text: Brev te Nels. 
  Naj, jâ kanj nok rajna ud, a der ente kanj ble Stynjer te longa Brev, naar du
  hâr strænjt me Græzahøstinj aa i Roarna, men en liden Hælsan e âu enjhillu
  vælkommen enj ynka Gong. Jâ va semænj en Tur âuer Lanned for nonna Dâ sijn, aa
  daa saa enj ju mæst âueralt, voddan Folk hadde strænjt me aa tynja ud. Di staa
  semænj æjlans hal nætt iaar, Roarna; men di ville nok ente varra kjivaa aa faa
  en go Blødda enj aa Dâna, om de kunje bæra seddan ad. Aa Slaamaskinarna knadrada
  âuer Âgrana, sa enj føje kunje høra Øraly. Jâ synes nu, a de va majed hæjluare
  forr i Tider, naar toltre Majara gjik ætte enjanj me Sajsinj. Sikkena Moa di
  kunje læggja saa læje aa saa nætta, sa enj kunje mæst faa Lyst te aa læggja saj
  ner aa kjela me dom – Moana alsaa. Nu te Dâs e der vel føje nânj, der forstaar
  saj paa aa strøja enj Sajs, for ikkje aa snakka om aa sidda ver et Hârstæw aa
  hâranj. Najgonn, altinj ska gaa saa hâuse, sa enj føje kanj følla me; men ârtit
  vad aa komma ud aa se, vaar tjyjt de sto, baadde Klæver aa Græz. Paa sina Stâ
  hadde di alt sat'ed i Pjotta, aa der va forladmaj saa monga, a de knev me aa
  tælla dom, saa tæt di sto.
  
  Nue, va de va jâ ville sajt; vaar vad daa Skâ, a du ente kom herud aa saa,
  voddan di kunje kjøra aa ria Vedrinj paa Gallykkjan. Jâ hadde nu ikkje trot, a
  di va hal saa vijla ted, for i do fredsens vaar hon skâr, sælom di ente alti
  rajte saa monga Gonga om, som a Meninjen ægelit hadde vad; men jâ unras nu
  slætente paa, a Folk kanj glømma aa tælla i dænj Fârten, di satte op. Di maatte
  ju varra rent svingla tesist. Aa saa skulle du hâ set dænj lijla Rønnapiblinj –
  Hon va livæl dænj vijlesta aa dom ajle. Enj Gong vad lie ver aa kniva lid for
  na, for der va enj visser Horrasyrk, som âu nok kunje ria, men saa skulle du hâ
  set na læggja saj fram âuer Mâen aa viska Hoppan nâd i de ena Ørad. Va hon sâ,
  va der vist injinj, a der høre, men koss i lidemaj væl vaar hon løvv, de gjore
  Hoppan, aa vaar Folk di klappada, daa hon hadde vunjed. Enj e farru aa varra
  ømmer i Hænnarna inu – saa lænje ætte – Jo, de skulle du nu livæl. hâ set,
  synes maj.
  
  Ja, ægelit saa hâr jâ nu âu ijla Stynjer i desse Dâna, men en liden Storja ska
  du nu livæl hâ i detta Breved âu, sælom de mæst e nâd Vrawl:
  
  De va enj heder Dâ, mitte paa Sommarijn. Fâr aa jâ kjøre te Bys. Fâr kjøre
  foran, aa jâ kjøre ætte. Fâr spode saj, aa jâ drabbada men bæggje kjøre vi lie
  sa de vyslada ætte.
  
  Paa Vænj derhen hadde vi to drøja Turer, vi skulle bestaa. Fost skulle vi âuer
  en long, long Bro, aa Fâr, som va stor aa tunger, slop gott âuer, men jâ, som va
  lidinj aa lætter, fikj de ena Jâuled i en Dygga aa floj ner unje Broen aa frøz
  fâst i Izinj. Jâ sled aa slævada for aa komma løzer, sa jâ sled sju stora Ræbben
  idaa Fârsa vida Trøja, som hænjer jemma paa Væggjen, aa livæl sodd jâ men
  der. Men saa hijte jâ paa Raa. Jâ løvv jem ætte maj en Øjsa, aa saa hugde jâ maj
  løzer.
  
  Jâ kom saa op aa kjøra ijæn, men inu hadda vi ju en drøj Tur te aa komma
  âuer.... Vi skulle ijennem enj forfærdelia stor aa sworter Skâu.... men der va
  men et enesta Træ. Daa vi rajte saa lânt, krev jâ helt op a Toppinj paa Træed aa
  aad maj Saa raagenes mætter paa Starraunga – – men jâ kom men halla Vænj op,
  for saa falt jâ ner aa stok bæggje Albâuna i en Myretâua, aa jâ fikkje saa monga
  Lyngpigga i Føddarna, a jâ slætente kunje gaa – jâ maatte løvva.
  
  Naa, jâ løvv saa jem, aa daa jâ rajte fram, va Fâr alt komminj fraa Bønj, aa
  Moer sto aa stæjte Kjættedanjs te Aftan – – men, hadda jânte holt om
  Hozzeskafted, saa hadde Kaasteskafted bedded maj aa Korned løvved a
  Rænjesteninj.
  
  Mortijn.
  
  