text: Brev te Nels 
  De va sjâulit, for jâ sodd ævent aa tænjte paa daj, daa jâ fikj Breved. Jâ hadde
  ju saa smaat inad for, a du hadde enjhillu aa fortælla nu ætte Valled, aa jâ
  kunje âu nok rajna me, a du va tæmmeli kar âuer, voddan a Rætstâtarna va gaana
  fram hær paa Lanned.. Ente a jâ vil gaa i Rætta me daj, slæt ente. Najgonn, jâ
  synes ømmer, a vær maa hâ Lâu aa hâ sinn Meninj om di Sâgarna, saa behojler jâ
  minn; aa saa ed bâran om aa hijta udaa, va der kanj varra Ræt aa Sjæll. Ver
  detta Valled vad ju nok mæst Pæregaarsp.. va jâ ville sajt Valutasentrâln, a
  hela Sprajled sto om. Monga vad væl nok, a der ville hâ na væk, mæn dæmme, hon
  kjør nok bâran paa som forr, dæmmesaa.
  
  Saa.... nu brølada Bânatjyrinj ijæn, saa kommer Âlinjatoged, kanj ja
  vedda.... I. vaar ed daa et ulielit Taatene, a di Togen hâ – mæst som enj
  Dâmpara. Forra gjik enj – hær i Rønne – aa forarjada saj âuer Bormæstarens Tjyr,
  som di saja; for hanj kanj væl nok farras, sa Folk føje kanja faa Sæwn i Iven
  Nættarna igjennem, om de sætter i me Taagga. Naa, nu ættehaans va enj ju mæst
  komminj i Troen me, a de seddan skujlle varra, sa enj saw injdaa, om hanj saa
  brølada nok saa galed. Kommer saa ikkje desse forpinenes Togen aa løvver Lanned
  runt aa brølar baadde i Øster aa i Vester! De e forplawemaj te aa ble galinj i
  Hâud paa, ed, seddan farres di fraa Mârn te Aftan, aa dænj halla Natten me for
  dænj Sâgen Sjyjl. Naj, va de va, jâ ville sajt, – jo, de va de, jâ kom fraa for
  dænj forbanskada Togataatan – ja, synes du ente sæl, a de e forarjelit aa høra
  paa, naar fost vi e blena i Vânanj me, at Togen fløjta ræjtit? Va ville væl Folk
  saja te'd, om a Kjørna enj sjønne Dâ sprong op aa stæjlde dom paa Vâundrætten aa
  gâlde Kokkeliky – va? – aa saj saa aa løvva paa Lanned aa læja Dâmpsjev....
  
  Naj, mæn saa i Hinjdânj, saa va jâ henna hos Kjymmanj aa skujlle hâ maj lid
  Rusiner. Jo, de va der nu injed i Vænj for aa faa, mæn daa jâ saa skujlle
  betalla, se saa forlongde hanj dovvel saa majed for dom som forr.
  
  »Voddan kanj de hâ saj?« sporr jâ saa. Jo, se de va nu nâd me dænja
  Valutasentrâln, di kunje mæn faa hal saa monga jem som forr. »Ja, ja«, sajer jâ,
  »saa e der vel hæjler ente merinj di halle te maj daa, aa saa klârar jâ maj âu
  me ded«. For de maa ju nok varra seddan, a de e Meninjen me na, mente jâ. Saa
  spâra vi ju ajle, naar jâ mæn bryggar di halle Pænjana....aa saa begjynjer jâ
  aa tælle mina Toøra aa.
  
  »Naj gonn, « sajer Kjymmanj saa. »Saa hâr du ente ræjti faad fatte paad
  inu. Se, naar jâ faar di samme Pænjana, saa faar du mæn di halle Rusinarna.«
  »Jamæn koss ilæl«, sajer jâ, »saa e ju Vârarna bled dovvel saa dyra.«
  
  »De kanj der varra nâd om,« sajer Kiymmanj saa ijæn. »Seddan paa enj træntinj
  ska'd nok komma te aa passa, naar di komma fraa anra Lann aa.«
  
  Om du alri hâr vist, va dænj forpiskenes Centrâln skujlle varra got for, saa
  vedd du'ed nu, – mæn de ska vâra nogged, injan a jâ ska hâ noggena Rusiner
  kjyfta.
  
  Mortinj.
  
  