text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n
  'l » » » » j+l.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent 
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lânt aa. z = de stemda s’ed.
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  Vi folde så Væń vesterpaa, men pånaa strajs som vi kom dær, høre vi-ed å klapra
  foran vos, som om nâń gjikj me Træsko paa på dæń haara Væń, å Stońen ætte hińada
  vi et Pâr Mań, som âw va påvæń te Aksions, men di hadde ’kje seddant got
  Lærfodatåj som vi, sa di hadde ont å gjorra for å følla me, ves vi gjikje liså
  hâwse som forra. Men så saknada vi Fârten igrân et Røppene. De e ju hæ'ler ijkje
  så got å ila så fæzelit altid; eń bler mera udholiń, naar eń târ gaddelit påvaj
  i Fostnińen.
  
  Daa vi va kommena nogged frambær å de begjyńte a dawes, końe vi sjimta et Pâr
  anra foran vos, naar vi va oppa paa Bakkatåppana. Di hińada vi, daa vi va
  kommena frambi Splisgaareń, å daa hadde di støt sammen me nonna fraa Krashawa å
  Lârsamyra-Len, sa di va blena eń hel Trop. Di hadde lisom vi faaed Lyst te å tâ
  dom en Tur i de goa Væred, for å se dom om å faa snakt me Folk, å så høra va
  Prizen końe ble paa sedeneń Gaar å hitfordehær. Ińiń hadde tæńt paa å kjøvva,
  bevares, men jâ inada nu livel for, a eń ynka å dom nok hadde en Bâgtânka, ves
  de va saj så, a der ble Kjøv.
  
  Asjillia å dom gjikj me Træsko paa å nonna å dom hadde Draw nok for å følla me,
  sjønt vi gjikje smaat å stagrada. Men så va der ju ded, a vi va naalit kjænda
  paa dæń Len å derfor kansje sto vos ver a følles me di anre, som bære końe
  hijtta fram, å så va ded ju bære, æń å fæjas så fæzelit å så komma te a gaa
  Omvaje å Krinkelkraaga, som di anre końe vâra dom for ver mongeneń Stâ å gaa
  markløst. Å dæmmesaa gjikje vi så småt å snakte om monna forsjillia Tiń, Føńa å
  Døńa, om vem der bode paa Gaarana, vi kom frambi, om voddena Kara de va, om
  dorra Slajtskav å sedannâd, sa jâ behawde ræjtit got å følles me dom, jâ va
  kommiń i Snak me, jâ.
  
  Men Kresten hań flińtadå aa fraa vos, for å hińa eń Trop, som kom gaanes
  paa Væń fraa Klemmenskjærkje, å daa vi hadde rajt dæńa Væń, hadde dæń Troppeń
  alt tâd-na markløst âwer Âgrana, — mod Tiństâ, va der somma vajaklaaga, der
  mente. Jâ behawde som sajta got å gaa å sludra me dom, intes vi kom te a snakka
  om Brunsgaareń, å om va nu dæń końe varra vær. Jâ sâ to Tuzen Dâler, jâ, men di
  anre sâ, a seneń stor goer Gaar maatte mińst varra dovvel så majed vær. Dæmmeså
  ble jâ nu galiń på dom å gjikje fraa dom som et Svop. De va ju, ska jâ saja,
  Træskokara di mæste, å di, der hadde Lærfodatåj paa, gijkj mæst aj'le å vânades
  âwer Naweborrer, Skaweknula å Læjtorna, Nøjer, som di nok, di mæste daa, hadde
  faaed, forded a dorra Lærfodatåj va for smaat æ'la for stort, for hårt å
  for stomt, sa di Karana końe jâ nu mâgelit gaa fraa, liså rapt jâ ville læjgja
  liid i å gjored âw lisom ińentiń, som sajt. Men di râvte ætte maj, a jâ końe got
  gje fira tuzen Dâler for Brunsgaareń. Så ble jâ så galiń, a jâ râvte tebâges, a
  di końe kjøssa maj i Ænaeń, om di ville, men jâ viste nok, va jâ gjore; å
  jâ fjæskada aa, jâ, så jâ va snârt så lânt fraa dom, a jâ ińed mera końe høra
  aa, va di sâ, desse Viktiprostana. Jâ va nu âw, sânt å saja. bleiń kjiv aa å gaa
  å snæwla imæl dom mere, å følles me dom for bære a hijta Væń, hadde jâ ju ijkje
  nu Behâw, for Troppeń, som Kresten gjikj i, hadde jâ ju foran maj.
  
  Jâ flińtada bâra aa, jâ, for å hińa dæńa Troppeń å hińad’iń âw ińan hań rajta
  Tiństâ. Nogged foræń jâ rajte så lânt hadde Kresten set maj å hâla iń på
  dom å bestemt saj te å sinka et vitta Grân, for hań hadde nogged å fortælla maj,
  sâ hań. Di hadde snakt om, i dæń Troppeń, hań gjikje i, sâ hań, a Brunsgaareń va
  ærlit sina fira tuzen Dâler vær, å der va eń imæl dom, som sâ, hań hadde kjænt
  Gaareń i monga Aar, for hań va fraa dæń Len, sa hań viste, a de paste.
  
  »Du snakkar brâ nok, du, for diń sjøga Moer, du, miń Horra,« sâ jâ, »końe du faa
  maj te å kjøvva Gaareń te daj, va, å betalla-iń, va, så końe-’d nok varra daj
  liemajed, va, om jâ sjitada et tuzen Dâler væk, æ'la to, ijkje sânt?« sâ
  jâ å ble hall hastuer. »Naj ni ska’kje narra maj sedan,« sâ jâ, »ded jâ hâr,« sâ
  jâ, »de e jâ ’kje kommiń sawenes te,« sâ jâ, »å dæmmeså ska jâ nok passa
  paa-ed«, sâ jâ. »Jâ hâr vâgad mongen eń Gong, naar anra hâr sawed,« sâ jâ, »jâ
  hâr i mińa onga Dâ, kań du tro, slidded å slævad, strittad å strævad å
  spinkad â spârad, for å faa liid te Henlæjgj,« sâ jâ, »å forr i Tider, mæns jâ
  hadde Gjæ'l å hadde Renter å svâra, kań du tro, jâ hadde-’d me Krivvel å Kraul
  for å faa dæń betalt,« sâ jâ, »sa jâ ska nok passa på mińa Sjillińa, jâ, å ijkje
  ble te Folkavińers på dæńa Maadan, jâ,« sâ jâ.
  
  Sâ gjore Kresten saj så te å sâ så slesked: »Ja, men Fâr daa, de va ju ijkje for
  å sjita Pæńa væk, du sko'le kjøva-iń, de va ju for å kjæna Pæńa.«
  
  »Å kjøs maj i Ænaeń, diń Domsnud,« sâ jâ, »naar jâ hâr sajt, jâ gjer mæn to
  Tuzen, så gjer jâ mæn to Tuzen, forstaar du.« Men jâ ble så nagger, daa vi hadde
  hińad Troppeń å fijkj å høra, a di mæst a'le mente, a fira Tuzen va mæn sedan
  gaddelit for Gaareń, a jâ, daa vi va kommena tvart âwer Rønna-væń, fjæskada
  hâwsere aa, så hâwse, a hela Troppeń sakkada bâgud, mera å mera sakkada hań
  bâgud, å daa jâ kom op på Bakkana østan Tiństâgaarana, sjimtada jâ eń ańiń Trop
  frambær, gaanes på Almińsvæń, men som ævent daa gâ sâj te å sjønsa ner âwer
  Pińelyjkjeâgrana mod Vestermarkjærkje.
  
  Ja, dæń Gongeń kjænde jâ ju ijkje Naun sedan som nu, kań ni ju nok vidda, for
  daa hadde jâ ju alri vankad dæń Væń forra, — siń hâr jâ vânkad der så ota
  —, jâ kjænde hæ'ler ijkje Væń, men folde bâra ætta Troppeń foran. Der va eń
  Stengjajara â en Tornre, som der laa liid Sne syńan om. Der va kommed Slajna i
  Sne’ń nu å Jorn begjyńte âw a tåjas op âwanpaa, sa Føred begjyńte å ble klassut
  å de klabbade ońe for di Staklana, som gjikje me opklâmpada Træsko paa, sa dom
  hińada jâ, mæns di gjikje retad, di anre hińade jâ fost oppa ver Markjærkje. Di
  vânkada mæst a'le me Træsko paa, sa di va nømma a gaa frambi, men jâ saknada
  Fârten liid et Straj å gâ maj i Snak me dom. Âwse di hadde ajtad dom te Aksions,
  sa vi końe så got læjgja Law. Så læńe som jâ foldes me dom gjijkjed ju ijkje
  majed hâwse, men jâ hadde ju læńe fæjads daa, å Klåkkan va hæ'ler ijkje stort
  åwer aata, sa jâ hadde faaed hall goa Styńer te å gaa dær å nørla me di Karana
  igrân. Men vi ble uklâra mæst liså rapt som jâ va kommiń i Snak me dom, for der
  va eń sâkrians viktier Kar iblan dom, som nok va så tenâd, forded a hań arbjada
  hos dæńa Viktisnudeń, Holsførstareń, di kala, i Almińen, å hań hadde nok dær
  vad et Slaus Formań for dæń Stårkjan, som gjârada Almińen så fæzelia got iń, a
  vi Boreńholmara vel sajta a'le Dâ hâ møst vor goa Ræt te å hâ vora Krajtur
  gaanes dær om Somrana, fijkj jâ siń å vidda. Æ'la eń sevesanter Kar, ættelæje,
  men så grusâgelia viktier, som sajta, — hań hadde kjænt på Brunsgaareń bodde som
  Halldræń å Hâuddræń, sâ hań, sa hań kjænde vær evia enesta Jorasnøp å alt på
  Gaareń bodde ud å iń å viste, va hań dâwde te, å presis va hań va vær. Naar hań
  hadde sajt, sâ hań, a Gaareń va fira Tuzen vær, så va hań fira Tuzen vær.
  Fortsættes. 
  
  Kjijljehuzed.
  Dær lijgjer et Huz ver en Kjijlja, 
  som sirlar igjennem en Æijnj; 
  dær vâuste jâ op som dæjnj lijlja 
  aa sprong mæijljem Blomster omkræijnj.
  
  Dær løvv jâ aa læjte i Hauaijnj, 
  hvor Pilareen sjyler eijnj Gong, 
  skâr Fløjter aa lâe maj paa Mauajnj 
  aa høre paa Fâulanes Song.
  
  Dær lære mijnj Fâr maj aa vâra 
  di Liven, dær vâuste saa spæ; 
  aa alri jâ tæjnjkte paa Fâra, 
  naar jâ sad paa Moersa Knæ.
  
  Der nera ver Kjijljan jâ læjte 
  me Pijnja aa Spaaner te Sjev, 
  hvor Spryden aa Slævnana pæjte 
  mod frammada Land, naar di drev.
  
  Men sin, naar jâ sajljde paa Sjøna 
  lânt borta i ajlje Slaus Vær, 
  jâ tæjnjkte paa Æjnjana grøna 
  aa Kjijljan, som sirlada dær.
  
  Jâ tæjnjkte paa Huzed, de gamla, 
  hvor Moer aa Fâr gâe maj Hjøm, 
  hvor Mijnjen di kujnje dom samla, 
  sa alri di gaar maj aa Gløm.
  
  Karl M. Kofoed.
  
  Go'lgalona æ'la: Utak e Vardens Løn.
  
  Mel.: Jens Vejmand.
  
  Dæń Gongeń jâ va liden, vel mæn sju aata Aar.
  Jâ måtte vâwta Kjørna på miń Fârsa Gaar.
  Der va vel ijkje monga, men livel nok te maj, 
  ja, jâ fijkj nok å gjorra, naar di løv vær siń Vaj.
  
  Jâ kjedada maj alri, naar jâ gjikj ena dær,
  jâ mente ju om Krajturn, å der va monga Bær.
  Å Fantasi jâ hadde eń Haaven i Beho'l, 
  i Tânkarna jâ læjte me Alfer å me Tro'l.
  
  Men de va Go'lgalona jâ sko'le snakka om,
  hon lære maj eń Formidda, a jâ va majed dom.
  Siń daa hâr fost jâ sorjad for maj sæl, mens miń Ven 
  fijk venta te jâ sorjad fijkj for maj sæl eń Gong igjen.
  
  De vâ ju så eń Formidda, a jâ i Lyjkjan gjikj.
  Min Syster kom ner te maj, eń Sokkermâd jâ fijkj.
  Paa Go'lgalona râfte jâ, hon sko'le hâ liid me, 
  de halla aa miń Sokkermâd, — de ville jâ-na gje.
  
  For vi va goa Venner, de e sânt, vi va, vi to,
  — dæń Gongeń va hon liden, nu e-ed en gammel Ko.
  Hon rânade så fraa maj miń goa Sokkermâd, 
  frækt aad hon op de hela, å jâ fijkj ijkje nâd.
  
  Så sto hon liid å glode, hon mera ville hâ,
  å jâ sâ ju så te-na: »Du faar ijkje mer idâ,
  du sko'le hæ'ler takka, de ville klæ daj pent.«
  Så tajde jâ å flytte maj, men livel va’d for sent.
  
  For Go'lgalona gâ et Pof, aa Kløppan ner jâ skred, 
  jâ stårte ner i Næ'larna, de bodde svéd å béd.
  Å hon sto dær å glode, — ja, tegje-na va svært, — 
  Men a Utak de e Vardens Løn, ded fijkj jâ livel lært.
  Kjømańsdøttern.
  
  