstilledes som en gammel Drukkenbolt,
  der havde været Dionysos's Fosterfader.
  
  #Sisyphos#.
  
  #Smintheus#, Markmusgud, (af sminthos, Markmus). Primitive Folk viser
  undertiden Ærbødighed mod skadelige Dyr for at bevæge dem til ikke at
  gøre ondt. Paa Øen Øsel har man været hensynsfuld overfor en
  Snudebille, der var farlig for Kornet. Jøderne hædrede de farlige
  Slanger ved at rejse en Kobberslange paa en Stang -- altsaa Tribut
  til en Røverstat. -- Smintheus smeltede sammen med Apollon. En berømt
  Helligdom for Ap. Sm. laa nær Troja. Der holdt man tamme, hvide Mus.
  
  #Styx#.
  
  #Tantalos#.
  
  #Thetys#, se Okeanos.
  
  #Thanatos#, Dødsguden; han fremstilles undertiden med sænket og
  slukket Fakkel.
  
  #Themis#, se Horaerne.
  
  #Thetis#, se Nereus.
  
  #Thiasos#, Fællesbenævnelse for Dionysos's Følge af Satyrer og
  Silener, Nymfer, Mainader og andre Gudomme, som f. Eks. Pan.
  
  #Titanerne#, Børn af Uranos og Gaia. De mest kendte er Kronos og
  Rheia. Da Kronos blev angrebet af de olympiske Guder, fik han Hjælp
  af Titanerne, som først blev overvundne efter 10 Aars Kampe,
  hvorefter Zeus nedstyrtede dem i Tartaros.
  
  #Tithonos#, se Eos.
  
  #Tityos#.
  
  #Triptolemos#, (= den, som pløjer 3 Gange) gammel Frugtbarhedsgud i
  Eleusis. Brakmarker pløjedes 3 Gange, Foraar, Sommer og Efteraar,
  umiddelbart før Saaningen. Paa et kendt Relief ser man Demeter og
  Kore give ham Sædekornet, som han skal bringe til Menneskene.
  
  #Tritogeneia#, Tilnavn til Athena. Betydningen er usikker.
  
  #Triton#.
  
  #Typhoeus#, (= den dampende, Røgsprutteren) er et skrækkeligt Uhyre
  med 100 Slangehoveder. Han blev begravet under Sicilien, og Røgen fra
  Ætna ansaas for Uhyrets hede Aande, -- altsaa en Naturmythe, der
  indeholder en primitiv Opfattelse af et vulkansk Fænomen.
  
  #Uranos#.
  
  #Vindene#, _Boreas_, Nordenvinden, _Notos_, Søndenvinden, _Euros_,
  Østenvinden, _Zephyros_, Vestenvinden.
  
  #Zephyros#, se Vindene.
  
  #Zeus#.
  
  
  
  
  Sorø Bogtrykkeri (Aktieselskab) ved Rasmussen Krogh.
  
  
  
  
  Af samme Forfatter er udkommen paa vort Forlag:
  
   _Græske Sagn_ 2. Udg. Pris indb. Kr. 2,75
   _Græsk Religion_       "     "   Kr. 0,70
  
  
  SVEGÅRDS BOGHANDEL SORØ
  
  
  
  
  
  End of Project Gutenberg's Græsk Mythologi, by Hans Holten-Bechtolsheim
  
  *** END OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK GRÆSK MYTHOLOGI ***
  
  ***** This file should be named 34178-8.txt or 34178-8.zip *****
  This and all associated files of various formats will be found in:
          http://www.gutenberg.org/3/4/1/7/34178/
  
  Produced by Tor Martin Kristiansen, Steen Christensen,
  Palle Christoffersen and the Online Distributed Proofreading
  Team at http://www.pgdp.net
  
  
  Updated editions will replace the previous one--the old editions
  will be renamed.
  
  Creating the works from public domain print editions means that no
  one owns a United States copyright in these works, so the Foundation
  (and you!) can copy and distribute it in the United States without
  permission and without paying copyright royalties.  Special rules,
  set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to
  copying and distributing Project Gutenberg-tm electronic works to
  protect the PROJECT GUTENBERG-tm concept and trademark.  Project
  Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you
  charge for the eBooks, unless you receive specific permission.  If you
  do not charge anything for copies of this eBook, complying with the
  rules is very easy.  You may use this eBook for nearly any purpose
  such as creation of derivative works, reports, performances and
  research.  They may be modified and printed and given away--you may do
  practically ANYTHING with public domain eBooks.  Redistribution is
  subject to the trademark license, especially commercial
  redistribution.
  
  
  
  *** START: FULL LICENSE ***
  
  THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE
  PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK
  
  To protect the Project Gutenberg-tm mission of promoting the free
  distribution of electronic works, by using or distributing this work
  (or any other work associated in any way with the phrase "Project
  Gutenberg"), you agree to comply with all the terms of the Full Project
  Gutenberg-tm License (available with this file or online at
  http://gutenberg.org/license).
  
  
  Section 1.  General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg-tm
  electronic works
  
  1.A.  By reading or using any part of this Project Gutenberg-tm
  electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to
  and accept all the terms of this license and intellectual property
  (trademark/copyright) agreement.  If you do not agree to abide by all
  the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy
  all copies of Project Gutenberg-tm electronic works in your possession.
  If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project
  Gutenberg-tm electronic work and you do not agree to be bound by the
  terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or
  entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.
  
  1.B.  "Project Gutenberg" is a registered trademark.  It may only be
  used on or associated in any way with an electronic work by people who
  agree to be bound by the terms of this agreement.  There are a few
  things that you can do with most Project Gutenberg-tm electronic works
  even without complying with the full terms of this agreement.  See
  paragraph 1.C below.  There are a lot of things you can do with Project
  Gutenberg-tm electronic works if you follow the terms of this agreement
  and help preserve free future access to Project Gutenberg-tm electronic
  works.  See paragraph 1.E below.
  
  1.C.  The Project Gutenberg Literary Archive Foundation ("the Foundation"
  or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project
  Gutenberg-tm electronic works.  Nearly all the individual works in the
  collection are in the public domain in the United States.  If an
  individual work is in the public domain in the United States and you are
  located in the United States, we do not claim a right to prevent you from
  copying, distributing, performing, displaying or creating derivative
  works based on the work as long as all references to Project Gutenberg
  are removed.  Of course, we hope that you will support the Project
  Gutenberg-tm mission of promoting free access to electronic works by
  freely sharing Project Gutenberg-tm works in compliance with the terms of
  this agreement for keeping the Project Gutenberg-tm name associated with
  the work.  You can easily comply with the terms of this agreement by
  keeping this work in the same format with its attached full Project
  Gutenberg-tm License when you share it without charge with others.
  
  1.D.  The copyright laws of the place where you are located also govern
  what you can do with this work.  Copyright laws in most countries are in
  a constant state of change.  If you are outside the United States, check
  the laws of your country in addition to the terms of this agreement
  before downloading, copying, displaying, performing, distributing or
  creating derivative works based on this work or any other Project
  Gutenberg-tm work.  The Foundation makes no representations concerning
  the copyright status of any work in any country outside the United
  States.
  
  1.E.  Unless you have removed all references to Project Gutenberg:
  
  1.E.1.  The following sentence, with active links to, or other immediate
  access to, the full Project Gutenberg-tm License must appear prominently
  whenever any copy of a Project Gutenberg-tm work (any work on which the
  phrase "Project Gutenberg" appears, or with which the phrase "Project
  Gutenberg" is associated) is accessed, displayed, performed, viewed,
  copied or distributed:
  
  This eBook is for the use of anyone anywhere at no cost and with
  almost no restrictions whatsoever.  You may copy it, give it away or
  re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included
  with this eBook or online at www.gutenberg.org
  
  1.E.2.  If an individual Project Gutenberg-tm electronic work is derived
  from the public domain (does not contain a notice indicating that it is
  posted with permission of the copyright holder), the work can be copied
  and distributed to anyone in the United States without paying any fees
  or charges.  If you are redistributing or providing access to a work
  with the phrase "Project Gutenberg" associated with or appearing on the
  work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1
  through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the
  Project Gutenberg-tm trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or
  1.E.9.
  
  1.E.3.  If an individual Project Gutenberg-tm electronic work is posted
  with the permission of the copyright holder, your use and distribution
  must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional
  terms imposed by the copyright holder.  Additional terms will be linked
  to the Project Gutenberg-tm License for all works posted with the
  permission of the copyright holder found at the beginning of this work.
  
  1.E.4.  Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg-tm
  License terms from this work, or any files containing a part of this
  work or any other work associated with Project Gutenberg-tm.
  
  1.E.5.  Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this
  electronic work, or any part of this electronic work, without
  prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with
  active links or immediate access to the full terms of the Project
  Gutenberg-tm License.
  
  1.E.6.  You may convert to and distribute this work in any binary,
  compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any
  word processing or hypertext form.  However, if you provide access to or
  distribute copies of a Project Gutenberg-tm work in a format other than
  "Plain Vanilla ASCII" or other format used in the official version
  posted on the official Project Gutenberg-tm web site (www.gutenberg.org),
  you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a
  copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon
  request, of the work in its original "Plain Vanilla ASCII" or other
  form.  Any alternate format must include the full Project Gutenberg-tm
  License as specified in paragraph 1.E.1.
  
  1.E.7.  Do not charge a fee for access to, viewing, displaying,
  performing, copying or distributing any Project Gutenberg-tm works
  unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.
  
  1.E.8.  You may charge a reasonable fee for copies of or providing
  access to or distributing Project Gutenberg-tm electronic works provided
  that
  
  - You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from
       the use of Project Gutenberg-tm works calculated using the method
       you already use to calculate your applicable taxes.  The fee is
       owed to the owner of the Project Gutenberg-tm trademark, but he
       has agreed to donate royalties under this paragraph to the
       Project Gutenberg Literary Archive Foundation.  Royalty payments
       must be paid within 60 days following each date on which you
       prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax
       returns.  Royalty payments should be clearly marked as such and
       sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the
       address specified in Section 4, "Information about donations to
       the Project Gutenberg Literary Archive Foundation."
  
  - You provide a full refund of any money paid by a user who notifies
       you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he
       does not agree to the terms of the full Project Gutenberg-tm
       License.  You must require such a user to return or
       destroy all copies of the works possessed in a physical medium
       and discontinue all use of and all access to other copies of
       Project Gutenberg-tm works.
  
  - You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any
       money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the
       electronic work is discovered and reported to you within 90 days
       of receipt of the work.
  
  - You comply with all other terms of this agreement for free
       distribution of Project Gutenberg-tm works.
  
  1.E.9.  If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg-tm
  electronic work or group of works on different terms than are set
  forth in this agreement, you must obtain permission in writing from
  both the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and Michael
  Hart, the owner of the Project Gutenberg-tm trademark.  Contact the
  Foundation as set forth in Section 3 below.
  
  1.F.
  
  1.F.1.  Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable
  effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread
  public domain works in creating the Project Gutenberg-tm
  collection.  Despite these efforts, Project Gutenberg-tm electronic
  works, and the medium on which they may be stored, may contain
  "Defects," such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or
  corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual
  property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a
  computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by
  your equipment.
  
  1.F.2.  LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the "Right
  of Replacement or Refund" described in paragraph 1.F.3, the Project
  Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project
  Gutenberg-tm trademark, and any other party distributing a Project
  Gutenberg-tm electronic work under this agreement, disclaim all
  liability to you for damages, costs and expenses, including legal
  fees.  YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT
  LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE
  PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE
  TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE
  LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR
  INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH
  DAMAGE.
  
  1.F.3.  LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a
  defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can
  receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a
  written explanation to the person you received the work from.  If you
  received the work on a physical medium, you must return the medium with
  your written explanation.  The person or entity that provided you with
  the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a
  refund.  If you received the work electronically, the person or entity
  providing it to you may choose to give you a second opportunity to
  receive the work electronically in lieu of a refund.  If the second copy
  is also defective, you may demand a refund in writing without further
  opportunities to fix the problem.
  
  1.F.4.  Except for the limited right of replacement or refund set forth
  in paragraph 1.F.3, this work is provided to you 'AS-IS' WITH NO OTHER
  WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO
  WARRANTIES OF MERCHANTIBILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.
  
  1.F.5.  Some states do not allow disclaimers of certain implied
  warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages.
  If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the
  law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be
  interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by
  the applicable state law.  The invalidity or unenforceability of any
  provision of this agreement shall not void the remaining provisions.
  
  1.F.6.  INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the
  trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone
  providing copies of Project Gutenberg-tm electronic works in accordance
  with this agreement, and any volunteers associated with the production,
  promotion and distribution of Project Gutenberg-tm electronic works,
  harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees,
  that arise directly or indirectly from any of the following which you do
  or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg-tm
  work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any
  Project Gutenberg-tm work, and (c) any Defect you cause.
  
  
  Section  2.  Information about the Mission of Project Gutenberg-tm
  
  Project Gutenberg-tm is synonymous with the free distribution of
  electronic works in formats readable by the widest variety of computers
  including obsolete, old, middle-aged and new computers.  It exists
  because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from
  people in all walks of life.
  
  Volunteers and financial support to provide volunteers with the
  assistance they need, are critical to reaching Project Gutenberg-tm's
  goals and ensuring that the Project Gutenberg-tm collection will
  remain freely available for generations to come.  In 2001, the Project
  Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure
  and permanent future for Project Gutenberg-tm and future generations.
  To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation
  and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4
  and the Foundation web page at http://www.pglaf.org.
  
  
  Section 3.  Information about the Project Gutenberg Literary Archive
  Foundation
  
  The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non profit
  501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the
  state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal
  Revenue Service.  The Foundation's EIN or federal tax identification
  number is 64-6221541.  Its 501(c)(3) letter is posted at
  http://pglaf.org/fundraising.  Contributions to the Project Gutenberg
  Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent
  permitted by U.S. federal laws and your state's laws.
  
  The Foundation's principal office is located at 4557 Melan Dr. S.
  Fairbanks, AK, 99712., but its volunteers and employees are scattered
  throughout numerous locations.  Its business office is located at
  809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887, email
  business@pglaf.org.  Email contact links and up to date contact
  information can be found at the Foundation's web site and official
  page at http://pglaf.org
  
  For additional contact information:
       Dr. Gregory B. Newby
       Chief Executive and Director
       gbnewby@pglaf.org
  
  
  Section 4.  Information about Donations to the Project Gutenberg
  Literary Archive Foundation
  
  Project Gutenberg-tm depends upon and cannot survive without wide
  spread public support and donations to carry out its mission of
  increasing the number of public domain and licensed works that can be
  freely distributed in machine readable form accessible by the widest
  array of equipment including outdated equipment.  Many small donations
  ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt
  status with the IRS.
  
  The Foundation is committed to complying with the laws regulating
  charities and charitable donations in all 50 states of the United
  States.  Compliance requirements are not uniform and it takes a
  considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up
  with these requirements.  We do not solicit donations in locations
  where we have not received written confirmation of compliance.  To
  SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any
  particular state visit http://pglaf.org
  
  While we cannot and do not solicit contributions from states where we
  have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition
  against accepting unsolicited donations from donors in such states who
  approach us with offers to donate.
  
  International donations are gratefully accepted, but we cannot make
  any statements concerning tax treatment of donations received from
  outside the United States.  U.S. laws alone swamp our small staff.
  
  Please check the Project Gutenberg Web pages for current donation
  methods and addresses.  Donations are accepted in a number of other
  ways including checks, online payments and credit card donations.
  To donate, please visit: http://pglaf.org/donate
  
  
  Section 5.  General Information About Project Gutenberg-tm electronic
  works.
  
  Professor Michael S. Hart is the originator of the Project Gutenberg-tm
  concept of a library of electronic works that could be freely shared
  with anyone.  For thirty years, he produced and distributed Project
  Gutenberg-tm eBooks with only a loose network of volunteer support.
  
  
  Project Gutenberg-tm eBooks are often created from several printed
  editions, all of which are confirmed as Public Domain in the U.S.
  unless a copyright notice is included.  Thus, we do not necessarily
  keep eBooks in compliance with any particular paper edition.
  
  
  Most people start at our Web site which has the main PG search facility:
  
       http://www.gutenberg.org
  
  This Web site includes information about Project Gutenberg-tm,
  including how to make donations to the Project Gutenberg Literary
  Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to
  subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.
metadata: Wiki & Books
metadata: *** START: FULL LICENSE ***
  
  THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE
  PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK
  
  To protect the Project Gutenberg-tm mission of promoting the free
  distribution of electronic works, by using or distributing this work
  (or any other work associated in any way with the phrase "Project
  Gutenberg"), you agree to comply with all the terms of the Full Project
  Gutenberg-tm License available with this file or online at
    www.gutenberg.org/license.
  
  
  Section 1.  General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg-tm
  electronic works
  
  1.A.  By reading or using any part of this Project Gutenberg-tm
  electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to
  and accept all the terms of this license and intellectual property
  (trademark/copyright) agreement.  If you do not agree to abide by all
  the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy
  all copies of Project Gutenberg-tm electronic works in your possession.
  If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project
  Gutenberg-tm electronic work and you do not agree to be bound by the
  terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or
  entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.
  
  1.B.  "Project Gutenberg" is a registered trademark.  It may only be
  used on or associated in any way with an electronic work by people who
  agree to be bound by the terms of this agreement.  There are a few
  things that you can do with most Project Gutenberg-tm electronic works
  even without complying with the full terms of this agreement.  See
  paragraph 1.C below.  There are a lot of things you can do with Project
  Gutenberg-tm electronic works if you follow the terms of this agreement
  and help preserve free future access to Project Gutenberg-tm electronic
  works.  See paragraph 1.E below.
  
  1.C.  The Project Gutenberg Literary Archive Foundation ("the Foundation"
  or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project
  Gutenberg-tm electronic works.  Nearly all the individual works in the
  collection are in the public domain in the United States.  If an
  individual work is in the public domain in the United States and you are
  located in the United States, we do not claim a right to prevent you from
  copying, distributing, performing, displaying or creating derivative
  works based on the work as long as all references to Project Gutenberg
  are removed.  Of course, we hope that you will support the Project
  Gutenberg-tm mission of promoting free access to electronic works by
  freely sharing Project Gutenberg-tm works in compliance with the terms of
  this agreement for keeping the Project Gutenberg-tm name associated with
  the work.  You can easily comply with the terms of this agreement by
  keeping this work in the same format with its attached full Project
  Gutenberg-tm License when you share it without charge with others.
  
  1.D.  The copyright laws of the place where you are located also govern
  what you can do with this work.  Copyright laws in most countries are in
  a constant state of change.  If you are outside the United States, check
  the laws of your country in addition to the terms of this agreement
  before downloading, copying, displaying, performing, distributing or
  creating derivative works based on this work or any other Project
  Gutenberg-tm work.  The Foundation makes no representations concerning
  the copyright status of any work in any country outside the United
  States.
  
  1.E.  Unless you have removed all references to Project Gutenberg:
  
  1.E.1.  The following sentence, with active links to, or other immediate
  access to, the full Project Gutenberg-tm License must appear prominently
  whenever any copy of a Project Gutenberg-tm work (any work on which the
  phrase "Project Gutenberg" appears, or with which the phrase "Project
  Gutenberg" is associated) is accessed, displayed, performed, viewed,
  copied or distributed:
  
  This eBook is for the use of anyone anywhere at no cost and with
  almost no restrictions whatsoever.  You may copy it, give it away or
  re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included
  with this eBook or online at www.gutenberg.org
  
  1.E.2.  If an individual Project Gutenberg-tm electronic work is derived
  from the public domain (does not contain a notice indicating that it is
  posted with permission of the copyright holder), the work can be copied
  and distributed to anyone in the United States without paying any fees
  or charges.  If you are redistributing or providing access to a work
  with the phrase "Project Gutenberg" associated with or appearing on the
  work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1
  through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the
  Project Gutenberg-tm trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or
  1.E.9.
  
  1.E.3.  If an individual Project Gutenberg-tm electronic work is posted
  with the permission of the copyright holder, your use and distribution
  must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional
  terms imposed by the copyright holder.  Additional terms will be linked
  to the Project Gutenberg-tm License for all works posted with the
  permission of the copyright holder found at the beginning of this work.
  
  1.E.4.  Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg-tm
  License terms from this work, or any files containing a part of this
  work or any other work associated with Project Gutenberg-tm.
  
  1.E.5.  Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this
  electronic work, or any part of this electronic work, without
  prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with
  active links or immediate access to the full terms of the Project
  Gutenberg-tm License.
  
  1.E.6.  You may convert to and distribute this work in any binary,
  compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any
  word processing or hypertext form.  However, if you provide access to or
  distribute copies of a Project Gutenberg-tm work in a format other than
  "Plain Vanilla ASCII" or other format used in the official version
  posted on the official Project Gutenberg-tm web site (www.gutenberg.org),
  you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a
  copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon
  request, of the work in its original "Plain Vanilla ASCII" or other
  form.  Any alternate format must include the full Project Gutenberg-tm
  License as specified in paragraph 1.E.1.
  
  1.E.7.  Do not charge a fee for access to, viewing, displaying,
  performing, copying or distributing any Project Gutenberg-tm works
  unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.
  
  1.E.8.  You may charge a reasonable fee for copies of or providing
  access to or distributing Project Gutenberg-tm electronic works provided
  that
  
  - You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from
       the use of Project Gutenberg-tm works calculated using the method
       you already use to calculate your applicable taxes.  The fee is
       owed to the owner of the Project Gutenberg-tm trademark, but he
       has agreed to donate royalties under this paragraph to the
       Project Gutenberg Literary Archive Foundation.  Royalty payments
       must be paid within 60 days following each date on which you
       prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax
       returns.  Royalty payments should be clearly marked as such and
       sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the
       address specified in Section 4, "Information about donations to
       the Project Gutenberg Literary Archive Foundation."
  
  - You provide a full refund of any money paid by a user who notifies
       you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he
       does not agree to the terms of the full Project Gutenberg-tm
       License.  You must require such a user to return or
       destroy all copies of the works possessed in a physical medium
       and discontinue all use of and all access to other copies of
       Project Gutenberg-tm works.
  
  - You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any
       money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the
       electronic work is discovered and reported to you within 90 days
       of receipt of the work.
  
  - You comply with all other terms of this agreement for free
       distribution of Project Gutenberg-tm works.
  
  1.E.9.  If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg-tm
  electronic work or group of works on different terms than are set
  forth in this agreement, you must obtain permission in writing from
  both the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and Michael
  Hart, the owner of the Project Gutenberg-tm trademark.  Contact the
  Foundation as set forth in Section 3 below.
  
  1.F.
  
  1.F.1.  Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable
  effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread
  public domain works in creating the Project Gutenberg-tm
  collection.  Despite these efforts, Project Gutenberg-tm electronic
  works, and the medium on which they may be stored, may contain
  "Defects," such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or
  corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual
  property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a
  computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by
  your equipment.
  
  1.F.2.  LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the "Right
  of Replacement or Refund" described in paragraph 1.F.3, the Project
  Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project
  Gutenberg-tm trademark, and any other party distributing a Project
  Gutenberg-tm electronic work under this agreement, disclaim all
  liability to you for damages, costs and expenses, including legal
  fees.  YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT
  LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE
  PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3.  YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE
  TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE
  LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR
  INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH
  DAMAGE.
  
  1.F.3.  LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a
  defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can
  receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a
  written explanation to the person you received the work from.  If you
  received the work on a physical medium, you must return the medium with
  your written explanation.  The person or entity that provided you with
  the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a
  refund.  If you received the work electronically, the person or entity
  providing it to you may choose to give you a second opportunity to
  receive the work electronically in lieu of a refund.  If the second copy
  is also defective, you may demand a refund in writing without further
  opportunities to fix the problem.
  
  1.F.4.  Except for the limited right of replacement or refund set forth
  in paragraph 1.F.3, this work is provided to you 'AS-IS', WITH NO OTHER
  WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO
  WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.
  
  1.F.5.  Some states do not allow disclaimers of certain implied
  warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages.
  If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the
  law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be
  interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by
  the applicable state law.  The invalidity or unenforceability of any
  provision of this agreement shall not void the remaining provisions.
  
  1.F.6.  INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the
  trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone
  providing copies of Project Gutenberg-tm electronic works in accordance
  with this agreement, and any volunteers associated with the production,
  promotion and distribution of Project Gutenberg-tm electronic works,
  harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees,
  that arise directly or indirectly from any of the following which you do
  or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg-tm
  work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any
  Project Gutenberg-tm work, and (c) any Defect you cause.
  
  
  Section  2.  Information about the Mission of Project Gutenberg-tm
  
  Project Gutenberg-tm is synonymous with the free distribution of
  electronic works in formats readable by the widest variety of computers
  including obsolete, old, middle-aged and new computers.  It exists
  because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from
  people in all walks of life.
  
  Volunteers and financial support to provide volunteers with the
  assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg-tm's
  goals and ensuring that the Project Gutenberg-tm collection will
  remain freely available for generations to come.  In 2001, the Project
  Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure
  and permanent future for Project Gutenberg-tm and future generations.
  To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation
  and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4
  and the Foundation information page at www.gutenberg.org
  
  
  Section 3.  Information about the Project Gutenberg Literary Archive
  Foundation
  
  The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non profit
  501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the
  state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal
  Revenue Service.  The Foundation's EIN or federal tax identification
  number is 64-6221541.  Contributions to the Project Gutenberg
  Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent
  permitted by U.S. federal laws and your state's laws.
  
  The Foundation's principal office is located at 4557 Melan Dr. S.
  Fairbanks, AK, 99712., but its volunteers and employees are scattered
  throughout numerous locations.  Its business office is located at 809
  North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887.  Email
  contact links and up to date contact information can be found at the
  Foundation's web site and official page at www.gutenberg.org/contact
  
  For additional contact information:
       Dr. Gregory B. Newby
       Chief Executive and Director
       gbnewby@pglaf.org
  
  Section 4.  Information about Donations to the Project Gutenberg
  Literary Archive Foundation
  
  Project Gutenberg-tm depends upon and cannot survive without wide
  spread public support and donations to carry out its mission of
  increasing the number of public domain and licensed works that can be
  freely distributed in machine readable form accessible by the widest
  array of equipment including outdated equipment.  Many small donations
  ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt
  status with the IRS.
  
  The Foundation is committed to complying with the laws regulating
  charities and charitable donations in all 50 states of the United
  States.  Compliance requirements are not uniform and it takes a
  considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up
  with these requirements.  We do not solicit donations in locations
  where we have not received written confirmation of compliance.  To
  SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any
  particular state visit www.gutenberg.org/donate
  
  While we cannot and do not solicit contributions from states where we
  have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition
  against accepting unsolicited donations from donors in such states who
  approach us with offers to donate.
  
  International donations are gratefully accepted, but we cannot make
  any statements concerning tax treatment of donations received from
  outside the United States.  U.S. laws alone swamp our small staff.
  
  Please check the Project Gutenberg Web pages for current donation
  methods and addresses.  Donations are accepted in a number of other
  ways including checks, online payments and credit card donations.
  To donate, please visit:  www.gutenberg.org/donate
  
  
  Section 5.  General Information About Project Gutenberg-tm electronic
  works.
  
  Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg-tm
  concept of a library of electronic works that could be freely shared
  with anyone.  For forty years, he produced and distributed Project
  Gutenberg-tm eBooks with only a loose network of volunteer support.
  
  Project Gutenberg-tm eBooks are often created from several printed
  editions, all of which are confirmed as Public Domain in the U.S.
  unless a copyright notice is included.  Thus, we do not necessarily
  keep eBooks in compliance with any particular paper edition.
  
  Most people start at our Web site which has the main PG search facility:
  
       www.gutenberg.org
  
  This Web site includes information about Project Gutenberg-tm,
  including how to make donations to the Project Gutenberg Literary
  Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to
  subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.
  
metadata: Gutenberg