text: Skriv Borrinjholmst! 
  Jâ kunje forgjøjemaj âu hâ Lyst te aa varra me om Primiarna, mæn dæmme der ska
  ju Tid te aa tænjkja saj lid om, for de e ju ente seddan aa løvva te aa skriva
  Borrinjholmst. Fost maa vi hâusa paa vora Kjøn, som de heder i Gramatikken. Vi
  hâ mæn tre, aa de e Hanjkjøn aa Honkjøn aa Intekjøn, aa de gjor saa hundans got,
  naar enj ser, a Folk brygga dom ræjtit. Aa saa e der Maadan aa sætta Orn sammen
  paa... Maadan aa saj dom paa, dænj e ju lid anjlens inj paa Danst, mæn dær troer
  jâ, a enj hâr en go Jælp, om enj târ aa sajer'ed lid smaat for saj sæl, injan
  enj skriver nâd ner, for saa ska Ørn nok saj te, om de lyer forkjert. La vos mæn
  præwa ded, aa saa faa stæjlt nåd ræjti knâgenes got sammen. I Hinjdâjn høre vi
  ju Faktorinj i Râdioen, aa, om der saa âu va et Pâr smaa Bokka imæl, saa ed væl
  ente di fleste, a der snakka bære Borrinjholmst inj hanj, sa de skujlle ju mæst
  hà kunjad gjed enj aa anj lid Mod paa aa se aa faa Blyantinj spissader te
  Sansâga æjlle Storja æjlle nåd.
  
  Jâ kanj semænj got fortælla en liden Passâsia nu, mæns jâ e ad'ed, om et Pâr
  Folk fraa Rønna aa, a der seddan lid hæn paa Fiskjed hadde tâd dom en Tur te
  Slotted.
  
  Hotæln va lokta, di mæste, aa di gjik seddan ræjti i Fred aa Ro aa saa dom
  om. Soln sjinde saa vælsajnad aa lid Ættedrabbessa te Blomster sto der âueralt
  aa nikkada saa mijlt te dom, sa Konn ble rent opivad paa aa faa saj enj
  Urtakaast me jem. Hon plokte Lyng, aa hon plokte Rolliker aa æjles va der kunje
  varra. Sin kom di frambi et aa di lokte Hotæln aa kunje nok hâ Lyst te aa kjikka
  lid paa Hawanj, dæmme gjikke di injanfor aa saa dom om. Fint i Gongana va der
  semænj inu, aa lidemaj væl daa me pena Fiskjesblomster a der va.
  
  »Hær maa du ente plokka«, sajer Manj, »for de e privât, detta hær, aa enj kanj
  ju livæl alri vedda, om der skujlle varra nâd Opsyn æjlle nâd paa Hotælled om
  Vinjtarinj âu«.
  
  Mæn Konn kunje slæt ente næra saj: »Vist ikkje e her nânj, naj«, sajer hon aa
  begjynjer strajs aa tâu for saj aa di alra nætteste Vinjterastersen aa
  Gjørginarna...
  
  »Ja, jâ sajer daj bâra, a nu maa du sæl tâ Answâred«, wârada Manj hinje ad, daa
  di va kommena lid nærmere sælva Hotælled, »for detta hær e ju aa rajna paa
  Marktjiveri, maa du hâusa paa, aa de kanj enj komma i Slaveried for a du
  ved'ed«.
  
  »Ja, vist saa – hiwsa, hawsa! Manjfolk e ømmer saa stakkals bonge aa dom«,
  paasto Konn.
  
  »Nâ, de vil jâ'nte ævent saj, ded«, mente Manj, »mæn di ente saa forhipada som
  Kvinjfolken paa aa faa fatte paa, va der ente e dorra, naar di kanja slæppa got
  fraa'd... aa dær kanj du sæl se, Trina. Der staar enj Manj ver Injgonginj«.
  
  »Bâra hanj daa ente alt hâr set vos«, støn'de Trina, rent anterert, »for minj
  Urtakaast vil jâ nu hâ me maj... Kom, la vos løvva unjan!«
  
  »Ikkje Snak om«, paasto Manj. »Kanj du ente se, a hanj staar aa stjærnar ævent
  lie ner paa vos? Løvva vi nu unjan, saa ved hanj ju me de samma, a vi hâ gjort
  nâd galed«.
  
  »Ja, ja«, sajer Trina, »saa maa jâ sjyjla dom unje Kaavan... La vos saa spo vos
  nâd frambi'enj«. »Du, Kâl«, begjynjte hon ijæn, daa di hadde gaad lid... »Du
  Kâl kanj du se, a hanj hâr sworta Hanska paa?«
  
  »Jo, jâ ser'ed nok, sa de maa ju varra enj tæmmeli højtstaanes Manj, ska vi faa
  aa se; aa dom ska enj tâ saj i Ajt for«, mente Kâl. »De e unjelit, saa sworter
  hanj e i Ansajted«, ble Trina ver – aa hydrada gjore hon âuer hele Ræwkan, saa
  bonge va hon; mæn Urtakaastinj klæmde hon fâst unje Kaavan... »Du, Kâl, kanja
  vi ente stikka dænja Vænj bâgom'enj? For jâ lier slæt ente ævent aa gno maj op
  aďenj«.
  
  »Â, Harregod, din stakkals Toza«, sajer Kâl aa grinar saa svinapolerder. »Kanj
  du daa ente hâusa fraa dænjgonginj, a vi va her for tjyve Aar sin, a de e
  Kristian dænj fjære, a her staar udanfor?«
  
  »Mæn, dit forplawenes Stommene daa!« târ Trina paa Vaj. »Voffor kunje du ente
  sajt maj ded strajs – a enj ska gaa hær aa nâue tora trækkja Væred, saa bonge
  enj e«.
  
  »Naj« sajer Kâl ijæn, »for du ska læra aa la anra Folkes Sâger i Fred, ska du!«
  
  ANDRIS.
  
  