text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  'l » » » » j+1.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń, a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  »Du e nok ijkje bonge, du, ded kań jâ got li daj for, din Fâr hâr hæ'ler a'lri
  vaed bonge i sińa onga Dâ, — men nu e-’d bâgætte me dæńa Gaareń,« sâ jâ.
  
  »Vorfor ded?« sâ Kresten, »Fâr końe ju kjevva Gaareń å dæń fina Kæreń, 
  gje-iń igrân i Opgjæ'l, så sæller hań iń nok.«
  
  »Diń Fâr hâr sajt, a hań gjer ijkje âwer to tuzen Dâler for Gaareń,« sâ jâ, »å
  hań e ińen Kjæliń, hań ho'ler Or, hań e orho'liń, forstaar du ded, Kresten?«
  
  »Ja, mæn Fâr daa, de va ju på Aksion, mæn bâgætte Aksion kań Fâr daa got gje
  igrân mera, ijkje?« sâ Kresten så sjikkelit. 
  
  »Sikke paastaalier du daa âw bler ver me å varra, Kresten,« sâ jâ, »hâr du sat
  daj-ed sa arrit i Hâud?«
  
  »Ja, ded hâr jâ, Fâr,« svâre Horreń, »ska vi daa’kje snakka me-iń?« —
  
  I de samma kom dær eń løvvenes å gâlenes udanfor på Gaareń. »Peder Mortensen,
  Peder Mortensen,« râfte hań, sa de rongada i Kâtarna.
  
  Jâ gjijkj hen te Darn å sâ, a her va jâ. Hen te maj kom så eń lawlier,
  tvarkjøkker, onger Mań, glatrâgader å netter, å sâ: »Godâ, Peder Mortensen,
  Kanceliraadeń vil gjærna snakka i vassens Grân me dom, for de va vel dom, der
  hadde de næsthåjesta Bodd?«
  
  Bagætte-iń kom dæń styjgjesta å ońelista Kareń eń końe se for sina Iven,
  løvvenes me Tongan idå Halseń å lisedan râvenes: »Peder Mortensen, Peder
  Mortensen!« De va eń longer, tyńer, skringelbenader, sjæwhazader å
  ińfortrønes Karastakkal me knoklua, knystua å vortebefæńde Knaaga å me et Ansajt
  så franglut, kopærut å pyjgjut, sa de ammada ińentiń. Då hań forsto, a de va
  maj, hań lete ætte, sâ hań: »Kom me dæńa Væń!« Så satte hań astâ iforvaja,
  men løv å kâzada å staarte barduz opidi en Saavelsesdyń, der laa ver Sian
  aa Dyńastâń, vor hań laa å vânades. Vi — jâ å dæń fosta, der kom løvvenes ætte
  maj, — hadde i'la Styńer te å jælpa-iń på Rætkjøl igjen, men de behøvtes hæ'ler
  ijkje, for Folk flokkades strais om-iń i Massaviz.
  
  Folk morada dom ju eńhellu âwer detta, men min Meføllara fortalde maj nu, mens
  vi va paavæń op te Kanceliraadeń, a der hadde vaed majed mera Morskav paa Gaareń
  âwer, a dæńa Fiństikkareń. som kjevte Gaareń, løv ud igjennem Porteń for å
  skaffa Kapsion, ble væk å ijkkje va te å hijta nań Stâ. Folk hadde æ'la vaed uda
  a leet ætt-iń udibâg Væjgjana å kjikkad ætt’-iń te ævent a'le Sier, men væk va
  hań og væk ble hań, å de syntes monga va eńhellu ârtit. Jâ syńtes âu, a detta va
  eńhellu plazerlit å ble mi'ler om Ansajted lisom eń nyslawin Tosjilliń, som di
  saja.
  
  Folk vårde dom ońan for maj, sa de vârde ijkje læńe, foræń jâ rajte fram
  te Trappan, vor Kanceliraadeń sto. Hań saa âw te å hâ morad saj got, for hań va
  så glâr, sad. Hań spore så, om de ijkje va maj, der hadde de næsthåjesta Bodd, å
  om jâ vi'le tâ Gaareń te dæń Prizen. Daa jâ hadde svârt ja te bæjgje desse
  Sporsmaaln, tâw Kanceliraadeń maj i Honn å ønste maj telokka me Handelen.
  
  Jâ va sæl hal styjgjer ver-ed, for jâ hadde ińena Bekjæntara me maj, sa vor
  sko'le jâ vel skaffa Kapsion fraa, ves de forlongdes, å ded forlongde di vel
  sajta, for så lânt fraa Jemmed va sajta ińiń, som kjænde eńań. Jâ sâ derfor
  igrân betutader: »Men så ska jâ vel âw skaffa Kapsion?«
  
  »Behøves ikke, Peder Mortensen,« sâ Kanceliraadeń, »behøves ikke, Di e go nok,
  Peder Mortensen,« å så bokkada hań for maj, ja hań gjore værkeli, Kanceliraadeń,
  hań bokkada å så skravada hań ud me de ena Bened. Ilæl, ilæl, vor jâ daa mente
  maj âwer ded, a Kanceliraadeń bokkada å skravada for maj, sømpelt paatâń som jâ
  va, for a'le di Folken, som sto på Gaareń, saa-ed ju, dæmmesaa, — å de va monga,
  — der sto ju kjytt me Folk, å a'lesammena glode å glânada di på maj, lisom om di
  fijkje dorra goa Betallniń for-ed.
  
  Ni kań tro, a jâ mente maj âwer dette hersens. Ded, a a'le Iven va vænda
  mod maj for de Sjy'l, a jâ va bleiń så respeterder å estremerder udaa sælvesta
  Kanceliraadeń, gjore lisom, a jâ, hallgamla Mań, rættada maj å — lisom ble onger
  igjen. Jâ ræjtit kroada maj, kań ni ju nok vedda, men ganske å saj sæl skodd
  Jartad saj et helt Kvarter op i Bryjsted på maj me de samma som de sva'l op å
  ble majed storre. Å så końe jâ så grańgjivelit fornømma, a Bloeń tâw fat å serla
  raskere gjennem hela Kroppeń, — ja, jâ va me eń Gong bleń kjyve Aar yngre,
  kańtro.
  
  Men ni kań ju nok forstaa, a naar jâ følde maj saa onger å va så respeterder — å
  så estremerder, så va jâ’kje i dæń Dårreńen goer å knyda Rompan op paa, som di
  saja.
  
  Kanceliraadeń gjæspada maj ińanfor Darn, å der kom jâ i fińt Selskav, kań ni
  tro, for der va Majoreń å to Harredskapitajner å flera fińa Folk, å di
  kom a'le hen te maj å trytte maj i Honn å ønste maj telokka me Handelen,
  ja, å gjore så monga Dikkedârier me Bokkan å Skravan, e jâ begjyńte å ble hal
  i'la ver-ed. For jâ viste ju fåje, voddan jâ sko'le té maj mæl senna fińa Mańa,
  dæmme.
  
  Å min Paatâniń paste mæn naalit i detta Sælskaved, for a'le di anre va fint
  paatâna å jâ gjikj i dæń Frakkeń, jâ i flera Aar hadde hat te Løvvebrøg, eń
  svortfarjader å stâmpader Valmansfrak, ganske vist, men gamma'l å aafalmader, sa
  hań va braaguer op âwer Âwsla å Ryjgj. Baajsarna va nok nya, men di va der
  mingonn hæ'ler ińiń Stâs ver, for Moer sârjada emmer for i di Aarn, då Horrana
  vâwste te å va narraajtua nok te å vi'la pyńta dom for Piblana, så sårjada hon
  altid for — de gjore Moer —, a jâ fijkje Baajser udaa ded Tåjed, som va mæst
  sjæddut å styjt. Horrana hadde Sjy'l te-ed, de e klârt, for di vi'le ju ble
  beladena, om di fijkje seddena Baajser paa, å dæmmesaa pińte di ju paa me å faa
  sytt te dom aa de pena Væwnadeń. Eńań hâr ju vad lisedan i sińa onga Dâ, daa eń
  va ensammiń, bevâres, sa eń hadde ju ińed å lâ dom høra for-ed, men når eń bler
  igrân ælre, e eń ju alri så grańer paa-ed.
  
  Seddan hâr-ed nu gaaed maj, dæmmeså, siń jâ ble nogged teaars, hâr jå alri
  bårred utølle ver å gaa me sjæddua Værgarnsbaajser. — Å Håzzarna, jâ hadde paa
  dæń Gongeń, va ju alri nâd Grân bære, for di va arbjada aa dæń samma sjæddua
  Spaanadeń; ja, Håzzarna va ju brâ nok, bevâres, nya, goa, nyvalkada å varma
  Håzzer, men te Stâsbrøg — å i detta fińa Selskaved — tâw di lisom Baajsarna å
  Frakkeń — dom nâd ońelit ud.
  
  Men så vaed ju så færmt, adder, å så ârtit for maj, a jâ końe ble tân for Bodd å
  å ka'la faa Gaareń te Betronińs, — udan Kapsion å altiń. Å så seddan som di
  fińe å hosamme Mańana gjore aa maj i Tegjift, mens dæń fińa 
  Narrafasseń, som fost ble teslaaiń, snivse å skamfo'ler maatte løvva ud gjennem
  Porteń, for alri mera å lâ saj se. Aha-ha-ha-ha-ha. De va ârtit! ja, de va
  gonnemaj ârtit, ded, sa de va, aha-ha-ha-ha-ha!
  
  (Fortsættes.)
  
  Svâr på Lærer Nielsens Sporsmaal: Va ont hâ vi gjort Spraaged?
  I forria Nommer aa „Boreńholmareń“ forlongar Lærer Nielsen i Østermarkersen, a
  jâ ska komma fram me en fy'ldestgjorrenes å offenli Forklâriń, for de Sjy'l, a
  Kommunelæge Severin Christensen i Nommered forra hadde sjy'lad di boreńholmske
  Skolelærarna for å hâ gjort Spraaged nâd ont. Æńsjønt dæń kjevvenhaunska
  Doktareń vist majed got kań svâra for saj sæl, forlongar Lærer Nielsen aa maj, a
  jâ ska gje Svâr. Å de kań jâ nok âw.
  
  Men fost en Ońsjy'lniń for, a jâ skriver paa Boreńholmst. Lærer Nielsen ønste
  kańsje å faa Svâr på de samma Spraaged, som hań sæl kommer fram me Sporsmaaled
  paa. Men „Boreńholmareń" hâr ju heldiviz i honredeviz me Læzara, som rońenom
  sidder å lańtar ætte å faa de mæst mawlia å læza paa Boreńholmst,
  å som derfor læjefram forlongar aa maj, a jâ svârar på ded. Men detta hersens e
  ju ijkje så nøm en Sâg. For vikiń Boreńholmara kań vel, naar hań brøggar sit
  ajed Maal, staa saj i et Krægleri me eń Skolelærara, der brøggar sit
  Danska. Eńań me sit ajed, udaa mæst a'le forajtada, ja udaa monga hâdada
  Moersmaal, som di mæste, der e te nâd, kań nâd å torr nâd, i monga Aar hâ vaed
  vissa paa, slet ijkje dâwer nâd te å brøggas i offenli Skrift æ'le Tâla, forded
  a de monglar saa monga Or å Udtryjkj for di monge me di i dæń nyere Tiden
  kommenes store Framskritten forbońena nya Tiń å Begrevver, imod eń Skolelærara,
  som bekjæner saj aa de danska, som i a'le di Aarn hâr vaed i Udvikliń å som hâr
  optâd i saj fraa anra Spraag a'le di Orn, som dær ættehons e bled Brøg for, et
  Spraag, som hań témé e eń Mester i å brøgga.
  
  Alrafost maa jâ derfor hâ Lâw te å framhæva, a de slet ijkje e Spraaged, men vos
  sæl, der hâ Sjy'l te dessa Monglarna. For der e ińed Spraag i hela Varden, der
  hâr Or æ'le Udtryjkj for a'le di Tińen idâ, som fost bler opfońena æ'le opdawada
  i Mârn, men overalt dannas Orn, (æ'le âw di laanes fra anra Spraag) ættehons som
  der bler Brøg for dom. 
  
  I di siste hallhonrede Aarn e der ju bled Brøg for enj fæzeli stor Mæńde nya Or
  i vort lisåvæl som i a'le anra Spraag, å de e derfor ævent vos, som hâr læwt i
  dæńa Tiden, der hâr Sjy'l te, a de târ saj så sårjelit ud som de gjor. For istâń
  for lisom a'le anra Folk hâr gjort, optâ frammada Or for nya Tiń å Begrevver, hâ
  vi i et udslawena væk i a'l dæńa Tiden tâed Lived aa monga goa Or, å en Mæńde aa
  dom hâ vi så å saja pånaa kvarnada.
  
  Se, naar vi nu eń Gong hâr bårred vos sâ taavelit ad paa samma Tiden, som a'le
  anra Folk hâ plajad å udviklad dorra Spraag på a'le Maader, så e der slet ińed
  ońelit i, a vi nu ota føla vos igrân fattia å ubejælpsamma, naar vi ska
  nerskriva vora Tânker paa Pappered. Udaa dæń å flera Grońa e-ed eńhellu sværara
  å skriva Boreńholmst æń Danst.
  
  Å sæl om de boreńholmska âwse końe skrives, sa der ińena Mongler æjle Fajl va
  i-ed, så e livæl Vilkaarn for dæń danst- å dæń boreńholmst-skrivenes så
  forsjillia, a de ińed ammar. De jâ her tæńker paa e Læzarnes Forudsætnińer for å
  końa læza â forstaa de skrevvena. A'le hâ gaaed i Skolan i monga Aar, for å faa
  lært å læza Danst, å dæńa Læzefærdihedeń hâ di âw holt verlæje ver vær Dâ å læza
  Åviza, Româner å majed ańed, sa de kań a'le noggenlońa, men nogged ańed bler-ed,
  naar di ska pińa paa me å læza Boreńholmst, som di fåje alri hâ præwt, å som
  hæ'ler ijkje e saa nømt, ættesom de skrives paa så monga ońelia Maader.
  
  Nonna saja, a di slet ijkje kań å hæ'ler alri kań faa lært å læza-ed, å mener, a
  ded e alt te dorra Æra å Berymmelse. Anra saja, a di kań så got læza
  Boreńholmst, pånaa liså got som Danst, men di tâ bâra fajl, å voddan sko'led âw
  końa varra ańlens.
  
  Udaa di her næunde Grońana e-’d let å forstaa, a de vil tâ monga Aar, ińan eń
  boreńholmst-skrivenes kań staa saj me eń danst-skrivenes. Æńu e vi i
  Begjynelsen å vi famla vos men fram me smaa Skrit. Begjyńelsen e gruelia
  svær. Svært e-’d å læza å svært å skriva-d, men svært e-’d âw å faa nâń te å
  læza-’d. 
  
  Å dæń Kretiken, der kań komma fram fraa di læzenes e hæ'ler ijkje go å staa for
  altid, for dæń kań pånaa varra lie grusom om hon e begrońad æ'le aj. Kommer jâ
  f. Eks. ońe mit Trætteri me Lærer Nielsen te å brøgga Ored »Diskussion« istâń
  for »Krægleri«, så e der sajta honrede for eń rońt omkræń, som skomla awér ded å
  saja, a ded e ju ińed boreńholmst Or, for for halltrøs æ'le honrede Aar siń va
  der ju ińiń, der brøgte-’d. Kań varra, men brøg nu Fornoften, Folkens! For Tińen
  e ju dæń a de boreńholmska varkan dæń Gongen æ'le siń hâr vaed så majed ajtad, a
  de hâr bled brøgt offenlit på nân enesta Fason. Jemma å te Værdâsbrøg hâ vi ju
  hat Or nok, ja vi hâ vaed bære beslaana æń monga anra. Vi hâ hat Krægleri,
  Krægla, Kræglara, krægla å kræglas å flera som di, — lisåvel som Ægleri, Ægla
  o.s.v. — hâ fattads i Danst, te å brøgga te Værdâs, men i eń offenlier Stri som
  dæńa hersens me eń Dén końe eń ju derfor ynska å brøgga »Diskussion«, for ded a
  de târ saj nettara æ'le mera dannad ud i et seddenet Tefæ'le. Å vi hâ ævent
  samma Ret te å brøgga detta å mongfoldia anra Or i Boreńholmst som i Danst, di
  e liså boreńholmska som danska, for di e bâra ińførda æ'le laanta fraa frammada
  Lann ættehons som der e bled Brøg for dom.
  
  De e monga Or, der seddan i Tidens Løv e blena ińførda, å som ińiń tæńkjer stort
  âwer e frammada i de danska, men som i de boreńholmska strajs synes å tâ »dom
  igrân ońelit ud. Di ska eń nu bâra vænna saj te, for bler di bâra gjena et
  boreńholmst Tesnit å di så bler nogged brøgta, så assimileras di ævent lisågot i
  vort som i anra Spraag.
  
  Men de kań âw got varra, a der e monga Stâ, vor de danska hâr maattad laant, men
  vor vi slet ijkje hâ Behâw å laana frammada Or, å de e hæ'ler slet ijkje ulæjt,
  a vi ves vi hadde końad vaed vora goa gamla Or bekjænt, got końe hâ laant eń go
  Del å dom ud te de danska, sa detta końe hâ ońgaaed å ińføra så monga Laaneor
  fraa frammada Lann.
  
  Igrân udaa Lén kom jâ ju te å begjyńa me, men ińan jâ tore gje maj aa me å
  diskutera æ'le polemisera på Maaled, mente jâ, a jâ va nødder te å sjikka detta
  hersens forud, for så kań Skomlarna å a'le di, der mena, a der i
  Boreńholmst ijkje kań brøggas anra Or, æń di, der brøgtes for honrede Aar siń,
  vedda min Meniń om dæń Tińen.
  
  Men nu hâr jâ desvarre brøgt a'l Plâseń å a'le Typarna nok âw, sa Lærer Nielsen
  maa venta te næsta Gong me å faa Svâr fraa maj. De e læńe å venta, men vi
  Boreńholmara e mæn faa å smaa, å vort Sammenho'l e mæn naalit, sa vi hâ mæn nâwe
  Raa te å faa vort ajed li'la vitta Blâ éń Gong om Maanadeń — å slet ijkje mera.
  