text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  'l » » » » j+1.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń, a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  »Naj, de ska nok varra rârt,« sâ jâ, »så hâ di stakkals, gamla Øjaskâlana, som
  ińed kań togga, faaed enbâr Halm, Tistel å Kraagetorn. Så hâr jera goa Vânkeøj,
  som dø i Fiskjes, vel ijkje końad tølt så majiń Kraagetorn, troer du vel, miń
  Horra?«
  
  »Ja, somma sâ, a di hadde nok faaed nâd forgjiftit i dom,« sâ Horreń, »men anra
  sâ, a di nok va blena forgjorda æ'la i'lasedda udaa en Trolkjæliń.«
  
  »Tro'lkjæliń! Ih, fi for Pâzeń å fi, hâ ni Tro'lkjælińer her?« sâ jâ så ænnut,
  »di bo daa vel ijkje i Nâbolawed?«
  
  »Naj, di varste her brøggar komma e Pær Hânska å Maansa-Borritan fraa
  Ârnâga,« sâ Horreń, »men di e Folk âw så bonge for âweralt, for naar di ijkje
  faar-ed som di vi'la hâ-ed, naar di komma me dorra Kjælińakruz å tyjgja, så sjer
  der altid en Ulokka æ'la der kommer en æ'la ańen Ræmpa æ'la Nøja på
  Mæńesker æ'la Krajtur. Der snakkas i Kraagana om, a Pær Hânska hâr
  i'laset Kjyreń, forded a hań hadde bromlad ad-na å forfærad-na, sa hon tavte
  Kruzed å slo-ed itu, daa Krajturn kom ud i Framtiden, å a Borritan hâr forgjort
  di bæste Øjen, for ded Sjy'l, a hon hadde faaed nogged raggut To i Râwahøsteń å
  nogged harst Smor ætte Høstagjiled ifjor.«
  
  »Fi for Pâzeń a fi,« sâ jâ igjen å ble så glosatta galiń på de
  Tro'lkjælińapakked, a Bloeń ræjtit kom te å kaaga i maj. Jâ gâ maj te å gaa fram
  å tebâges på Floreń, for å faa Bloeń igrân aasvâlader, mæns jâ svor å bańade
  âwer de Pakked. »Fi for Rakkareń å fi, fi for Pâzeń å fi, tvi! tvi! tvi! bræńes
  sko'le di, ud på Lajsadived sko'le di, de Rakkerpakked!«
  
  Lânt om læńe kom jâ te å hâwsa paa, a jâ va te Aksions å a de va maj, der sko'le
  kjøvva Gaareń, om der ble Kjøv, men rârt sko'led varra, om ijkje Aksion nu for
  læńe siń va begjyńt.
  
  Jâ spode maj ud paa Gaareń for å se, å ganske ræjtit: Der sto ju sælvesta
  Kanciliraadeń, Byfâud Pingel, på Trappan å râfte å fægtade, å der sto så majiń
  Kar, sad, rońenom Trappan, sa de va’kje mâwlit å komma derhen. Jâ albâwada maj
  så lânt fram i Flokkeń, a jâ końe høra Byfâudeń saj: »Femtan honrede Dâler,
  altfor lid, vem byer âwer?«
  
  »Sajstan honrede Dâler,« râfte jâ.
  
  »Vem va de, der sâ sajstan?« spore Byfâudeń.
  
  »De va maj,« sâ jâ, »Peder Mortensen fraa Kji'lesgaareń i Røsen.«
  
  »Di hâr vist ikke hørt Konsionarna,« sâ Byfâud Pingel, »di maa
  Di helst kjæńa, naar Di vil by, men di e opslaana henna i dæń østre
  Porteń, dér kań Di gaa hen å læza dom.«
  
  »Naj gonn om jâ kań, naj,« sâ jâ, »Byfâudeń maa hâ maj ońsjylder, men jâ hâr
  mingonn alri lært å læza.«
  
  Byfâudeń, der va seneń forekommiń å râr Mań, snakte så næt, sad, å sâ, a så va
  jâ ju på dæń Maadan ońsjylder, men så vi'le hań forklâra maj nonna å di
  viktiste Punktarna i Konsionarna, sâ hań, å så gâ hań saj te å forklâra maj
  bodde ded å detta. Jâ forsto-ed nu ijkje alt, å nogged aa-ed hâr jâ âw forgat,
  men de viktista forsto jâ daa, å de alraviktista hâwsar jâ æńu, å de bler jâ nok
  ver me å hâwsa, så læńe som jâ hâr eń Dâ å læwa, for ded der nu sjedde, va de
  mæst plaserlia, jâ nântis hâr oplæwt. De va detta, a dæń, som gâ de håjesta Bodd
  å ble teslaań, sko'le skaffa Kapsion, ves de forlongdes, å ves hań ijkje ded
  końe, æ'la ves hans Kapsion ijkje va go nok, sko'le dæń, som hadde de
  næsthåjesta Bodd, staa ver sit.
  
  »Der e bød sajstan honrede Dâler for Gaareń,« sâ så Byfâudeń, »ded e for Gaareń
  me alt Boed, a'le Krajturn, alt Fored, hela Relihedeń å alt som de e å
  forefińes. Vem vil by âwer?«
  
  »Syttan honrede Dâler,« va der eń, der sâ.
  
  Jâ sto å lydes lid, jâ, å så sâ jâ: »Halltrøs Dâler te.« Men liså rapt, jâ ded
  hadde sajt, râfte dæń anra: »Attan honrede Dâler,« å de lø så færmt, sad.«
  
  Jâ sto så å maavada lid, for a de sko'le tâ saj ud som om jâ va i Vi'lare me, va
  jâ vi'le å va jâ tore. Alt imæns snakte Byfâudeń i »etkjørvæk«, om voddeneń goer
  Gaar de va, å om, a de slæt ijkje va for majed å by-iń op te de dovvelta.
  
  Så sâ jâ så sajtlawed: »Femåkjyve Dâler te daa,« å dæń anra râfte så ulielia
  viktikt me de samma: »Nøttan honrede Dâler.« Der va ińed Kniveri, der, de saa ud
  te, a hań ijkje hadde så bârt om eń Honreddâlerseddel, hań, men jâ tæńte nu
  strajs, jâ, a hań hadde nok nâwe Forstan på, va Pæńa va, så flotter som hań va
  te å ruta me dom.
  
  Lânt om læńe sâ jâ igjen så sajtlawed: »Ti Dâler te,« å nu bø hań hæ'ler ijkje
  mera så flot, men nåjdes me å læjgja de samma te, som jâ hadde lajt te sist, men
  mæns jâ emmer va så sensammiń me å komma me mina Bodd, å mæst lâw Byfâudeń
  træjkja dom idaa maj, va hań så gjesvinter me sińa, emmervæk. A'le måtte tro, a
  jâ va eń fattier Stakkal, mæns der ińen Forknapniń va hos hannem.
  
  Men daa hań hadde bød nøttan honrede å trøs Dâler, nåjdes jâ me å læjgja 5
  Dâler te, å så gjore dæń anra lisedan. 
  
  Byfâudeń grinada å sâ, a de va daa’kje nâd å komma me så smaa Bodd på seneń
  stor, goer Gaar. »De va mæst å gjorra Nar aa Gaareń,« sâ hań, »for de va ju
  lisom de hadde vaed eń gamma'ler Hæst, vi sko'le sælla. Å så e Gaareń ju dovvel
  så majed vær,« sâ hań, å så grinada hań igjen, sa de hoppada i-iń. »Der e bød
  nøttan honrede å hallfjersenskjyve Dâler, de e mæn hall nok. Vem byer âwer, vem
  byer âwer? Kom så, kom så, Peder Mortensen!«
  
  »Jâ e farruer å tro, jâ, a de kań varra heel nok for Gaareń, râfte jâ. Jâ hâr
  set på Sâgarna å forhørt maj nogged me Folk, der e kjænda her, sa jâ lar maj
  ijkje narra, jâ. Huzen e forfalta, Vâwna å Plâwa e forlada, Krajturn e forarmada
  å Jorn hon e forhyklad å de hela e så forkludrad, sa de ammar ińentiń å gje
  eńhellu for seneń Gaar, sa de ijkje gjor.«
  
  Ni forstaar ju nok, a de va forded a Byfâudeń hadde sajt mit Naun, å lisom gjort
  maj dæń Æran å snakka te maj, a jâ tâw Mod te maj å sâ dom min Meniń sedan å
  ka'la rent ud. De gottada maj eńhellu dænń Gongeń, å de hâr ota gottad maj siń å
  tæńkja paa, a jâ fijkje sajt dom min Meniń a'le på eń Gong, bodde Byfâudeń å
  a'le di, jâ hadde kræglad me på Væń.
  
  Byfâudeń sâ maj nok lid imod, men a'le di anre holte pent dorra Kjæut nu, ijkje
  eń, hæ'ler ijkje dæń bonstâgenes ulielia Viktipæreń fraa Almińen, der sto
  liever, hadde nân enesta Vardens Tiń å saj, ha, ha, ha! Kos ilidemajvæl ilæl,
  vor jâ daa hâr gottad maj ota âwer ded. Ha, ha, ha!
  
  »Nøttan honrede å hallfjersenskjyve Dâler e bød, altfor lid! Vem byer âwer?«
  râfte Byfâudeń. Jâ viste ju så got, vor lânt jâ vi'le gaa, men for a de sko'le
  se ud te, a jâ va i Beraa me maj sæl, gâ jâ igrân Tid imæl Bodden, men liså rapt
  jâ hadde sajt »fæmhallfjers«, så jâ en Hattafjær lânt henna i Troppeń slaa
  tebâges i de samma som dæń samma viktia Stemman râfte: »Firs.«
  
  »Aha,« tæńte jâ, »nâ så, de e alså hannem me Fjærn i Hatteń, der byer.« Jâ hadde
  ju set dæńa Fjærn forra, for hon râgada temmeli håjt op, for hon sad i eń håjer
  Hat. Kareń, som hadde Hatteń paa, końe jâ’kje se Tægen te, der vor jâ sto, men
  nu satte jâ maj for å tâń ræjtit i Aajesyn. Jâ gâ maj te å albâwa maj fram
  i Flokkeń hen imod dæńa Hattafjærn, men ættesom de helst sko'le gaa lid hâwse,
  måtte jâ føra monga ońan å nobba te anra, sa di saa skâlt te maj, men ińiń sâ
  nâd. Eń ynka å dom momlada nok et Gryzzen, naar jâ klemde maj lid for arrit fram
  imæl dom æ'la jâ føre for arrit på dom æ'la nobbada for volsamt te
  dom, men de va nu âw de hela. Monga vârde dom âw ganske sælbenes ońan å gâ Plâs
  for maj, jâ troer, ja jâ e sækker om, a de va for de, a di respeterede 
  maj for ded, a jâ tore saj Byfâudeń å dom a'lesammena min Meniń rent ud.
  (Fortsættes.)
  
  Bællana i Framtiden.
  Mel.: Sjæra, sjæra Hawra.
  
  Vaareń e nu kommiń, 
  se, vor alt de smilar 
  slopped aa me a'l siń Iz 
  Grynabæjkjeń ilar.
  Bækjastar å Starreń 
  gassa saj i Solens Sjin, 
  vær târ siń 
  eń Mâga fin 
  å flåjer jem te Røddań!
  
  Gjøńamâd dæń vida
  Eńastjærner nætta,
  Anemonan blaa å pen 
  i Vâzaaaen stå tætta. 
  Naar vi vora Lajser 
  kań, dom a'le râ og ret, 
  en Bokket, 
  så stor å næt, 
  vi plokka jem te Moer!
  
  Marts 1929.
  
  Eń Svânikabo
  
  Gammalt Framtidsrim.
  Dæń tredde Torzdań i Tor 
  trør Trânan på vor Jor, 
  å tredde Torzdań ætte dæń,
  kań vi gaa lyza Awtan i Sæń.
  
  Vizepær.
  Vizepær va et Skrov, 
  der gjijkj aa solde Vizer; 
  sæl hajnj hadde gjort ejnj Hov 
  aa song te ajlje Prizer.
  
  Nonna va saa kjedsamma; 
  di handlada om Pajer, 
  som va bâra jøssada, 
  aa som ijnjed ajer.
  
  Pærsa Moer hadde gaaed
  te et Poitegjijlje,
  hvor ejnj fujljer Kar fijkj naaed
  me na, hva hajnj vijlje.
  
  Derfor fijkj di hannem — Pær,
  dæjljuer i Skjijnjed, 
  som gjijk rundt me Vizer hær 
  aa som ajde ijnjed.
  
  Pær hajnj song for Grøbbarna 
  aa tâw pent te Hattijnj; 
  mæn di mæsta grinada 
  aa sâe: »Ih, for Kattijnj!«.
  
  Hvær Gong Pær fijkj Ørenly 
  me en liden Viza, 
  stok hajnj Næzan højt i Skjy; 
  daa hajnj kujnje spiza!
  
  Fijkj hajnj Pæjnja te ejnj Syp, 
  gjijkj hajnj ijnj i Krâwijnj, 
  hvor hajnj drok te sista Dryp;
  Sypijnj ble’nte dâwijnj. —
  
  For aa faa lid tobaksrøij 
  tâw hajnj Stinkepijnja, 
  som va smeddana i Møij 
  aa va te aa fijnja.
  
  Lived de maa gaa me Dâmp,
  tæjnjkjte Pær aa lâe saj 
  ver en Ellerod me Svâmp, 
  hvor hajnj laa aa gâe saj.
  
  Klyjnjkjan ble tesidst te Song 
  om hva dær e hæjljut; — 
  aa dær laa hajnj dør ejnj Gong 
  me sit Skjijnj saa dæjljut. —
  
  Karl M. Kofoed.
  
  