text: Brev te Nels 
  Jo, vist vedd jâ, a du lanjtar ætte Brev, mæn dæmme, enj maa mæn tâd, som de
  fajler i dænje Varden, aa lanjta væk lænje nok, som du sæl sajer, for de e daa
  livæl âu et forskrækkjelit Âuerkommene me aa faa dænja Pænninj i Haann. Sidder
  hanj fost der, ja, saa e der semænj nok aa fortælla om – aa nu maa du mæn hojla
  daj igrân fâst, vaar du sidder, saa ska du faa aa vedda, vaar jâ hâr vad sijn
  sist.... Naj, gjæddad dâuer du ente te, for jâ hâr forlademaj vad i
  Kjuenhawn. De kanj væl varra fyjle-fæm Aar sijn, a jâ va der sist, aa de va daa
  livæl arbarmelit, som der va sjet Foranrinj – bâra paa di Aarn. Saa majed
  Mænjeske va der, ævent vaar enj vænde saj, sa de føje ammada t e– aa rev ner
  gjore di aa byjde op ijæn, sa enj føje kunje hijta di gamla Stâna ijæn.... Nâ,
  mæst vad ju Familian, a enj saa te, kantro, mæn jâ va livæl inja aa saa dænj
  fina Sjilleriudstæjlninjen paa Sjalottenborr, aa de va ægelit dænj Turn, a jâ
  ville fortælla daj lid om.
  
  Monga nætta Sjilleri va der, kanj du tro, aa jâ gjik ordeli aa forgryste maj
  fraa Sâl te Sâl, mæn minj goa Ven Peter, son viste maj runt, hanj sâ bâran: »Ja,
  vas nu lid, Mortinj, vi ente kommena te di vijleste inu«. Daa jâ hadde staad
  lænje aa forgryst maj âuer et Blomstersjilleri, a der va lavad ude enj fraa
  Roskjile aa, saa mente jâ nu livæl, a nâd nættere kunje enj alri faa aa se for
  sine Iven.... »Kanj gjærna varra, a du ded mener,« sajer Peter, »mæn kom saa hær
  hæn i dænj næsta Sâlinj, saa skal du faa aa se, va di kloge Karana mena, a der e
  de bæsta aa dom ajle sammena«.... Aa gobevâremaj nâdian væl for et Syn! Hanj
  trajte bâran aa me maj, aa vi kom saa inj a Sâlinj ver Sian aa: »Nâ, se hær hâ
  di nok staad aa mâlt, kan jâ vedda,« sajer jâ saa. »Staad aa mâlt?« sajer Peter
  ijæn. »Ja, de kanj enj daa nok se,« mente jâ. »Vaar skujle æjles di Mâleklattana
  runt omkrænj paa Væggjana komma fraa? De maa ju varra, som di hå præwt Farjarna
  aa tort Bosta aa aa seddan nâd«. »Jamæn saa se daj daa ordelit for, Kar,« târ
  Peter ijæn paa Vaj. »Kanj du daa ente se, a de e ræjtia Sjilleri – me Ramma om?«
  Jâ stjærnada. »Jo, nu du sajer'ed, saa kanj jâ livæl nok se Rammarna; mæn du vil
  daa væl ente fortælla maj, a di Mâleklattana ska varra Sjilleri.... Jâ hâr nu
  alti ment, a et Sjilleri skujlle viza vos lid ude Lived æjle Naturn æjle nâd,
  mæn hær ser enj ju bokstavelit ente anjed enj brogua Mâleklatta....?« »Ja,«
  mente Peter, »nu ska du livæl tâ daj lid iajt, Mortinj, a du ente gaar rent hen
  aa blamerar daj, for de e nu nok bâran daj, a der ente ræjti forstaar daj paad,
  ska jâ saj.... De Stykkjed dær,« sajer hanj, aa saa pæjde hanj paa en stor
  brogu Plamâsika, a der hænjde mitte paa Væggjen, hâr enjdaa faad Gujlmedaljan,
  »de hâr'ed, sa nâd maa der nu livæl varra ver'ed.«
  
  »Ed sânt?«
  
  »Saa sânt, som a jâ staar hær, ja«.
  
  »Jamæn, saa maa du unjsjyla maj. De ente Gujlmedaljeklatta, jâ hâr gjed mina
  Pænja ud for aa se paa, dæmme nu vænner jâ nu om aa gaar samma Vænj tebâges, for
  de Klasseried e ju bâran te aa gjorra Nar ad Folk me.... Folk hâ nok glømt
  Kjajsarens ny a Klær, kanj jâ vedda....« Saa gjik vi inj a dænj forja Sâlinj
  ijæn, aa lænje sto jâ aa saa paa dæjn nætta Urtakaastinj. De va Roser, aa de va
  et Sjilleri! Saa fint vad, a enj mæst kunje se igjennem baade Glâz aa Rosenblâ'n
  me – sa mâles kanj der livæl inu, mæn væm gjider væl aa gjorrad ordelit, naar
  enj kanj faa Guldmedalja for nåd forskrækkjelit Klasseri, som injinj Fankinj
  kanj se, va de ska varra? .... Mæn dæmme, nu fikj inj livæl set ded me.
  
  Mortinj.
  
  