text: Brev te Nels! 
  Bevâremaj nâdian væl, vaar Folk daa hâ hat strænjt nu te Pinjesdâ me aa gjorra
  rent aa jøssa op ævent âueralt, kajn du tro. Aa hær uda i Nâbolawed ska
  vi semænj te aa hâ Gâdarna omlajda, æjle, va jâ vijle sajt – omlajda e væl ente
  de rætta Ored, for ætte va Snakked gaar, ska der slæt injen Brolægjninj varra –
  Di ska tjæras lissom Lannavajana. Ente for ded, de kanj skam varra lisse pent
  ded aa kansje Tak te – sa nu bler her forlademaj ordelig jøssad op hær sønnerpaa
  i Bønj âu, mæn de kunje nu âu trænjes te. Der e vist nâue nânj her udomkrænj, a
  der kanj hâusa, naar a dænj toppua Steninj, ble lajder, a vi hâ hat aa trækkjes
  me.
  
  Rârt skujlle varra aa vedda, om a Sprøjtehuzed nu skujlle kunja gaa Ram
  forbi. Kanj du hâusa, a jâ nævnde lid om'ed ifjor enjgong om Pinjesdâtider? De
  hâr semænj ikkje set værkan Mâlninj æjle Kalk i monna, monna Aar, aa dæmme, nu
  liggjer'ed lie i dænj ena ude di Gâdarna, a der ska lavas, saa jâ tænjte maj, a
  de kunje ju kansje saa unjelit varra, a nânj aa dom, a der hâr med aa sjydda,
  kunje faa Iven op aa se, vaar hæsselia styjt a de târ saj ud mæl nya, pena Gâder
  aa nymâlena aa nykalkada Huz.... Enj kanj ju alri veddad, mener jâ. Der sjer
  saa monga stora Omvæltninjer hær i Varden i dessa Dâna – aa de kunje i de
  minjsta ente beløvva saj te store Sâger aa faad smort lid âuer, om de skujlle
  komma paa ded opan; men nu kanj du ju faa aa se, va de e bled te, naar du kommer
  inj te de stora Totâlsmøded i Sommar, for dær ska du ju me, kanj jâ forstaa paa
  ditt Brev. Sikke majed Mænjeske hær vil komma te Bønj, naar di seddan trækkja te
  fraa hela Lanned aa. Rârt ska vedda, vaar a di ska sawa ajlesammens? For di ska
  daa væl ikkje sidda aa høra paa Tâler baadde Nat aa Dâ, skujlle enj tro? Jâ ska
  saj daj, a vi maa ju hâusa paa, a ajle Hotæln e fujla aa Turister i di Dâna. –
  Nu hâr jâ i de minjsta vârskot daj om ed, saa kansje du kunje gjorra Udvaj, om
  de kniver paa. Du e væl enj aa di gjæveste hær paa Lanned, kanj jâ vedda.
  
  De e ræjti væl aa høra, voddenen go Tro, du hâr te Framtiden. – Der e se minn
  gonn nok, a der bâra gaa aa vânas âuer alt de ona, a der trækkjer sammen om
  voss, aa slæt ente kanja faa Iven op for de goa, a der livæl aa aa te bler
  knevved imæl. Aa vaar hâr enj'ed daa enjhillu hæjluare hær i Varden, naar a vi
  kanja se lid lyst paad, om vi saa ænj maa apænna Bojserømmen nonna Holl
  imæjlemstynjer – aa, om a vi bâra ajle vijle se aa sætta Tærinj lid ætte Nærinj,
  saa komma vi forlaskemaj nok âuer dænja Krisanj me saa smaatt. Mæn du hâr alsaa
  dænj goa Troen, aa de skujlle væl ente gaa daj, som a de enjgong i gamla Dâ
  gjikke Smeddinj, a der mente saj seddan âuer sinn fâsta Tro?
  
  Jo, der skujlle nera øster paa Lanns, a Ypnastâ te, for monna Aar sijn hâ bot en
  gammal Smed, a der hadda hørt saa majed om, voddan a enj skujlle kunja
  faa alt te aa værlas, om enj bâran trode fâst nok paad. Tesist saa mente hanj
  nu, a naar de kom opan paa ded, saa skujlle hanj nok varra Manj for aa tro fâst
  nok, aa dæmme, naar a Vorharra kunje gaa paa Vanned, aa skujlle hanj nok âu
  kunja. – Om galed skujlle varra, kunje hanj ju præva saj fram fost me
  Hammarinj. Hanj tâu saa nonna Manja me te Viners aa gjikke saa ner te Sjønj me
  Hammarinj: »Jâ troer, jâ troer«, ble hanj ver aa saj; mæn daa Hammarinj gjik te
  Baanns, vænde hanj saj te di anre: »Ja, jâ inade pinalakkana nok for’ed«, sâ
  hanj.
  
  Mortinj.
  
  