text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  'l » » » » j+1.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń, a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  Jâ kræglada me-iń i Fostnińen, men ded måtte jâ snârt begje, for hań va så
  paastaalier å ble bâra ver me sit, sa jâ ble rent kjiv aa-iń å tæńte ver maj
  sæl, a liså rapt, jâ bâra końe faa ræjtit Rea paa, vikiń Vaj eń sko'le gaa,
  sko'le jâ spo maj nâd astâ ner å se paa Sâgârna, så końe di mæń kjyssa
  maj i Ænań a'lesammens, tæńte jâ, for snakka mera me dom sko'le jâ’kje hâ nâd
  aa.
  
  Daa vi paanaa hadde rajt Blemmelyńg hâlada jâ paa igjen de bæsta jâ forsto, å di
  anre sakkada snârt bâgud. Jâ begjyńte a ble svøltiń nu, å som væl va hadde jâ eń
  Gna'l Brø i Lomman. Dæń tâw jâ fat å gnawa paa, alt ver jâ gjijkj, for Kresten
  hadde æ'la Provianten te vos bæjgje me saj i et Knyde. Men jâ hadde Sypen
  te vos bæjgje i en liden Larka, sa jâ sto maj got, ættelæje, sæl om jâ måtte
  ońværa Paasmorran.
  
  Nu, jâ va bleiń mætter å va got tepas, å jâ va bleiń aa me di forarjelie Karana,
  jâ forra hadde hat te Føljeskav, gjijkj Resten aa Turn så dajlit, kań ni
  tro. Væred va ju dajlit, Soln sjinde sa de va en Lyst, å så lânt som eń kań se
  dær! Flera Mil âwer Marker å Skâwa å lânt ud âwer Sjøeń! Ded e eń ju ijkje vân
  te, eńań, som e fraa dæńa Leen aa Lanned. Dær laa de hela å glajada i Soln,
  Skâwa, Huz å Gaara me stora Træ, som końe hyza så vældit op i de flâda
  Lanskaved, smaa Lońa å longa Reer, som monga Stâ va så fæzelia nydelit kântada
  me Snedriver, der sjinde så vitt i Soln å stok så præjtit aa imod dæń svorta
  Jorn. Ja, jâ kań nâwe mińes, jâ nântis hâr set så præjtit et Syń. Å så hadde
  Larkarna begjyńt å sjynga, å di stemde nu i dæń ena ætte dæń anra, å jâ końe
  hæ'ler ijkje ho'la maj, men måtte, så ustyrlia glâr som jâ va, stemma i me.
  
  »Va for en song du saa,« spore eń aa Tehørarna, »sjyng dæń samma for vos!«
  
  Pær Maartiń, som ævent dæń Awtaneń fajrada siń Gjebursdâ, å derfor hadde kjøvt
  en Flaska aa dæń søda Sypeń, som hań nu ville sjevta me di Govennarna, hań hadde
  gjæsbød te saj, va bleiń så ivrier i siń Fortælniń, a hań rent forgatte å
  gjæsby di anre. Men des mera końe der ju ble te-iń sæl, å de va tit å tæt, hań
  smore Halseń ver å nippa i vassens Grân te Syppaglâzed, i Fostnińen for å faa
  Moń paa Gled å siń, forded a hań ble tor i Halseń aa de monga
  Snaked. Jaunt aa måtte hań derfor sjæńkja op, å nu, daa hań saa, a Flaskan va
  blen pånaa tom, sâ hań så oppendawad: »Men kos ilæl mińa jarta Venner, va
  e’ed daa, jâ hâr gjort? Hâr jâ ijkje, mit Stommene, sodded å kølpad a'l dæń
  dajlia søda Sypeń i maj sæl å rent forgat å gjæsby mińa Frammada, som jâ
  ligot hadde ajtad-iń å kjøvt-iń te! Naj, kos ilidemajvæl ilæl, sikkedan eń daa
  âw kań bæra saj ad, naar eń bler gamma'ler å sansaløzer!«
  
  »Bry daj ińed om ded«, sâ Svæń Pærsen, »vi hâ ju ligot smâgt på dæń goa Sypeń,
  vi âw, a'lesammens, sa vi takkar for ded, vi hâ faaed. Vi hâ âw faaed å faa
  vel sajta mera got aa di Sypana, Du hâr tâed, Pær Maartiń, for de e dorra Sjy'l,
  a Du hâr faaed Moń så fæzelia got på Gled iawtan, å nu glær vi vos te å høra daj
  sjynga dæń Vizan, Du snakte om, å siń faa vi nok hela Ræsten aa dæń
  Pasâzikan.«
  
  »Ja, sâ Pær Maartiń, »jâ ska bodde sjynga å fortælla alt ded ni villa hâ, men
  fost maa jâ gjorra got igjæń, va jâ hâr gjort galed, jâ maa gje maj påvaj å
  kjøvva en Flaska te aa dæń søda Sypeń, sa ni anre âw kań faa igrân, de anra
  varkan ammer æ'la lignar nân enesta goskaveli Tiń, sa de ijkje gjor.«
  
  Hań reste saj å ville gaa, men di anre holt-iń tebâges å sâ, a Kjømań hadde Boen
  lokt nu å kansje va gaaiń isæń âw. Di træńde hæ'ler ijkje te mera å drikka, sâ
  di, di końe tâ dom en Piva Tovbak å så końe Pær Maartiń mæn beho'la Ræsten aa
  Sypeń âw, te å læska saj paa, naar hań fortalde videre, sâ di. Ættehåns som di
  snakte sedan for-iń, roada’d ligot mera å mera paa-iń å tesist satte hań saj hen
  paa Slabbæńkjeń igjæn å sâ: »Ja, de va Vizan om Boneń å Kraagan, jâ song dæń
  Gongeń. Dæń hâr jâ nu songed så mongeneń Gong, bodde for å siń, sa jâ kań
  så got sjynga-na eń Gong te.« Å så song hań:
  
  Boneń hań re frambi Æjereen,
  hejkomfalleriderallala,
  der saa hań en Kraaga paa Æjegren,
  hejfallerifalderallala.
  
  Boneń ble bonge, re jem me saj:
  Jâ e bonge dæń Kraagan hon bider maj.
  
  Konn hon svârde me stor Forstan:
  Eń høre alri, a Kraaga hon bider Mań.
  
  Boneń hań spænde siń Bâwa ver Fod, 
  så skod hań dæń Kraagan te Æjerod.
  
  Kjydd hań saltada i Tyńer å Kâr, 
  forudan dæń Sjińkan, hań sjikte siń Fâr. 
  
  Aa Huen syde hań tâl Pâr Sko, 
  forudan di Toflarna, hań gâ siń Moer.
  
  Me Fjærana tajte hań hela sit Huz.
  Aa Rawen hań gjore et Drikkakruz.
  
  Hâud de ble te eń Kjærkjeknap.
  Aa Næbbed hań lawada eń Tyńetap.
  
  Aa Ræwkan hań byde et Orlossjev, 
  de bæsta dær i Kongens Flodda drev.
  
  Aa Tarmana snode hań Takkel å Tâw, 
  men Kroeń hań ble te et Svinatrâw.
  
  Aa Sennarna slo hań så goa Rev, 
  å Foddarna ble te en Møjdyńagrev.
  
  Strivaeń gjore hań te eń Skreddarariń, 
  å fjâurtan Pâr Skræddara stak Næzan deriń.
  
  Gompeń hań ble te et Hattagjevær,
  hejkomfalderiderallala,
  som Dammarna brøggar i Solsjinsvær,
  hejfalderifalderallala.
  
  Pær Maartiń, der ońe Songeń hadde fægtad å regjert me Armana, slaaed i Bored å
  trâmpad i Golled, va nu bleiń blozzenes rør i Bosseń å di sjinenes Iven
  fortalde, a hań nu ræjtit va kommeń i sit Æs å nok sko'le gje vos en morsam
  Fortælniń. Der va kommed sedan Slæń i Mońtåjed, der æ'la va bled væl stort, siń
  hań hadde møst Tænnarna. Hań satte saj nu tebâges i Bæńkjeń å gâ saj til å
  fortælla videre:
  
  Ja, ni kań ju nok vidda, a jâ ijkje song å trallada så håjt som iawtan, for de
  va ju stille å lyjt Vær, sa de hadde hørts rońenom i Huz å Gaara, å dæń Troppeń,
  jâ sist va gaaiń fraa, końe væl âw hørt-ed å let kommed te å tro, a jâ va entan
  fo'ler æ'la galiń. Ińed aa Delana skole di hâ nâń Groń te å tro, nu jâ
  hadde vad sedan oppa å næbbads me dæń ena aa dom, syńtes jâ. Men sjynga måtte
  jâ, for lisom Larkarna a viza, vor glâr jâ va. Gongeń gjijkj nu âw så
  strøjenes a Væń ner frambi Nylârskjærkje å siń longs me Markasjæl å râgs âwer
  Âgrana hen frambi Tornagaareń hen te Væń, som gaar te Brunsgaareń, som va så
  kjæńelier paa Fraastan, ver ded, a der gjijkj Folk te fraa a'le Kânta.
  
  Ińa mitte paa Gaareń sto eń hel Trop å snakte. Nysgjærruer som jâ va, gjijkj jâ
  tæt hen frambi å sto stille i vassens Grån å lydes, for å høre, va di snakte
  om. Mæst strajs høre jâ eń saj, a Brunsgaareń tevissa va fira Tuzen Dâler vær.
  »Kjyss maj i Ænań, jera Sjawshâza,« tæńte jâ, »ni snakka nok om Tiń, ni ińen
  Forstan hâ paa,« men jâ sâ ińentiń. Jâ hadde kræglad nok me Folk om ded, syńtes
  jâ. Jâ hadde âw foresat, for jâ sko'le ju hâ set igrân paa Sâgarna, foræń Aksion
  begjyńte. Fost kjikkada jâ på Huzen på Udanrońan. Di saa eńhellu forfalta
  ud. Tâgen vâ eńhellu fortâna, for de mæsta rent udsliddena å noggena va aarøjta,
  sa der va eńhellu å kosta på di. Å de końe ju sje, a der ville ble majed Hâudbry
  me å skaffa Longhalm te a'le di monga Tâgen, ves a Fiskjesawled ble skrâlt
  noggena Aar, som så ota sjer. Naar ońtâs de æwersta å Âwanvæjgjana, va der
  ińiń Kalk på nân Væjgj nâń Stâ; di hadde nok ińiń Kalk set di sidste kjyve
  Aarn. Ońevæjgjana va som altid mæst metâna å monga aa dom va helt
  idaastaarta. Stâulæńevæjgjana va’kje ævent så metâna; der va ińena helt
  nerrajnada. Di mæst metâne aa dom va der klabbad Bræskâla for, for å vâra dom
  for Rajned.
  
  Daa jâ hadde sett læńe nok på Huzen på Udanrońan, sko'le jâ te å
  se på Sâgarna ińidi, for a jâ ijkje sko'le komma te å kjøvva Katteń i
  Sæjkjeń, som di saja. Jâ sko'le spo maj, for der va majed å ættese å
  Tiden va mæn knap. Jâ kom fram læńe, læńe foræn nâń aa di anre, jâ
  hadde folts me på Væń. Men va der eń hal Tima te a Aksion sko'le
  begjyńa, så vaed vel Håjden. Jå snæjte maj iń gjennem di bæste
  Fostedarrana, for å se igrân på Stâwhuzen fost. Men liså rapt, jâ hadde
  set, a der va gaddeli håjt te Ti'led, a der på nymodenes Viz va stor Sâl
  me Brægoll å me Kjæ'lara ońenen, å a der âw va Mælsâl å a de hela
  saa sedan haldan ud, fæjades ja ud igjæn, for å ættese alt udaomkræń
  ræjtit i Sømmana.
  (Fortsættes.) 
  
  Borrijnjholmarna.
  Borrijnjholmarna e faa;
  dorres Land e bland di smaa; 
  mæn di ved, a dær di gaar 
  paa eijnj Kløppegrujnj, der staar.
  
  Kløppan væl i Jorn e sjylt 
  æjlje lid i Soln forgjylt; 
  mæn i Grujnj gaar Kjijljevæjlj, 
  som gjor Mujlj aa haare Fjæjlj.
  
  Kløppefolken kjæjnjer âu
  te aa brygga Spâ aa Plâu; 
  hvor dær for va Lyng aa Sten, 
  e nu mongen Mark saa pen.
  
  Sæen vâuser tjyt i Vong;
  Skâuejnj gjemmer Fâulasong; 
  aa som Blomstarna i Æjnj 
  lijgjer Huzen spredt omkræjnj.
  
  Borrijnjholmarna e glâe
  for de Hjemmed, som di hâe; 
  aa paa godt di komma me, 
  naar di fost hâr lâuad te.
  
  Ver Ulokker aa Uvær
  komma di hværanra nær;
  aa i hvær en Alvorsstujnj
  kjæjnjes Væjlj aa Kløppegrujnj.
  
  Karl M. Kofoed.
  
  