text: Dænj hâgalna Hønnan
  
  Hânanj å Hønnan skujlle ud å plokka Nødder, mæn dæmme, der va mæn bârt om dom de
  Åred, å så ble di enia om, a di skujlle dela dænj fosta, di hite. Di spiggada å
  spiggada lænje — så hite Hønnan en stor, dajli Nødd. Mæn nu va hon lid skâl å
  saj, sa hon kunje nok villa præwa å lada som injed — å slygga’na sæl, udan a
  Hânanj så’d; mæn dær hadde hon nær kommed galed astâ. Hon klöjdes i Fâzanj, å
  Nødden sodd’na fâst i Halsinj, sa hon mæn ævent lie kunje stønna: »Arr, arr!« å
  de forsto Hânanj strajs, a de skujlle bety: »Vann, Vann!« dæmme kjilde hanj astâ
  te Kjijllan ætte Vann.
  
  »Kjijlla, Kjijlla, gje maj Vann te minn stakkals Konna, a der liggjer å e ver å
  dö i Fâzanj,« bâ Hânanj.
  
  '»Om du gjer maj Læw, så ska du få Vann,« sâ Kjijllan, å Hânanj stænjte astâ
  hænn te Træ’d å tyjde:
  
  »Træ, Træ, gje maj Læw te Kjijllan, sa jâ kanj få Vann te minn stakkals Konna, a
  der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Bån, ska du få Læw,« sâ Træ’d. Å Hânanj spode saj astâ te
  Jomfruen å sâ: »Jomfru, Jomfru, gje maj Bån  te Træ’d, sa jâ kanj få Læw te
  Kjijllan å Vann te minn stakkals Konna, a der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Sko, så ska du få Bån,« sâ Jomfruen. Å astâ benada Hânanj te
  Skomâgarinj å sâ:
  
  »Skomâgara, Skomâgara, gje maj Sko te Jomfruen, sa jâ kanj få Bån te Træ’d å Læw
  te Kjijllan å Vann te minn stakkals Konna, a der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Bossta te minj Risp, ska du få Sko,« sâ Skomâgarinj. Å Hânanj
  ferafettes astâ te Soen. »So, So,« sâ hanj, »gje maj Bossta te Skomâgarinj, sa
  jâ kanj få Sko te Jomfruen å Bån te Træ’d å Læw te Kjijllan å Vann te minn
  stakkals Konna, a der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Sæ, ska du få Bossta,« sâ Soen. Å Hânanj omkrænj å astâ te
  Tarskemanj.
  
  »Tarskemanj, Tarskemanj, gje maj Sæ te Soen, a jâ kanj få Bossta te Skomâgarinj
  å Sko te Jomfruen å Bån te Træ’d å Læw te Kjijllan å Vann te minn stakkals
  Konna, a der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Kâga, ska du få Sæ,« sâ Tarskemanj. Å Hânanj astâ te Bâgarinj,
  lie va hanj kunje kriva hænn ad Vænj. »Bâgara, Bâgara,« sâ hanj, »gje maj Kâga
  te Tarskemanj, sa jâ kanj få Sæ te Soen å Bossta te Skomâgarinj å Sko te
  Jomfruen å Bån te Træ’d å Læw te Kjijllan å Vann te minn stakkals Konna, a der
  liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
   »Om du gjer maj Râga å Kåst, ska du få Kâga,« sâ Bâgarinj. Å Hânanj te
  Smeddinj, alt va hanj kunje bena astâ. »Smedd, Smedd,« sâ hanj, »gje maj Râga å
  Kåst te Bâgarinj, sa jâ kanj få Kâga te Tarskemanj å Sæ te Soen å Bossta te
  Skomâgarinj å Sko te Jomfruen å Bån te Træ’d å Læw te Kjijllan, for jâ ska hænta
  Vann te minn stakkals Konna, a der liggjer å e ver å dö i Fâzanj.«
  
  »Om du gjer maj Koll, ska du få Râga å Kåst,« sâ Smeddinj. Å Hânanj stænjte astâ
  hænn ad Vænj; dær va der enj Vâun, a der hadde taft enj Bidda Koll — dænj tâu
  hanj i Næbbed å løvv te Smeddinj me — — å så fikj hanj Râga å Kåst te Bâgarinj å
  Kâga te Tarskemanj å Sæ te Soen å Bossta te Skomâgarinj å Sko te Jomfruen å Bån
  te Træ’d å Læw te Kjijllan, sa hanj kunje hænta Vann te sinn stakkals Konna, a
  der lå å va ver å dö i Fâzanj.
  
  Då hanj lânt om lænje rajte omijænn te’na, va’d mæn lie ævent, a hon kunje
  klynjkja: »Ak, ak,« mæn så fikj hon Næbbed fullt å Vann, å Hânanj baskada’na i
  Ryggjinj me Vinjanj, sa hon hostada Nødden op, å lænje vâre’d inte, forrinj a
  hon adder va så vijlla, a di kunje dela’na, som di hadde bestæmt’ed frå Fostan
  å.
  