text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  	ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  	'l » » » » j+l.
  	w » » » » u + v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  	å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  	a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  De e nu pålaw honrede Aar siń, a Pær Maartiń ræjtit valenderde i Røsen. Di
  fleste Mæńesken fraa hans Tid e glømda, men Pær Maartiń va seneń Pæńaknâga å va
  så tenâd, a hań hâwsas læńere æń di fleste. Hań bode paa Kji'lesgaareń å hadde i
  di pæńabâre Tidarna for honrede Aar siń skravad så majeń Pæń sammen, a hań końe
  sætta sińa Bælla got ivaj å ligot hâ nok te saj sæl. Eń Søn, de va
  forresten hannem, der va Fâr te Præsteń Trânbær (som siń ble så kjænder blan
  sina Lansmæń, å så aaholter aa så monga) kom te a bo paa Brunsgaareń i
  Nylârskersen, å en Døtter kom te a bo paa Hy'lebrânsgaareń i samma Soggen. En
  Døtter ble Awlsbrøggarakonna i Gudjem å eń Søn fijkje Gaareń i Røsen. 
  
  Paa Gamma'lso'ler va Pær Maartiń Æńkj i monga Aar å vânkada daa ota fraa dæń ene
  te dæń anra aa sińa Bælla, å som Sjik va dæń Gongeń vankada hań
  emmer paa sina Fodder. Hań hadde ægenli sit Tehol paa Kji'lesgaareń, men
  hań końe ijkje altid behawa å varra der, for hań va nogged ustogga å hall
  vanskelier å komma udaa-ed me. Ble hań ræjti knottiń paa-ed, tâw hań bâra siń
  Gjyńkel ońe Armeń å benada aa a Marken for å besøja eń aa sińa Bælla. I
  Fostnińen va-ed ju nykommed, ivor hań kom hen, men naar der fijkj gaaed noggena
  Øgger, kom dær âw gjærna en Knuda paa Traaeń, å hastuer som hań va, sko'le der
  mæn liid te, for a hań igjen sko'le reza aa.
  
  Eń Gong, hań va paa Tur fra Kji'lesgaareń i Røsen te Hy'lebrânsgaareń i
  Nylârskersen, å hań gjikj âwer Blemmelyńg, satte hań saj paa eń Sten i Lyngeń
  for å vila sina gamla Ben igrân. Så kom der eń Mań frambi, som spore-iń, vor hań
  va fraa å vor hań sko'le hen. Pær Maartiń svârde, a hań va helt fra Røsen a så
  trætter sad, for der va eńhellu lânt å trawa for seneń gamma'ler Mań som
  hań. »Men jâ e ju nødder te-’d«, sâ hań, »for jâ hâr to Bælla, som ligja tejems
  paa et Pâr Gaara nera i Nylârskersen, å nu e di blena sjøga, hâ di sjikt maj Bod
  om, så jâ ska nu se a komma derhen å se om dom, for kansje jâ kań jælpa dom me
  nâd i dorra Nø.« Men nu va hań nu bleń så fortâń aa dæń longa Turn, sad.
  
  Dæń frammada Mań ynkades eńhellu âwer-iń, ińiń końe ju hæ'ler tro ańed, æń a hań
  va eń fattier Stakkal, så sømpelt som hań va paatâń å sedan som hań vânades. Å
  naar hań hadde sajt, a hańs Bælla »laa tejems«, saa trode hań, som
  naturlit va, a di laa te Byrda for fremmada. De kań nok varra, a hań ble nagger
  å forhâwada saj âwer, a hań sko'le lâ sit goa Jarta sedan løvva aa me saj, naar
  hań bâgætte fikj å vidda, a di bode, desse Bællana, paa et Pâr aa Nylârskersens
  bæsta Gaara.
  
  Eń Gong, a Pær Maartiń va nera å besøjte sin Døtter i Gudjem, høre eń
  tile-tâl-Aars Horra, a hań fortalde, voddan de gjikje te dæń Gongeń, hań kjøvte
  Brunsgaareń te siń Horra Kristen. Dæńa Pâssâzikan hâr så dæńa Tehørareń som
  gamma'l Mań for tâl-fjâurtan Aar siń fortalt for maj, sa jâ hâr dæńa
  honredaargamla Storjan så å saja paa fosta Hon å føler-na som et frist Pust fraa
  eń fjærn Tid. Jâ ska lisom miń Fortællara, lâ Pær Maartiń fortælla sæl:
  
  Jâ sajer altid, jâ, a eń ska varra bestamter paa-ed, å ded ska eń âw, naar de
  gjæ'ler Handel, for æ'la kań eń nømt ble betader, sa eń kań. Hadde jâ’kje vaed
  bestemter å vist va jâ ville å holt fâst paa ded, daa jâ kjøvte Brunsgaareń te
  miń Horra Kristen, så hadde jâ kansje kommed te å gje dovvel saa majed for-iń
  æńsom jâ gâ, ja di sâ ju âw a'le, a hań va ded vær, men sjitta så majiń Pæń hen
  te ińiń Vardens Nøtta, — ded hadde livæl vad forhâwelit, mener jâ bâra. Ja, hâ
  ni Lyst te å høra, voddan ded gjikje te, så kań jâ got fortælla-ed, men så ska
  ni varra tysta å lâ ble me å snakka me, for ded forstårrar maj bâra.
  
  De e ju nu alt monna Aar siń, vi hâ nu fæmåforre å dæń Gongeń hadde vi niåkjiv,
  — lâ maj se — lâ maj se, — de e alsaa fæmtan-sajstan Aar siń, ja de
  passar ævent, for de va dæń Gongeń æ'la ded Aared, a dæń blezzua Mærn paa
  Kji'lesgaareń va Føl, å hon bler te Framtiden ævent sajstan Aar. Miń Horra
  Kresten, som hadde gaaed paa Frajarafodder i noggen Tid, kom eń Sønda så
  hæzblæzenes jem fraa Kjærkjan å fortalde, a Sannemań hadde læst paa
  Kjærkjestæwnan, a Brunsgaareń i Nylârskersen sko'le paa Tvogsaksion, å Jep Jørn,
  som e fraa dæń Len, å som hań hadde folts me jem, hadde sajt, a de va eń seneń
  goer Gaar. Kresten trode så de końe happa saj sedan, a Gaareń nu, naar di
  sjævlde Mań, końe ble saalder te got Kjøv, å dæmmeså va hań eńhellu opsatter
  paa, a jâ sko'le følla me-iń te Aksions å jælpa-iń te å faa Gaareń, om de va saj
  saa. De lâwde jâ så âw, a jâ ville, ves de sko'le sje, a hań ble ræjti billier.
  
  De lakkade ad Framtiden, men æńu hadde vi nok Styńer te å sjitta eń Dâ væk for
  Plasér, for Jorn va frøzzen æńu, å de va sist i Marsi Maanad. Mæns Maanań sto i
  Næ hadde-’d æ'la vaed et fâlit Blas, men nu, hań va kommeń i Ny, hadde-’d slaaed
  om te Bârfrøst me stille pent Vær å got rast Føre. Vińtereń hadda æ'la gjed
  eńhellu Sne å Rågg te Kjyńelsmessa, siń Togga å Ræjgj å så som sajt Blas.
  Men sedan som Vær å Føre va å saa ud te å ble Aksiondân, va-’d ińen Sâg å
  vânka dæń Turn tefods, å dæmmesaa bestemde vi vos te å reza å om Mârniń Klåkkan
  fira, for Aksion begjyńte Klåkkbn ti å vi va ju naalit vajakjænda paa dæń
  Len så vi końe ju altid træffa te å ble forsinkada, ves vi hadde ont for å
  hijtta Gongatræen âwer Vâen å sedannâd. Vi hadde nok sport vos liid for blan
  kjænda Folk, Jep Jørn, som va fraa dæń Len, hadde gjed bæst Besje, men dæmme, de
  e nu alri så got å fatta senna Forklârińer i et å alt for di, der er e rent
  frammada.
  
  Vi måtte ræjtit gjorra ota å staa op liså tilia som i deń sælvesta
  strańgjerlista Høsteń, for vi skole ju âu hâ vort Mârnmaal tâed å hâ syzlad liid
  fost. Då vi hadde syzlad Øjen å faaed Mâdeń tâń å va paatâna i vort Sondaståj
  , reste vi aa, læńe foræń de ble Dâ. Men de va ju pent, lyst Vær, sa vi
  końe sajtas se å gaa, å de vârde mæn en bajla Stoń, foræń Kresten ville sjyda
  Gjænvaj râgs âwer Âgrana, for ded a de va for majed tekrogs å følla Væń, mente
  hań. Jâ bâr liid ivæń på-ed, for jâ viste ju, a der va eń Stengjarara å en div
  Vangraav, som końe komma vos så majed påtvart, ves vi ijkje tâw deń rætta Koseń,
  a de æńdaa så galed mæst końe ble eń Omvej for vos istâń for. Men Kresten hadde
  stokked Gjænvaj dær så ota, sâ hań, sa hań sko'le nok tå dæń rætta Koseń,
  sæl om de va liid morrit. Hań klârada âw ded got, vi gjikj ińed tekrogs, foræń
  vi va kommena mæst op te Væń ver Sjærpińa; dær maatte vi ver Denagaareń gaa
  udanom en Mâ, der sto ońe Van. Hon va nok frøzzen, men de va Sva'liz de mæsta, å
  dæmmeså va vi hall i'la ver å gaa på tvart ower-na, men sjønsada aa østerpaa,
  vor vi kom ud te Væń liid østan Sjærpińa. (forts.)
  
  Ætte et eńhellu bevægag Byraasvall i Najse i 1888 dæktade »Maans Hânsen«
  En splinterny Viza om Byraasvalled i Najse å om veddan Folk tâw paa Vaja bodde
  for å bâgætte. 
  
  (Kań sjynges pånaa som: »Peder Schødt i Barndomsalder.)
  
  Enihedeń i vor Râuna- 
  krog vi læńe hâ forspi'lt, 
  Enihedeń maa vi sauna, 
  ak, vi râsa styjt å vi'lt.
  Hør, vi sko'le slaa vos sammen,
  sko'le glømma gammalt Nâg,
  tæńjkj eńgong, vor va-ed daa Gammen:
  a'le støttad samma Sâg.
  #+END_VERSE 
  
  Vi maa se å enes, Mańa, 
  tâ hińań i Hon som Mæń, 
  ni kań tro, a ni vil sańa, 
  dæń gaar majed bære, dæń. 
  Ded, vi vil e ju de samma, 
  men vi gaa forsjelli Vaj, 
  å så staa vi der teskamma,
  alt forkludras! tro ni maj.
  #+END_VERSE 
  
  Som jâ nu vil bâra saja 
  jer som et Eksempel paa, 
  naar vær Pârt vil sina Vaja 
  liid paa tvart di anres gaa, 
  ijkje nâd Parti vil gje saj 
  å de hela bler te Kjæul. 
  Senna Føljer drar-ed me saj, 
  detta Håjre-Venstre Vræul.
  
  Som ju nu ver Byraasvalled:
  Sikkenet Spetakkel daa! 
  Håjre møte start i Tâled, 
  Venstre gjore liesaa.
  Galna va di ju tehaava, — 
  Venstre ville vælla dæń, 
  dæń å dæń, men Håjre ville 
  ju partu hå anra Mæń.
  
  Fost de holt ju Møder bæjgje, 
  men bevâr's i vær sin Krog, 
  snakte op å ner a Væjgja, 
  å kań tro i vær sit Sprog.
  Å saa va der nonna Fiska, 
  (sedan hâ di siń bled kalt) 
  som kom sammen for å viska, 
  eń især va âweralt.
  
  Der ble prækad, der blev skrevved,
  der ble viskad, der ble tajt, 
  der ble svartad, der ble levved, 
  der ble aggitert me Majt.
  Å di løv me Papperslappa, 
  nonna gula, nonna blaa, 
  vor der sto me Or så skrappa, 
  vem di sko'le stemma paa. 
  
  Paa dæń ena hed-ed: Stem paa
  Solger, Markes Brân å Stob, 
  Lærer Koffed, Ola Henniń, 
  ded e Venstre, Rob å Stob. 
  Å di anre hadde Vesteń, 
  Bødkareń å Markes Brân, 
  Ola Kasper, å som resten
  aa di gamle va der Strân.
  
  Valled kom, di fem ble valda 
  udaa desse hersens ti,
  men daa Stemmarna va talda, 
  bled fost ræt te Sjæ'leri.
  Nonna râfte paa Forræddara, 
  eń hań om Fornoften skrev, 
  å eń Pær (som nok va Skreddara)
  skrev et ræjtit kjesamt Brev.
  
  Å en ræjti viktier Harre, 
  Sørensen hań kalte saj, 
  skrev nâd Klister, majed varre 
  æń ded ni her faa fraa maj. 
  Å en galeń Kar hań skrev i 
  Tieneń om Nederlaw, 
  å om vor rent domt di hev i 
  Klauneń, naar de gjalt et Taw.
  
  Ola Kasper å Spinâtus 
  å en ańiń — di va tre — 
  vaskada dom som Pilâtus, 
  di ble vida lisom Sne.
  Ja, di rev eń hel Del aa dom, 
  tænkj di skrev om Tyrani, 
  å gâ majed mere fraa dom 
  æń di sæl va ińa i.
  
  Solger svarde dom me Skarpan,
  sâ de va ’kje sânt, di skrev. 
  Ja, hań slo skam ijkje Harpan, 
  naj, om Ørn paa dom de pev. 
  Jo, di fikj eń nætter Bedda, 
  a'le desse hersens tre, 
  di va rena, som ni vedda, 
  å nu fikje di „rent paa“ te.
  
  Å nu sist va der et Pøzzel,
  Anars va-ed fraa Norremark, 
  hań kom, dette hersens Nøzzel, 
  me, va jâ vil ka'la Spark.
  Å vi faa vel sajta mera, 
  bodde fraa dæń galna Mań, 
  Sørensen å Pær å flera, 
  kań ’kje eń, kań ju eń ań
  
  Hør nu Najsebo, va mena 
  ni om sedant Kjæuleri?
  Ska vi ijkje vos forena, 
  om a slæjt kań ble forbi?
  Ja, jâ mener ijkje detta, 
  vi hâ hat siń der ble valt, 
  naj, jâ mener, vi ska sætta 
  Kjæuled ud, å âweralt.
  
  Lå vos końa komma sammen, 
  lâ vos glømma gammalt Nâg, 
  tænjkj eńgong, vor va-ed daa Gammen:
  »A'le støtta samma Sâg«.
  Lâ vos enes Håjremańa, 
  ræjkja Hon te Venstremæń, 
  ni kań tro, å ni vil sańa: 
  »Dæń gaar majed bære dæń«.
  
  Maans Hânsen.
  
  