text: Brev te Nels. 
  Ja, ætte læje maa vi vel nok saj, a vi hâ hat enj goer Sommar iaar, sælom de
  lissom va ver aa kniva lid me Rajned enj Âuergong; aa som her hâr vad majed
  forsjillit aa forgryjza saj âuer baadde paa dænj ena aa dænj anra Maadan. Fost
  va'd ju, a di kjøre Vedrinj paa Gallykkjan, som jâ fortalde daj lid om i de
  sista Breved, aa saa kom hinje, som kanj gje Folk fujla i rent Bronjvann – va de
  nu e, hon heder.... Naj, de kanj jânte hâusa, men de ænner nu me »Toza«.... Hun
  e her ju mæst alti, aa nân ren Toza e hon nu ente, seddan som hon kanj – bâra
  ver aa se paa Folk. Men de vijlesta va livæl i Søndes, daa de store Loftsjeved
  kom aa smed Paast ner.... Ja, Rønna e forlademsj ver aa ble enj aa di Byana, enj
  rajnar me udomkrænj i Varden, aa du kanj âu tro, a de va et stolt Syn, daa
  Loftsjeved kom sajlenes âuer Hâuden paa voss. Enj va mæst farru aa tro, a de
  skulle tâd Skorsteninj, saa sijt gjik'ed. Aa sikke monga Gonga de ble aatrajt –
  Enj gjædder vist ente majed forkjert, om enj sætter paa a der ble nonna tuzen
  Fottegrafi tâna. Jâ ska semænj tâ aa sænna daj et i en Komfelut enj aa Dâna, saa
  kanj du sæl se, vaar arbarmelia stort et Stommene de e. De va nâd, som enj alri
  ska glømma, aa som fikj voss te aa føla voss som, nonna smaa Myrer unje enj
  Drommedâr.
  
  Mẹn sijn vi nu e kommena te aa snakka om Loftrezer aa seddan nâd, saa ska jâ
  semænj fortælla daj, voddan jâ sæl enjgong gjore en Reza te Maananj. Jâ sodd
  ævent iaans aa blâdada i nonna gamla Skrivebøjer, aa saa hijte jâ lid, jâ hadde
  skrevved op om'ed:
  
  De va skam ente alti artit aa varra Enabælli forr i Tider. Men enj fikj lært aa
  sjydda nâd, aa jâ maatte præva lid aa vært. Ota sænde Fâr maj ud a Skâuinj aa
  skâua, aa de kunje nu varra majed plaserlit, vis a Øjsan bâra kunje bedded, men
  hon va mæst alti sjænt, aa jâ hadde et forplawenes Mâz, injan a jâ fikj nâd Træ
  omkujl.
  
  Saa vad nu enj Dâ, jâ seddan va uda aa skâua; aa jâ mente ju, a Øjsan va sjænt
  som vân aa târ saa fat alra ydarst om Skafted me bæggje Hænnarna aa hugger te me
  ajl minn Majt.... men Omforladelse – dænjgonginj hadde Fâr slivad na, aa hon røj
  som en Lyna lie ijemmem Træed aa op aa hugde, saj fâst i Maananj.
  
  Va skulle jâ nu gjorra? Jem tore jâ ente komma udan Øjsan, sa jâ ble ju nogged
  beladinj; men lie me et kommer jâ te aa hâusa paa, a jâ hadde noggena Frø i
  Lomman, aa di va aa et SlawsTræ, som vâuste nâd saa ustortelia hâuse aa ble saa
  umanerlia høja. Jâ satte saa et aa dom, aa lænje vâred ente, forrinj a de va
  opkommed, aa de bâra vâuste aa vâuste – tesist vad mæst oppa ver Maananj. Saa
  tâu jâ fat aa haska. De va højt, aa de va drøjt, men lânt om lænje rajte jâ fram
  aa fikj fatte paa minn Øjsa.
  
  Bâra enj saa va væl ver Jorn ijæn, tænjte jâ, aa begjyjnde saa smaat aa krajla
  nerætte. Fost kjikkada jâ, men enj kunje ikkje saa majed som sjymta derner enj-.
  gong – saa lânt va der.... men ner gjik'ed – strøjenes. Paa Vænj møte jâ et Pâr
  gamla Kjælinger, som sto aa knød Awner sammen te Hâmparev.... Om jânte kunje
  villa kjøvva lid aa dom, men dæmme, jâ hadde ju ijla Stynjer aa skulle gjærna
  varra nera injan Aftan, sa jâ lo dom men staa der aa spode maj viderefort.
  
  Saa – lissom de gjik alrabæst, kom jâ i en hundans Kniva – Træed va visnad væk
  fraa Roden aa – – De, der vâuste fost, viznada fost. De va men Toppinj, der va
  ijæn, aa jâ kunje ente komma lænjere nerætte.
  
  Nu kunje jâ akkorât begjynja aa sjymta Jorn, aa jâ tænjte saa smaat paa, om jâ
  skulle la maj dompa, men lissom de, kom jâ te aa hâusa paa di gamle Kjælinjarna,
  aa spode maj op te dom ijæn aa laante et lânt, lânt Rev. De bânt ja saa te
  Træed, aa saa rajte jâ saa lânt ner, a jâ gaddeli gott kunje begjynja aa sjymta
  Jorn unjenen. Nu va der ente nâd aa gjorra – jâ maatte la maj dompa....
  
  Nu hâr jâ alti vad seddan tæmmeli uhældier aa kajla, aa de va jâ âu dænja
  Gonginj, for jâ falt ævent i en Kløppeklæwt, sa Hâud kom i Knivan aa va ikkje te
  aa rokka derfraa. Men – sælom jâ Gong ætte Gong e komminj galed opidi'ed, hâr jâ
  ju gjærna alti hijt paa Raa, aa de gjore jâ nu âu. Jâ løvv jem ætte maj en Hakka
  aa enj Spâ, aa saa fikj jâ Hâud revved te maj ijæn.... Men daa jâ kom tebâges me
  Reskavinj, daa hadde Ulvana aaded lid aa dænj ena Kjæwtinj – aa de e derfor, a
  jâ e lid sjæwhaudader....
  
  Mortinj.
  
  