text: Agnes å Andris va forlauada, å de hadde di snârt vad lænje, sjønt di va
  majed unga enu. Agnes va mæn 21 å Andris 22 År.
  
  Læje Bælla læja bæst, sajes der, å de paste au got nok me Agnes å Andris. Di
  hadde ju vad Nâbobællæ, å dorres Forældra på beggje Ler hadde vad Udbygjarafolk
  me Awl te et Pâr Kjør, som Konnerna mæst paste, mæns a Manjana gjik på Arbaj
  pånå vær Då i de minjsta om Sommarenj.
  
  Jørn Nielsen, som Andrisa Får hed, va Tækjemanj, å Agnesa Fâr, Kâl Pedersen, va
  Snekkara. Beggje Stâna hadde der vad sju-åta Bælla, som ju hadde past dom sæl så
  snârt di va got å væl gongstogga, å frå di va et hal Snes År hadde di måttad
  gjort Gawn for Føn. Agnes å Andris va di ælste Bællana beggje Stâna, å hadde
  måttad vad ud å tjæna då di va telle-tâl År, å sin di va komfremerda hadde di så
  bled ved å vad Tjænestefolk uda på Lanned. Agnes va bled i Vestremarkersen, mæns
  Andris hadde vad et År på Norlanned å et År på Sydlanned. Nu hadde hanj så vad i
  Tjænesten i got et hal År å sin tjænt på Spâgaragår et År.
  
  Nu va så Agnes å hanj enia om a di velle gjevta dom. Di gamle råde ju frå å
  mente, a di hadde bære å å vænta lid enu å skrava dom igrân Penja sammen te å
  skaffa Huz å Jem for; men hærte sâ di beggje, a de velle vest ble pånå de samma,
  for Ajendomma ble ju dyrara År for År, å om di på felle-fæm År hadde spârad dom
  et Pår Tusen  Kroner sammen, så hadde Huzen hæwad lesse majed, å så velle di
  ju varra le fattia. Agnes å Andris velle hælst hâ dom enj Ajendom så stor, a di
  kunje hâ dorres Udkomme der å varra fri for å gå på Arbaj hos Frammada; men
  sedden’enj va nok ente nømmer å hijta me di Penjana som di råde auer, å Får å
  Moer hadde nok å gjorra me å jælpa dom sæl.
  
  Agnes å Andris hadde spârad dom vær et Tusen sammen; men når di skujle hâ ajed
  Jem, måtte di ju au hâ lid å sedda på å lid å liggja i å anjed som høre et Jem
  te, å så velle nømt de ena Tusened gå me, å de anra som va teræst forslo ju
  værkan te Næb æjle Raw, når der skujle kjevves Ajendom. Andris hadde livel vad
  uda å set på Ajendomma, bådde i Jemsogned å udansogna, å der va au flera som
  hanj hadde synjts got om; men de va ju bâra Udbetalninjen de knev me.
  
  Så enj Dâ fikj Andris å høra, a Peter Hjort, som bode så pent der oppa ver
  Lannavænj, velle sælla sin Ajendom; hanj velle nok hâ saj enj som va storre. Hær
  måtte hanj op å forhøra saj om va hanj koste, å Agnes folde me.
  
  Ja, de va enj Ajendom, som nok va vær å aja! Hær va ti Tynjelan gaddeli go Jor,
  Stauelænjan va pånå ny å Lâhuzen væl holta, å enj stor pener Hawa va der
  au. Besætnenjen va au som høre saj te: enj stor, brâ Hæst, fira galanta Kjør, to
  Kvajer, et hal Snes Svin å enj stor Krødda Småkrajtur å ajle Slaw.
  
  Agnes især va opivad på, a denj skujle di kjevva, ves der æjla va Maulihed
  for’ed; hon synjtes naue aldri, hon hadde set så pent et Jem forra.
  
  Ætte a di hadde vad runt å ætteset de hela grundit, spore Andris va Ajendommenj
  skujle kosta. Tâl Tusen sâ Peter Hjort; der va et Fostapânt på de halla, å
  Ræsten skujle udbetalles. Andris synjtes a de va’nte nân ublu Pris, men vår
  skujle hanj få så majenj Pænj frå; ded måtte livel forsøjes å låna fæm Tusen.
  Injan di gjik, fikj  Andris Peter Hjort te å stå ver sit Forlongene i
  fjaurtan Dâ, for kunje hanj skaffa Pænjana velle hanj kjevva.
  
  Dânj ætte tau Andris så te Rønna å gjik inj i Bânkenj å spore, om hær va Pænja å
  få å låna mod Andrapânt i enj Ajendom, hanj velle kjevva. Jo, de va der då injed
  i Vænj for, svâre Deriktørenj, når hanj bâra kunje skaffa tre-fira goa
  Kapsionister, kunje hanj få Pænjana me de samma. Andris ble nok lid longlajder
  ver å høra, a der skujle Kapsion te å spore, om de værkeli va nøvendi i sennenj
  pener Ajendom; men Deriktøren svâre bestæmt jo, udan Kapsion lånte di injena
  Pænja ud, å Ræntan va 5½ Procent å 10 i Afdrag.
  
  Me denja Besjen måtte Andris traska jem ijæn.
  
  Hanj snakte så me Agnes om Awtanenj, å hon så helt lyst på’d; dorres gamla
  Huzbønner velle sajtans jælpa dom, mente hon. Næsta Dâ va Andris fira Stâ for å
  høra om Kapsionister, men Svâred hanj fikj va pånå de samma vær Stâ. Fost en
  long Præken om vor skrâla Tider de va for Lanbrugged, a hanj velle få auer 600
  Kroner å udre vær Tarmin, å de va lânt mera ænj sennenj lidenj Ajendom kunje
  bæra, å så kom’ed te å gå ud auer Kapsionisterna, å derfor tore di ente
  kapsionera.
  
  Humøred va lânt nera hos Andris då hanj kom jem. Nu hadde Agnes å hanj arbjad
  for frammada for en læmpeli Løn å alti vad tro å pålidelia å vad got lena i
  dorres Plâzer; men nu, di velle hâ et Jem for dom sæl, va der livel injenj, der
  tore å velle jælpa dom. Fâr å Svierfâr velle nok gjerna kapsionera; men de
  nøttada vest injed, Bânkderiktørenj regnada nok ente senna Kara majed for
  nâd. Naj, der va nok lokt å for Lanajendom; de ble nok bâra te et joraløst Huz å
  sin gå på Dâløn i hela dorres Læwetid.
  
  Agnes tavte livel ente så rapt Modet. "Jâ synes livel a du skujle sporra et Pâr
  Stâ enu, de velle varra graua artit, om vi kunje få senned got Jem." 
  
  "Ja, de hâr du Ret i, Agnes, å jâ e såmænj lesse opsatter på’d som du; men løvva
  Sogned runt å tygja om Kapsionister hâr jâ fåd nok å".
  
  Agnes såd å grunjada lid.
  
  "Ska vi ente følles ad ner te Morbroer Niels på Sønda å sporra hannem?"
  
  Andris gâ saj te å flâzgrina.
  
  "Niels Annarsen i Kjæred? Naj, du, de nøttar injed. Hanj e æjle goer nok; men
  Niels e bonga om Sjillinjana, å sæl om du kunje auersnakka hannem, så velle
  Stina aldri gje’nj Lau te’d, å de vedda vi då ajle, a de e Stina, der bær
  Bojsarna."
  
  "Ja, de e’d vel nok. Niels e nok spârsammenj; men de e nok livel Stina, der hâr
  denj stosta Sjylen te a di nu e så gniena a di naue tor æda dom mætta; men vi
  kanj då livel forsøja. Niels e ju min Gufâr, å når jâ enj ynkja Gøng hâr snakt
  me’nj, hâr hanj alti vad miler å snakt væl te maj."
  
  "Ja, jâ kanj såmænj got gå me daj i Kjæred på Sønda; men du kommer te å stå for
  Smæjl, ves a Stina vil rensjæra vos, å jâ tor got hojla minj gamla Hat på, a de
  bler spilt Umâga du gjor daj, du får aldri Niels å Stina i Troen me å jælpa vos
  te Huz å Jem."
  
  Niels å Stina, som nu bode uda i Kjæred, hadde i dorres Ungdom kjeft et Huz, der
  lå mit uda i Hojlyngenj, å hær, vår andra lå å halsvolt, hadde Niels å Stina
  lajt dom Penja op. Jorn va uzal å gâ’nte stort; men Nielsa kunje nøjes me ænjdå
  mendre. Å så drev Niels au en Forretnenj, som då hon gjik på de bæsta, gâ en
  pen Injtækt; hanj hadde Får uda te Hanlada.
  
  Der va ju flere små Udbygjara uda på Lyngenj, som va så fattija, a di ente hadde
  Rå te å kjevva dom et Får, å så fikj di dom et å Niels. Hanj skujle så hâ di
  halle Lammen å de halla Toed. I monga År hadde di op te et Snes Får fordelda på
  tâl- fjaurtan Stâ. Der kunje så ble et  hal Snes Lam å Får å sælla vært
  Feskje, å Stina va ræjti i sit Æs, når hon kunje fârta runt å kløppa Får; hun
  fikj ota tol-tre Sækkja fujla, som hon sin kunje hâ å sælla å. Men ættehån
  ârtad’ed saj mæst ud me denja Forretnenjen, Udbygjarna va bled så treska a di
  forsto, de va en lorta Forretnenj for dem.
  
  Nu va Niels å Stina au snârt gamla å enjhellu forâsada, så di sålde Brakkan for
  et hal Snes Tusen Kroner, å kjevte de lila Huzed hær uda i Kjæred å gâ kuns et
  Pâr Tusen for’ed. Hær va tol-tre Tynjelan Awlsjor å Ænj, å di hadde en Ko å et
  Pâr Grisa å så et Snes Høns, å di Injtæktarna di gâ, kunje di mâgelit hojla Huz
  me. Niels hadde mæst Arbaj nok me å passa sina Krajtur, å Stina såd å spânt frå
  Mârn te Awtan. Hon hadde hat et hal Snes Tynjesækkja fujla å To me saj frå sit
  gamla Jem, å ded velle hon då se å få lawad te Garn, injan a hon krapere.
  
  Di bode ju majed åsies, å der kunje gå Ugger udan a di så nâd frammad
  Menjeske. Niels gjik te Kjemanj me Ægjen vær fjaurtnes Dâ å hanlada så for et
  Pâr Kroner, Stina kom sjæilan udan for en Dør, å di enesta frammada Menjesken,
  der kom, va enj ynkja Ujlkræmmara. Men Stina va alt anjed ænj folkasjy, å di
  Kârana gâ hon så ren Besje, a di nok skujle hausa å gå henjes Dør frambi næsta
  Gong, di kom på denj Leen. Denj Ujlkræmmarenj va’nte fødder enu, som kunje
  prakka henje så majed som et Haudtorkle på.
  
  Præstenj hadde au vad der nera å besøjt enjgong; men sæl ham, som va enj
  studerder Manj å got skorrenj for Tungebåned, kunje Stina tæppa Munj på. Hanj
  hadde ju fost snakt lid om, a de va lesse umaulit for enj ræjer å komma i
  Hemmelenj som for en Kamel å kriva gjennem et Nålaøja. Detta tajde Stina te; men
  då hanj så sâ, hon å Manj skujle gå lid te Kjærkes å Forsamlenj å senna Stâ, så
  va Stina der: 
  
  "Å sâ skujle jâ vel maja maj ud i Sølkjekjaul å Plyskåva lesom di andre
  Râvinarna, der komma dær."
  
  "Nâ, de behøva ni vel ikkje ævent; men lid pent, årdentlit Toj hâ ni nok Rå te å
  skaffa", mente Præstenj.
  
  "Ja, ves jâ’nte hadde min Byg å fyjla, så kunje jâ min Raw forgjyla", kom’ed
  vast frå Stina.
  
  Detta Svâred kunje Præstenj ente ræjti gje ijæn på, men nørlada å.
  
  Nu va’d så Søndaættemedda a Agnes å Andris cyklada her ud. De va pent
  Sommarvær, å sæl hær uda i Kjæred så alt så pent ud. Niels hadde kalkad å
  tjærad sin Hytta, men Tâged va livel de nættesta, for de va helt grønt å Moz. —
  Då di kom inj, så di a hær va’nte nær så pent. Stina hadde anjed å sjødda ænj
  gjorra rent vær Dâ. Nu de va Sønda, hadde hon livel fajt Golled me enj
  Borkjekåst å strøt rener Sân på, å Omhænjed for Hemmelsænjen va au trajt
  for. Udå Møbler va der bâra enj Brænjekassa å tre Bræstola, et Bor å enj
  Slabænjkj, å så Slawklokkan, som va mâlt brunrø. Vikmanjakaklunenj hadde nok
  røjt lid i Vinjters, då di kjølnada me Bretorry, for Tile å Væggja va
  helt bruna.
  
  Niels lå på Slabænjkjenj, då di kom, mæns Stina sod ræt op å ner på enj
  Stol. Sønda fikj ju bådde hon å Rokkenj Lau å vila. Stina va’nte sommarklæt,
  hon brugte de samma Tojed bådde Sommar å Vinjter; grår jemmaværknader Kjaul,
  brunt Hæklesjal å svort Torkle om Haud.
  
  Agnes å Andris hælste å gâ dom te å snakka, å de så au ud te, a Niels ble helt
  glâr ver Besøjed; men Stina bâra skâlada te dom me sina vassa Iven. Hon ignada
  nok for, a de va’nte bâra for å besøja, a di hadde tâd’na hær ud te Kjæred.
  
  Ætte a di hadde snakt om Vinj å Vær enj hal Times Tid, blynjkjada Andris te
  Agnes; nu va’d hænje, der skujle læggja for.
  
  "Ja, som ni nok ved, e Andris å jâ forlauada, å hâ au  tænjt på snârt å
  gjevta vos; men nue, så skujle vi ju au hâ Huz å Jem, å, å derfor hâr vi nue,
  nue..." hær gjik Agnes rent i Stå.
  
  "De e då vel ikkje vårt Huz ni hår tænjt på å kjevva, for då sajer jâ strajs a
  de e ente te sals," sâ Niels.
  
  "Naj, vest ikkje, ded e Peter Hjortes Ajendom der oppa ver Lannavænj, a vi hâr
  set på, de e ju senned got å pent Huz".
  
  "Ja, Stort å Lort å Narrafazza e der altid nok å", komm’ed rapt frå Stina.
  
  "Ja, ja, de e ju enj goer å pener Ajendom; men hanj e vel au enjhellu dyr", sâ
  Niels.
  
  "Â ja, hanj kostar tâl Tusen Kroner, å de synes jâ’nte e så urimelit," svâre
  Andris.
  
  "Â, naj, de e der vel injed å saj te; men så ska der vel au en stor Udbetalnenj
  te".
  
  "Ja, der ska betalles sæks Tusen Kroner ud".
  
  "Nå, ja, de e ju ente så lid, å så monga Pænja hâ du å Agnes vel ikkje?"
  
  "Naj, de e ju ævent ded, de kniver me. Agnes å jâ hâr ju spârad vos to Tusen
  sammen; men då der ska betalles sæks Tusen ud, så mongla vi ju fæm Tusen, for de
  ena Tusened går nok me te å kjevva Injbo for".
  
  "Då Niels å jâ ble gjevta kjefte vi Injbo for Hondrede Dâler, å hâr aldrig kjeft
  nâd sin".
  
  "Ja, ja, de passar Moer; men alt e ju au enjhellu dyrara nu, må vi hausa".
  
  "Ja, å lid pena Møbler å pena Stauer å enj granjer Hawa, synes jâ må varra så
  ârtit å hâ, å de samma sajer au Andris", så Agnes.
  
  "Ja, de vil jâ såmænj got tro, for denj sista Tozzanj e ju ente dør enu,
  dæmmeså", kommed tort frå Stina.
  
  Andris ble lid rør i Haud, å hadde nok Lyst te å gje na Svâr, men besinjada saj,
  å vænde saj mod Niels.
  
  "Ja, så vårt Ærne hær ner i Dâ, va ju å sporra, om du  velle gå i Kapsion
  sammen me Fâr å Svierfâr for dæsse fæm Tusen, som vi så kanj låna i Bânkenj?"
  
  De va nømt å se på Niels, a hanj va rent i Vilare me, va hanj skujle svâra.
  
  »Nue, nue, detta kommer ju så haukojles på. Nue, va mener du Moer?"
  
  "Jâ mener nu detta hær, a vær får å jælpa saj sæl, seddan hâr vi ajle Dâ
  måttad".
  
  "Ja, ja, vest så; men jâ forstår livel got, a de e ente nømt for Fattifolksbælla
  å komma i Ajendom i vora Dâ; men ni kanj ju se hær ner ijæn næsta Sønda, så kanj
  ju Moer å jâ tænjkja auer’ed så lænje".
  
  "Agnes å Andris spode dom nu å resa på for å komma astâ, Niels stagrada ætte,
  men Stina ble bâra seddenes. Andris brø saj ikkje enjgong om å be Fârvel; men
  Agnes gâ livel Niels Hån å sâ:
  
  "Ja, så må du hâ Fârvel, Morbroer".
  
  "Fârvel min Paja, å hausa nu å komma hær ner ijæn næsta Sønda, kansje jâ livel
  kanj få Moer auersnakt te å jælpa jer på en æjle anjen Måda," veskada Niels.
  
  Agnes så forbawst pånj.
  
  "Troer du værkeli"?
  
  "De vante umulit", å Niels blynjkjada me de ena Ivad å gjik inj.
  
  Agnes gjik hen te Andris å tau sinj Cykel; a han va i majed dårlit Humør va nømt
  å se.
  
  "Nå så fikj du vel din Lysta styrad te å løvva Tygjaragong?"
  
  "Naj, Andris, næsta Sønda tâ vi na hær ner ijæn".
  
  "Ja, så får du gå ena, min Paja, jâ ska’nte hær ner å hâ flera Grauheder å denj
  gamla Skrusan".
  
  "Men du høre nok ente va Niels veskada te maj då hanj bâ Fârvel. Jâ forsto
  hejler ente va hanj mente; men jâ forsto livel, a hanj gjærna vil jælpa vos, å a
  hanj au hâr enj Plân; men nu ska hâ Tid te å auersnakka Stina". 
  
  "Ja, ves de e seddan fat, så føller jâ au me; men jâ troer livel, a denj Turn au
  bler omsons, Niels e ju enj stor Krystara, når hanj e sammen me Stina.
  
  "Ja, tâ Stina me Profos gjor hanj ente; men Niels e bådde tresker å injmârier å
  vil præua på å tâ na me de nætta, å de e kansje au de aldra bæsta".
  
  Næsta Sønda tau Agnes å Andris ijæn ner te Kjæred; men di ble majed forbavsta,
  for då di kom halla Vænj kom Niels imod dom. Hanj hælste å så majed miler å glâr
  ud.
  
  "Ser ni, jâ gjik ju imod jer, for jâ hâr nâd å snakka me jer om, som Stina ente
  ska høra. Ni spore ju om jâ velle kapsionera for jer i Bânkenj, å de sajer jâ
  naj te; men jâ vil låna jer Pænjana. Jâ hâr ju så monga, å lid te i
  Spârekassanj, å hær får jâ fira Prosent i Rænta, å ni ska få dom te de samma, å
  udan Afdrag, mod andra Pânt i Ajendommenj; men di ska udbetalles, ves ni sælla".
  
  Andris tau hans Hån.
  
  "Tak Niels Annarsen. Ja te di Betingelserna vil jâ gjærna låna, de e ju en
  enjhellu belli Rænta".
  
  "Ja de e’d ju; men de va au derfor a jâ gjik imod jer, for Stina gjik me te
  Plânenj ver a jâ sâ, a ni skujle betalla sæks Prosent. Men nu må jâ spo maj
  jem, Stina mener ju, a jâ e uda å græsar Koen; men når ni komma jem te Stina, så
  e de sæks Prosent, hausa nu ded".
  
  "Ja, de ska vi nok", svâre bodde Andris å Agnes.
  
  Niels spode saj nu jem ætter. Agnes grev Andris om Halsenj.
  
  "Nâ du, va’d så livel ente maj, der fikj Ræt?"
  
  "Jo, å du kanj tro, jâ au e glâ ver’ed. Niels Annarsen e livel enj Stâzmanj, ded
  hadde jâ nu aldri trot om’enj, å Stina e kansje hæjler naue så galn som Folk vil
  gjorra na te".
  
  Så satte di dom på Grovakântenj me hinanj om Hån. Âuer Haud på dom sång et Pâr
  Larker så de skingrada, å uda frå Kjæred gâlde Viverna dorres Tjivenj,
  Tjivenj. 
  
  Di hadde ju hørt’ed så ota; men aldri synts a de lyde så pent som i Dâ. Di va ju
  sæl et Pâr Faula, som så gjerna velle mâgas, å nu fikj di dom enj lojner Rødda.
  
  Et Kvater ætte tau di så dorres Cykla å kjøre ner te Kjærahuzed. Hær fânt di
  Niels å Stina på dorres vânta Plâzer. Stina hadde livel pynjtad sal lid i Dâ å
  tâd et rent Forkle på. Andris udrette strajs sit Ærne å spore, om a Niels velle
  gå i Kapsion for hannem. Niels svâre bestæmt naj; men hanj velle låna dom
  Pænjana mod Andrapânt i Ajendommenj, ves hanj velle gje sæks Prosent i
  Rænta. Andris lo som om hanj betænjte saj lid å svâre så, a de gjik hanj me te,
  sæl om Ræntan væl va stiv nok. I Dâ så’d ud te a Stina va i ret got Humør; men
  hon unjlo ente å fortælla dom, a Ræntan måtte fajla på Dâto.
  
  Så va denj alvårlia Del å Ærned i Ården, å Agnes reste saj å sâ, a hon hadde tâd
  enj Pozza Kâger me, å om Tante velle gje Kaffe. De ble Stina enjhellu glâ ver,
  hon for op så alat som en Syzlekonna, spode saj ud å kjylnada op på Ilarenj, å
  en hal Tima ætte va Kaffed færdit å Kaffebored dækt me finer, vider Dyg å granja
  Koppa. Jo, Stina hadde penar  Sâger au, når hon bâra velle fram me dom.
  
  Kaffed smâgte dom ajle got; men naue va di færdia me’d, forenj Andris sprong
  op. Nu måtte di spo dom te Pilevong, som dorres Jem skujle hedda. Hjort hadde ju
  sajt a hanj velle stå ver sit Tebod i fjaurtan Dâ, å der va nu mæn enj go Tima
  te’d. Niels å Stina folde me ud å bâ Fârvel, å Stina tebø, a di got kunje få et
  Pâr Får te Hanlada. De svâre di nu ente på, men sprong på dorres Cykla å kjøre
  så arrit di kunje.
  
  Då di rajte fram, så di a Peter Hjort gjik fram å tebâga uda på Vænj, de va nok
  dom hanj gjik å vænte på. Andris sprong å Cykkelenj å hælste.
  
  "Ja, nu e vi så kommena for å kjevva, for nu hâr vi fåd Launenj på
  Pænjana". 
  
  "Nâ ja, jâ e enj ærlier Manj, der hojler va jâ lauar; men hadde ni vænt bâra enj
  Tima lænjer, så hadd’ed kost minjst et Tusen Kroner mera, der hâr nemli vad
  flera Kjevvara", sâ Peter Hjort.
  
  "Ska vi hâ et Pâr Manja te Vetterlihed på Handelen", spore Andris.
  
  "De behøves ente, vi e då Manjfolk der vedda va vi gjor, å nu gjer vi bâra
  værandra Hån på a Handelen e slutad, å i Mârn sætter jâ Rys for Fjæravaunenj, å
  så kjøra vi te Rønna å får skrevved."
  
  Di gâ hinanj et fâst Håndtrykj, å så va denj Handelen slutad. Andris å Agnes
  kjøre ijæn ner te Niels Annars å bâ hannem om å hojla saj klâr te å følla me te
  Rønna. Så gjik Turen jem te Fâr å Moer, å hær ble au Glæ; di unjde så got a de
  gjik væl for dorres Bælla. 
  
  Bådde Andris å Agnes hadde om Valberdâ, då di fæste dom, unjtâd a di velle
  fløtta, ves di sæl fikj Huz å Jem injan Sommarenj va gånj, å derfor sâ di nu op
  beggje to, å Søndanj ætte ble der lyst for dom i Kjærkan. Di skujle auertâ
  dorres Ajendom denj fosta Augost, å de va der mæn tol- tre Ugger te.
  
  Sista Juli holte så Kâl Peters Brojlep for dorres ælsta Pibel. Der va ente nâd
  stort å fint Gjæstabod, de hadde di værkan Rå æjle Huzaplâz te. Dorres ajena
  Bælla å så Jørn Niels å dorres Bælla, de va ajle di, der va me. Så hadde di
  livel gjæstbød Niels å Stina, men di kom ente. Agnes synjtes livel a di skujle
  glæ dom te Gjengjæld for a di hadde jolped dom, å så pakkada hon enj Kor me fin
  Kâga å anjenj goer Mâd, som hon så lo enj å sina små Brøra løvva ner me. Hanj
  kom au nok så færmer jem ijæn, for Stina hadde tâd imo Korrenj å gjed hannem enj
  Tiøra.
  
  Dânj ætte fløtte Agnes å Andris op i dorres nya Jem. Di hadde vad føllenes te
  Bøjn å kjeft Møbler. De va’nte bled te alt va di kunje ønska dom; men der va
  livel bled Injbo te to Stauer å Sawekammersed å så di nødvendie Kjøkkensâgerna;
  så fikj Ræsten vænta. Agnes va enjhellu glâ ver sina pena Stauer, men mæst enu
  mera ver sinj goa Hawa. Nu va’d ju au mit i Bæratiden, å hær va flera ænj hon
  sæl kunje brugga; men de va au ârtit å kunja gje lid væk. Andris hadde au nok å
  sjødda, alt Klokkan fæm om Mârnenj va di oppa, å hon va gjærna ota-ni  injan
  di holte Fyrawtan; men livel va di ikkje kjiv å’d, vår va’d då ârtit å arbja me
  sit ajed.
  
  Nâbo va der ente monga de kom sammen me. Der va ju Tornagårs, di snakte sammen
  pånå vær Dâ, di va ju au narmesta Nâbo. Paul Dam, som Tornabonenj hed, hadde sæl
  vad enj Udbygjarahorra å så aldri ner på Udbygjarna. Hanj va mæn et Pâr År ældre
  ænj Andris å di hadde vad Skolekommerâter. — Paul va kommenj te Tornagårenj som
  Drænj, då hanj va åtta År. Jørn Koffed på Tornagårenj va Ænjkjemanj, å Emma,
  som va enesta Bælli, paste Huzholnenjen. Hon va ju et Pâr År ældre ænj Paul; men
  så livel milt te denja nætta Horrenj, å Paul kunje ju au så got li denj lila,
  sjekkelia Pibelenj, å då hanj hadde vad der et Pâr År, ble di au forlauada. Jørn
  Koffed hadde injed imod å få Paul te Døttermanj; hanj veste ju, a de va enj
  galanter Kar. Då hanj så hadde vad i Tjænesten, va di ju blena gjevta, å Paul
  hadde fåd Gårenj for Gjæjlen, å de va bâra et lided Fostapânt. Jørn Koffed
  hadde ju au nonna Tusen i Spârekassanj, som di velle få, når hanj faldt væk, så
  Paul Dams hadde ju dorres på de torra. Paul drev au Gårenj got å hadde bâra enj
  Syttanårshorra te Drænj; hanj sjøtte ju au nâd sæl, å Gårenj va au bâra på naue
  haltrøs Tynjelan. Di hadde nu vad gjevta i fira År å hadde alt to Bælla, derfor
  hadde Emma au vausen Paja.
  
  Nonna Dâ ætte a Andris å Agnes va fløt inj i dorres pena Jem, kom Paul å Emma
  enj Awtan der hen å gratulere, å sod a snakte et Pâr Times Tid, å sâ, om di ente
  skujle omgås som goa Nâbo å Værlæje. Detta hadde Andris å Agnes sajt ja te. Di
  kjænde dom ju got frå forr å, å viste, a sæl om Paul kunje varra lid færmer, så
  va hanj livel et got å rettænjkjenes Menjeske, å Emma va Gohedenj sæl.
  
  De goa Nâboskawed hadde di au Gawn å på bæggje Ler. Når Andris skujle ploja
  Laja, æjle anjed, som hanj synjtes  va for tungt for Rys ena, fikj hanj saj
  en Krâda på Tornagårenj, å når Paul hadde nâd særlit strænjt, jolp Andris hannem
  enj ynjka Dâ, å der va aldrig Snak om Pænja.
  
  Nu va di så færdia me Høstenj, å de va gåd majed brâ. Andris Fâr hadde vad der
  enj Dâ å majad; men alt de andra hadde di sjøt sæl, å livel had’ed vad enj goer
  Høst. Di hadde nu fåd dâmptorsked å fåd pånå hundrede Tynjer Sæ, så de va ju
  majed næt. Di hadde nu sæks Kjør, å di gâ auer hundrede Punj Melk om Dânj, å
  Andris mente nok, hanj kunje fø dom.
  
  Niels Annarsen kom der op enj Gong vær Ugga; hanj hadde ju aldrig holdt nân
  Åvisa; men så hadde Andris tebød, a hanj måtte got få na å låna å hannem, å sin
  kom så Niels op å hænte dom vær Laurdâsættemedda; di va ju lid gamla, men de
  gjorde injed, for hannem va di livel nya. Stina hadde vad lid unøtta auer denja
  Rænjan, men sin ble hon au glâ ver’ed. Sæl kunje hon ju ente læsa; men så gâ
  Niels saj te å læsa dom hojt for na om Awtanenj, mæns hon sod å paste sinj Rok,
  å på denj Mådan fikj hon au å vedda, va der passerde uda i denj stora, unjelia
  Varden, udan a de koste henje enj Øra.
  
  Då Tarmin kom, hadde Andris au Pænjana liggjenes, så hanj kunje betalla bådde
  Kreditræntan å Ræntan te Niels Annarsen på Dâto, å sin hojla Jyl me enj goer
  Samvittighed, å de gjore hanj au. Di holte et ræjti pent Jylagjile. Fâr å Moer å
  ajle Søskjen va ju møta, å Tornagårs va au me, å ajle morada dom gjevaldigt. Di
  hadde au slajtad bådde Gris å Gjæs, så di monglada ente Saul. Sin va Andris å
  Agnes på Tornagårenj te Jylagjile å jemma hos Fâr å Moer, å så vad ju snârt
  sognt; di gjik livel ente å kjedada dom, di hadde ju dorres Krajtur å passa. Di
  tau au ud te Møder å Fæster imæl. Andris hadde mæjlt saj me i
  Husmanjsforeningen, å hær va di altid me, når der va Sammenkomster...
  
  Så draued ju mod Framtiden, å så va der au nâd å lawa,  Andris hadde gjort
  Hønsagårenj dovvel så stor, å hær hadde hanj nu plântad Frugtatræ å ajle
  Slaw. Då di så hadde fåd sælajt kom ju au snârt Roerna, der skujle lyggas, å
  injan di tænjte på’d va’d ijæn le ver Høst. I År skujle level ente Agnes me ud å
  høsta, hon va bled lid tungfarru å vente saj enj Lidenj me de fosta. Moer hadde
  laut å komma å binja Rau enj Dâ, å sin skujle Horrana komma op å jælpa Andris me
  å kjøra inj, så de gjik nok.
  
  Nu va’d denj fosta Augost å ævent et År sin, di hadde auertâd dorres Jem. Tiden
  va gåd så fort, a di naue kunje tro’ed; men denj Dâenj velle Agnes livel a di
  skujle hâd lid fæstlit, teme a de au va Sønda. Hon stæjte to Hânekjyllinja te
  Medda, Hinjbær me Flød fikj di te Ættemâd, å Andris sâ, a hanj føje aldri hadde
  smâgt så goer Mâd. Agnes vaskada op, mæns Andris syzlada å, å så skujle di hâ
  dom enj goer Meddesæwn, for sin kom Tornagårs å drok Ættemeddeskaffe. Agnes lâ
  saj på Divân å Andris på Golled me en Troja unje Haud.
  
  De ble livel mæst te lort me Meddessæwnenj denj Dânj. Bæst som di va falt i Sæwn
  gjik Dørn op, å Paul Dam kom inj. Hanj lignada slæt ikkje saj sæl i Dâ, men
  satte saj stille på enj Stol å så så alvårlier ud.
  
  "E der sjet nâd jemma hos jer? Jâ synes du e så kjessammer", spore Andris.
  
  "Naj, jemma e alt som de ska varra; men der e sjet nâd anjed, som kansje vil få
  stor Betydninj bådde for daj å maj. Krien e bruden ud."
  
  "Nâ, nu e’d så livel kommed. Jâ hâr nok set i Blân, a Særberna å Østeræjarna va
  ver å komma i Tottana på hinanj; men monne ded kanj komma te å berøra vos?"
  
  "Jo, de vell’ed nok, for Russenj hâr au ærklært Østri Kri, å så hâr Tyskenj
  ærklært Russenj å Franskmanj Kri, å Engelskmanj kommer au nok me enj å di fosta
  Dâna, å dærme står mæst hela Europa i Brân, å så e’d kansje tvivlsamt, om
  vi kanj gå fri." 
  
  Andris va bled enjhellu urolier. 
  
  "Va, va, e’d værkeli så galed fat, de hâr kommed haukojles på."
  
  "Ja, i Nat va der alt et tysk Krisjev ud for Âlinja å hænte ajle Turisterna, å i
  Meddes mæjldes der alt, a Tyskenj hadde Hærenj samlader, å denj halla marsjerer
  mod Russenj å denj halla mod Bælgien for å gå der igjennem mod Frankri."
  
  "Ja, de høres ju ente ârtit. Va vil de så hær jemma? Vil de au moblisera, for
  då stå vi for Tur, vi høre ju te di siste Årgongana."
  
  "Ja, va di vel e nok ente bestæmt enu. Kongenj hâr sammenkalt Menistrana, å hær
  e di nu ver å drøfta, va der e å gjorra."
  
  "Men vår hâr du då fåd alt detta å vedda?"
  
  "Jo, der va enj Rønnabo, der rinjde maj op i jåns å fortald’ed, å hanj så nu
  majed svårt på’d, å de gjore di ajle der uda, sâ hanj."
  
  Agnes va bled helt blæj.
  
  "Men Andris må då vel ikkje ble injkalder, hanj kanj då’kje varra jemma frå, nu
  ska der ju høstas, å jâ som går seddan."
  
  "Jo, Agnes, komma der Injkajlelse, får hanj au Lau å møda, der e injenj der spor
  va vi vil æjle kanj; når de gjæjler Kri, hedder’ed bâra du ska."
  
  "Ja, men de e ju fryktelit å tænjkja på. Ni bler kansje slåna ijæl æjle bler te
  Krøblenja for Livstid."
  
  "Du hâr Ret, Agnes. De passar nok, va enj Forfattera enjgong skrev: Kri e’ed
  denj Ona sænner, når hanj bler ræjti oner", sâ Andris.
  
  "Ja, å så tænjkja saj, de e i krestna Lan, a di myrda injanj; hær, vår der nu i
  monga hundreda År e bled lært a du ska ælska dinj Næsta som daj sæl."
  
  "Ja, de e lorlit, å lessedan, a Abjarna, som så ota hâr sajt, a ajle
  Arbjara i ajle Lan ska forena dom, nu ente  vil protestera imod å slå dorres
  Kommerâter ijæl. Ska vi livel ente tâ vora Cykla å kjøra te Rønna å høra om der
  e kommena nonna nya Medelelser?" spore Andris.
  
  "Jo, de kanj vi got; men der e nok injed got nyt."
  
  Paul reste saj å gjik, å got et Kvater ætte va hanj alt tebâga å hadde au Emma å
  dorres to små Bælla me saj. Så kjøre di, å di to Konner præude å trøsta injanj
  så got, di kunje.
  
  Et Pâr Tima ætte va Manjana alt jemma ijæn, men di hadde injed nyt fåed å
  høre. På Gâderna hadde der ju vad tjyt me Folk, der ajle hadde vad så tysta å
  alvorlia, ja sæl inja hos Magetæntarenj va der tyst å stille. Så snârt Kaffed va
  drokked, gjik Paul å Emma.
  
  Då Andris å Agnes hadde Awtansyzlarna sjøtta, gjik di ud i Havanj å satte dom på
  Bænjkjenj; de va enj stille, miler Sommerawtan, Blomstorna doftada å henna i
  Tornakratted song Fjælstawnenj så pent. Vår va hær då fredelit; men di kunje ju
  ente la ble å tænjkja på, â  ente så fæzelit lânt væk va der nu Kri å
  Jammer å Myrderi. Så gjik di te sænjs; men de va livel men enj majed urolier
  Sæwn di fikj, å seddan vâ’d  nok monga Stâ. Andris sto tilia op, hanj sâ
  te Agnes å  hon bâra kunje ble liggjenes, hanj skujle nok molka å syzla om
  Krajturn.
  
  Då hanj kom inj hadde livel Agnes Kaffed færdit, å då ded va tâd, spode hanj saj
  te Tornagårenj for å høra om der va nâd nyt. Naj, borta frå va der injena
  Nyheder; men Slajteried hadde rinjt a di tau ente mod Svin, å Majeried velle nok
  au hojlâ  stelle i Mârn. Sin lâde så Andris Rys for å kjøra te Brugsen,
  der skujle ju handlas inj te i Mârn, di skujle te å høsta Rau. Agnes hadde to
  stora Korra Ægj, som hanj skujle hâ me å sælla. Vârerna fikj hanj got nok, å
  Æggjen velle Uddelarenj nok tâ imod, men Betalninjen fikj vænta te enj anj Gong,
  nu tore di ente afrajna te nân Pris. Jemma hadde Påstenj vad der me Åvisan, men
  hær sto ente anjed ænj va hanj veste. 
  
  Dânj ætte skujle der så høstas Rau, Agnes å Andris va tilia oppa, å då Klokkan
  va naue sæks kom bodde Fâr å Moer å hadde au enj å Kâlsa stora Horra me. Jørn va
  au i helt got Humør. Hanj skujle vad te Bonagårenj å tajt, men så va der kommed
  Bodd, a di livel ente velle hâ tajt nu, alt va så usekkert. Nâ, de gjore nu
  injed, for så fikj hanj saj ju enj Fridâ å kunje jælpa Horrenj me Rauenj. De, a
  de va kommed te Kri i Nâbolan, kunj’ed hæjler ente nøtta å gå å gruas auer, vi
  slop nok for å komma me, va Jørn sækker på. De lættada lid i Sinjed bådde for
  Agnes å Andris ver å høra detta, sjønt di got veste a Jørn ente kjænde mera te
  detta ænj di sæl.
  
  Der va halanjed Tynjelan me Rau, hanj va stor å svær å lå i Plattavis, så hær
  kunje mæst varra Arbaj nok me å maja denj på enj Dâ for di to Kârana; men
  Jørn fikj Lau te å maja for, å hanj hadde enj goer Sajs å au got Law på å maja,
  å nu velle hanj livel præwa på å klæmma sinj Horra lid å tau got fat, men Andris
  folde livel galant.
  
  Då di om Medda gjikj jem for å smâga på Agnesa goa Hønsasoppa, hadde di alt lânt
  auer halla Beddanj tânj. Mens di andre snev te Medda, studerde Andris Åvisan, å
  hær sto nu, a sæl om Fâran for a vi skujle komma me i Krien ente va frambi enu,
  så Regjerenjen livel mera lyst på’d. Ajle Majeri å Slajteri hadde tâd fat
  ijæn. Så sto der au, a nu va England kommed me, å nera i Bælgien sloedes di, så
  der lå stora Dynjer å Læj; Fæstnenjen hadde livel holt saj enu, men de vâre nok
  ente lænje, forenj a Tyskenj hadde jæwnad na me Jorn, å så gjik Turn mod
  Paris. Om fjaurtan Da va Krien nok frambi.
  
  Då Agnes om Ættemeddanj kom ner me Kaffe te sina Høstafolk, va Manjana ævent
  færdia me å maja, å så tau di au fat me å binja å stæjla op, å då de va passeli
  Fyrawtan hadde di ajl Rauenj i Pjotta. Andris sâ, a de va livel et got Arbaj di
  hadde gjort denj Dânj, men hanj va au bled lid ømmer i Ræukan. De va Jørn nok
  au; men  hanj velle ju ente la saj op me’ed å svâre, a de va då en Skam å
  snakka om, di hadde ju mæst gåd å læjt for dom hela Dânj.
  
  Di næste Dâna såd pånå ud te, a alt snart velle træjkja saj i Rætta, ajle
  Værksomheder va nu i Svinj ijæn, å då Andris ijæn kom te Brugsen me sina
  Ægjakorra, va Prisen gåd enjhellu op, å hanj fikj au fujl Pris for di forje hanj
  hadde levert. Om Laurdanj kom Niels ju som vân for å hænta Åvisarna, å hanj ble
  enjhellu forbawster då hanj høre, a der va Kri i mæst hela Europa, de hadde hanj
  ikkje hørt et Or om forra. Andris grinada å sâ, a dær kunje enj se, der kunje
  livel varra Fordela ver å få Åvisarna lid gamla, for nu fikj hanj bådde Sorjen å
  Glæn på enj Gong. Niels svâre ente, men spode saj jem, nu va der majed å læsa
  hojt for Stina …
  
  Folk va ju helt spænda på, veddan Prisarna nu velle stæjla dom på altinj. Somma
  mente, a vi fikj nok naue nâd for va vi hadde å sælla, å andra, a vi fikj majed
  hoja Priser, de sista mente nu Paul Dam. En Ugga ætte, a Krien va begjynjt kom
  hanj hen te Andris å fortalde, a der va enj Kjemanj der hadde ringt å sport om
  hanj hadde nân Sæ å sælla, for så velle hanj kjevva nâ te attan Kroner Tynjan, å
  de va ju sju Kroner mera ænj hon hadde kost for en Ugga sin. Paul hadde ævent
  hat et hal Snes Tynjer liggjenes, som hanj så hadde sålt; men då hanj kom ud me
  na fikj hanj å høra, a der va enj anj Kjemanj, der hadde kjeft Sæ op te toåtjive
  Kroner Tynjan. Andris hadde enj stor, goer Kal stånes, som hanj skujle sælla, å
  Paul sâ nu te’nj, a hanj skujle forlonga trædeva Øra Punjed, sjønt Prisen forra
  mæn hadde vad tjive, å Andris forlongd’ed au å ble enjhellu forbawster, for
  Slajtarenj slo te me de samma udan å akkedera, å de va æjla ente hansa Vâna; men
  sin forsto hanj’ed, då hanj fikj å høra a andra Slajtara hadde gjed fæmåtrædeva.
  
  Nu va’d lid hen på Feskjed, så en Nat kom Andris tornanes hen te Tornagårenj
  å knabbada dom op. Agnes va bled sjøg, å om Paul nu velle hænta Madammen. Jo,
  Paul va alatter å fikj snârt Krâdarna for Ponnyvaunenj å så fikj de Lau å vânka.
  Emma folde me Andris jem for å varra hos Agnes, mæns hanj løv op å hænte Agnes
  Moer, som skujle varra der i nonna Dâ, når denj stora Begjivenhedenj
  injtraf. Paul Dam va der au le ætte a Andris kom jem, å naue enj Tima ætte hadde
  Agnes fåd enj stor præjtier Horra, å de va di beggje glâ ver, nu va der enj
  flera å arbja for. En Ugga ætte va alt Agnes oppa ijæn, å om Jyl hadde di så
  Horrenj i Kjærke, å hanj kom te å hedda Niels.
  
  Nu begjynte’d å kniva me flera Tinj, å så enj Dâ kom der Rasionsmærke på
  Sokker. Detta va Agnes slet ikkje glâ ver, hon brugte æjla fira Punj om Uggan, å
  nu velle hon mæn få to; men de gjik livel helt got, for då Niels om Laurdanj kom
  for å hænta sina Åviser, hadde hanj di halle å dorres Mærke me å gâ na, di
  brugte mæn et Punj Sokker om Uggan, å naue ded.
  
  Jo, di der hadde Jor å Krajtur kunje sajtans klâra dom; men for Arbjarna, der
  bâra hadde dorres Dâløn å læwa å, va der Smâlahâns di mæste Stâna, især vor a
  der va monga Bællamunja å mætta. Regjerenjen delde ju nok Rabatmærke ud te ajle,
  der trænjde; men de va nu naue a de forslo. Dâløn gjik mæn så småt opad, å Føn
  va mere ænj dowwel så dyr som forra.
  
  Då Krien begjynjte, va ju ajle enia om, denj kunje då ente vâra mera ænj enj
  Månad æjle to me di Krisvåben, der nu va; men nu hadde hon vârt i auer et År, å
  de tajnada te, a hon velle vâra lænje enu. Andris å Agnes hadde ju klârad dom
  majed brâ, sæl om der ente va bled nåd te Oplægj.
  
  Nu va lila Niels ju så vila, a hanj kunje gå ena, å vår va’d livel ârtit, når
  Fâr om Vinjterawtana tau sinj Horra på Sjød å song: 
  
  #+BEGIN_SRC 
  Kom nu hær minj Horra, 
  sæt daj på mit Knæ, 
  du e nu som forra 
  Fâr å Moers Glæ.
  Jâ for daj vil takka, 
  vær Gong jâ daj ser.
  Bælla, sunja, frakka 
  e der Lokka ver.
  #+END_SRC
  
  #+BEGIN_SRC 
  For du vil, jâ troer 
  ble te Glæ å Gawn; 
  men nu kommer Moer, 
  Stompenj târ i Fawn. 
  bløt hon Pudan vænner, 
  Dynan om daj brer, 
  varma Moerhænner 
  e der Lokka ver.
  #+END_SRC
  
  #+BEGIN_SRC 
  Du ju for min Tânka
  vauser Dâ for Dâ, 
  snârt I Ænjen vânka 
  ver min Hån astâ. 
  Blomsterna i Vongenj
  vi så granja ser,
  Glæn ver Fâulasongenj 
  e der Lokke ver.
  #+END_SRC
  
  #+BEGIN_SRC 
  Dâna hause løvva,
  Horra bler te Manj, 
  târ sin Sil å Søvva, 
  sjødda nâd du kanj.
  Fâr å Moers Horra,
  livel då du bler.
  Tro sinj Gjernenj gjorra 
  e der Lokka ver.
  #+END_SRC
  
  #+BEGIN_SRC 
  Du vil nok i Tiden 
  Huz å Jem få hær, 
  når enjgong en liden 
  Pibel du får kjær. 
  Blomsterna så granja 
  står på ajle Leer, 
  Kjærest, må vi sanja, 
  e der Lokka ver.
  #+END_SRC
  
  #+BEGIN_SRC 
  Enjgong Hænner trætta 
  vil au sjynka hær, 
  då ska du forsætta, 
  yda hælst lid bær;
  men når jâ ska vandra, 
  jâ et Or daj gjer: 
  Gjorra væl mod andra 
  e der Lokka ver. 
  #+END_SRC
  
  Så ble’d ijæn Sommar, å Prisarna på alt ble ver å gå op. Enj Dâ fost på
  Sommarenj kom Paul Dam der hen å fortalde, a der hadde vad enj Øjahanlara å
  vellad kjevt di to unge Øjen, å sport, va di skujle kosta. Hanj hadde så tænjt,
  a hanj velle livel forlonga så majed, a hanj fikj Lau å behojla dom, å sajt a di
  koste fæm Tusen Kroner; men Øjahandlarenj hadde slåd te udan å akkedera.
  
  "Ja, men vår velle du då sælla di to dajlie Dyrn, du får ju aldri Mâga te dom",
  svâre Andris.
  
  "Nâ, ves enj vil hanla, må enj ente hojla nâd for got, å de e då au en grau
  Massa Pænja å få for et Pâr Øj".
  
  "Ja, de e’d; men du hâr slet ikkje Brug for ajle dæsse Pænjana".
  
  "Nâ Pænja kanj enj vel altid brugga, om ikkje nu, så enj anj Gong. Men nu gjik
  jâ hær hæn for å sporra, om du vil sælla dinj Rys, for så vil jâ gje daj to
  Tusen Kroner for’enj. Hanj e nok et galant Øj; men hanj e ju telle, tâl År, så
  hanj hâr livel snârt sina bæsta Dâ tâna".
  
  "Naj, Rys ska’nte sælles; hanj ska’nte ud på Bytarabânanj".
  
  "Naj, vest så; men jâ vil livel saj daj, a der kanj tjænes stora Pænja på å
  hanla Øj i dæsse Tidarna. Du hâr ju Forstan på Øj, å ves du vil præu’ad, så kanj
  jâ got låna daj tol-tre Tusen Kroner".
  
  Andris sto å betænjte saj lid.
  
  "Naj, jâ troer ente de kanj nøtta nâd, jâ forretrækjer å tjæna min Fø på en
  ærliara Måda".
  
  "Ja, men der e då au ærlia Øjahanlara te, å forresten så lauta Pænja ju ente".
  
  "Ja, vest e der ærlia Øjahanlara te, å der e au Firklæwer te; men der ska ledes
  om bægje dela."
  
  "Nâ, ja, de kanj der kansje varra nâd i", svâre Paul å gjik.
  
  Så gjik der ijæn enj Sommar å enj Vinter, å Krien râsada på trede År. Nu vad så
  1917, å de ble et År, som  monga Lanmænj fikj Lau å hausa lænje. De
  begjynjte me enj lenner Vinjter å et tilia, pent Forår; men så va au de goa
  frambi, for nu kom der naue en Drâva  Rajn forrenj sist i Juli.
  
  Andris klârada saj livel tæmmelia got; hans Jor va sibonnad å got gjønnad, så
  hær ble livel seddan haldan Sæ. Hanj hadde sæks Kjør nu; men sålde to om Høst, å
  sin fødde hanj livel di andre igjennem te Framtiden kom. På Gårana, vår di hadde
  gamla Halmstakka stånes, klârada di dom au gjennem Vinterenj; men på di mavre,
  dårlia Jorarna forada di me Lyng, å hær va der monga Stâ a di halle Krajturn dø
  i Løvved å Vinjterenj.
  
  Men hadde 17 vad et gnied År, så ble 18 te Gjængjæjl ripa, me enj Høst så stor
  som aldri forra i Manjs Minje, å di som hadde Krajtur å anjed spiselit å sælla,
  tjænde nu Pænja som aldri forra. 
  
  Så va’d enj granjer Dâ lid hen i November. Andris så, a Paul kom ud i Hawanj me
  Flaggenj, som hanj hajste te Tops. Så spode hanj saj hen te Andris å râvte:
  
  "Op me Flaggenj Andris, for nu e der bled Fred, Tyskenj hâr auergjed saj.
  
  "De va livel di bæste Orn, jâ hâr hørt på monga År", sâ Andris, å så spode hanj
  saj ætte Flaggenj, å mæns hanj hajste’nj fortsatte hanj.
  
  "Jo, vi hâr nok Grunj te å takka, a vi slop så nådit igjennem desse Årn."
  
  Agnes kom nu ud me sin lila hâlårsgamla Pibel på Ârmenj.
  
  "Varfor hajste du då Flaggenj? Di flagga au på Tornagårenj, va e der då sjet?"
  
  "Vi hâr fåd Fred, Agnes, denj Fred vi ajle hâr lanjtad ætte, sæl om vi hâr
  hat’ed væl, å dærfor vel vi altid minjes denja Dânj."
  
  De gjik Niels Annarsen denja Gongenj, som då Krien brød ud; hanj fikj’ed fost å
  vedda en Ugga ætte.
  
  Nu sist i November skujle der varra Jajtgjile på Tornagårenj. Paul Dam kom ner
  te Andrisa et Pâr Dâ forra å spore, om Agnes velle komma der hen frå Meddanj å
  for å jælpa Emma i Kjøkkened, å så skujle ju Andris komma der hen te Gjiled om
  Awtanenj. Nå, de velle di gjærna. Andris veste ju, a di mæste der kom va Bønner,
  som va  me i Jajtforenenjen; hanj kjænde di mæste å vænte a de nok velle ble
  et ârtit Gjile.
  
  Då hanj kom derhen, va di mæste kommena, å di gjik tebors. Andris tau Plâz ver
  denj nerasta Borænnanj ver Sian å Dâlbygårshorrana, di va beggje i Tjyvarna å
  pena Horra i ajle Måder. Ver Sian å dom såd denj unga Skolelærerenj. Hanj hadde
  ju ota vad på Kânt me di gamla Bønnerna; men ajle di unge, bådde Bonabælla å
  Huzmanjsbælla så ju op te’nj. Ver denj æversta Borænnanj såd Bjærabonenj, Lârs
  Pedersen, der va så tjykker å brer’ a hanj fyljde helt ud. Hanj va nok au denj
  ræjesta å enj fæzeli Grotara, der hælst velle derigera hela Lawed, der hanj
  kom. Sjødda nâd gjore hanj aldri udan når hanj kom te Mâdabored, hær kunje hanj
  gjorra Arbaj for tre. Nu kom di så me Mâdenj, å ajle Kvarnana kom i Gong. Di tre
  Hârana hær va forslo ju ente majed; men hær va au bådde Flæskastæj å Kallastæj å
  anjen  goer Mâd, å lid å sjølla ner me monglada der ente hæjler. Då der va
  gå’d enj go Tima va di ajle mætta, så di rævte.
  
  Så reste Bjærabonenj saj, pustada å stønde; hanj velle hojla en Tâla, de brugte
  hanj ver ajle Jajtgjile.
  
  "Ja, nu e de så et År sin vi holte Gjile sist, å nu hâr vi fåd Fred, å de kanj
  ju varra majed brâ. Di Priserna a vi Bønner hâr fåd for va vi hâr hat å sælla
  hâr ju au vad seddan, a di har kunjâd rabba å; men nue, di hâr slet ikkje vad
  for høja. Vi hâr ju hat, så vi hâr kunjad æda vos mætte å au fåd te lid Lâza på
  Rân. De e hæjler ente mera ænj rimelit, for de e livel vos, der sætter Mâdenj på
  Samfunjes Bor, å dærfor ska vi au hå denj Plâzinj, der tekommer vos. De e ju
  seddan, a vi ente, som Præst å Den å Hâna å Hunj, kanj tjæna Føn me Munj; naj,
  vi må forlaskemaj slida, så Iven står stiva i Haud på vos. Ja, va de næsta Åred
  vel gje, vedda vi ju ente; men jå troer livel, a Priserna vil hojla saj, kansje
  au gå lid op, så vi Bønner kanj stå me râger Nakka å ente la vos trø  i
  Møjed, værkan å Arbjarna æjle å Storkapitalisterna... Ska vi så udbrinja et
  Danmark læwa."
  
  Så reste di dom ajle, å di râvte Horrâ så de rungade i Stauan. Skolelærerenj
  hadde vad ver å resa på for å gå, då Bjærabonenj næunde Præsta å Dena; men
  Dâlbyhorrenj hadde tâd’nj om Ârmenj å veskad.
  
  "Ble du bâra hær, du ska’nte bry daj nâd om, va denj gamla Dozmernakkenj står å
  vrælar om, de e der injenj å vos andre der gjor."
  
  Nu sto Skolelærerenj op å slo på sit Glâs.
  
  "Ja, nu hår vi så hørt, veddan a Bønnerna hâr’ed. A di hâr forståd å skomma
  Flødden, e der vest injenj, der kanj nægta. For Arbjara å andra Småfolk hâr
  desse Årn vad droja å komma igjennem, å di e livel au et nødvendit Jaul i
  Samfunsmaskineried. Lârs Pedersen sâ, Denenj å andra tjænte bâra Føn me Munj,
  men monne di ente au gjorra Gawn for dorres Løn? De e nu seddan, a vær som vil
  udretta en Gjærnenj hær i Lived, må au hâ lært nâd, å hælst lid mera ænj ævent
  skriva å regna. Enj Bone, der vel driva sinj Går væl, må ente bâra kunja hojla
  Plau å kjøra Øj; men må au vedda va Plânter å Huzdyr ska hâ for å kunja yda de
  bæsta. Men der e livel au nâd anjed å læra som e de aldra viktista, å de e ded,
  som a Gruntvig kalte Oplysnenjen om Lived. De vil saj, a vi ska læra veddan
  Lived ska læwes for å ble te Glæ å Vælsajnelse for vos sæl å andra".
  
  Dærme satte Skolelærerenj saj. Der ble så stelle, de va mæst som om di såd å
  skammada dom. Di mæste å dom hadde ju vad på Hojskola i dorres Ungdom, å di
  siste Orn minjada dom lid om di Tiderna.
  
  Nu reste Paul Dam saj å sâ Vælbekom, å a di kunje gå inj i di andre Stauerna å
  hijta dom Makra te et Slaw Kort.
  
  Då Andris kom inj i Stauan å sto å snakte me Dâlbyhorrenj, kom Lârs Peter hen å
  slo enj på Skolran. 
  
  "Nâ, veddan går’ed daj minj Horra. Kanj du nok hojla Stongen râg der henna på
  Pilahuzed?"
  
  "Â, jo, vi hâr då fåd bådde Føn å Klæn å ska’nte klaua".
  
  "Nâ, ja, de e ju got for jer, a ni e nojsomma, for de går nok ente daj, som de
  gjik maj i forja Ugga. Jâ hadde enj Kjyraknadrenj stånes, hanj va ju på tâl,
  fjaurtan hondrede Punj, å en Korævka, som va så gammel a jâ’nte hauste Aijler
  på na".
  
  Klintabonenj sto le ver, hanj skujle altid vara viktier å sâ:
  
  "De hâr sajtans vad en å di, som va me Noa i Arken".
  
  Ajle gâ dom te å grina men, Lârs Peter tau fat ijæn.
  
  "Nâ, ja, de kanj au varra le majed; men jâ rinjde så te enj Slajtara i Rønna å
  spore, om hanj velle komma å kjevva dom. Hanj kom ju au, å så mende hanj nok, a
  hanj kunje sajtans snyda enj dommer Bone å så bø hanj maj fæmtan hondrede Kroner
  for dom. Men se, Lârs Peter e ju ente fødder i Fjor å jâ svâre nok "Naj minj goa
  Manj, men vil du gje maj fira Plaumanja for dom kanj du tâ dom". Detta lydes
  hanj på, å præude au på å akkedera, men jâ va for stiver, å så minj Skâl tau
  hanj dom te sist".
  
  Lârs Peter tau så sin stora Tajnebog op idå Injerlomman.
  
  "Hær ska du se, minj Horra, senna hitter du vest ente monga å på jer Le". Lårs
  tau fira Fæmhondredesædla op å holte dom hen for Næsan å Andris.
  
  "Naj, de gjor jâ’nte; men jâ kanj au got jælpa maj me dom som e mindre".
  
  "Nâ, ja; men jâ hâr livel å de Slaved au, hær hâr jâ en Hånfujl Hondredelappa,
  jâ hâr slet ikkje talt vor monga der e, å Ti å Fæmkronelappa hâr jâ au, å di
  kanj såmænj au varra râra, for ves enj kommer inj på de lila Huzed å der injed
  Paper e ver hånna, kanj enj å dom ju varra brugbâr".
  
  Der va injenj der svâre æjle grinada ad hans Viktiheder,  så tau hanj ajle
  sina Pænjasædla å stopte dom i Tajnebogen i Injerlomman ijæn.
  
  "Nâ, men så ska vi livel se om vi kanj få vos en gammeldâs Trekårt, vil du varra
  me, Andris? Jâ ser, a der står Kântedamsbonenj å Kongstobbamanj nera, di vil nok
  gjærna varra me, å kanj du tjæna daj et Pâr Hondredelappa ska di varra daj væl
  unjt. Du ved nok, a når Lârs spellar Kort, e’d ente om Bojseknappa."
  
  Andris sto å betænjte saj lid; hanj hadde i Går fåd sju Hondrede Kroner i
  Afrajnenj for et Pâr Slajterigrisa, så hanj va’nte pænjabâr, å de velle ju varra
  graua ârtit, om hanj kunje plokka denj færma Bjærabonenj. Men Dâlbyhorrenj tau
  hannem i Ârmenj å veskada.
  
  "De e ente Sælskaw for daj, Andris’ men kom me maj inj i denj andra Stauan, der
  sedder minj Broer å Skolelærerenj, å så tâ vi vos en Breds på enj Tiendedel, de
  passar saj bære for vos, de bler vi varkan ræja æjle fattija å."
  
  Andris folde me’nj, å snârt va Bredskårten igong. Der va nok ente andra ænj dom,
  der kunje detta Spelled, di andre Manjana spellada Vest; men Lârs Peter hadde
  fåd Hakkelebonenj me som Fjæremanj, å så spellada di Trekårt på to Kroner
  Stekked, å Lârs slo i Bored å gâlde å svop, så de kunje høres auer hela Gårenj.
  
  Hos Andris å hansa Makra gjik’ed mera stelle å, hær va’d ju hejler ente stora
  Somma å Gjevenst æjle Tav de drajada saj om; men livel va der Spænenj, å då der
  va gåed to Tima å Paul kom å gjæstbø på Kaffe, synjtes di, a de va bâra enj
  Stynj sin a di hadde tâd fat. Så snârt a Kaffed va drokked tau di fat ijæn; men
  då Klokkan va et, va di au ajle enia om å hojla op å se å komma jem. Lârs Peter
  kom vraltanes inj i Stauan, vår Andris sod, å vår di ævent va bled færdia me
  denj sista Robbertenj. Lârs slo Andris på Skuldran.
  
  "Nâ, veddan hâr’ed så gåd daj, hâr du tjænt te enj Pæl"? 
  
  "Ja, så beroer de på, va der ska varre i Pælenj", svâre Andris, "Jâ hâr vunjed
  haltrøs Øra, å Skolelærerenj en hel Krona, så de e ju Dâlbyhorrana de e gåd ud
  auer".
  
  "Ja, nojsammenj må du livel varra, når du vil sidda å spilla en hal Nat for å
  tjæna enj Haltrøsøra. Naj du skujle vad me i Lawed hos vos, så hadde du kansje
  tjænt daj et Pâr senna", å Lârs Peter tau to Hondredekronesædla op idå Lomman å
  sto å vajtada me. "Se di hâr jâ livel plokkad Kântedamsbonenj for; men Lârs
  Peter hâr ju au præut å spella Kårt forenj i Dâ.
  
  "Ja, å så hâr hanj au altid Lokkan me saj, for hon fajler lesse væl på enj Lort
  som på en Lilja", svâre denj ena Dâlbyhorrenj rast.
  
  Ajle di andre Karana, som sto bâg ver, gå dom te å flâzgrina, di gottada dom ju
  auer, a sennenj Horra kunje tryntorra enj Hagga som Lârs. Å Lârs Peter veste nok
  injed å svâra, men sænde Dâlbyhorrenj et Pâr Iven, som va alt anjed enj mila. Så
  vænde hanj saj te Skolelærerenj.
  
  "Jâ ser a ni hâr så godt om Småøra, vil ni ente væksla en Krona for maj?"
  
  "Jo, så gjærna", svâre Skolelærerenj å tau to Fæmåtjiveøra å fæm tiøra å
  skobbada hen te’nj; mæns Lârs tau en Krona op idå Bojselomman å smed på Bored.
  
  "Hær hâr ni så, så ni kanj gje læje Pænja, når ni ska gje Drikkepænja".
  
  Di andre grinada, nu fikj Lârs ijæn en auer Næsan.
  
  "Nâ, ja, jâ mener nu detta, a di unge Menjesken hâr ente got å å ble forvænda
  ver å hâ for monga Pænja om Hænner, de kanj skâ dom sin, ves Tidarna bler
  skrâla".
  
  "Ja, å vi kjænja ju Lârs Pedersen, å ved a ni e enj samvittighedsfujler Manj,
  der ente forwænner jerra Drænja å Dâlønnera  ver å gje dom så hoja Lønner,
  a di ska tâ Skâ på dorres Sjæl".
  
  Ijæn va di andre Manjana glâ, mæns Lârs ble lid snivse å luskada hen i enj Krog
  å sto å spekelerde på om hanj  kunje nojes me å gje Drænj fæmåtjive Øra i
  Drekkepænja, som hanj hadde gjort forra. Nâ, Tiderna va ju gåd op, så kansje
  hanj livel kom te å gje fæmåtreddeva.
  
  Nu hadde ajle di der va kjørenes fåd forlâd å Farvel å kjøre, å di gånes nørlada
  så au å. Andris gjik ud i Kjøkkened for å jælpa Agnes jem me Bællana. På Turn
  jem fortalde hanj om, vedden  enj årtier Awtan hanj hadde hat, å Agnes
  sâ, a hon hæjler ente hadde kjedad saj. Lila Bertha hadde ju liggjed i sin Vaun
  som sto i Jørn Koffes Staua, å hær hadde hon vad inja å snakt me Jørn, der ju va
  sennenj sjekkelier å fresommelier Manj, der nu mæst læwde for sina Bøjer. Hanj
  va ævent bled færdier me en, som hanj hadde fåd i Føselsgava å Emma å hed
  "Guldglasuren", å denj hadde hanj tebød Agnes a hon kunje låna om Jyl.
  
  Fjaurtan Dâ ætte kom der enj Horra nera frå Dâlbygårs å sâ, om Andris velle
  komma der ned å spella Breds Laurda Awtan. Andris va’nte jemma; men Agnes sâ, a
  hanj skujle nok komma. Hon va nu ente helt glâ ver å sedda ena me Bællana enj
  longer Vinjterawtan, men hon mente livel, a Andris skujle då ente varra helt
  tørader te Jemmed, men au tâ ud å hâ’d lid ârtit enj ynkja Gong. På Dâlbygår
  veste hon, a de gjik pent te, der ble varkan drokked æjle ført ila Snak.
  
  Så ble’d Jyl me Jylatræ å Jylagjile. — Enj Dâ forreslo Agnes, a di skujle
  gjæstby Dâlbyhorrana å Skolelærerenj te en Bredsawtan nu i Mæljyl. Di kom au, å
  de ble enj ârtier Awtan. Skolelærerenj sâ senere te Agnes, a sæl om hanj hadde
  vad monga Stâ som va finara, så synjtes hanj naue hanj hadde vad nânj Stâ, vor
  der va så hæjlut som hær. Agnes dækte au et Kaffebor, som hon nok ente behøvte å
  skamma saj ver. Sin, le ætte Nytår, va di au nera hos Skolelærerenj enj Awtan, å
  Andris va glâr ver di goe Kommerâterne hanj hadde fåd.
  
  Nu va’d så bled Vinjter me Frøst å me Sne, så Folk  måtte mæst hojla dom
  injandøra. Enj Awtan hen i Februâr kom Paul Dam der hen. De va nømt å se på’nj,
  a hanj va i fæzeli dårlit Humør. Andris så’d au strajs.
  
  "Nâ, va e der gåd daj imod, Paul, jâ synes du ser sâ vrântuer ud?"
  
  "Nâ, ja, de e denj gamla, der hâr skavad saj."
  
  "Denj gamla, sajer du, ja, men hanj e då altid så fredelier å megjorlier."
  
  "Ja, ded hâr hanj ju au vad forra; men i Dâ fikj hanj denj andra Sian udfor, å
  då kanj du tro, hanj va’nte goer å komma nær."
  
  "Ja, men va kunje de så komma saj å?"
  
  "Jo, nu ska ni høra, jâ hâr alt lænje gåd å tænjt på, a de kunje varra graua
  ârtit, om jâ kunje sælla Gårenj hær å så kjøvva enj storre. De skujle vest varra
  nømt å få Tornagårenj sålder te enj æjler anjenj Spekkelant for en go Pris."
  
  "Men vårfor vil du då sælla dit goa, pena Jem, Paul, du hâr’ed då got nok å
  klârar daj vel au brâ", sâ Agnes.
  
  "Ja, vest klârar jâ maj; men e, de nue livel di store goa Gårana, der gjer i
  Bøssan. Nâ, i Hinjdânj jâ va i Rønna, gjik jâ te enj Ajendomskomsionær å spore,
  om hanj kunje skaffa maj enj Kjevvara te Gårenj, å så i Ættemeddes kom di så, å
  ætte a di hadde set lid på Sâgerna, skujle vi ju snakka om Prisen. Jâ forlongde
  så 75 Tusen Kroner. Di bød strajs 70, så vi va nok bled enia; men så kom jâ te å
  hausa på, a der stod i Kjevved a Jørn Koffed hadde et Andrapânt i Gårenj på 20
  Tusen, som skujle betalles ud, ves a jâ sålde. Jâ kalte så på Jørn å spore på en
  pen Måda, om hanj ente velle kvetera for detta Pânted æjle au fløtta’d auer te
  enj anj Ajendom, for nu va jâ ver å sælla Tornagårenj. Men då hanj høre detta,
  ble hanj ju rent ruskenes arrier, slo i Bored for maj å gâlde, a ves jâ sålde,
  skujle di tjyve Tuzen betalles ud me Rænta for di Årn, jâ hadde hat Gårenj. Å så
  gâ hanj saj te å præka  om, a hær va hanj fødder, hansa Fâr, Bæstefâr å
  Åijlefâr å hit for de hær. Ænnanj på’d ble så, a der injen Handel ble å."
  
  "Hår du så aldri betalt Rænta å desse Tusen?", spore Andris.
  
  "Naj, å de va då hæjler aldri Menenjen. De me detta Andrapânted va nâd, jâ sæl
  hijte på, då jâ kjefte, for a jâ kunje slæppa bellijara me Skattenj."
  
  Andris gâ saj te å grina.
  
  "Ja, kloga Høns kanj au gjorra i Næjlarna, å nu hâr du daj sæl å takka."
  
  Agnes hadde sodded stelle å hørt på denja longa Forklârenjen, nu vænde hon saj
  helt rø i Haud mod Paul.
  
  "Ja, når jâ ska saj daj min Menenj, Paul Dam, så hâr du borred daj majed nålit
  ad ver ente å rås me Konna å Svierfâr, forenj a du præude på å sælla Gårenj. Du
  hâr ju pånå fåd Gårenj te gjenes, å Jørn Koffed hâr au altid lad daj ruta me’d
  som du synjtes. Hanj hâr stelle gåd å nutad å gjort Gawn for Føn, å derfor kanj
  jâ got forstå, a hanj nu ble nagger, når du nu velle driva hannem frå Går å Jem,
  som hanj altid hâr ment om."
  
  "Der e då injenj, der vil driva’nj væk. Der står i Kjevved, a hanj ska hâ sit
  Unjerhojl på Gårenj; men der står injed om a jâ ente må sælla."
  
  "Ja, men du kanj dån’te vænta, a hanj ska ble boenes der blant vilframmada
  Menjesker, der bâra ser ila te’nj å lajnta ætte a hanj ska slæppa."
  
  "Va sajer så Emma te denja Storjan", spore Andris.
  
  "Nâ, hon e ju som andra Kvinjfolk, når der e nâd der går dom imod, så bâra vræla
  di."
  
  "Ja, du sjønner nok for lid på, vår go å galant Konna du hâr, Paul. De hela der
  e i Vænj e, a du hâr hat’ed for got å ente hâr kunjad tylt å hâ så monga Penja å
  røsla me. Der ska enj brer Rygj te å bæra goa Dâ, å ded hâr din vad for smâler
  te", sâ Agnes. 
  
  Nu hadde Paul Dam livel fåd nok å detta Snakked; hanj reste saj lid hause å
  momlada om, a hanj skujle nok vâra saj for å trættes me galna Kvinjfolk, for de
  va ævent som å spotta mod Væred, å så nørlada hanj å udan så majed som å be
  Fârvel.
  
  "Hanj ble nok fornærmader; hanj va ju kommed for å få Mehojl. De va då au
  fæzelit, som du renskâr’enj", sâ Andris å grinada.
  
  "Ja, men ded va au ded, hanj trænjde te, å hanj goar saj nok ijæn."
  
  "Ja, jâ hâr au got set, a Paul e bled så ajenj di siste Tidarna, å de e nok di
  monge Pænjana der hâr Sjyl te’d. Skolelærerenj hâr au sajt, a ajle di monge
  Pænjana der vælter inj te Bønnerna, e der injen Velsajnelse ver, for der e livel
  men to regjælla Værdier te, å de e Jor å Arbaj, å de passar nok au."
  
  Danj ætte va Andris et Ærne oppa paa Tornagårenj, men kom snârt jem, der va
  injed ârtit nu. Emma gjik om me rø Iven, å Jørn Koffed såd inja i sin Staua, å
  der bâr di nu Mâdenj inj te’nj. Bællana løv å vrælada, di velle ju inj å læja
  me Bæstefâr, men de hadde Fâr forbød. Paul va kjørt te Rønna; men va Ærne, hanj
  hadde der uda, hadde hanj ente snakt om.
  
  Dånj ætte kom Paul livel ijæn der ner, å hanj va’nte fornærmader lænjer. Humøred
  va hojt.
  
  "Ja, i Går va jâ livel i Rønna å lauada en Handel som jâ ente behøvte å sporra
  denj Gamla om, jâ va uda å kjefte maj enj Bil."
  
  "Ja, jâ har såmænj got tænjt på a du skujle vel snârt hâ seddened Kjøretoj; men
  va ska du brugga dænj te?"
  
  "Va jâ ska brugga denj te, jâ ska vel brugga denj te de samma, som andra Bønner
  bruggar dorres Bila te, å væranjenj Bona hâr ju skaft Bil nu di siste Årn. Om
  Sommarenj vel jâ om Søndaættemedda tâ Kon å Bælla me å kjørra en Tur te Strân
  æjle enj anj Stâ hen å se vos om,  å når enj ska et Ærne te Brugsen æjle te
  Bøjn, sâ e’d ju så râfor å starta Bilenj, å enj spârar au mejen Tid, imod når
  enj ska astâ me en dauen Krâda for enj Vaun."
  
  "Ja de kanj nok varra majed ârtit me enj Bil; men sedenenj får enj ju ente helt
  grâtis, å di e ju heller ente helt bellia å hojla; men du hâr ju Pænja nok, så
  de betyer injed for daj."
  
  "Nâ, de e slet ikkje så fæzelit me Pænja a jâ hâr. Jâ hadde tâl fjaurtan Tusen
  Kroner; men så i Fjor kom der enj Agænt å prækada for maj, om vår majed der
  kunje tjænas på Sjevsaksier, å jâ va tossagoer nok å kjevte for fira Tusen
  Kroner; men sin hâr jâ fåd å vedda a Aksiarna va’nte de Papered væra, som di va
  skrevna på... Bilenj jâ tjefte i Går gâ jâ ente mera ænj fæm Tusen Kroner
  for; men de e ju au bâra enj Ford, å så e hanj hejler ente helt nyer; men de e
  livel enj Vaun der kanj hojla te maj i monga År. Men nu må jâ livel spo maj jem,
  jâ ska ud å begjynja å læra å kjøra i Ættemedda, så jâ kanj få Kjørekårt om en
  Ugga."
  
  Detta kom au te å passa, en Ugga ætte kom Paul Dam nok så færmt rujlanes inj på
  Tornagårenj i sinj fina Bil, der blænjte å Lak å Forniklinj. Andris hadde ju
  set’ed å gjik derfor der hen for å se på Kjøretojed, å Paul viste fram å
  forklâre å brugte så monga tækniska Udtrykj, a Andris ikkje forsto de
  halla. Bællana kom ju au ud å va vældi glâ auer denj fina Vaunenj, som Fâr hadde
  kjeft. Pâul râvte på Emma, hon skujle komma ud, for så skujle di livel hâ en
  Kjøretur. Emma kom au; men veste naue om a hon tore, der kunje ju så rapt sje
  Fortred. Di kom livel op ajle sammen, å ætte a Paul hadde kjørt fram å bakkad å
  gjerad om en tol-tre Gonga, fikj hanj då vænt, å så gjik’ed i fujl Fârt op om
  Kjærkan å om ijæn, å ajle va di enia om, a de va livel et dajlit Kjøretoj. Men
  Jørn Koffed sod inja i sin Staua å kjikkada ud. Ja, di unge va livel blena
  haltossua, æjle au va de hannem, der ente  forsto saj på Tiderna. Då Andris
  kom jem, fortalde hanj for Agnes om sin Kjøretur; de hadde vâd helt Sjau,
  synjtes hanj.
  
  "Ja, de kanj nok varra majed ârtit me Bil, å sennenj skaffa vi vos au, når vi
  bler ræja; men de vârar nok nonna Dâ, å vi klâra vos nok au forudan", svâre
  Agnes.
  
  "Nu va’d ju au Forår å ajle hadde stræjnt, men livel måtte Paul ud me Bilenj en
  Tur vær Dâ, nu va hanj au så optânj å dænja, a hanj aldri tænjte på å hanla Går.
  
  Så enj Dâ mit på Sommerenj kom hanj hæn å gjæsbø Andris å Agnes å Bællana på en
  Udflukt om Søndanj. Emma å dorres Bælla skujle au me, å de skujle ble en
  longTur, di skujle helt te Slotted å Johnskjærka. Di sâ ju Tak, de velle nok ble
  en årti Tur. Agnes hadde aldri kjørt i Bil forra, å hadde hejler aldri vad helt
  uda på Norlanned. Kvinjfolken sorjada ju for å hâ enj goer Mâdakor me, å tilia
  Medda startada di så. Fost tau di na gjennem Lârskersen å Røsen; men då di kom
  te Bobba ble livel Agnes å Emma bonge, å velle a Paul skujle stansa å slæppa dom
  å, så velle di gå, men Paul bâra grinada ad dom, hær va injen Fâra sâ hanj, å så
  måtte di båre ble i Bilenj å der sjedde hejler injed.
  
  Agnes hadde nok hørt a der va pent på denj norre Len, men livel va hær penara
  ænj hon hadde tænjt saj, å sæl om der va monga Kløpper, va Sæn livel lesse go
  hær som på dorres Le. Då di om Awtanenj kom jem, va di enia om, a de hadde vad
  en dajli Tur, som di velle hausa lænje, å Agnes va le ver å misunja Paul å Emma
  detta Kjøretojed, så di nu kunje komma Lanned runt, når de lystada dom.
  
  Denj Vinterenj, der kom, ble majed miler me bâr Jor å Bilføre pånå vær Dâ. Paul
  Dam benøttada saj au åd, å va uda å fârtada mæst vær Dâ, snârt va der et Ærne
  hanj skujle hâ udræt, å snârt va der et Møde hanj velle høra på. Hanj synjtes
  livel de va ârtiast å hâ Sælskav, når hanj  va uda å kjøre, å så kom hanj
  hen å gjæstbø Andris te å âga me. Te å begjynja me hadde Agnes hejler injed
  imod’ed; men de gjik ju lænjer ju otara på, å så synjtes hon, de va mæst
  formajed å de goa. Ikkje seddan a Karenj brugte Pænja, når hanj va uda, naj, de
  va Paul der trakterde; men de va livel ente ârtit å sedda ena jemma hos Bællana
  om Awtanenj, når de skujle varra tol-tre Gonga om Uggan. Andris va au lid
  utidier, når hanj om Mârnenj skujle op å fost va kommed i Sænj ver Tâltiden, å
  derfor fikj hanj hæjler ente ded udræt denj Vinjterenj, som hanj hadde fåd di
  forje. Hon kunje hæjler ente forstå saj på Andris. Somma Dâ kunje hanj varra så
  glâr, a hanj va helt auergje’nj, å andra Dâ kunje hanj varra helt trokker å
  tvær. Hanj hadde nâd hanj gjik å grublada auer, kunje hon nok forstå; men hon
  velle livel ente sporra va de va, de måtte hanj sæl begjynja me.
  
  Nu vâ’d så enj Awtan, Bællana va gåed i Sænj ver sjutiden, då plajde di å snakka
  fortrolit sammen te Sænjatid. Andris hadde lænje sodded så alvorlier, å Agnes
  sod å vænte på, va der nu velle komma.
  
  "Ja, jâ hâr lænje gåd å tænjt på nâd, som jâ i Awtan vil rås me daj om."
  
  "Va e ded då, Andris?" spore Agnes helt spænt.
  
  "Jo, nue, jâ hâr gåd å tænjt på, om vi ente skujle tâ å sælla Huzed hær å kjevva
  vos enj lidenj goer Går?"
  
  "Sælla vor lila dajlia Ajendom, vår vi hâr’ed så got, de kanj du då vel aldri
  mena, Andris."
  
  "Ja, vest hâr vi hat’ed got å klârad vos pent; men livel e’d, som om vi aldri
  kanj komma videre. På enj Går kanj enj arbja saj fram te nâd mera."
  
  "Nâ, så ska der au sjøddas nâd mera på enj Går, især ves de e Gjæjl de mæsta te
  å begjynja me."
  
  "Ja, arbjas ska der, men de e jâ hæjler ente bonga for. Der kanj enj då au vænta
  å få en go Løn for sit Sli; hær hâr vi nu bot snârt i åta År å hâr holt pent
  Huz, å livel  e der men bled et Pâr Tuzen teâuers, sjønt Tiderna vad
  goa. Bler di nu mera skrâla, kanj vi ju bo hær te vi bler gamla å usleddena, å
  så e vi ente stort bære stellada ænj denj Dânj, vi tau fat hær."
  
  "Ja, vest så, men vi hâr då hat te Føn å Klæn å et got Jem."
  
  "Ded kanj vi få på enj storre Går au. Å så e der nåd anjed. Vi hâ to raska,
  frakka Bælla, som vi mena om, å de ka ju au sje, der ble flera; men på et Jem
  som detta, kanj vi slet ikkje hojla Bællana jemma lænjer ænj te di bler
  komfremerda. Så må di ud å tjæna Føn å Klæn sæl, å du hauser nok, va der sto i
  Dækted, som jâ læste for daj i Hinjdânj: "Dær klappas me håra Hænner på
  Fattimanjs-Bællenes Kjæut." Men hadde vi enj Går, så kunje vi behojla dom jemma
  te di ble pånå vausena, der kunje di gjorra Gawn, å så kunje vi sænna dom på
  Højskola å andra Stâ, vår di kunje læra nâd mera, å vi kunje au hælpa dom lid,
  når di skujle hâ Jem sæl. Då e der vel injenj Onkel Niels te å jælpa dom, seddan
  som vi hadde denj Gong."
  
  "Ja, hær ska jâ gje daj Ræt i, va du sâ. For Bællanas Sjyl va de nok bære om vi
  hadde enj Går, for Bonabælla hâr’ed ju som vân bære ænj Huzmanjs å
  Arbajsmanjsbælla. Jâ hausar så got, då jâ hadde denj fosta Plâzenj a jâ monga
  Gonga vrælada maj i Sæwn om Awtanenj, fordi jâ lanjtada jem te Moer, å livel va
  min Huzmoer ente stygj mod maj."
  
  "Så e der au en anjen Tinj. Enj Bone å en Bonafru bler ju regnada for mera ænj
  enj Huzmanj å Husmanjskonna. Detta e ju en Fajl, men de e livel seddan."
  
  "Jâ velle nu ente varra Bonafru bâra for ded Sjyl, å om vi ble Bonafolk å
  fikj’ed aldri så brâ, så velle vi ente se ner på Huzmænjen æjle Arbjarna."
  
  "Naj, der e bodde Brâfolk å Stommena injan for ajle Samfunjslaw, de hâr vi ju
  altid vad enia om." 
  
  "Troer du så, Andris, a vi ver å sælla hær kunje få så majed, a vi kunje kjevva
  enj Går udan å ble rent droknada i Gjæjl? Gårana er dyra, å di Pâr Tusen, vi
  hâr samlad vos, forslår ente majed."
  
  "Naj, de e sânt nok; men senna små, goa Ajendomma som vår e der au spordom ætte
  å betalles got. Jâ vil forlonga fæmåtjive Tusen å de e nok ente så umaulit a jâ
  får’ed; å Kreditpânted e mæn på fæm Tusen, å di fæm Tusen, som Niels Annarsen
  hâr tegoa, bryer hanj saj nok ente om å hâ udbetalda, å då velle vi livel hâ
  toåtjive å kjevva for, å de e då livel nogged."
  
  "Ja, men de velle då varra en grau hoj Pris me fæmåtjive Tusen for Huzed hær, vi
  gâ men sæl tâl; men du hâr vel ente fortalt for nânj a du vil sælla?"
  
  "Naj, de vil saj a Paul Dam å jâ hâr snakt om’ed, å de va au hannem, der
  begjynjte me’d; men nu e’d bled hojt Sænjatid, å så kanj vi ju drøfta’d nærmere
  enj anj Dâ."
  
  Æjla når Agnes kom i Sænj snev hon så snârt som hon hadde lajt Haud på Pudan;
  men i Awtan hadde hon fåd så majed å tænjkja på. Der va ju majed å auervaja,
  bådde for å imod. Andris va ju enj dyktier å vila Kar, der nok velle drive enj
  Går got, å påpasenj va hanj me, så kansje di livel velle klâra dom brâ å au fåd,
  så di kunje jælpa Bællana, når di ble vausena. Men de veste hon au a de velle
  fajla tungt denj Dânj a hon skujle forlada dorres goa pena Jem, vår di hadde hat
  så monga ârtia å hæjlua Stynjer. De ble auer Midnat injan Agnes sævnada, å livel
  va hon i Vilare me, om hon skujle rå frå æjle te. Dânj ætte gjik Agnes så stelle
  å alvorli omkrænj, å sæl lila Niels kunje se, a der va nâd i Vænj me na å spore
  om hon hadde ont i Tænnarna. Om Awtanenj då di va bled ena bâr Agnes strajs
  Ajendomshandelen på Snak å så sod di ijæn å drøftad’ed et Pâr Tima. Tesist sâ
  Agnes:
  
  "Ja, ves du Andris værkeli kanj få denj Prisen for Huzed som du forlongar, så
  vil jâ livel ente modsætta maj  a vi handlar. De e ente for å ble Bonafru a
  jâ gjer mit Minje, men de e Bællana jâ tænjkjer på, å ves jâ sâ naj, kunje jâ
  kansje sin komma te å ångra, a jâ hadde ståd i Vænj for dorres Lokka."
  
  "Tak, Agnes, de va pent sajt, å ves vi får vos enj Går, bler’ed ente værkan din
  æjle minj Sjyl, ves vi ente kanj klâra vos. Jâ ser got au a vi vaua majed hær;
  men denj som vil vinja majed må au vaua majed." 
  
  Dânj ætte kom Paul Dam å spore, om Andris velle kjøra hannem te Rønna. De velle
  Andris då gjærna; hanj hadde ju sæl Ærne derud. Då di kom derud, gjik Andris inj
  te enj Ajendomskomsionær å spore, om hanj hadde Kjevvara te hans Huz, å de så
  hanj jo te.
  
  Alt strajs auer Medda Dânj ætte holte der enj finer Bil udan for
  Dørn. Komsionærenj snakte å prækada å slo ud me Armena som enj ren
  Sprajlemanj. Kjevvarenj va enj rolier å pener Manj på et halhundrede År. Hanj
  sâ’nte majed; men Andris opdawada ver nøje å betrakta’nj, a hanj brugte sina
  Iven got, å hanj velle hâ grundi Besje om alt. — Fost va di uda å så på Âgrana å
  sin inja i Lân å uda i Hawanj, å sin kom di inj i Stauerna. Hær va de mæst
  Agnes, der viste fram.
  
  "Veddan kanj de varra, a ni vil sælla, de ser ju ud te, a ni got kanj klâra
  jer?" spore hanj å så alvårlit på na.
  
  Agnes ble lid forlajen.
  
  "Jo, se vi hâr to Bælla, å ves vi nu får vos enj storre Ajendom, kanj vi behojla
  dom jemma te di bler vausena, å sin kansje jælpa dom te Huz å Jem."
  
  "En Moer tænkjer då altid fost på sina Bælle; men ota bler’ed te en Skoffelse",
  svâre hanj milt.
  
  Nu gjik di inj i Spisestauan, å hær hadde Agnes snârt et pent Kaffebor
  dækt. Mens di drok Kaffed, fortalde så Kjevvarenj, a hanj hed Edvard Koffed, å a
  hanj hadde hat enj stor Går nera på Sydlanned, som hanj hadde arrad  ætte
  sinj Fâr. Hanj hadde to Bælla, en Pibel å enj Horra, Pibelenj va bled gjeft me
  enj Embedsmanj, å Horrenj velle studera å sin varra Præst. Nu hadde hanj så sålt
  Gårenj å kjeft Hus i Rønna å skujle læwa som Rentier; men de va nu bådde Kon å
  hanj bled rent kjiv å. Di va for unga enu te å gå å driva, derfor velle di nu hâ
  dom enj lidenj Lanajendom, som di sæl kunje passa, når a di lajde te de
  grauesta.
  
  Då Kaffed va tâd, skujle di så te å hanla. Komsionærenj lâ for:
  
  "Nâ, saj maj så, Andris Nielsen, va ska så senned lided Huzmanjsbrug kosta?"
  
  "Fæmåtjiva Tusen Kroner", svâre Andris kårt, men bestæmt. Komsionærenj ryste på
  Haud.
  
  "Ni forstår livel å tâ Munj fujler minj goa Manj, hadde ni forlongt tjive, så
  hadde der livel vad nâd å slå å på."
  
  Andrisa Stemma darrada lid då hanj sâ:
  
  "Ja, ves ni værkeli mena ded, sâ e der ente mera å snakka om."
  
  "Nâ nâ, tâd nu bâra me Ro; men nue, jâ velle gjærna snakka lid me minj Klient,
  om vor majed vi torra by."
  
  Andris va ver å rajsa saj for å gå, men Edvard Koffed tau enj om Ârmenj.
  
  "Naj, ble bâra seddenes, Andris Nielsen. Prisen som ni forlongar e nok hoj; men
  de e ju au enj pener å væl hojlter Ajendom, som ævent kanj passa for maj, så jâ
  vil au gje va ni forlongar."
  
  Komsionærenj glode forbawst på Edvard Koffed, seddenen Handel hadde hanj aldri
  vad me te forra, æjle vad altid å fira å hâla i timavis.
  
  "Når Herr Koffed vil gje Prisen, som Nielsen forlongar, så e de i Ården; men så
  e de vel Udbetalnenjen vi ska snakka om?"
  
  "Denj e der vel injed å snakka om. Jâ betaller alt ud  va der e auer
  Fostapânted, så ni kanj bâra skriva Slutsæddelenj."
  
  "Ja, så gjærna", å Komsionærenj spode saj å få sin Mappa å Fylepen fram, å snârt
  va Slutsæddelenj skrevvenj, å så skrev di ajle unje. Agnes hadde æjla en pen
  Hånskrift, men nu darrada hon på Hån, så Nawned ble naue læselit. Så reste
  Edvard Koffed saj å spore om de paste dom å fløtta om fjaurtan Dâ, å di svâre a
  de måtte vel kunja la saj gjorra.
  
  "Ja så vil jâ ønska Hæjl å Lokka te å hijta et anjed pent Jem." Derme bâ hanj
  Fârvel å gjik.
  
  "De va nok enj regjæller Handelsmanj", sâ Andris.
  
  "Ja ded va’d, å enj pener, rettænjkjenes Manj. Men vår e’d livel lorlit å
  tænjkja på, a nu e detta ente vårt Jem lænjer."
  
  "Ja, men vi hitta vos nok et anjed, der e lesse pent, ska du se."
  
  "Men de velle livel varra de ârtista om vi kunje ble hær i Sogned, hær hâ vi ju
  Forældra å Søskjen å goa Venner."
  
  "Ja de ville jâ au hælst om de kanj la saj gjorra. Men nu kommer jâ te å tâ en
  Tur ner te Onkel Niels å snakka me hannem om detta Låned."
  
  Då Andris kom ned te Niels i Kjæred, sod hanj inja i Stauan å va ver å klâmpa
  sina Træsko op, å Stina sâd som vân å spânt. Andris hælste på å satte saj, å
  Niels lâ sina Træsko te Sijan, men Stina ble bâra ver å passa sin Rok. Andris
  begjynjte så å snakka om Væred å denj mila Vinjterenj, vi hadde hat.
  
  "Ja, men vi få nok enj bæzenj Vinjter å ustogga Vær, Ajten hâr vad så stygj i di
  siste Dâna", sâ Niels.
  
  Andris sod å hostadå å krønnada lid.
  
  "Ja, jâ gjik ju hær ner i Awtan for å fortælla, a nu hâr jâ sålt Huzed."
  
  "Vå  sajer du? Jert pena Huz, å ni had’ed då så got." 
  
  Ja, de hadde vi ju; men Agnes å jâ synjtes livel hær va så lid å værka me, å nu
  vil vi se å få vos enj lidenj goer Går å kjevva.
  
  "Når Sporrenj vil læggja Gåsaægj, sprekker Râwen, kom’ed tort frå Stina.
  
  Andris lo bâra som om hanj ente hør’ed.
  
  "Ja, nu e der så di fæm Tuzen, som ni hâr stånes som Anrapânt i Huzed, di lar ni
  vel fløtta auer i denj nya Ajendommenj?
  
  "Naj, de kanj der ente varra Snak om. Når Huzed sælles, ska Pænjana udbetalles,
  står der i Papern, å sætta Pænja som trede æjle fjære Pânt i enj forbobbader
  Gårabark, de gjor jâ livel ente.
  
  "Nâ, så hâr jâ då tænjt maj å kjevva enj pener å goer Går", sâ Andris.
  
  Du kjevver vel som du hâr Pænja te, minj Horra.
  
  "Jâ fikj då livel fæmåtjive Tusen for Huzed å Kreditpânted e nu nera på fæm
  Tuzen, så jâ hâr då livel nâd å kjevva for.
  
  "Ja, der hâr du så fåd ti Tuzen for majed for Huzed; men når du så ska gje tjive
  for majed for enj Går, så får du livel Gjæjl på Rân, så majed kanj jâ då regna
  ud, sæl om jâ e enj Dozmernak.
  
  Nâ, nâ, så gâled e’d vel livel ente, å enj Går gjer ju stora Injtækter.
  
  "Ja, men au stora Udgjifter, hær kanj ni ente sjødda de hela sæl, å Folkehojl e
  dyrt.
  
  "Tjænestefolk vil ju hælst gå i Sylkjekjaula å Sjødefrakka, å Arbjara bâra gava
  om hoj Dâløn, å så ska di ju hælst svømma i Brænjevin", kom’ed frå Stina.
  
  Andris reste saj å tau sin Haua.
  
  "Nâ, så sajer ni bestæmt naj, Niels Annarsen"?
  
  "Ded gjor jâ. Jâ vella jælpa Agnes å daj te jer Lokka, men ente te jer Ulokka, å
  de bler der udå’d." Andris va nu le ver å ble hissier. 
  
  "Sâ ska ni au få jerra luzada Sjillinja, å jâ ska visa jer, a jâ livel ska kunja
  få maj enj Går, udan å jâ behøver å stå som Tygjara for jer."
  
  "Ja, men de bler nok enj sener Dø å la saj trø ijæl å Gjæs", svâre Stina.
  
  Andris gjik å lokte Dørn lid fâst ætte saj. De va livel en stor Skoffelse for
  enj, a Niels nu skujle hâ sina fæm Tusen udbetalda, så hadde hanj mæn syttan
  Tusen te å kjevva for, monne der kunje fås nânj goer Går for de Pænjana?
  
  Då Andis kom jem, spore Agnes, va Niels hadde sajt, om hanj velle la di
  resterenes Pænjana stå."
  
  "Naj, hanj velle hælst hâ dom udbetalda", Andris pynjtada lid på’d, "men de kanj
  vel au varra pånå de samma om jâ betaller Ræntan te Niels æjla  te
  Bânkenj. Nu skâ jâ hen å snakka me Paul Dam, om hanj vil kjøra maj te Rønna i
  Mârn, ja ska ju ud å hâ mina Pænjasâger årnada, å om hanj vil følla me maj ud å
  se på Ajendomma."
  
  Paul Dam va enjhellu tjænstvelluer, hanj hadde au go Tid nu, å hanj kjænde ju au
  di mæste Gårana bådde i væstre, østre å sønre Harred. Hanj mente då au, a hanj
  hadde Forstan på, va enj Går va vær; men me denj Sommanj a Andris hadde å
  betalla ud, kunje hanj livel ente vænta å få enj fosta Klasses Går.
  
  Næsta Awtan gjik Andris ijæn ner te Niels Annarsen, å nu hadde hanj så strænjt,
  a hanj ente hadde Tid te å sedda, men flyde Niels en Chek på fæm Tusen
  Kroner. Niels krassada så sit Nawn på enj Kvitterenj, å dermæ va denj Sâgen
  årnad.
  
  Dânj ætte tau så Andris å Paul Dam astâ for å se på Gåra. Di va tre, fira Stâ
  injansogna, å de va pena, goa Gåra, som Andris got kunje led å hat; men Prisen
  va ju hoj å så me en Udbetalnenj på 30 — 40 Tusen Kroner, så hær va ikkje å
  tænkja på å kjevva. Dânj ætte tau di astâ ijæn te østre å søndre Harred, men
  Resultâted ble  ævent de samma, å Andris ble nu mæst hal kjiv å’d; hanj
  forsto nu, a me syttan Tusen kunje der nok ente ble te mera ænj et haldant
  Tohæstesawl.
  
  Di hadde livel fåd opsport, a der va enj Går nera i Ipskersen, som kunje fås for
  en gaddeli Udbetalnenj; der måtte di så ner. Mâgårenj hed hanj, å lå lid oppa
  mod Hojlyngenj te.
  
  Då di rajte hær ner, kom Ajarenj, Kâl Tommesen hed hanj, ud å tau imod dom. De
  va enj fæzeli færmer Fyr, hanj grotade å prækada å snakte, så di andre naue
  kunje få et Or injført. Hanj va mæn mit i trøddevarna, men livel va detta denj
  fjære Gårenj hanj hadde. To År hadde hanj hat’enj å nu velle hanj hâ saj enj
  stor Går på Norlanned.
  
  Nâ, fost tau di dom en Tur runt å så på Jorn; denj så ikkje varst ud. Andris sâ,
  a hanj skujle hat enj Spâ me, så di kunje grawad å set, veddan Bonnenj va; men
  Bonenj sâ a de behøvtes ikkje, de va ypperli Jor, enj Âln Mujl på Lered. Hær va
  pånå haltrøs Tynjelan å le go ajl sammen. Paul spore så vor majed Hørtkorn der
  va. Ja, de kunje hanj ente hausa så læje; men de va nok en fellefæm Tynjer. Ja,
  detta tydada ju ente på a de va å de alra bæsta Slawed, mente Paul. Så va der
  enj Skau på fæm Tynjelan, men de va en Udlod, så di nåde aldri op å så denj.
  Tommesen sâ a der va Brænje te Huzbehau, å så kunje di sælla for Tusen Kroner
  Gawnstræ om Åred. Så kom di te Mân, hon va på tol-tre Tynjelan, å hær ble høstad
  tâl-fjautan  drivenes Las dajlit Hø.
  
  På Turn jem tau di na auer Rauenj å Klæwerâgrana. Andris mente ju, a Rauenj va
  lid tynjer å spesser; men Tommesen svâre a de kom saj å, a hanj va bled lid sent
  såder, fikj hanj bâra et lided Stænkj Salpeter i Framtiden, velle der ble Rau så
  de vrålada ætte å femtan-attan Fojl. Hanj hadde au et got Or for Klæwered, der
  ju got kunje tølt å vad lid tættara; de kom saj å, a Sæn hadde vad så 
  urimelia svær, a hon mæst hadde dânkad Udlægjed. Då di kom jem, skujle di så se
  på Bygninjarna å Besætnenjen. Fost tau di na inj i Øjalân, vor der sto fæm
  drâføra Øj å to Føl. Denj ena Hæstenj va men fæm År å så got ud; men di andre va
  men hal tynja å longtoada å så ud te å hâ dorres bæste Dâ tâna.
  
  "Vor gamle e di Krikkorna?" spore Andris.
  
  "Ja, nânj bestæmter Åijler kanj ja’kje opgje; men di e nok pånå tâl-fjaurtan År,
  så di e livel enu i dorres bæsta Åijler, å vellua, Skâla e di ajle."
  
  I Fælân va tål Molkjekjør å fira Kvajer, der nok va i Kal, å så fæm Ungnød å tre
  Kalla å enj Tjyraknadrenj, så hær va helt fylad; men lid longtoada å hal mawra
  va di ajle.
  
  "Jâ synes a Kjørna ser så små ud", sâ Andris.
  
  "Små sajer ni, naj der târ ni Fajl minj goa Manj; men Gongenj vi stå på ligjer
  ju så hojt, å derfor syna di så lid, for de e då Kjør på en tâl Hondrede Punj."
  
  "E ni ente me i Kontrolforenenjen?"
  
  "Naj, der va så optâd, a jâ’nte kunje komma me, for æjla troer jâ nok a jâ va
  kommed te å stå som enj å di æwersta".
  
  "Men ni hâr vel Majeribogen ligjenes, så jâ kanj se, vor majen Melk der e bled
  levert å vor hoj Fetprocenten hâr vad de sista Åred?"
  
  "Denj brugte Frøken Holm te å kjølna op me i Hinjdânj; men ni må då’nte tro, a
  de e rena Vankalla a jâ hâr stånes i Lân."
  
  "Vor majen Melk om Dânj hâr ni så nu?"
  
  "Ja, nu hâr vi ente så fæzeli majen, for di e ju Forårskallara di mæste; nu e
  der mæn hen ve 200 Punj. Om Sommarenj, når di ajle får kallad, vil di nok gje
  felle-fæm Hondrede Punj, aldraminjst."
  
  Så så di på Grisana i Svinahuzed, di va nu ente slajteristora di foste Pâr
  Månada. I Sjyled sto Maskiner å  Vauna å Reskaver; men hær va så sjymt, a di
  naue injed kunje se. Tommesen forklâre, a hær va bådde Binjara å Slåmaskin å alt
  va der høre saj te på enj vældrevenj Går. Byninjerna så di tesist. Staulænjan
  tau saj got ud, hon va på sajstan Rom å me Æjetømmer å Tajltâg; sæl om hon nok
  va gammel, velle hon nok stå et Pâr Menjeskeåijlra enu. Der va tre Lâlænjer der
  va nogged forhobbada, der va Halmtâg, men di trænjde te å ble fornyada monga
  Stâ.
  
  Så skujle di inj å snakka om Handelen. Då di kom inj i Forstauan sâ Andris:
  
  "Ni hâr vel Strøsæ pa Tiled så majen der e Brug for?
  
  "Ja gon, hær kanj ni sæl se", å Tommesen lokte Tiles- læmmenj op, å Andris gjik
  halla Vænj op a Trappan å så a der lå enj lempelier Drøssa.
  
  "Vor monga Tynjer e der?"
  
  "De kanj jâ ikkje saj så læje; men der e vel pånå 40-50 Tynjer, så der e ju
  bådde te Såsæ å Kjærna te Øjen i Framtiden."
  
  Kâl Tommesen va ente gjevter, men hadde Huzhojlerska; Frøken Holm, presenterde
  hanj na. Hon hadde dækt pent Kaffebor, å forudan va au bådde Bajerskøl,
  Romflaska å Cegarer å alt va der høre saj te.
  
  "Nâ, va forlongar ni så for Gårenj?" spore Andris.
  
  "Jâ forlongar 70 Tusen, å så får ni alt me i Kjevved unjtâns Møblerna å Frøken
  Holm, hænje vil jâ sæl behojla."
  
  Frøken Holm slo et Flâz op å grinadâ å sænd’nj et Pår majed mila Iven.
  
  "Veddan e’d så me Pânten?" spore Andris.
  
  "Jo, hær e to Pânt, et Fostapânt på 36 Tusen å så et Andrapânt på æjlua, å di e
  helt nya."
  
  "Ded e nok au de enesta nya hær e på Mâgårenj", sâ Paul Dam å grinada.
  
  "Ska så Ræsten betalles ud?" spore Åndris. 
  
  "Jâ, hær ska betalles 23 Tusen ud."
  
  "De gjer jâ’nte, men jâ vel gje 65 Tusen å så betalla 18 ud."
  
  "Naj, de kanj der ente varra Snak om, ni hijta forgjøjemaj ikkje enj Går som
  denja, der kanj kjevves for di 70 Tusen, om ni så lete frå Daueudenj te
  Hammarenj."
  
  Nu sod di så å snakte enj Times Tid, å va pånå bled enia. Andris skujle gje 67
  Tusen å betalla 20 ud; men så skujle Tommesen behojla denj unga
  Hæstenj. Tommesen gjik ud for å gje Drænj besje om Syslarna. Andris vænde saj
  mod Paul Dam.
  
  "Va mener du, Paul, ska jâ kjevva Mâgårenj?"
  
  "Ja, jâ ved føje om jâ ska rå frå æjle te. De e ju nømt å se, a Mâgårenj ente e
  sennenj Mønstergår, som a Kâl Tommesen grotar å; men når hanj bler lid bære
  drevvenj, kunje der vel ble enj gaddeli goer Går å’nj me Tiden, å du hijter vel
  ente nânj bære me di Pænjana du hâr."
  
  "Du hâr Ræt; men nu monglar jâ ju tre Tusen for å kunja betalla ud, vil du låna
  maj dom?
  
  Paul sod å betænjte saj lid.
  
  "Ja, der e ju ente majen Sækkerhed me et Tredepânt i enj forhyklader Går; men jâ
  kjænjer ju Agnes å daj så got å ved, a ni vil gjorra va ni kanj. Jâ vil låna daj
  dom udon Sækkerhed."
  
  Andris så taknemmeli på’nj. Då Tommesen kom ijæn, ble di uenia om, væm å dom der
  skujle betalla Sommertarmin; men Paul forreslo å fikj gjennemført a di skujle
  betalla vær de halla. Så reste Andris saj.
  
  "Ja, så ble vi då enia; men nân Handel sluta vi livel ente i Dâ. Jâ hâr en
  Konna jâ vil rås me, å hon må au se Gårenj forenj vi hanla. Vi komma derfor ijæn
  i Mârn, å om hon synes, då hanla vi."
  
  Tommesen grinada.
  
  "Nâ, ni hâr nok en Habbeligrassa me Tofler på jemma. Ja vær sin Lyst for sina
  Pænja, som hanj sâ Vintapparenj.  Kvinjfolk kanj enj ju ente unjværa; men jâ
  vil hælst hâ et, jâ kanj gje et Spark i Bâgenj, å så på Dørn, nâr enj e kjiv å
  na."
  
  "Naj, jâ hâr en galant Konna, hon jælper maj me Arbajed, å derfor ska hon au
  varra me om Råd."
  
  De va pånå Awtan då di sâ Fârvel å kjøre. Jemma fikj nu Andris å Agnes dom en
  long Snak. Andris va ju got klâr auer, de velle ble et Slid me å få Mâgårenj i
  go Stan, for a hanj va ente så lid forhyklader hadde hanj livel set. Agnes å
  hanj ble livel enia om, a bâra di måtte behojla Hælsan, å æjle alt velle væla
  saj, så skujle de nok au komma me Tiden.
  
  Dânj ætte auer Medda kjøre så Paul for dom der ner. Agnes va nu runt å ætteså de
  hela å synjtes, a de va’nte sâ ila ænjdå. Især va hon got tefres me Stauhuzen,
  hær va då Plâz nok, hær va Sâl på fira Rom i hela Bredden, å så va der to
  Trefâgsstauer forudan Folkastaua, Sawekammers, to andra Kammers å stort Kjøkken
  å Bryggers. A hær trænjde te å ble mâlt å sat Paper på di mæste Stâna, så hon
  nok, å lessedan velle ju dorra Møbler ente fyjla majed i desse monga, stora
  Stauerna; men de kunje vel komma alt sammen me Tiden.
  
  Tommesen va i Dâ helt galanter, især mod Agnes, å hanj forære na Møblerna, der
  sto i Folkastauan. Agnes sâ Tak, men tænjte livel, a de va mæst for fint et Nawn
  å kajla de Skrammeled for Møbler. Der sto et lânt Bor, der aldri hadde set
  Mâlninj, enj longer Træbænjk å fira leddaløsa Bræstola å enj Kaklun, der va rø å
  Røst. Der va værkan nâd Bellede på Vægjana, Gardiner for Vinduen, æjle nåd anjed
  te å jøssa lid op. Agnes spore, om di ente hadde Paja.
  
  "Naj, vi hadde ju en Grybba i Feskjes; men enj Dâ, a Frøken Holm va knotten, gâ
  hon na en auer Ørn me Kârakludenj, å så løv hon sin Vaj."
  
  "Hâ ni hæjler ente nânj Drænj?" 
  
  "Jo, vi hâr livel enj Studert, de e nu senned Halskrov, som naue kanj gjorra
  Gawn for Føn. Hanj bler nok hær, om ni æjla bryer jer om å behojla’nj."
  
  "Va mener du så om’ed Agnes, ska vi kjevva Gårenj", spore Andris, då di en Stynj
  va ena.
  
  "Ja, hær ser då’kje alravarst ud, så vi hijta vel ente nâd bære.
  
  "Got, så hanla vi."
  
  Frøken Holm å Paul va Vetterlihedsvidne ver Handelen. Forenj a di kjøre, gjik
  Andris ud for å snakka me Drænj. Thorval hed hanj, a hanj va et Skrov va nømt å
  se, å hanj va nok au bled behanlad derætte. Lâzana hanj hadde på va så fujla å
  Møj, a enj naue kunje se va di va skafta å, sjidenj va hanj, å Håred vauste
  lânt.
  
  Andris fortald’nj, a hanj hadde kjeft Gårenj, å om hanj velle ble å tjæna hos
  hannem.
  
  "Ja, nue, ves jâ må få så majenj Mâd jâ vil æda."
  
  "Hâr du då’nte fåd ded forra?"
  
  Jo, somma Tider", momlada Thorval. 
  
  Nu va der så mæn en Ugga te a di skujle auertâ Gårenj, å Agnes hadde strænjt;
  hon velle gjorra hovedrent for’enj  hon fløtte, de va ju pena Folk, der
  kom, å derfor skujle der hejler injed Møj ligja i Krogena.  Så kom denj
  Dânj a di skujle astâ. Andris hadde lajt enj Lastbil å hanj tau au de mæsta å
  dorres Sâger på, å hær folde Andris au me. Om Ættemeddanj kjøre Paul Dam Agnes å
  Bællana der ner. Agnes hadde ju hat Tid nok te å gjorra saj fortroli me a hon
  skujle hær frå; men livel vad drojt å saj Fârvel te de gamla Jemmed, å då di
  kjøre måtte hon livel hâ Lommetorkled op for Iven, å Niels mente, a de ijæn va
  galed me Tænnarna. Då di nåde Mâgårenj, fikj hon nu anjed å tænkja på. Tommesen
  å Frøken Holm va ju væk me dorres Sâger; men hon hadde nok ente tænjt på å
  gjorra rent ætte saj, å de va ju ente nâd lided Arbaj me å få rengjort i denja
  stora Staulænjan, vår alt va auergrot me Møj.
  
  Då de va Sænjatid hadde di fåd dorres Møbler på Plâz, så fikj de andra vænta te
  næsta Dâ. Dânj ætte va di tilia oppa, di skujle ju molka te Melkakuskenj kom;
  men de va au snârt sjøt. De viste saj, a fira å Kjørna va helt sena, å di andre
  molkada mæn igrân. Tommesen hadde ju sajt, a di hadde pånå 200 Punj Melk om
  Dânj; men hær va nok mæn naue halanjed.
  
  De va ju denj fosta Skoffelsen for Andris; men der kom monga ænjdå. Hanj skujle
  gje Hønsen; å ætte va Tommesen hadde sajt, skujle der ju varra så monga, a hanj
  slet  ikkje veste Tâl på dom; men då Andris lokte op for dom, kom der
  felle-fæmåtjive Høns å enj Hâna å tre Gjæs ud, så de va’nte nær så stor enj
  Flok, som hanj hadde vænt. Så tau hanj en Kjita å gjik op på Tiled ætte lid Sæ
  te dom, då hanj kom ner, så hanj a der va så monga Stobba å Awner imæl, å ver å
  se bære ætte så hanj, a de halla va tomma Hawraskâla, der va injen Tvivl om, a
  de va Nommer to Sæ.
  
  Detta va livel de varsta å alt, denj va ju ente majed vær te Krajturn, å te å så
  daude denj slet ikkje. Hanj gjik op på Tiled ijæn å så hela Drøssanj igjennem,
  jo, de va samma Slaued de hela, å ætte va Tommesen hadde sajt, skujle der ju
  varra 40-50 Tynjer; men der va slet ikkje auer trøddeva. Detta va livel rent
  gâled,  der skujle ju sås et Snes Tynjer, denj velle kosta sæks-sju
  Hondrede Kroner, å de va monga Pænja for væm der injena hadde. Hanj velle livel
  ente fortælla Agnes om ajle sina Gjænvårdier i Dâ, hon fikj’ed tis nok å vedda.
  
  Nu skujle hanj hen te Sognaråsformanj å mælja saj som Tefløttera å snakka me’nj
  om Thorval. Jo behojla’nj måtte hanj då så gjærna. Hanj hadde ju injena Forælra
  å hadde vad på Sogned ajle sina Dâ. Nu hadde di vad lid i Vilare, om di skujle
  sænna’nj på en Anstalt, æjle la enj ble gånes enj Stâ å betalla for Føn, som di
  hadde gjort hidte. Velle nu Nielsen behojla’nj å gje’nj Føn å Klæn å lærâ 
  hannem op te å ble et nøttit Menjeske, va de ju de alrabæsta. Få’ed varre ænj
  hanj hadde hat’ed forra, kunje hanj vel naue få. — Så va denj Sâgen i Ården;
  tænkj a Tommesen hadde fåd Betalnenj for å hâ’nj, ded hadde hanj ju tajt me.
  
  Då Andris nåde jem, kom Agnes imod enj, å hon va helt ophâgad.
  
  "Kom Andris, så ska du se, veddan a der ser ud i Drænjahuzed. Di skujle
  forlademaj straffas, som lar et Mænjeske liggja i sedden et Svinabo." 
  
  Andris folde me. Drænjahuzed va ver Sijan å Portenj me Svinahuzed te denj andra
  Sijan. Andris gjik der inj å så saj om å måtte gje Agnes Ræt. Då a hanj tjænte,
  hadde hanj set monga uzla Drænjahuz, men Mâga te Svineri hadde hanj livel aldri
  set. Der va slåd nonna gamla Bræskâla sammen, som nok skujle kajlas en Sænj,
  denj va så fylad me mokkenj Halmboz me et Pâr gamla Sækkja te Unjedyna å et
  gammalt lappad Dynevår udan Fjær te Auandyna. Lâgen æjle Haudpuda va der injed
  der hed. Så va der enj trebenader Skrik te Stol. Golled flød me gammajl Halm,
  tuena Træsko å gamla Lâza.
  
  "Ja, Agnes, bodde Tommesen å Holman fortjænte å straffas."
  
  "Ja, men de ska au varra sista Nat, hanj ska sawa hær, for sæl om Thorval e et
  Skrov, så e hanj då livel Menjeske, å de ska hanj au ble behanlader som".
  
  "De samme sajer jâ, Agnes, å jâ troer, vi vil få mæst Gawn å’nj ver å behanla’nj
  væl. Tommesen va et ræjti Stommene; men som væl e, e der ente monga å hans læja
  i våra Dâ."
  
  Då Thorval hadde fåd sin Meddesmâd, sâ Agnes te’nj, a nu skujle hanj hâ et nyt
  Kammers. Hanj grinada auer hela Ansajted.
  
  "Ja, nu e hær brâ å varra, for nu får jâ majenj Mâd."
  
  Mâdasporsmåled va nok livel de viktista for hannem. Agnes forgryste saj auer,
  som hanj då kunje æda. Andris bâra grinada; de fortau saj nok, når hanj fost ble
  opådenj, seddan va’d ju me Svin, å de va nok au de samma me Menjesken.
  
  Jens Peter bode i en liden Hyta nera ver Mâgårsænjen. Hanj hadde i ajle Dâ
  arbjad som Dâlønnara på Mâgåren,  å nu gjik Andris der ner for å spor’nj,
  om hanj au velle jælpa hannem. Jens Peter gjik udan for å nøzlada då Andris
  kom. Andris sâ ju væm hanj va, å spore så om hanj velle jælpa’nj å å te. Jo de
  velle hanj nok; men nu va  hanj hal gammajl å kunje naue gjorra Karsrabaj
  lænjer, nu gjik Moer å hanj bâra å lanjtada ætte, a di kunje nå di trøs,
  så di kunja få Aijlersrænta,  å kunje gå jemma å nuta vær Dâ å hâd got;
  men de va der ju et Pâr År te ænjnu.
  
  Andris spore så, om hanj i ajle Dâ hadde vad Dâlønnara på Mâgårnj?  Ja, de
  hadde hanj seddan pånå, men sin denja Tommesenenj hadde kommed hadde, hanj livel
  au arbjad andra Stâ, for hanj va livel et Stommene å arbja hos; hanj fikj aldri
  nok sjøt, å livel prutada hanj pa  Dâløn.
  
  "Ja, de vil jâ gjærna tro; men når du hâr vad hær så lænje, så kanj du vel gje
  maj Oplysnenj om monga Tinj, som jâ kanj hâ Gawn å å vedda. Veddan e Jorn hær på
  Mâgårenj?"
  
  "Â, jo, de e såmænj ret vellu Jor denj mæsta å na; men hon e let bonnad, så hon
  gjer ju ente seddan me Kjærna som Lerjor."
  
  "E hon let bonnad, sajer du; men Tommesen sâ ju, a der va en Âln Mujl på Lered
  di mæste Stâna."
  
  "Ja, men Tommesen så så majed, som ente passer, å jâ må då veddad, som nu i
  førretjive År hâr plojt na vært Feskje, å jâ hâr då aldri set enj Spâfujler å
  Ler. I gamla Dâ, då Lârs Thorsen bode hær, gâ hon så de vrâlada ætte; men nu, a
  Gårenj hâr sjevt Ajara så ota, e hon ju bled udpint."
  
  "Men veddan e’d så me Skauenj, e der nâd ve denj? Tommesen sâ rejtinok, a der
  kunje sællas  Gawnstræ for Tusen Kroner om Åred, kanj de passa?"
  
  "Ja, de gjore hanj nok au di to Årn hanj bode hær, for hanj rânada alt som va te
  nâd; men nu e’d mæst Slånatorn der e te Ræst."
  
  "Veddan me Ænjen, e hon hejler injed vær?"
  
  "Naj, der kanj høstas felle-sæks Vesker surt Rommagræs, som injena Krajtur vil
  æda." 
  
  "Detta høres ju ente brâ, jâ skujle nok set maj bære for; de e kansje ente bære
  me Krajturn?"
  
  "Øjen e ju nonna gamle, ulæwada Pelleker, som naue e te å driva fram, når enj
  får dom for Plauenj. Fækrajturn e der dok hæjler ente stort ver, hanj sålde ajle
  di bæste i Feskjes å kjevte nâd Bravâz, som hanj ente gâ stort nâd for i Stânj
  for. Jâ ska saj, Tommesen va livel denj vilesta Gåraslajtarenj vi hâr hat på
  denja Len; hanj flåde Gårenj for alt som daude nâd, å nu sålde hanj enj for
  lesse majed, som hanj sæl hadde gjed, hanj hâr tjænt graut på di to Årn, hanj va
  hær. De e nu denj trede Gårenj, hanj hâr plønrad, jo hanj e livel enj tresker
  Krabât," slutada Jens Peter.
  
  Andris fikj enj te å varra fâster Dâlønnara å te å begjynja i Mârn. Så nørlada
  Andris jem, men Humøred va lânt nera. Hanj hadde ju nok hørt, a der va senna
  Gåraslajtara te; men a hanj, som sæl mente va enj fornoftier Kâr,  skujle
  fajla i Klørna på sedden’enj, hadde hanj livel aldri drømt om. Jo, hanj va
  kommed næt op å kjøra.
  
  Jorn va udpint, Skauenj ølajder, Ænjen injed vær, Krajturn nâd Bravâz, Reskaver
  å Maskiner leså å Byninjerna enjhellu forhobbada. Hanj va bled Bone
  tidsnok. Hanj kom te å tænkja på, va gamla Niels Annarsen hadde sajt; de nøttada
  injed, a hanj hadde fåd ti Tusen for majed for Huzed, når hanj så gâ tjive for
  majed for enj Gårabark, då velle hanj livel få ti Tusen Kroners Gjæjl på Rân. Å
  nu va’d pånå bled seddan. Hanj hadde aldri hat værkan Plokgjæjl æjle Væksler, då
  hanj bode på Huzed; de slap hanj nok ente for hær. Der skujle bådde Strøsæ å Frø
  å Kunstgjønninj te nu i Framtiden, å de velle løvva enjhellu op, å Pænjana hanj
  hadde va men små, å Injtæktarna ble nok læmpelia.
  
  Der va ju nok au enj Krødda Svin; men di skujle hâ nâd, forenj di ble stora nok
  te å gå te Slajteried, å ded skujle au kjevves. Tarmin va der au, å di skujle
  læwa  vær Dâ. Nâ, de va nok bæst å fortælla for Agnes, va nu Jens Peter
  hadde sajt. Hon va ju ente dom, så hon velle nok snârt forstå, a de va’nte Sjau
  alt me å varra forgjæjllada Bonafolk. Nâ, de va nok ente vært å tava Moded le me
  de samma, kansje de livel kunje lokkas hannem å få Mâgårenj te enj brâ Ajendom;
  men a de velle kosta Arbaj å Tid, va hanj got klâr auer.
  
  Om Awtanenj, då de va gaddeli Sænjatid, sâ Agnes te Thorval, a uda i Brygjersed
  sto der en Balja varmt Van, nu skujle hanj gå derud å vaska saj auer hela
  Kroppenj, å så skujle hanj hâ rent Unjetoj på å inj å ligja i Kammersed ver Sian
  å Forstauan. Thorval så lid betænkjelier ud ver å høra om detta Vaskeried, å
  kunje hæjler ente forstå, va de skujle varra got for. Men der jolp ju injen
  Kjæramoer, å då denja Omgångenj va auerståd å hanj va kommenj inj å ligja i en
  ren blød Sænj, synjtes hanj livel a de va dajlit. Hanj laude au saj sæl a hanj
  nok skujle hænta Van å klæwa Brænje te Fruen vær Dâ, udan å hon behøvde å galpa.
  
  Lila Niels å Thorval va alt bled goa Venner denj fosta Dânj. Sjønt Thorval va
  attan År, va hanj ju lesse bællaajtuer som Niels å velle gjærna løvva å læja
  hela Dânj. Hanj va livel ente bonga for å sjødda nâd, å Andris forsto snârt, a
  Thorval va de enesta hanj ente va bled snøddenj på, dâ hanj kjefte Mâgårenj.
  
  Andris hadde lænje gåd å spekulert på, om hanj ente kunje forlonga Erstatninj å
  Tommesen. De paste ju slet ikkje va hanj hadde sajt, då di hanlada, å hanj hadde
  ju Paul Dam te Vidne.
  
  Enj Søndaættemedda cyklada hanj så op te Paul for å rås me hannem om’ed. Paul va
  nu livel lid betænkjelier ver’ed, for Tommesen hadde ju vad så tresker, a hanj
  aldri hadde næunt nåd bestæmt. Altid hadde hanj ju sajt pånå, bodde når det galt
  Skauenj, Åijlerenj på Øjen å vor majed Kjørna molkada. En Tinj va der livel a de
  va enia  om, Tommesen velle ble dømder te å yda Erstatnenj for, ves Sâgen
  kom for Rettenj; de va, a hanj hadde sajt der va pånå 40-50 Tynjer Strøsæ på
  Tiled. Andris hadde vad så betænjksammenj, a hanj hadde fåd Møllarenj te å se på
  Drøssanj, å hanj velle au vidna på, a der mæn va trøddeva Tynjer Nommer to Sæ,
  som ju ente kunje bruggas te å så.
  
  De bæste velle nok varra, om dj kunje bli enia me Tommesen i Mendelihed. Di
  kunje by hannem te, a ves hanj velle betalla hela Sommertarmin, så velle di la
  ble å mæjla’jn. Ded gjik hanj nok inj på, hanj va nok ente glâr ver å møda i
  Rættenj for sina Kjæltrinjastrajer, for der hadde hanj nok vad uda forra. Di
  veste ente, vor a hanj bode nu; men då hanj fløtte frå Mâgårenj, hadde hanj fløt
  hen te enj Broer i Klemmenskersen, å dær kunje di vel træffa’nj nu.
  
  Enj Dâ le for Framtiden fikj Andris så Møllarenj å Paul Dam me saj, å så tau di
  te Klæmmenskersen for å hijta Tommesen. Di hijte au snârt Broerenj, å hânj gâ
  dom så denj Besjen, a Broer Kâl hadde bot hos hannem i fjâurtan Dâ; men så va
  hanj rest te Kanada å tâd Frøken Holm me saj, de hadde vad Meninjen, då di sålde
  Mâgårenj. Di fortalde livel for Broerenj va Ærne di hadde, å hanj gâ saj te å
  flâzgrina å sâ, a de lignada då ævent Broer Kâl, for hanj va enj stor Lurenfaks.
  
  Denja Meddelelsen hadde nær helt tâd Moded frå Andris, de va ju ente bâra a hanj
  injen Erstatning fikj for Såsæn; men nu fikj hanj au lau te å betalla
  Sommartartarmin ena, å de ble vel et Pâr Tusen, å så vad ju au så harmelit, a
  hanj hadde vad så gotroenj, a hanj hadde betalt hela Kjevvesommanj ud å ente
  tebâgeholt te denj halla Tarmin.
  
  Andris hadde vad på Vaj å hænt Melkapænja for denj fosta Månadenj; men der
  va’nte bled nær så monga å, som hanj hadde regnad me, de va ju, som hanj hadde
  ignad for, â   Melken hadde vad for tynj. Hanj veste ju got, a denj
  Besætninjen hær va nu, slæt ikkje va vær å hojla på; men va skujle hanj gjorra,
  sælla dom ajle å kjevva hel ny Besætninj velle kosta flera Tusen, å de hadde
  hanj ente Pænja te. Naj der va’nte anjed å gjorra ænj kjevva Kalla frå goa
  Besætninjer å sæl fø saj en go Besætninj op; men det velle tâ Tid, å mæns Græsed
  groer dør Horsamoer.
  
  Nu kom så Foråred, å Strøsæn hadde hanj fåd på Kontrakt, denj va dyr, men de
  fikj ente jælpa. Ves Prisen gjik ner, når Tarsketiden kom, som hon ju nok gjore,
  bled nok mæst to Tynjer for en, hanj kom te å levera. Møllarenj hadde tebød, a
  hanj kunje få Skro te sina Svin, når hanj så fikj Rauenj, å de gjore hanj ju au;
  Svin skujle varra slajteristora te Tarmin kom. Men på denj Mådan va Sæn ju mæst
  opbrugt injan hanj fikj na torsken.
  
  Agnes hadde au hat strænjt, hon velle hâ Havanj årnader, å hær va nâd å tâ fat
  på, for hær va nok ente bled gjort nâd på et pâr År. Thorval jalp na imæl
  Syslarna, å ætte a di hadde arbjad hær et Pâr Ugger begjynjt’ed au å
  jælpa. Niels gjik nu i Skolan, å de synjtes hanj va majed plasér, sæl om Vænj va
  longer. Fâr hadde au laut hannem, a te næsta Sommar skujle hanj få enj Cykel.
  
  Nu hadde di livel fåd Sæn i Jorn, de hadde mæn gåd smot, å Andris hadde ju ota
  vad lid unøtta. Jens Peter hadde gjort va hanj kunje, men de fortada ju ente
  majed me senna gamla, hal forarmada Krâder. Andris hadde au fåd Tarmin klârad;
  hanj hadde sålt tâl Grisa å de hadde ævent slåd te; men nu va der så hejler ente
  andra Injtækter ænj Melkapænjana på longa Tider.
  
  Andris å Agnes hadde snakt om, a når di ble færdia me Roarna skujle di livel hâ
  Forældra å Søskjen der ner enj Sønda. Di kom au, å Agnes hadde gjort saj
  enjhellu Umâga for a alt skujle tâ saj så got ud som maulit; men Kâl å Jørn va
  ju ente domma; di ætteså alt majed grundit å ble snârt klâr auer, a de va nok
  ente så stora Hærliheder a Bællana va kommena ud te, sæl om di nu va
  Bonafolk.
  
  Kâl laude, a hanj me de fosta skujle komma der ner enj fjaurtan Dâs Tid å possa
  Gårenj op, for de kunje nok tetrænjes. Jørn sâ, a når di fikj Rauenj høstader å
  torskinj, skujle hanj komma der ner å lappa Tâgen, for de va nok ver å rajna ner
  monga Stâ, ætte va hanj kunje se. Livel bled enj glâr Dâ for dom ajle, å der va
  injenj der kunje se på Andris å Agnes va di hadde å træjkjes me te dâlit.
  
  Di holte ente majenj Omgong me Nâbona. Bønnerna på di store Gårana velle nok
  ente regna Andris ret majed for nâd, å Andris hadde ju hæjler aldri vad denj,
  der gned saj op ad de store, men velle hælst omgås me sina værlæje. De va le så
  me Agnes. Di hadde ju hæjler ente Rå te majen Selskavelighed. Møllarens hadde
  et Pâr Gonga vad der henna te enj Kop Kaffe, å di au der henna, de va de hela.
  
  Nu i Sommar hadde di vad oppa å besøjt Paul Dams å jemma hadde di au vad å
  besøjt Fâr å Moer et Pâr Gonga. I Alminjen va di Dyrskuedânj, å de va ajle
  Udfloktarna, di hadde hat. Forra hadde Agnes så ota snakt om, vår majed di
  skujle ud å fârta å mora dom, når di ble ræja; men de snakte hon ikkje om i
  Sommar.
  
  De hadde vad enj ret goer Sommar me gadeli Rajn, å Sæn va go di mæste Stâna. På
  Mâgårenj va Sæn livel mæn seddan haldan, denj hadde fåd for lid Kunstgjønning;
  de veste Andris got, men der hadde ente vad Rå te mera. Rauenj va denj bæsta,
  hanj hadde au fåd enj Stænk Salpeter. Nu for Høst måtte Andris ofra auer
  Hondrede Kroner på Binjarenj, så denj ble istansatter å kunje gå.
  
  Så tau di fat på Høstenj. Di hadde ente andra ænj Jens Peter te Jælp, forenj di
  skujle te å sættta Hæz, så fikj di dom et Pâr Kara te Jælp et Pâr Dâ. Andris va
  helt i got Humør nu. Sæn hadde fylad got, hanj hadde auer 80 goa Las, så hanj
  fikj då For nok te sina Krajtur. Velle  hon gje seddan gaddelit, skujle der
  nok ble minjst 300 Tynjer Kjærna.
  
  Så kom Dâmpværked, å di torsk i pånå to Dâ; men nu ble Andris skoffader, der ble
  ente mera ænj got et Pâr Hondrede Tynjer. Nu skujle så Møllarenj å Kjømmanj hâ
  vær 40, å så va der naue halanjed Hondrede Tynjer te hannem å hojla Huz me te
  næsta Høst. 
  
  Vinjterenj gjik, å Tarmin fikj hanj klârad. Så gjik der ijæn enj Sommar å enj
  Vinjter. Nu va der gåd tre År på Mâgårenj me Slid å Slæv, men Andris synjtes
  sæl, a hanj slet ikkje kunje se a hær va bled sjøt nâd. Føn å Klæn hadde di ju
  fåd å Tarminerna hadde di klârad udan å sat yderliera Gjæjl; men Gårenj va’nte
  bære ænj då di kom der te å naue ded, der va’kje bled enj Øra teauers te å
  forbæra Gårenj me.
  
  Andris hadde i di siste Tiderna gåd å groblad auer va hanj skujle. Ves hanj
  ofrada nonna Tusen på Jor å Besætnenj, velle Gårenj au gje storre Injtækter; men
  hanj veste au, a Udgjefterna kom enjhellu forenj Injtækterna, å ârtit veľed ente
  varra å få ajl denj Plokgjæjln å slås me i kansje flera År.
  
  Hanj rådes så me Agnes om’ed. Hon veste naue, om hon skujle rå frå æjle te, for
  som de gjik nu va’d ju mæst lort. De ble nok ente bære på detta Sætted, om di
  ble gåenes hær te di ble gamla å udsleddena. Kunje di få ret på’d å få enj goer
  Går om nonna År, velle ded ju varra ârtit, sæl om di nu di foste Årn velle få
  Trøbbel å Stret me å klâra dom.
  
  Så tau Andris fat. Kredit fikj hanj, vår a hanj spore om’ed. Fost kjefte hanj
  et Pâr Øj, Føln hanj alt hadde va nu drâføra; men di gamle va’nte te anjed ænj å
  sælla te Øjarakkerenj. Jorn trænjde te Kalk ajl sammen; men hanj velle så kalka
  denj halla nu å Ræsten næsta År. Så va der Kjørna. Hanj sålde ti å di gamle te
  enj Krajturahanlara å kjefte saj ti fosta å andrakals Kvajer me Stamtawla
  frå goa Besætninjer. Bygninjerna trænjde hort te å ble istansatta. Fælân va så
  gammeldâs, a denj måtte lawas om. I Staulænjan ble der mâlt å nyt Paper kom
  på. Der kunje au trænjes te nya Vauna å Maskiner; men de fikj livel venta.
  
  Lænje vâre de ju ente, forenj Regninjerna begjynjte å strømma inj; men Andris va
  så vila, a hanj kunje skriva en Væksel, å så hadde hanj då Fred i tre
  Månada. Injtækterna va’nte bled mærkbârt storre, der velle nok gå nonna År. Nu
  skujle hanj au hâ Drænj. Thorval va goer nok te å passa Krajturn; men te å følla
  Øj å hojla Plau daude hanj ente, å Jens Peter hadde sajt op, då hanj ente kunje
  majta å følla di unge Øjen.
  
  De ble Jyl å en fredeli å go Tid på Mâgårenj. I desse hellie Dâna kom der injena
  rælia blå Brev, vår Bânkens Nawn sto tryt udan på. — Men alt om Knud va Freden
  frambi, dâ hadde Påstenj et æjle to Brev vær Dâ, å Andris måtte ota te Bys. Ja,
  hanj hadd’ed ente rârt nu, å de va nømt å se på’nj å på Agnes au. Andris va nu
  altid så vrântuer. Forra kunje hanj læja å hojla Sjau me Bællana om Awtanenj;
  men ded va der injed der hed i Vinjter, hanj smed saj på Divan, tau et Blâ æjle
  en Bog å lo som hanj læste, de va bâra ente majed hanj fikj å’ed.
  
  Agnes hadde ju got forståd, a Andris gjik å groblada auer sina Pænjasâger, hon
  hadde au et Pâr Gonga sport hannem te’d, men aldri fåd nâd ræjtit Svâr. Så va’d
  enj Dâ fost i Mars, Påstenj hadde som så ota forra levert et Brev, å Andris
  hadde naue snakt et Or sin. — Då di va færdia me Awtansmâdenj, lâ hanj saj på
  Divan for å læsa Åvisan; men Agnes så got, a hanj aldri kom lænjer ænj te fosta
  Sija. Bællana læjde å ântades som altid om Awtanenj; men då Klokkan hon va åta,
  râvde Andris a nu skujle di skrobba i Sænj, di farrades ju, så hær naue va te å
  varra i Stauan. 
  
  Då så Bællana va kommena te Ro, gjik Agnes hen å satte saj på Divan å tau
  Andrisa Hån.
  
  "Saj maj nu, Andris, va e der i Vænj me daj, for du hâr ente hatt’ed got di
  siste Månadana?"
  
  "Naj, got hår jâ’nte hatt’ed, de hâr du Ret i; men de kanj vel ente nøtta å
  snakka om’ed, de bler vel ente bære for ded, du kanj ente jælpa maj."
  
  "De kanj jâ vel ente; men vi delde ju di lyse å goa Dâna sammen, å så synes jâ a
  vi au ska dela di tunge å svorte, å kansje de livel kanj letta lid, når du hâr
  nânj å betro daj te."
  
  "Ja, jâ kanj vel au lesse got saj’ed. Nu e vi kjørda fulstændi fâst. I Dâ fikj
  jâ Brev frå Bânkenj, denj Vækselen, jå hâr, å som forfajler om nonna Dâ, vel
  ente ble fornyad. Å de e ju ente denj enesta jâ hâr, å nu e’d mæn ævent a jâ
  kanj betalla Diskontoen."
  
  "Ved du så slet injenj Udvaj?"
  
  "Jo, enj; men de e kansje bære a jâ tajer me ded."
  
  Naj, jâ vil vedda alt."
  
  Nâ, ja, de e om Torden velle slå ner å sve de hela å for vos."
  
  "Sekke du då snakkar, Andris, vi få då’kje Torden i Mars Månad."
  
  "Der e au andra Måder, der kanj komma Ijl på. Enj Kat kanj vælta enj Lojta, der
  kanj au varra et sprokked Kaklunsrør å monga andra Måder."
  
  Agnes va bled helt blæj, nu grev hon hansa Hån.
  
  "Andris, Andris, va e de då du sajer, du hâr då vel ikkje tænjt på å gjorra’d
  sæl?"
  
  "Jâ hâr gåd å tænjt på så majed di siste Månadana, å Falitbone e et styt Nawn."
  
  "Ja; men Brânsteftera e livel stygjere, å hâr du så aldri tænjt på maj å
  Bællana, ves ded va bled opdawad?"
  
  "De skujle nok ble lawad så fint, a der ente velle varra nânj, der velle trot
  maj te’d." 
  
  "Naj, Andris, jâ kjænjer daj nok bære ænj du sæl gjor, du e alt for bløder å
  gosinjader te å lawa senna Tinj, de velle nâgad daj sin i ajle dina Læwedâ."
  
  "Men ved du, a Gårenj e hojt forsikrader, ves hanj brænde, velle vi kunja byggja
  enj pener Går op ijæn å livel få så vi kunje betalla ajl vår Løsgjæjl. Du kanj
  tro, a de hâr frestad."
  
  "Ja, jâ forstår daj got; men du hâr livel moståd, å ded vil du au gjorra
  hærætte. Men Andris, vi behøva vest å be vårt Fâdervor."
  
  "Jâ hâr vest forgat’ed."
  
  "Ja, men jâ hausar’ed", å Agnes tau denj ena å Andrisa Hænner, å så bâ hon me
  mil å blø Stæmma Fâdervår. Andris holt denj andra Hån op for Åjen; men hon så
  livel a Tårana trijlada ner a Kjæutana på’nj. Der ble så stelle en Stynj.
  
  "Du bâ: Led vos ikkje ud i Frestelse. Denj Bøn må vi nok be to Gonga", veskada
  Andris.
  
  "La vos ded; men vel du så laua maj a du aldri vel gå me senna Tânker otara?"
  
  Nu va de Andris, der tau henjes Hån.
  
  "De lauer jâ daj, Agnes. Du e livel lânt bære ænj jâ, du hâr i Awtan vist maj, a
  jâ hâr vad uda på enj styggjer Vaj, der rapt kunje ført maj i Hænjedynjed."
  
  "Nu snakka vi så ente mera om detta, Andris; men la vos se, veddan vi bæst kanj
  re vos idå denja Relihedenj."
  
  "Hâr du då nânj Plân, for jâ hâr injenj."
  
  Agnes sod en Stynj å groblada.
  
  "Ves du nu i Mârn snakte pent for Bânkderiktørenj, kansje du så livel kunje få
  hannem te å fornya Vækselen bâra på enj Månad, å du me de samma aventere Gårenj
  te Sals, kansje a vi så livel kunje få så majed for enj, a vi kunje betalla vær
  sit."
  
  "Et Forsøj e’d vel altid vært, sæl om jâ’nte hâr majen Tro te a de vil lokkas;
  men vænta på, a vi ska få nonna  å di Pænjana tebâga, som vi hadde me hærte,
  ska vi nok bâra ente".
  
  "Naj, de vænter jâ hæjler ikkje på; men denj Dânj a vi kanj fløtta hær frå som
  ærlia Folk, der hâr betalt enjvær sit, ska varra enj Hojtidsdâ for maj, sæl om
  jâ’nte ajer anjed ænj di Klærna, jâ hâr på Rân."
  
  "Ja, de samma sajer jâ. Men la vos nu gå te Sænjs, de e ju hojt Sænjatid, å i
  Nat troer jâ a jâ kanj sawa got, de hâr jâ’nte gjort på lænje."
  
  "Ska vi ente fost sjynga en Salma."
  
  Agnes tau Salmebogen ner frå Hyln å lete en Salma op.
  
  "Kom nu hær å sjyng me, Andris, du sjynger bære ænj jâ, å denja Salman passar
  for vos i Awtan."
  
  Andris satte saj ver Sijan å na, å de hørtes så alvårlit å livel milt då hanj
  stæmde i "Han som har hjulpet hidindtil, han hjælper nok herefter."
  
  Sâ gjik di te sænjs å snârt saw Andris tryt. Agnes lå lænje vâgen, hon hadde så
  majed å tænjkja på. Nu veste hon ju, a de våre ente lænje, forenj di skujle væk
  frå Mâgårenj. De va hon livel ikkje så kjiv å, di fikj’ed nok ente nømt varre
  nânj anj Stâ; di hadde sledded hårt, bådde Andris å hon å ente hat majen Glæ ver
  dorres Arbaj. Å nu di siste Månadana vår hadd’ed vad en droj Tid for Andris,
  hanj hadde kjæmpad hårt; men nu hadde hanj sejrad auer ded, som hadde
  frestad. Så fojlada hon sina Hænner å bâ, ente for saj sæl, men for Manj å
  Bælla. Så følde hon saj roli, de velle nok gå dom ajle væl, å så saw hon au.
  
  Om Mârnenj kom Niels tornanes inj i Sawekammersed fujlt påklæder; hanj va enj
  fæzelier Hælt. Hanj hadde vad fosta Manj på Dækked å tâd Fâr å Moer på Sænjen, å
  nu va Klokkan au pånå sju. Mit på Formeddanj cyklada Andris te Najse for å
  snakka me Bânkderiktørenj, å strajs auer Medda va hanj jemma ijæn. Agnes va ju
  helt spænt å spore strajs, veddan de hadde gåd. 
  
  "Jo, fosta Delenj å din Plân lokkades ju; men veddan de så vil gå me denj sista
  vedda vi ju ente. Bânkderiktørenj va æjla majed strikser te å begjynja me å
  svâre bestæmt naj, Vækselen kunje ente fornyas. Men så sâ jâ, a velle hanj bâra
  gje maj enj Månads Henstan, så velle jâ præua på å få Gårenj sålder, å så skujle
  hanj nok få, om ikkje alt, så livel de mæsta å va Bânkenj hadde tegoa, skujle
  dærimod Gårenj gå te Aksion, ble der kansje slet injed. De stusada hanj lid på,
  å så svâre hanj livel ja. Nu hâ vi så Fred i de minjsta enj Månad, å i Mârn vil
  Mâgårenj stå te sals i Blân".
  
  "Ved du så va vi sjyla ialt?"
  
  "Ja, jâ hâr ført Regenskaw, så jâ ved pånå på Øranj va vi sjyla, å jâ vil nu
  forlonga 65 Tusen. Kanj jâ få ded, kanj vær få sit å der vil ju au ble enj
  lidinj Sjilling te vos sæl."
  
  "De må vi då sajtans kunja få, vi gâ ju sæl 70 Tusen, å vi hâr au vauad enjhellu
  på Gårenj di siste Årn."
  
  "Ja vest hâr vi ded; men Ajendommena e ju gåd ner i Pris sin a vi kjefte, å Folk
  hâr au mera bârt om Pænja, så vi må vist varra glâ, om vi kanj få enj kontanter
  Handelsmanj der vil gje ded."
  
  Om Awtanenj ble Bællana helt forbawsta, for Fâr va så miler å snakte å læjte me
  dom, å di fikj lau te å ble oppa te Klokkan ni, å der va’kje Snak om, a di
  farredes for majed.
  
  Dânj ætte læste Andris i Åvisan, a "Mâgaard i Ipsker er paa Grund af anden
  Bestemmelse billigt til Salg" Ja, seddan sto der ju; men nu va’d så, om der
  ville mæjla saj Kjevvara, der hadde Pænja å velle gje, va der ble forlongt.
  
  Kjevvara så’d livel ente ud te a der va Mongel på, for alt Dânj ætte mæjlde der
  saj fira; men då di hadde set dom om å hørt Kjevvesommanj forsvânt di ret
  snârt. Andra Dânj va der to; men de va pånå de samma. Somma  kom nok au mæst
  å Nysgjæruhed, å hadde ente nâd å kjevva for. Di der hadde Pænja gjik så stora i
  Hættan å resenerde auer alt.
  
  Denj trede Dânj kom der livel enj, som Andris synjtes om. De va
  Bakkagårshorrenj, Oluf Holm, hanj hadde au sinj Fâr å sinj Kjærest me
  saj. Andris veste, a Bakkagårenj va enj stor, vældrevenj Går, vår der va
  Vælstan. Di ætteså fost alt uda majed grundit, å så kom di inj i Stauerna, å
  Kjæresten sâ, a hær så ju majed hæjlut ud å hær kunje hon got li å bo.
  
  Så skujle di snakka om Prisen. Oluf spore va Gårenj skujle kosta. Andris svâre,
  a hanj skujle kosta 65 Tusen Kroner; men så fikj Kjevvarenj au di to Tusen der
  va åbetalt på Pânted, så de ble mæn fæmtan Tusen, der skujle betalles ud. Oluf
  Holm svâre, a de va nok en stiv Pris, men a hanj gjærna velle rås me Fâr å
  Kjærest om’ed. Så reste Andris å Agnes dom å gjik ud i Kjøkkened et Kvaters Tid.
  
  Då di kom inj ijæn sâ Oluf, a hanj velle gje 62 Tusen å betalla 13 Tusen
  ud. Andris så te Agnes, hanj va i Vilare me, va hanj skujle svâra.
  
  "Nue, kanj vi så livel ente dela di tre Tusen, der e vos imæl?"
  
  "Naj, hær bler ente lajt nâd te."
  
  Andris sod ijæn å betænjte saj lid, så fikj hanj en Ide.
  
  "Ja, ves jâ må behojla denj rø firaårs Føljan, så ska ni få Gårenj te di
  toåtrøs."
  
  Nu va’d så Oluf, der va i Vilare.
  
  "Ja, men denj firaårs Føljan e ju de nættesta å bæsta Øjed hær e, å denj vil jâ
  hælst behojla."
  
  Nu tau gamla Pær Holm Ored.
  
  "Ves du minj Horra æjla synes om Gårabarkenj, så ska du livel ente la Handelen
  strâna på et Øj. Vi hâ då Øjaskâla nok jemma på Bakkagårenj, å jâ ska gje daj
  et, der e lesse vila som denja i Bruagava."
  
  Kjæresten gâ saj te å grina.
  
  "Ja, jâ mener, a når Svierfâr e så ripa, så e der vel injed å betænjkja saj på."
  
  "Når ni beggje mena a jâ ska gje maj, så får jâ vel, å så hanla vi."
  
  Herme rajte Oluf sin Hån fram, å Andris tau’enj i Hån, å så va Mâgårenj sålder.
  
  Agnes hadde sodded å darrad å Spænnenj, nu reste hon saj glâ.
  
  "Ves ni vil bia igrân te jâ får Kaffed kogt, gjer jâ enj Kop — sæl om jâ’nte
  æjla hâr nâd fint å gjæstby Herskawed på."
  
  Snârt hadde Agnes et pent Kaffebor dækt, å Snakked kom i Gong.
  
  "E ni livel ente kjiv å, a ni nu ska fløtta hær frå, Fru Nielsen", spore
  Kjæresten.
  
  "Naj, de e jâ’nte'"
  
  "Ja, men vor kanj de då varra?"
  
  "Jo, for nu kanj Andris å jâ som ærlia Folk betalla vær sit."
  
  "Ja, ded kanj ju varra majed rârt; men ni hadde livel sæl nonna Tusen, då ni
  kjefte hær, å de må då varra harmelit å tænkja på a di e væk", sâ Oluf.
  
  "Nâ, jâ ved foje, for de va ju Krisfortjæneste, å di va der ju injen Lokka ver,
  å di mæste e nok au gåd samma Vaj som mina", svâre Andris.
  
  "Ja, ded hâr ni Ret i, Nielsen, di Pænjana va der injen Droja i, de hâr di mæste
  fåd Lau å bekjænja; men va vil ni så nu?" spore Pær Holm.
  
  "Vi vil arbja. De hâr vi ente forgat, sæl om vi hâr vad Bonafolk i fæm År; men
  vår vi ska hen, hår vi enu ente bestæmt."
  
  "Naj, vi e’nte kjiv å, a vi nu ska fløtta frå Mâgårenj, der e bâra enj anj, der
  e kjiv å a vi fløtter, å de e Thorval. Vil ni ente behojla hannem å varra goa
  mod’enj? Hanj e  nok et Skrov, men hanj gjor va hanj kanj, å der e ente ont
  i’enj", sâ Agnes.
  
  "Jo, de vella vi; hanj ska’nte ud på Bytarabânanj lesom di gamle Øjen", svâre
  Oluf.
  
  Om Awtanenj hadde Andris å Agnes ijæn en fortroli Stynj sammen.
  
  "Så gjik’ed livel ætte dinj Plân, Agnes. De hade jâ nu foje trot; men de va vel
  au de bæsta der kunje sje."
  
  "De mener jâ nu au; men troer du så livel ente, der bler lid teauers te vos
  sæl?"
  
  "Igrân bler der kansje, men nok ente stora Sâger. Denj sista Tarmin e ju ente
  betalt, å Bânkenj hâr Væksler på sju-åta Tusen ligjenes. Møllarenj hâr en
  temmeli stor Rajnenj, å der e Smeddenj å Kjevmanj å enu flera andra Småklatta,
  så de mæsta å di trættan Tusen må vi nok injstæjla vos på vil gå me."
  
  "Va så me Føljan?"
  
  "Jo, denj ska Paul Dam hâ. Hanj hâr ju lånt vos di tre Tusen, då vi kjefte, di
  venter hanj nok aldri å få; men hanj vel nok ble glâr ver å få Føljan, hanj så
  na, då hanj va hær nera sist å synjtes så got om na."
  
  "Ja, de e au ræjtit, men hâr du så tænjt på vår vi nu ska fløtta hen, der e ju
  mæn fjaurtan Dâ å gjira på."
  
  "Naj, de hâr jâ ikkje hat Tid te; men der e sajta Arbaj å få. Vi ska au hâ vos
  en Brakka å ligja i."
  
  "Kanj du ente få daj enj Plâz som Bestyrera på enj Fallitajendom?"
  
  "Naj, de troer jâ’nte, der e monga Hunja om di Ben. Ded a jâ hâr måttad sælla
  minj Går, fordi jâ’nte kunje klâra maj, e ju au en lorta Anbefâlenj."
  
  "Ja, ded e de vel; men om ikkje anjed kanj vi vel få vos enj Molkerojteraplâz."
  
  "Senna e der ju altid å få, å di e mæst altid got lønnada; men de va livel de
  sista a jâ velle søja. Ikkje for Arbajeds Sjyl, de e ente varre ænj majed anjed;
  men når  on au ska molka me, så bler der aldri ded a jâ vil kajla for et
  Jem, sæl om der e et næt Huz å bo i."
  
  Ja, då må du livel ente tro a jâ vel sedda te Stâz å la daj ena om å sorja for
  Familian. Vi vel då livel præua på å spâra lid sammen, så vi ijæn kanj få vos
  enj lidenj Lanajendom, for de e nok livel der a vi hår jemma. På Pilevong hadde
  vi bodde Jem å Jor, hær på Mâgårenj hâr vi mæst hat for majen Jor. Nåd ræjtit
  Jem synes jâ foje vi hâr hat, å derfor ska jâ’nte hæjler vræla denj Dânj vi ska
  fløtta hærfrå."
  
  Andris sod å grunjada lid.
  
  "Ja, vest så; men i Mârn, når jâ kommer te Najse ska jâ livel forhøra om der e
  nâd Arbaj å få. Enj lidenj Lajlihed må vi i så Fajl hâ, så fikj vi ju au å
  præua, veddan de e å varra Byabo, å så kanj vi se Tiden an." 
  
  Dânj ætte va di alt tilia oppa. Agnes skujle hâ åsjøt å sin me te Najse å skriva
  unje, å Andris hadde flere Ærne, hanj skujle hâ udræt. Hanj hadde hørt, a hansa
  bæsta Kommerât frå Tjænestetiden nu drev Byggjeforretnenj hær nera. Hannem
  velle hanj besøja; kansje hanj hadde Arbaj te’enj.
  
  De va le ver Medda, då Andris fânt hen te de pena Huzed, vår hans Kommerât, Hâns
  Væst bode.
  
  Hanj va au jemma å ble glâr ver Besøjed. Hanj slo Andris på Skolran.
  
  "Naj, Godâ gamla Kriskommerât, de va då ârtit å se daj, vedan hâr du hat’ed i
  ajle desse Årn?"
  
  "Å jo, de hâr vad seddan lid op å ner; men de hâr livel rabbad å. Jâ hâr en
  galant Konna å to dajlia Bælla, så jâ ska’nte klynjkja."
  
  "Ja, du e ju Bone, ætte va jâ hâr hørt."
  
  "Jâ hâr vad. Nu hâr jâ sålt Gårenj, å i Dâ e jâ hær nera for å få skrevved."
  
  "Nâ, du hâr kansje alt tjænt så majed, a du kanj læwa som Rentier".
  
  "Naj, de hâr gåd denj andra Vænj for maj; men jâ hâr Ærne te daj. Du som nu
  driver en stor Byggjeforretnenj, skujle vel ikkje hâ Brug for enj Arbajsmanj i
  Sommar?"
  
  "Jo, jâ hâr ævent Brug for enj Honslongara, kansje du kanj gje maj Anvisnenj på
  enj?"
  
  "Ja, å de e maj sæl".
  
  "Va, vil du fløtta te Bønj for å varra Arbajsmanj?" 
  
  "Ja, enj ska ju nâd, å du må tro, a jâ hâr ente forgat å sjødda nâd, i dæsse fæm
  Årn a jâ hâr vad Bone."
  
  "Du ska au gjærna få Plâzenj å Løn ætte Fâgforenenjstariferna, men du må livel
  vedda, a de e et hort Arbaj å varra Honslongara."
  
  "Ja, de e’d væl; men jâ hâr då forra kunjad yda Arbaj for enj Kar vår jâ ble
  satter, å jâ e ju mæn 35 År, så jâ troer nok de ska gå."
  
  "De troer jâ au de ska, å du kanj så bâra møda når du får dina Sâger i Ården, å
  jâ ska au gjorra va jâ kanj, for a du ente ska gå leduer al for lænje om
  Vinjterenj. Men jâ vil livel gjorra daj opmærksom på, a dina Arbajskommerâter
  nok ente vil se milt te daj i Fostninjen, di e aldri glâ ver, a der kommer
  Tefløttara frå Lanned å târ Arbaj hær, å ded a du hâr vad Bone gjor nu ente
  Sâgen bære. Jâ vil behanla daj som di andre Arbjarna, de a vi hâr vad goa Venner
  i Ungdommenj ska’nte mærkes på Arbajsplâzenj."
  
  "Naj, jâ forstår de hela så got å mener au, a de e de rætta, å jâ ska nok au
  komma på Hammel me mina Arbajskommerâter ska du se."
  
  Nu kom Kon å sâ, a di skjujle spo dom å komma inj å få Mâd, æjla ble hanj
  kojler. Ver Bored fikj di dom en long Snak, om alt va der va passert på desse
  trettan Årn, der va gåna sin di sled Kongens Klær sammen. Då di va færdia me
  Mâdenj, måtte Hâns Væst ud te sit Arbaj, å Andris nørlada så hen i Bânkenj å
  spore ætte Deriktørenj. Hanj ble vister inj te’enj i hans Kontor.
  
  Ætte a Andris hadde hælst, sâ hanj, a nu hadde hanj sålt Gårenj, å derfor kom
  hanj nu for å betalla va hanj sjylada i Bânkenj.
  
  Deriktørenj glode helt forbawster på’nj.
  
  "Hâr ni Rå te å betalla de hela, Nielsen, for der e ju livel nonna Væksler som
  mæn e forfalda om enj Månad."
  
  "Jo, jâ vel betalla de hela me de samma, jâ slæpper vel  ente belliara ver å
  vænta, å så e der au Kreditræntan for sista Tarmin."
  
  "Ja så gjærna, Nielsen."
  
  Deriktørenj gjik ud for å gje enj Kontorist Besje å kom så inj ijæn.
  
  "Nâ, va hâr ni så tænjt å tâ jer for, Nielsen?"
  
  "Ja, nu vel jâ fløtta hær te Bønj å varra Arbajsmanj. Jâ e bled lauder Arbaj å
  Byggjmæster Hâns Væst, så nu gjæjler’ed bâra om jâ kanj hijta maj enj Stâ å bo."
  
  Deriktørenj sod å betænjte saj en Stynj.
  
  "Ja, se Bânkenj ajer et Firafâgshuz, som står tomt, de kanj ni got få å kjevva,
  Nielsen."
  
  "Ja, de kunje varra brâ; men når jâ nu får åklarert me ajle mina Kreditorer,
  ignar jâ for a der bler naue så jâ kanj kjevva et Hunjahuz."
  
  Deriktørenj grinada.
  
  "Nâ, ja; men enj Manj i våra Dâ, der bruggar denj sista Øranj te å betalla sin
  Gjæjl me, å ente lawar Gawtjivastrajer, fortjæner au å få Jælp, å derfor ska ni
  få Huzed å kjevva for Pânted udan enj Øres Udbetalnenj."
  
  "Ja, de høres ju majed brâ; men va kostar’ed så?"
  
  "De kostar fira Tusen Kroner, å ni ska så betalla fira Procent i Rænta å en
  Procent i Afdrag. Huzed e ente nyt å ser kansje ikkje så got ud; men når de bler
  igrân opjøssad kanj’ed got ble et lided, pent Jem."
  
  "Ja, ded va en nøm Måda å komma te Huz på; men jâ vel livel a Kon ska se på’d,
  så vi komma i Mârn, å mena vi så, a de e ammelit å bo i, târ ja så gjærna mod
  dorres Tebod."
  
  "Kom ni bâra, å vi ska nok ble enia", sâ Deriktørenj milt.
  
  Nu kom Kontoristenj me Opgjorrelsen, som hanj flyde Deriktørenj, som så gâ
  Andris denj.
  
  "Stæmmer’ed, Nielsen?"
  
  "Jo, de passer på Øranj. Hær e så Pænjana." 
  
  Hanj flyde Deriktørenj en Chek på trættan Tusen å fikj så fira tebâga i Sædla, å
  så va ju ded Regenskawed i Ården. Deriktørenj fold’enj så helt te Dørn å bâ
  Fârvel; de va men enj ynjkja å Bânkens Konder, hanj gjore så majenj Stâz å. Så
  va der et Pâr Stâ, vor Andris sjylada lid, hær fikj hanj bodde Tak å Cegâr, å
  Andris ble klâr auer, a de va slet ikkje nâd kjedelit Arbaj å kjøra runt å
  betalle Gjæjl.
  
  Agnes hadde vad jemma lænje, då Andris nåde tebâga, hon spore strajs, veddan de
  hadde gåd.
  
  "Som de skujle, min Paja, nu e jâ bled lauder Arbaj hela Sommarenj, å så hâr jâ
  kjeft en fin Villa.
  
  Agnes grinada.
  
  "Â dinj Tossa, du kjevver nok ente fina Vellar; men mendre kanj vel au
  gjorra’d."
  
  "Ja, jâ hâr hæjler ente set na enu, for de e ju nu som forra daj, der ska slå
  Haud på Sømmed; men i Mârn følles vi ad ud å ser på na, å mener Fruen så a hon e
  fin nok, så kjevva vi na me de samma."
  
  Agnes sâ så, a nu skujle hanj fortælla’d ræjtit å ente komma me seddan nâd
  Vræul. Så satte Andris saj å fortalde alt, bådde veddan a Hâns Væst hadde laut
  hannem Arbaj, å veddan Bânkdirektørenj hadde tebød hannem Huz, å Agnes ble bådde
  forbawst å glâ, de hadde hon då livel aldri tænjt saj, a di seddan skujle få Huz
  sæl me de samma, de va ju livel majed ârtiara ænj å bo te Laja, sæl om de mæn va
  en liden Brakka.
  
  I Sjymninjen foldes Andris å Agnes ad hen te Møllarenj, Andris skujle ju gjorra
  Regenskaw me’nj. Møllarens hadde altid vad galanta å tjænsvellua Nâbo, å Andris
  va aldri næktad Kredit, å derfor va’d ju nu bled te enj hel Somma a hanj
  sjylada. Møllarenj hadde livel got set, a de hadde knevved enjhellu for Andris
  de sista Åred å au gåd å ignad for, a hanj rapt velle få saj en Øratæwa hær, ves
  a Andris nu gjik fallit. 
  
  Nu spore så Andris om å få opgjort, å de viste saj så, a de va pånå et Pâr Tusen
  a Andris sjylada. Møllarenj ble så forbawster, a hanj nær hadde stort å Stolenj,
  då Andris tau fira Fæmhondredkronesedla op idå Tajnebogen å flyde hannem å sâ
  "Vassego." Hanj ble mæst så glâr, som om hanj hadde få dom te Gjenes. Di måtte
  ju vænta å drekka Kaffe, så de ble mæst hel sen Sænjatid injan di fikj lau å gå.
  
  Dâ di va ver å resa på, sâ Møllarenj, a di skujle vænta igrân. Så gjik hanj op
  i Møllan å kom snârt ner me enj stor Slomp, som hanj sâ te Andris, a de skujle
  hanj hâ som Tak for got Nâboskaw. Andris forsto got, a de va Veddemel å velle
  naue tâ imod’ed, men de nøttada injed. Agnes va au så glâ ver’ed; der va auer et
  hal Hondrede Punj, å de ble ju te majed Veddebrø å Panjekâga.
  
  Dânj ætte då di hadde fåd åsyzlad, cyklada Andris å Agnes te Najse for å hanla
  Huz. Då di kom te Bânkenj, kom Deriktørenj me Neggelenj å folde me dom.
  
  Huzed lå helt ydarst i Bønj, å hær va nok majed pent om Sommarenj, men Huzed tau
  saj slet ikkje så got ud nu. De lå lid tebâga frå Gâdan å der va enj lidenj
  Strømmel Hawa foran. Der hadde nok enjgong vad Blomster, men nu va’d bâra
  Hunjakjas å Syrer, som va âlnahoja. Stakjited va mæst nerstort, å Vinju å Døra
  hadde nok ente set Mâlnenj di siste ti Årn, å Huzed va nok ente bled kalkad di
  siste felle, fæm. Då di kom inj, så hær slet ikkje bære ud, hær va tommatjyt me
  Møj å Stæw auer alt, Papered på Væggjana hænjde i Lâza å Mâlnenjen va åskavad.
  
  Andris va rundt å ætteså bådde uda å inja å ble snârt klâr auer, a Huzed va slet
  ikkje så gammalt å nålit å va au got byd, de va bâra ente bled velæjeholt. Hær
  va to Stauer å Sawekammers å Kjøkken å Forstaua å to Kammers på Tiled, enj
  lidenj Kjæjlara å en Hodda i Gårenj te Vaskerhuz. Agnes gjik runt å så majed
  betænjkjeli ud.
  
  "Nâ, va synes ni så om Lajlihedenj, Fru Nielsen, kunje  ni tænjka jær å bo
  hær?", spore Bânkderiktørenj.
  
  "Naj, ente som hær ser ud nu; men jâ troer got hær kunje ble ret pent når a
  Møjed kom ud å der ble mâlt å tappesert".
  
  "Jâ mener ævent de samma, Frue, å når Bânkenj sæller Huzed, ska de au varra
  beboelit, å ded ska’d nok au varra, når ni om fjaurtan Dâ fløtter hær ud."
  
  Detta Svâred lættada svært for Agnes.
  
  "Ja, når de bler ded, sâ mener jâ’nte vi ska betænjkja vos på å kjevva’d, æjle
  va mener du Andris?"
  
  "Naj, de mener jâ’nte hejler. Huzed e got nok Pænjana vært, så majed kanj jâ
  se."
  
  Enj Tima ætte cyklada Andris å Agnes jem ijæn. Nu va di så Huzaajara, å de kunje
  vel varra majed ârtit, men Andris va ju livel klâr auer, a når hanj skujle
  betalla sina to Hondrede Kroner te Bânkenj om Åred, kunje de vel komma ud på et,
  om de hed Rænta, æjle de hed Huzalaja.
  
  Om Ættemeddanj va hanj uda å betalde sina sista Sjylnara, å om Awtanenj gjore
  hanj sit Regenskaw op å talde sina Pænja, å de va au gåd, som hanj hadde regnad
  me. Nu va der naue fæm Hondrede Kroner te Ræst, ævent så majed a der kunje ble
  te igrân Toj, som di ajle trænjde hårt te. Livel va hanj slet ikkje kjiv å’d. Nu
  hadde hanj di to siste Årn mæst gåd å skulad som enj ren Forbrydera; hanj va ju
  i Gjæjl mæst te ajle, å veste ente om hanj va i stan te å re saj idå na, men nu
  kunje hanj møda ajle me râger Nakka å som enj ærlier Manj. Nu i Mârn skujle hanj
  op å besøja sinj goa Ven, Paul Dam, å hær veste hanj, a hanj velle ble væl
  modtânj, å a Paul velle ble glâr for denj goa Føljan.
  
  Dânj ætte strajs auer Medda lâde Andris di to unge Øjen for Fjæravaunenj å smed
  et Pâr Enjspænjaraskagla bâg i Vaunenj, så krev Andris å Niels op i Forsæded, å
  Agnes å Bertha satte dom i Bâgsæded. Di unge Øjen sprong å kådada dom, di va ju
  så forårsglâ. Væred va au helt forårsajtut, Larkan trallada å Vivan å
  Skaudauan å di andre Faulana song å vyslada me de Måled, di hadde fåd, å Andris
  å Agnes kunje au gjærna gjed dom te å songed me, men de paste saj vel ente.
  
  Då di rajte fram kom Paul å Emma ud å tau imod dom, di va bæggje så mila å glâ
  ver Besøjed. Paul jolp Andris å lâ frå. Då hanj nu så Skaglana, sâ hanj:
  
  "Va, Andris, e du nu uda for å hanla Øj? Du hâr ju Skaglana me."
  
  "Ja de e Meninjen a jâ vil kjøra Enjspænjara jem, for du hâr vel injed imod å
  behojla Føljan."
  
  "Naj, å jâ vil au gje daj en næt Pris for na. Va ska hon kosta?"
  
  "Hon ska kosta tre Tusen Kroner."
  
  Paul røste på Haud.
  
  "Naj, te denj Prisen ska du få lau te å behojla na."
  
  "Ja, du får na ente billiare. Vil du kvettera for di tre Tusen Kroner, a du
  lånte maj, då jâ kjefte Mâgårenj, så e Føljan din."
  
  "Va sajer du, men di tre Tusen hâr jâ såmænj aldri regnad me å få, å nu får jâ
  så en dajli Følja, de kanj du tro a jâ e glâr ver, men kanj du så unjværa na?"
  
  "Jo, de kanj jâ, for om fjaurtan Dâ fløtter jâ te Bønj å ska varra Arbajsmanj, å
  der får jâ’nte Brug for Øj."
  
  Så fortalde Andris om veddan a hanj nu hadde sålt Gårenj å kjeft Huz i Najse,
  vår hanj nu skujle varra Arbajsmanj.
  
  "Ja, a du ente kunje ble ver Mâgårenj, hâr jâ tænjt på lænje; men troer du, a
  Agnes å du kanj finja jer terætta i Bønj, ni som altid hâr hat jert Værke på
  Lanned?"
  
  "Nâ, ja så helt ârtit bler’ed kansje ente, men bo i et joraløst Huz på Lanned
  troer jâ e mæst varre, å helt opgjed å få Lanbrug ijæn hâr vi livel ente. Men
  veddan går’ed daj hær på Tornagår, du hâr vel dit på de torra?"
  
  "Â, ja, nu går’ed væl nok, sæl om der ente e nâd å  grota å; men en Tid så’d
  men hal skrâlt ud. Krisfortjænesten va væk udan a jâ naue veste vår a Pænjana va
  blena å, å i Stân for kom nu Væksler; men så kom jâ livel te Fornoft ijæn å
  sålde Bilamøjed å tau fat å ble jemma å sjødda nâd som forra, å nu hâr alt au
  rættad saj ijæn."
  
  Nu foldes di ad inj te Kaffebored. Jørn Koffed va au me å så så miler å glâr ud;
  de va nømt å se, a nu va di gamle Tidorna kommed ijæn på Tornagårenj. Sin tau di
  en Tur ud på Âgrana, å kom så au frambi Pilevong. Di stansada å kjikkada derhen,
  å Agnes å Andris tænjte nok pånå de samma, a di åta Årn di hadde bot der hadde
  livel vad en dajli Tid. Ves bâra di ente hadde lad dom narra å dæsse
  Krisfortjænestarna, hadde di nu kunjad bot hær i detta pena Huzed å hat’ed brâ,
  i Stânj for a di nu skujle tjæna alt me dorres Hænner, å kansje aldri ble te
  mera.
  
  Paul fortalde, a Koffed hadde kjeft fira Tynjelan Jor te, å nu te Sommar velle
  hanj byggja en stor Lænja.
  
  Då di hadde fåd dom enj Bedda Unjarna, lâde di for å kjøre jem. De hadde vad en
  ârti Tur, å ble nok au denj sista, di kjøre me ajed Kjøretoj.
  
  Så kom denj Dânj, då di skujle fløtta. Andris hadde lajt to Lastbila te å komma
  å hænta dorres Stompa, å så folde di au sæl me. Ævent som di hadde læst, kom
  Oluf Holm for å auertâ Gårenj.
  
  "Nâ hâr ni så haust å få alt me jer?," spore hanj.
  
  "Jo, vi hâr nok fåd alt me, som vi hâr Ret te", svâre Andris.
  
  "Hâr ni så ente tâd en Tynja Kantofler me jer?"
  
  "Naj, Kantoflerna e jerra, å vi tâ injena Tjivakoster me, når vi fløtta", svâre
  Andris lid vast.
  
  "Nâ, nâ Andris, de van’te ila ment; men tâ du bâra enj Sækj Kantofler å lid
  andra Grønsâger me, de e jer væl unjt, å de kanj ni nok få Brug for."
  
  "Ja, så ska ni ræjtinok hâ Tak", svâre Andris. 
  
  Nu fikj hanj saj enj Sæk, som hanj fylde me Kantofler å Agnes enj som va fylder
  me Kål å Guleroer å andra Grønsâger. Så sâ di Fârvel te Oluf å Thorval å
  rujlada å. Andris å Niels va i denj forresta Bilenj å Agnes å Berta i denj
  bâgersta. Agnes vænde saj livel å kjikkada saj tebâga, men de va slet ikkje
  Gårenj hon kjikkada ætte, naj, de va Thorval, som sto udan for Portenj å så så
  lânt ætte dom; de va nok enj kjesammer Dâ for hannem, men Agnes trøstada saj me,
  a Oluf Holm å Kjæresten hadde laut, a di velle varra goa mod’enj, å de velle di
  nok au, di va ju pena å gosinjada Folk.
  
  Då di rajte fram hadde di nær ente kjænt Huzed ijæn, de va nu bled te et å di
  nætteste Huzen i hela Gâdan. Andris måtte op å se på Nommered; men de paste got
  nok, så de måtte livel varra de rætta; men hær va livel sjet en stor
  Forandrenj. Hær va kommed et helt nyt Stakjit, der va pent grønt mâlt. Vinju å
  Døra va au bled grønmâlda å Væggjana va bled kalkada rø, å met på va der me
  stora snørklada Bogstawa målt Nawned "Fredly".
  
  Då Andris hadde vad på Vaj ætte Neggelenj, å di kom inj, va hær lesse pent som
  uda. Der va nymâlt auer de hela å grant Paper på Væggjana å Goln ny færniserda
  så di blænjte. Agnes ble så glâ, hon hadde altid vellad hat’ed så pent.
  
  Sina Møbler hadde hon altid vârad, så di så ud, som di va nya, å då hon hadde
  fåd dom på Plâz å Gardinarna op, va der nok ente monga Arbajsfolk i hela Bønj,
  der hadde så pent et Jem, som di hadde.
  
  Jo, de skujle nok gå, de ignada hon ente for, di hadde ju et got Saulakâr å ty
  te. Krajturn hadde di naue kunjad fåd nâd for de sista Åred, derfor hadde di ju
  slajtad majed å saltad ner, å de velle ju komma dom tegoa nu.
  
  Dânj ætte va Agnes å Andris tilia oppa, i Dâ skujle ju et nyt Liv begjynja. Då
  Andris hadde fåd sin Mârnkaffe tau hanj Mâdakarpan auer Nakkanj å nørlada op te
  Hâns Væst. 
  
  "Ja, de e got a du kommer, jâ hâr got Brug for daj", sâ Hâns Væst.
  
  "Å jâ lanjtar bâra ætte å tâ fat", svâre Andris.
  
  "Ja, de e majed brâ; men de e ju sânt, hâr du Bogen i Ården?"
  
  "Vekken Bog, e de Tajnebogen du mener?"
  
  Væst grinada.
  
  "Naj, hon e nok ente sâ go, som hon kunje vad, æjla hadde du nok ente vad så
  rasker te å møda. Naj de va Fâgforenengsbogen a jâ mente".
  
  "Fâgforenengsbogen, sajer du; men e de då nødvendigt a jâ står i Fâgforenenjen."
  
  "Ja, hær e ikkje enj Dâz Arbaj te daj, værkan hos maj æjle nânj anj Mæster
  forenj du e me i Fâgforenenjen."
  
  "Nâ, ja, de e kansje au, som de ska varra; men de hastar vel ikkje seddan på
  Dâto?"
  
  "Jo, jâ tor ikkje resikera å tâ daj me ud på Arbajsplâzenj i Dâ, for så
  resikerar jâ a ajle di andre Arbjarna går jem; men nu ska jâ skriva daj enj
  Seddel, vår der står, a jâ hâr antâd daj som Hånslongara, så kanj
  Fâgforenengsformanj ente nækta å optâ daj; men du træffer’enj vel ente jemma
  forenj ætte Fyrawtan; men så kommer du bâra hær hen ijæn i Mârn."
  
  Hærme måtte Andris så nørla jem. Agnes ble ju hal lorli ver’ed, men ble ju
  beroliad då hon fikj å vedda, veddan de hænjde sammen. Andris va livel lid
  unøtta ver’ed, de va ju enj spilder Arbajsdâ. Så tau hanj Spânj å gâ saj te å
  grawa Hawanj, så kunje Agnes så å sætta når de paste na.
  
  Då de va Fyrawtan gjik hanj så op te Peter Ipsen, som denja Fâgforenengsformanj
  hed; hanj bode ju ente lânt frå Andrisa. Nu va hanj jemma å sod å fikj
  Mâd. Andris hælste ju å udrætte sit Ærne. Peter bâ hannem så vænta te hanj va
  bled færdier me Mâdenj. Andris præude nu pâ å komma i Prât me’nj; men Peter lo
  ente te å varra majed snaksammer å så hejler slet ikkje milt, så tajde au
  Andris å sod å så saj om.
  
  Hær va majed tarvelit for å varra hos sennenj Tellidsmanj; Møblerna va gamla å
  sleddena, å de va nømt å se, a de va Aksionssâger alt sammen; men rent va hær, å
  de va au Konna å Bælla. Der va tre, denj ælsta va nok fæmsæks År, å denj yngsta
  tol-tre. Kon så hal skraduren ud, å kunje nok ente tâ ret hort fat.
  
  Då Peter va færdier me Mâdenj reste hanj saj å gjik hen te Skrivarabored, Andris
  flyde hannem denj Sæddelenj, hanj hadde fåd å Hâns Væst, å Peter læste ju va hær
  sto.
  
  "Nâ, ja så kanj jâ ju ikkje nækta å optâ jer; men jâ vil livel saj jer, a vi e
  slet ikkje glâ ver å få for monga frå Lanned hær inj, hær e såmænj arbajsløsa
  nok iforvænj, når Vinjterenj kommer."
  
  Andris svâre ente, å Peter satte saj å tau en Bog fram.
  
  "Hâr ni sâ injena gamla Restanser stånes?"
  
  "Naj, jâ hâr aldri vad i Fâgforenenjen. Jâ tjænde som Bonadrænj te jâ va got et
  Snes År, så va jâ Huzmanj i åta År, å nu hâr jâ vad Bone i fæm År."
  
  Peter spore nu om Nawn å Åijler, som hanj så skrev i Bogen å flyde hannem.
  
  "Ja, nu e ni så Medløm i Fâgforenenjen; men nu ska ni au varra Medløm i
  Arbajsløshedskassanj."
  
  "Nâ, ja de hâr jâ slet ikkje tænjt på, men de e vel au de bæsta; ves enj skujle
  komma te å gå leduer i tol-tre Månada i Vinjter vil de ju varra en go Støtta."
  
  "Ja, så ni må då ente tro, a ni seddan kanj gå på Kassanj me de samma, naj, ni
  ska varra me å betalla te denj et helt År forenj ni e berættiader te å få nâd."
  
  "Va, ska enj betalla te denj et helt År forenj enj kanj få, de va då enj lorlier
  Lau‘"
  
  "Ja, men de får ni snakka me dom om, som hâr lawad’enj", svâre Peter lid vast...
  
  Nu tau Andris sin Haua å bâ Fârvel å gjik. Hanj forsto, a de paste va Hâns
  Væst hadde sajt, a Arbjarna i Bønj slet ikkje velle se milt te’nj i Fostnenjen;
  men Andris trøstada saj me, a de velle nok komma når di fost lære hinjanj å
  kjænja.
  
  Så Dânj ætte kom hanj livel i Arbaj. Der va to Murara, å vær hadde så enj
  Honslongara, å der va injen Tid å spila, når di skujle hojles for. Denj andra
  Hånslongarenj va enj longer, grauer Kar. Longa Jens, som di kalt’enj, brugte enj
  fæler Munj å hadde nok go Lyst te å lawa Klammeri me Andris å gâ’nj æmmer
  Stikpiller å Grauheder; men Andris lo bâra, som om hanj ente høred. Tesist gjik
  Hâns Væst hen te Jens å bâ hannem i en skarp Tona å passa sit Arbaj å la andra
  varra i Fred. Jens sænde hannem et Pâr vassa Iven; men brossa op mod sinj Mæster
  hadde hanj livel ente Mod te, å nu fikj Andris livel lau å varra i Fred. Di
  andre gottada dom, Jens va slet ikke got lenj på Arbajsplâzenj.
  
  Dâ Andris om Awtanenj kom jem, va hanj lid ømmer i Ræukan, men livel i got
  Humør; Ømhedenj velle nok fortâ saj, å hanj velle au nok ble Goven me sina
  Arbajskommerâter.
  
  Agnes hadde gåd å spekkelert på, om hon ente au kunje få saj nâd Arbaj. De
  grâned hær va å sjødda jemma me å lawa Mâd å gjorra rent, tau ikkje mera enj
  denj halla Dânj, å nu a Andris kansje kom te å gå halla Vinjterenj udan å tjæna
  nâd, kunj’ed nok varra rârt å hâ enj Sjellenj i Bâghån frå Sommarenj å.
  
  Enj Dâ a hon snakte me en Nâbokonna, spore hon henje te’d, å hon sâ, a de va der
  nok injed i Vænj for, der va ju monga, der hadde Brug for Kvinjfolkajælp; de
  hadde bådde Gartnerna å Avlsbruggerna, å så kunje hon nok au gå i Silen, å de va
  nok ded, der gâ mæst. Der skujle hon nok begjynja tilia om Mârnenj; men så va di
  au for de mæsta færdia om Medda, å fikj livel en go Dâløn. De mente Agnes au, a
  de va de bæsta. 
  
  Dânj ætte tau hon na så en Tur ner te Hawn for å kjevva saj enj Ræt Fesk. Nu
  forhøre hon saj så me denj Feskarenj, som hon hanlada me, om der va Brug for
  na. Naj, hanj hadde Jælp nok, sâ hanj; men hansa Makker, Hâns Krak, hadde vest
  got Brug for en. Hanj râvte på Makkerenj, å hanj sâ, a hanj hadde ævent Brug for
  en, når Vrâgtiden kom, å di velle nok begjynja å vrâga om fjaur Dâ, å så
  skujle hon nok få Bod om å møda.
  
  Agnes sâ så, a hon hadde ju ente præut’ed forra, men de kunje vel læres, å Hâns
  svâre, a de skujle nok gå me de, hon så ju ikkje så fjyntu ud. Hærme va denj
  Sâgen i Ården. 
  
  Bællana Niels å Berta hadde vad majed opendawada auer, a di skujle varra Bybo,
  de velle vest ble graua ârtit. Nu skujle di ju te å gå i Skolan vær Dâ, å Dânj
  ætte begjynjte di alt.
  
  Niels va livel lid betænjkjelier ver’ed denj fosta Dânj, for de lo te, a di
  store Horrana va nonna færma Viktisnuda å mente, a sennenj Snørvalp uda frå
  Bølanned skujle der ræjti lawas Fæst me. Strajs kom der enj viktier Fyr hen
  te’nj å spore om hanj va frå Hunjalortagårenj, å ajle di andre gâ dom te å
  flâzgrina; men Niels va så fornoftier a hanj bâra tajde.
  
  Nu rinjde Klokkan, å di skujle inj. Niels ble ju satter nerast, der skujle hanj
  ju hâ sinj Plâz te ætte Æksamen. Hanj hadde ju injen Lajsa for i Dâ, så hanj sod
  bâra å lydes mæns di andre ble hørda, å hanj ble snârt klâr auer, a di va nok
  ente så vila, som di va viktia te, for de knev majed for flera å dom me å kunja
  dorres Lajsa; især va der enj å di nederste, som naue injed kunje, å hanj hadde
  ju vad denj aldra færmesta uda på Læjeplâzenj, mæst derigert de hela.
  
  Då di va færdia me Lajsan, skujle di te å regna, å hær skujle Niels au varra
  me. Di fikj fæm Stykje idå Regnebogen, å ajle de samma, å de skujle di så regna
  på enj Tima. Da di va kommena i Gong satte Skolelærerenj saj op ver Katetered å
  rættada Stilebøjer. Då der va gåd et Kvater kjekkada hanj ner, å så a Niels sod
  å kjikkada ud gjennem Vinjued. 
  
  "Nâ, va e’d me daj der nera, e’d ente Menenjen a du vil sjødda nâd?," sâ hanj å
  så bister ud.
  
  "Jâ e færdier", komm’ed stelle frå Niels.
  
  "Va sajer du, e du alt færdier, kom hær op å la maj se."
  
  Niels trawada op te Katedered å flyde Skolelærerenj sit Regnehæfte. Hanj tau’ed
  å så lid forbawster på’d, ajle Stykjen va ju ræjtia å Tâln ve pent skrevvena.
  
  "Se vi ded se, du e nok enj Regnemæster, daj vil vi nok få Glæ å."
  
  Så gjik Niels ijæn ner te sinj Plâz. Då Timanj va gånj vist’ed saj, a der va mæn
  enj ynjka, som hadde sina Stykje ræjtia, sæl Knud, som va Nommer et, hadde to
  Fajl. Då di va færdia å skujle gå jem, kom denj longa som hadde vad så viktier
  forra, hen å stæjlde saj foran Niels.
  
  "Nu ska jâ saj daj en Tinj, minj Horra, du ska’nte præua på å fetta daj inj hos
  Skolelærerna, for så ska du få en på Titarna å denja hær."
  
  Å Viktor, som hanj hed, knyttada sin stora Næva for Ansajted å Niels.
  
  Knud, som sto le ver, tau Niels om Armenj.
  
  "Kom hær Niels, du ska’nte bry daj om va hanj sajer, la vos nu følles ad, vi ska
  ju samma Vaj."
  
  Så foldes di ad, å kom au snârt i Prât.
  
  "Veddan kunje de då varra, a du kunje få dina Regnestykje færdia så fort, å au
  ræjtia ajle sammen, di va livel sværa?"
  
  "Jo, de va nømt nok, jâ hadde regnad dom i Vinjters, å Fâr jælper maj au altid
  når jâ’nte sæl kanj hitta idå’d."
  
  Knud gjik å grunjada lid.
  
  "Vil du ente enj ynjka Gong jælpa maj lid me mina Stykje. Jâ har nu et År sodded
  æuarst å denj Plâzenj vil jâ gjærna behojla te jâ om et År ska konfremeras."
  
  "Jo, de ska jâ gjærna, ves jâ æjla kanj. Du kanj ju komma hen te maj i
  Ættemedda, så kanj vi se på dom."
  
  "Ja, de ska jâ." 
  
  Om Ættemeddanj kom au Knud, å på enj go hal Tima regnada di et hal Snes
  Stykje. Knud fortalde, a når hanj ble komfremerder velle hanj te Sjøs å sin nok
  ble Kaptajn på enj stor Dâmpara. Hansa Fâr hadde i sinj Ungdom sajlt i flera År,
  men nu va hanj Feskara.
  
  Knud hadde sin ajen lila Jolla å fira Ålatæller, å hær fongada hanj asjellia
  Åla. Hanj spore nu Niels, om hanj ente kunje hâ Lyst å varra me; bæst va’d ju,
  om hanj kunje få saj tol-tre Tæller å feska på, men æjle kunje hanj au ble
  Loddekar.
  
  "Loddekar, va e de for nâd?" spore Niels.
  
  "De e enj som værkan hâr Bådapârt æjle Reskav å så bâra e Meføllara å får enj
  Tredepârt å Fongsten."
  
  "Jo, de kunje vest varra graua ârtit; men nue, jâ kanj ju ente ro."
  
  "Pyt sjita, ded ska jâ snârt læra daj."
  
  "Ja, ârtit kunje’d ju varra, nu ska jâ sporra Fâr å Moer om’ed i Awtan."
  
  "Så må du varra på Hawn Klokkan sæks, for vi ska hâ Tællerna roijtada injan
  Skoletid."
  
  Då Fâr om Awtanenj va kommenj jem, begjynjte ju Niels, om hanj måtte tâ me Knud
  å fiska Ål. Ded hadde Fâr injed imod, når hanj ente forsømde Skolan. Knud va
  vest enj galanter Horra, som hanj gjærna måtte hâ te Ven; men Viktor va ju longa
  Jensa Horra å lignada vest sinj Fâr, de va bære a hanj holt saj frå’enj.
  
  Moer va nu ente helt glâ ver, a Horrenj seddan tau på Hawed; men Andris sâ, a de
  gjore ju ajle Feskarahorra, å Knud hadde nok alt ligjed å plaskad på Sjønj et
  Pâr År, der sjedde nok ente nâd, å så måtte Agnes au gje saj.
  
  Niels hadde fæm Kroner i sin Spârebøssa å spore nu, om hanj ente måtte tâ di å
  kjevva Tæller for, så skujle hanj nok sætta dom inj ijæn, når hanj hadde fongad
  Åla å sålt. Detta mente Fâr au va de rætta.
  
  Om Mârnenj va Niels alt oppa ver Fæmtiden å nera  ver Hawn lænje forenj Knud
  kom, å sâ skujle di ju ud te Tællerna. De va fosta Nat, a Knud hadde dom uda, å
  Fârenj hadde sajt, a de va alt for tilia. De viste saj livel a der va to pena
  Åla, så Knud va got tefres. Di bestæmde a di ætte Skoletid skujle mødes å præua
  på å få et Pâr Ålatæller å kjevva.
  
  Di tau na så hen te gamla Måns Peter, som Knud veste hadde et hal Snes Ålatæller
  ligjenes. Hanj va så gammajl å skradurenj, a hanj ente lænjer tau på Sjønj. Måns
  Peter velle au got sælla; men då hanj va majed gnienj, forlongde hanj åta Kroner
  for to. De mente Knud va rent for majed å bød fira, å di fikj dom for fæm ætte
  a di hadde prutad me’nj enj hal Times Tid.
  
  Di satte dom ajle om Awtanenj, å nu va ju især Niels spænder på, va detta velle
  gje. Denj fosta Mârnenj ble’d en stor Skoffelse, der va slet injenj Ål; men Knud
  trøstad’nj me, a seddan va nu bâra enj Feskares Lod, å a de nok velle gje Ål,
  sæl om de vâre en Ugga. De kom au te å passa, for denj andra Mârnenj va der
  Fongst så de forslo. I denj fosta Tællan va der enj Punjsål, å i denj andra to,
  å denj ena va så stor a Knud sâ, hanj aldri hadde set så stor enj Ål forra.
  
  Då di kom i Lan, strømmada ajle Horrana te, å di forgryste saj auer denj vældia
  Krabâtenj. Viktor va der au, hanj hadde tre Tæller uda å så nu majed misunjelier
  ud. Hanj momlada, a de skujle forbyes senna Lankrabber å feska. Niels va alt for
  glâr te å bry saj om, va Viktor sâ. Denj stora Ålenj fikj hanj fæm Kroner for i
  Røjeried, å så spode hanj saj jem te Moer me di andre to, nu skujle di livel hâ
  stæjter Ål te Midda.
  
  De ble bâra ente ver på denj Mådan, nu va der gåd' en hel Ugga udan a hanj hadde
  fåd enj enesta Ål. Viktor hadde fløt sina Tæller hen le ver Sijan å Nielsa; det
  va ulaulit hadde di andre Horrana sajt, men Viktor spore nok ente om Lau. Hanj
  hadde lila Svend te Loddekar, hanj  va mæn ti År å frå et fattit Jem. Svend
  skujle hâ vær trede Ål, de fikj hanj kansje au, men de va bâra di aldra minjste,
  der naue va væra å tâ i Lan. Ajle di andre Horrana hadde fåd Åla denj Uggan, ja
  Viktor hadde ænjdå fåd åta.
  
  Knud hadde di siste Dâna set så alvårlier ud, hanj gjik å groblada auer
  nâd. Hanj hadde lajt Mærke te, a Viktor altid hadde vad uda å rojtad sina
  Tæller, forenj nânj å di andre Horrana kom på Hawn. Enj Dâ trof hanj lila Svend
  å tau enj lid åsies å snakte me’nj. Svend fikj Besje på å gå runt te ajle di
  Horrana der feskeda me Tæller å saj om di velle møda nera ver Strân synjan Bøjn
  Klokkan tre, Knud skujle nok sæl saj’ed te Viktor.
  
  Klokkan tre va der au samlad tâl-fjaurtan Horra nera på Strân. Då de va Knud,
  der hadde Bod ætte dom, så spore di hannem va de galt; men hanj svâre bâra, a de
  skujle di nok få å vedda, når di va samlada ajle. Ændeli kom Viktor sjunganes,
  hanj så livel knapt så færmer ud som æjla.
  
  "Nâ, va e hær så på Færa?" spore hanj.
  
  "Jo, vi e samlada for å sporra daj, vår monga Åla du hâr stjolled idå Nielsa
  Tæller denj sista Uggan?"
  
  "Va, sajer du, a jâ hâr stjolled!"
  
  "Ja, jâ gjor, å jâ hâr au Vidne på a de passar."
  
  Ajle Horrana hadde nu samlad dom i enj Runjkreds om Knud å Viktor, bâra lila
  Svend holte saj lid te Sian.
  
  "Nâ, så du hâr vauad å sladra, jâ ska læra daj," å hanj puffada et Pâr å di
  nærmeste te Sijan å for hen mod’enj. Men hanj nåde aldri så lånt; Niels va
  alatter, sprong te å grev Viktor om de ena Bened, så hanj gjik på Snudan å ble
  ligjenes.
  
  "Nâ, vor många Åla hår du så stjolled?"
  
  Viktor va bled helt blæjer å kjikkada runt te di andre. Sæl di, der forra hadde
  vad hans Kommerâter, så nu bistra ud. Hanj forsto, a hær va injen Ynk. 
  "Kanj du snârt svâra", sâ Knud.
  
  "Ja, nue, de va fira, di andre va mina ajena."
  
  "Å så gâ du Svend di to aldra minjste?"
  
  "Ja", veskada Viktor.
  
  Knud vænde saj te Kommerâterna.
  
  "Va mena ni så, vi ska gjorra. Ska vi mæjla’nj?"
  
  "Naj, jâ mener a vi ska varra Polleti sæl. Viktor ska betalla Niels for va hanj
  hâr fåd for Ålana, å sa gjer vi hannem en go Drakt Pryl å lar hannem løvva", va
  der enj å di stoste, der sâ."
  
  "Jâ hâr injena Pænja", vrælada Viktor.
  
  "Naj, de passar nok, for du sollar ju vær Øra op me de samma; va mener du, vi
  ska gjorra, Niels?"
  
  "Jâ mener, vi ska’nte varra Slawsbrøra, å a jâ nu ska hâ Lau å feska på hansa
  Teller i lesse monga Dâ, som hanj nu hâr feskad på mina. Svend ska så hâ enj
  Tredepârt, å sin ska Viktor fløtta sina Tæller ud dær vor hanj hadde dom
  ligjenes forra, å så e ded got."
  
  "Så e ded afgjort", sâ Knud.
  
  Nonna å di andre momlada livel lid å mente, a nonna Øratæver ente hadde vad for
  majed; men Knud tau et Tag i Skolran på Viktor.
  
  "Ja, hausa nu, a du hâr en Drakt Pryl på Restans, å denj ska du au få, ves a du
  præuer på a hæuna daj på Svend æjle Niels. Å så kanj du løvva."
  
  Detta lo Viktor saj ente by to Gonga, men spode saj åstâ så arrit hanj kunje. Di
  andre foldes ad inj te Bønj, å nu va di ajle så mila å væl mod Niels. Hanj
  forsto nu a hanj i Dâ va bled Goven me ajle Feskarahorrana.
  
  I en Ugga rojtada di så Viktorsa Tæller, å di fikj got me Åla, Svend fikj nân å
  di stoste, å ded ble hanj majed glâr ver. Niels sålde så Ræsten, å di gâ sæks
  Kroner te Spârebøssan.
  
  Niels hadde nu ente bâra sin Skola å sina Ålatæller å passa; om Ættemeddanj va
  hanj mæst vær Dâ henna hos  enj Awlsbruggara å jolp te, å då Sommarfirian
  kom, va hanj der hela Dânj å tjænde saj en Tikrona om Uggan. Bertha kunje ju au
  begjynja å gjorra lid Gawn å jælpa Moer jemma.
  
  Når Søndanj kom, tau di en long Tur på dorres Cykla, entan op te Markersen te
  Bæstefâr å Bæstemoer, æjle au bâra en Tur ud på Lanned. Hos Sjøfolk e’d ju
  seddan, a Hawed drâr; men hos Andrisa va’d Lanned som trajte. 
  
  Sæl om di nu hadde got Arbaj å et pent Jem, kunje di livel aldri tænkja dom å
  slå dom te Ro hær for bestandit. Jor sæl å værka me va livel de bæsta; men de va
  der ju mæn små Udsikter for som Tiderna lå nu.
  
  Sommarenj fikj Ænna, å Agnes hadde nu ente mera å gjorra på Hawn. Så tau hon ud
  å pellada Kantofler hos Awlsbruggarna en Ugga å tjænte Kantofler te
  Vinjterbrug. Et Pâr Fjærinja Spæjesil hadde hon sækrad saj i Vrâgtiden, så hær
  va altid Mâd i Huza, sæl om Andris skujle ble arbajsløser i nonna Vinjtermånada.
  
  Så va’d enj Dâ i Oktober, Andris kom jem frå Arbaj, a Agnes gâ saj te å
  fortælla. Hon hadde snakt me en Nâbokonna, der hadde fortalt, a di hadd’ed så
  ila henna hos Fâgforenenjsformanjs; Kon hadde fåd enj lidenj, å de hadde vad så
  hort, så Doktarenj hadde sajt, a hon skujle ble ligjenes i minjst fjaurtan
  Dâ. Denj Kon, som hadde laut å jælpa, va au bled sjøg, å nu veste Paul Ipsen
  værkan ud æjle inj; hanj skulle ju passa sit Arbaj, å der va naue Jælp å få.
  
  "Mener du ente, jâ ska gå hen å jælpa dom igrân?"
  
  "De må du gjærna, Agnes; men jâ troer a Peter mæn hâr’ed hal bârt, så jâ troer
  ente der e Rå te å betalla ret majed, der e ju tre Bælla i Forvænj, å hanj e ju
  ena om å tjæna de hela."
  
  "De e hæjler ente for Betalnenjen, a jâ vel jælpa dom; men gjorra væl mo andra e
  der Lokka ver, hâr ja hørt". 
  
  "Ja, ja, men så gå du bâra hen å jælp dom, du forsømmer ju injed ver’ed."
  
  Dânj ætte va Agnes oppa lænje for Dâ. Hon hadde gjed Niels å Berta Besje på, va
  di skujle, når di kom op, å då hon hadde fåd Mârnkaffed kogt å Mâdakarpan pakkad
  te Andris, spode hon saj hen te Petersa. Hon gjik retad inj i Kjøkkened, vår
  Peter sto å va ver å koga Hawragrød; hanj så så forbawster på henje, som hanj
  naue kjænde.
  
  "Gomârn, hælste Agnes. Ja, jâ høre i Går, a ni hadde Kon sjøg, å ni gjik jemma å
  rodada, jâ kommer derfor for å høra, om jâ’nte ska jælpa jer igrân."
  
  "Jo Tak, de va got tepas, ves nue, ja ni forstår maj nok. Va ska ni hâ om Dânj?"
  
  "Jâ e ente uda for å tjæna Pænja, så de ska ni ente bekymra jer for. Men pas nu
  på, Manj, Hawragrødenj sver ju på." Agnes spode saj hen å nappada Grydan å.
  
  "Ja, Manjfolk e altid så fjuntua", grinada hon; men nu kanj ni bâra gå inj, så
  ska jâ snât  varra der me Grødenj, å imæns koger nok Kaffed."
  
  Injan der va gåd enj hal Tima hadde Peter fåd sinj Grød å Kaffe, å imæns hadde
  Agnes au smort felle fæm Sjiver Mâd te’nj. Så sâ hon, a nu kunje hanj bâra spo
  saj på Arbaj, så skujle hon nok årna Sâgarna jemma. Då Peter va gåd, lestada
  Agnes inj i Sawekammersed, hær lå Marta å så så blæj å træt ud. Agnes tau henjes
  Hån.
  
  "Veddan går’ed, hâr ni ente sawed got i Nat?"
  
  "Naj, jâ ska ju hojla Sænjen lænje, å tænjkjer på, veddan de ska gå Peter å
  Bællana. Nu tjæner hanj ju injed, å kansje hanj au taver sinj Plâz."
  
  "Nâ, nâ Marta, seddan nâd må ni ente ligja å grobla auer, ni ska se, a de går
  nok majed bære, ænj ni troer. Nu ska jâ gå jer lid te hånna, te ni bler så rask,
  a ni sæl kanj tâ fat."
  
  "Ja, de e jâ au glâ ver; men de koster livel nâd, å Peter  tjæner ente di
  store Dâlønnarna. Pænja forslår så lid nu om Dâ".
  
  "Nâ, begjynjer ni nu au å snakka om Betalnenj. Jâ svâre Manj, a de va’nte
  Fortjæneste, jâ va uda om i Dâ. Jâ mener, a når enj sæl e sunjer å rasker, så må
  enj au sjønna på’d, å ded gjor enj bæst, ver å jælpa andra, der trænja. Derfor
  snakka vi nu ente mera om detta; nu ska ni hâ jer enj goer Kop Kaffe, å så ska
  ni læggja jer te å sawa."
  
  "Ja, Kaffe velle nok smâga got; men jâ ved ikkje om jâ må for Doktarenj."
  
  "Jâ vil blæsa på Doktarenj, ni ska hâ bodde Kaffe å goer kraftier Mâd så majenj
  ni kanj svælla, de e nok ded, ni trænjer te."
  
  Så kom Agnes me enj stor Kop Kaffe å en Sjiva Veddebrø, som Marta satte ner me
  go Abetit. Bællana hadde nu vaunad å kjikkada forbawsta op.
  
  "Nâ, op me jer, æjla står Hawragrødenj å bler kojler", râvte Agnes.
  
  Me majen Sjau å Kommærs fikj hon dom nu i Tojed, di synjtes a de va ârtit alt
  sammen. Så skujle denj lila gjorres i Stan å hâ Mâd, å ævent som hon va bled
  færdi me Rengjorenjen i Staua å i Sawekammers, kom Doktarenj for å se om sinj
  Pasiænt. Hanj hælste på Agnes.
  
  "Ja, undskyld, men er De her fra Byen, Frue?"
  
  "Ja, vi hâr bot hær et hal År."
  
  "Hvem har De da saa til Læge?"
  
  "Ded ved jâ sånt å saj ente, for Andris å jâ hâr vest mæn vad te Doktarenj enj
  Gong, de va då vi ble koppesatta, å lessedan e’d me våra to Bælla."
  
  Doktarenj grinada.
  
  "Saa er det da godt, at der ikke er mange af den Slags Familier, for så vilde
  der jo ikke være nogen Eksistens- berettigelse for os Læger."
  
  "Ja, de va vel varst for jer å bæst for vos andre", sâ Agnes rast. 
  
  Doktarenj grinada ijæn & gjik så inj te sinj Pasiænt.
  
  "Nu gaar det nok helt godt, Fru Ipsen, nu har De jo faaet en flink Plejerske,
  som ser ud til at bringe Glæde til Huset, og det er en god Medicin."
  
  Om Medda va Agnes jemma en Stynj; så spore hon sin Pibel om hon brø saj om ajle
  sina Dokker lænjer, for æjla tau hon nonna me hen te Petersa Bælla? Berta sâ a
  de måtte hon got, hon va livel snârt for stor te å læja me Dokker; så då Agnes
  gjik hen te Petersa ijæn, hadde hon hela Forkled fult me Dokker å anjed
  Læjetoj. Hon delde nu ud mæl Bællana, å der ble en Glæ, som va de en hel
  Læjetojsbotik, di hadde fåd.
  
  Då Peter kom frå Arbaj, va Agnes gåd; men Mâdenj sto varmer i Kaklunenj te’nj,
  Bællana va optâna me Læj, å Marta va helt væl tepas å ble ver å snakka om, vår
  galant a Agnes hadde vad mod dom.
  
  Sin kom Agnes vær Haldâ å jolp dom terætta. Då der va gåd en Ugga, begjynjte
  Marta alt å snakka om å stå op; men Agnes sâ bestæmt, a hon hadde bâra å ble
  liggjenes som Doktarenj hadde beårdrad, å så måtte Marta gje saj.
  
  Då hon sin hadde vad oppa i tol-tre Dâ, kunje hon sæl begjynja å passa
  sit. Peter kom jem me Uggeløn, ævent som Agnes va ver å gå, å hanj spore’na så,
  va hanj måtte gje’na for henjes Arbaj. Agnes svâre, a hon ju hadde fåd, va hon
  hadde forlongt denj fosta Dânj. Detta Svâred velle Peter livel ente nojes me,
  hon skujle då i de minjsta tâ en Tikrona. Agnes svâre lesse bestæmt naj, å di va
  nær blena helt uklâra. Tesist forreslo så Agnes, a di Penjana kunje hanj brugga
  te å gje Awtankaffe for enjgong, når Marta va bled helt rask, å de gjik Peter så
  inj på.
  
  Fjaurtan Dâ ætte va Andrisa så der henna enj Awtan. Manjana hadde majed å
  drøfta; men sæl om di va uenia om enj Del, så velle di livel de samme, næmli a
  Lived skujle ble lættara å lysara for dom der hadd’ed småt, å  hær mente
  Peter, a Fâgforenenjen va denj enesta Vaj. Andris holte nu på, a Lived i et
  Huzmanjsjem vår enj sæl va bodde Arbjara å Arbajsgjivera va så lânt å
  forretrækja framfor å varra Industriarbjara.
  
  Nu gjik Niels jemma å hadde kun sin Skola å passa; men hanj hadde samlad næt i
  Spârebøssan i Sommar, det va bled te auer Hondrede Kroner, å dom skujle der nu
  kjevves Vinjtertoj for. Så gjik Moer å hanj på Injkjev, å der ble au bådde te
  Vinjterfrak å Skavtastæwla, å livel læunte hanj te Jylagaver. Fâr å Moer va enia
  om, a de va got gjort å enj Tâlårshorra a hanj kunje klæ saj sæl.
  
  Nu va di så mit i November. Enj Dâ a Arbjarna møte inja på Kontoret hos Hâns
  Væst for å få dorres Uggeløn, ble der sajt a der ente va Brug for dom ajle mera,
  å de ble enj Murera å longa Jens, der måtte gå fost. Då Jens høre detta, ga hanj
  saj te å hojla et fæzelit Spetakkel å lo Hâns Væst vedda, a de høre saj te a
  denj sist antâda au skujle varra denj fosta, der fikj Lau, å ves de ente ble
  auerholt, skujle hanj nok visa’nj, hanj skujle få Fâgforenenjen på Nakkanj. Hâns
  Væst lo saj nu livel ente skræmma, men svâre, a hanj bestæmde livel sæl, væm der
  skujle hâ Lau, å de va då’nte mera ænj rimelit, a di der injenj Kassa hadde fikj
  Arbaj lænjst.
  
  Jens for så hen te Peter Ipsen å forlongde, hanj skujle blokera Hâns Væst; men
  Peter tau’na me Ro å sâ Jens, a hær va injed for Fâgforenenjen å lawa, for Hâns
  Væst va i sinj goa Ret å hadde kun hanlad på en pen å humân Måda. De nøttada
  injed, vår majed a Jens sjæjlde å svor; hanj måtte gå jem me uforret Sâg.
  
  Fjaurtan Dâ for Jyl fikj Andris livel au Lau, å de va nâd uvânt for’nj me å gå
  seddan å skobba. De kunje ju vâra tol-tre Månada, hanj fikj nok låna lid Bøjer
  på Lajebiblotikked å studera.
  
  Enj Dâ kom Thorval på Besøj å hadde Lau å ble der i tre Dâ. Niels viste hannem
  Bønj å Hawn; men de synjtes  Thorval ente der va majed ver å ble der bâra
  enj Dâ, så trawada hanj jem ijen. Hanj lanjtada jem te sina Krajtur, dæmmeså.
  
  Andrisa å Agnesa goa Venner på Lanned veste, a der kunje varra bârt om Sauled
  for væm der bode på en bâr Gâda, å derfor hauste di dom au ajle. Bådde frå
  Andrisa å Agnesa Forældra kom der en go Flæskastæj å en Ân; men de bæsta kom
  livel frå Tornagårenj, hær kom en stor fed Gås å enj stor Pozza Æble.
  
  Andris kom ner i Kjøkkened, vår Agnes sto å hadde de hela opdækt å skujle te å
  stæja.
  
  »Hær ser ju ævent ud, som om du lawada te te et stort Jylagjile."
  
  .Ja, jâ hâr Mâd nok. Synes du ente, a vi skulle hojla et lided Jylagjile, lesom
  vi gjore i gamla Dâ, då vi va Huzmanjsfolk."
  
  "Ja, de kunje såmænj varra ârtit nok; men nue, de passar saj vel dårlit for enj
  arbajsløser Arbjara å hojla Gjile."
  
  "Mâdenj e då vor ajenj, så vi hâr Lau å gjorra ver’enj va vi vel."
  
  "Væm mener du så a vi skujle gjæstby?"
  
  "Jo, Hâns Væstes kunje jâ då got tænjkja maj."
  
  "Å væm så flera?"
  
  "Jâ synes a Peter Ips kunje hâ got å å komma ud å få dom et got Måltid Mâd, å så
  e der Hâns Kraks, som jâ hâr arbjad for; då kommer au Knud, som ju e Nielsa
  bæsta Kommerât. Når vi hâr Sauled å jâ så lawar de hela sæl, bler’ed hæjler slet
  ikkje så dyrt. Æble hâr jâ ju å kanj lawa en go Æblekâga te Desært, å te
  Drikkevârer nojes vi bâra me Jylaøl."
  
  "La vos så præuad; men så ska vi hojla’d Anjdâjyl."
  
  Ver Sækstiden kom så ajle di Gjæstbøna. Injenj hadde vad der forra, å di ble
  enjhellu forbawsta ver å se, vor  pent a Andrisa bode. Agnes hadde Bored
  dækt, å hon forsto nok bådde å lawa Mâd å dækka Bor. Røkålenj va ævent som hanj
  skujle varra, å Gåsen va fed å lækker; men Æblekâgan va livel denj bæsta, hær
  hadde Agnes au måttad ofra for en Tokrona Fløddaskom. Petersa Bælla hadde aldri
  smâgt seddan Kâga forra, å di åd, så denj sista Beddanj ble seddenes i
  Svællened.
  
  Då di hadde rest dom frå Bored, gjennada Agnes Manjfolken inj i denj bæsta
  Stauan te Kårten, for hær skujle Bællana læja. Manjana fikj au snârt Kårten
  fat. Nu ska vi hâ vos en Breds, sâ Andris, å de va Hâns Væst me på; men Peter å
  Hâns Krak velle hælst spella Vest, som di va vân te. Di skujle livel præua’d, å
  de gjik au gjevaldit, då di hadde spellad nonna Omgonga, å snârt va di så ivria,
  a di rent forgatte va Klokkan va.
  
  Agnes hadde fåd di andre Konnerna te Jælp me å vaska op, så di snârt kunje komma
  inj å læja me Bællana. Fost læjde di om Jylatræd så lænje Lyzen brænde, å så ble
  der læjt Jylalæja, å Agnes forsto saj ræjti på å få Bællana i Svinj. Di va mæst
  helt vila å Glæ, å di Vausena va ju lesse glâ som dorra Bælla. Då Klokkan va ti
  fikj di ajle Kaffe me jemmabâgt Jylakâga te; men så begjynjte Bællana au å ble
  sæunua. Manjana synjtes livel, de va for tilia å bryda op; men Agnes va’nte
  råvil å sâ, a di bâra kunje ble ver, så skujle hon jælpa Marta jem me sina små
  Bælla, å di andre som va stora kunje nok sæl hijta jem i Sænj.
  
  Manjana tau så fat på Kårten ijæn å ble ver te Klokkan hon va et. Då
  Reggenskawed ble afgjort vist’ed saj, a Peter hadde vunjed halanjen Krona, Hâns
  Krak treåfirs Øra, å de hadde Hâns Væst forlest de hela; men hanj va færmer nok
  te å saj, a ded kom saj å a di andre ente forsto å spella. Hanj forreslo nu a di
  skujle samlas te en Breds i Jemmen enj Awtan vær Ugga nu i Vinjter, å de ble
  enstæmmit vertâd. Så sâ di ajle Gonat te Andrisa,  å Peter sâ, a hanj foje
  aldri hadde hat så hæjluer enj Awtan forra, å hanj hadde hær set, a Småfolk
  livel au kunje hâ ârtia Stynjer på en pen Måda.
  
  Dânj ætte tau Andrisa te Markersen å kom jem Nyårsdâ te Barsel hos Petersa, vor
  di skujle varra Fadra. Sin va di te Hâns Væstes å Hâns Kraks te Jylagjijle; men
  så va’d au bled Knud, å de hadde vad en long go Jyl, di hadde hat. 
  
  Nu vinjtrad’ed te, å de ble nu et Pâr longa å kjedelia Månada for Andris. Got
  va’d, a de røjte å snedde pånå væranjenj Dâ, så der va majen Sneøznenj, å Peter
  sorjada for, a Andris kom ud, vær Gong der skujle øzes.
  
  Enj Dâ kom Peter ner te Andris å va mæst helt kjiv å’d. Hanj hadde fåd å vedda,
  a der va en Lesta i Gong mæl Arbjarna, vor di forlongde Gjenerâlforsamlenj i
  Fâgforenenjen, vor di så velle hâ hannem fråsmeddenj som Formanj; hanj hadde
  ente vâratâd Plâzenj pâ rætta Måda, mente di. Peter veste ju got, a de va longa
  Jens, der va Mæster for’ed; hanj va ju sæl uda om Plâzenj. Væl va
  Formanjsstellenjen ente majed lønnad, så de va’nte helt derfor a Peter va kjiv
  å’d, sæl om hanj nu skujle ble fråsmeddenj ætte a hanj hadde vad Formanj i fæm
  År. Men de va altid en Skam å ble kâstader, å Arbjara hâr ju au dorres Stolthed,
  dæmmeså.
  
  Andris trøstad’enj så got hanj kunje; hanj skujle livel gjorra sit te, a Peter
  ble ver. Andris hadde di Gongana, då hanj hadde vad på Sneøznenj got mærkt, a
  Arbjarna nu hadde fåd en anjen Menenj om’enj, å a di nu kun så op te ham som enj
  goer Arbajskommerât. Detta a Agnes i fjaurtan Dâ hadde jolped Petersa udan å tâ
  enj Øra for’ed hadde ju sports, å de va en Polletik, som Arbjara å Arbajskonner
  sjønneda på.
  
  Jens hadde ju ævent fåd så monga Unjeskrifter på sin Lesta, a der skuje varra
  Gjenerâlforsamlenj. Der hadde  ente vad nânj hos Andris me nân Lesta, men
  Andris møte livel. Peter bø velkommen, å så valde di enj å di gamle, solide
  Arbjarna te Derigent.
  
  Hanj takkada for Valget å gâ Ored te Jens, som så sto op holte en vældi
  Tâla. Menenjen me detta Møded va ju a Peter Ipsen nu skujle træjkja saj tebâga
  som Formanj, fordi hanj ente hadde vâratâd Plâzenj på rætta Måda. Sâ fortalde
  hanj ju, veddan hanj som denj fosta hadde fåd Lau å Hâns Væst, sjønt hanj hadde
  arbjad der i tre År. Då Jens så hadde gåd op te Peter for å få hannem te å
  påtâla denja Urætenj, hadde Peter bâra svârt, a Hâns Væst hadde borred saj pent
  å ræjti ad. Sin hadde Peter Ipsen au vad i Sælskaw å hat Klob sammen me Hâns
  Væst. Nu mente Jens, a når dorres stosta Tilidsmanj seddan stok Næsan sammen me
  Arbajsgjivera å andra Storkara, kunje Arbjarna ente lænjer varra tjænt me å hâ
  hannem te dorres Formanj.
  
  Då Jens va færdier, bâ Peter om Ored. Hanj va ente nânj stor Tâlara, men svâre
  bâra a hanj altid hadde hanlad som hanj mente va de rætta. A di nye Arbjerna,
  som ente hadde nânj Kassa å gå på, fikj Arbaj lænjst, mente hanj nu va de
  rætfærdista. Å detta, a hanj hadde vad i Selskaw å sin spellad Kårt sammen me
  Hâns Væst, va då’kje nâd, der kom Fâgforenenjen ver, især då di ajle veste, a
  Hâns Væst va enj humâner å rettænjkjenes Arbajsgjivera.
  
  Så satte Peter saj, å Derigentenj spore om der va nânj anj, der velle udtâla
  saj. Andris reste saj å bâ om Ored. Hanj hadde aldri forra forsøjt saj som
  Tâlara; men då hanj fost kom i Gong gjik’ed majed brâ.
  
  "Ja, som ni vel ajle ved, e jâ ju Pârthavara i Sâgen, å a de e maj a Jens sæktar
  te; men hær mener jâ nu lesom Formanj, a Hâns Væst va i sinj goa Ræt, då hanj gâ
  Jens Lau. Jâ hâr ju mæn kjænt Peter Ipsen et År; men jâ hâr livel lært’enj å
  kjænja som enj Manj, vi altid kanj stola  på. Hanj e ente å de Slawed, der
  bruggar stora Or å gâler op å slår i Bored, naj, hanj præuer altid å årna
  Sâgerna på en fredeli å sâgli Måda, å de troer jâ nu vil i Længden gawna vos
  Arbjara bæst. De e ju seddan, a vi ufâglærda bler minjst regnad for nâd; men ves
  jâ spore enj Smed, va der va de mæst uånjværlia Reskawed, æntan Hammarenj æjle
  Ambolted, så velle hanj nok grina ad maj, for di e hannem ju læje uånjværlia,
  når hanj ska smi. Vi Arbjara e ju Ambolted ajle Vajna, vår der ska lawas nâd.
  Når denj stora Bygnenjen står færdi, bler ju Arkitektenj å Mæsterenj rosta i
  Blân, å Svennana får au enj ynkjka Gong nonna pena Or; men vi Hånslongera å
  ufâglærta bler ju aldri næunta, sjønt de e vos, der hâr grawad Grunj ud å borred
  ajle Stenana te Bygnenjen, å derfor har gjort et uånjværlit Arbaj. A hær e nâd å
  rætta, troer ja vi ajle e enia om. Se detta hâr altid Peter Ipsen forståd å au
  hanlad ætte; ska vi derfor ente ajle resa vos å saj hannem en Tak for va hanj
  hâr gjort å be hannem forsætta som forra."
  
  Di mæste å Forsamlenjen reste dom nu, bâra Jens å tre, fira å hans bæsta
  Kommerâter ble seddenes. Nu sâ Derigentenj, a ætte dætta va der vel ente mera å
  forhanla om, å hanj kunje sluta Møded.
  
  Men nu sprong Jens op. Naj, hanj va ju me i Bestyrelsen, å ætte va hær va sjet i
  Dâ, velle hanj ente varra der lænjer, så di fikj å vælla et nyt Medløm. Peter
  svâre, a så fikj Suppelantenj træ te. Derigentenj va Suppelant, å sâ, a hanj
  velle hælst varra fri, hanj va ju så gammajl, a hanj snârt velle ble passivt
  Medløm. De va bære, a di valde enj nyer å lo hannem ble ver me å varra
  Suppelant, de paste hanj bæst te. Så ble’d bestæmt, a der skujle vælles nyt
  Bestyrelsesmedløm, å Derigentenj bâ om Forslaw.
  
  "Andris Nielsen", va der enj å di unge, der râvte.
  
  "Ni kunje lesse got sajt Propritærenj frå Mâgårenj", râvte Jens å vænde dom
  Rygjenj å gjik. 
  
  "E der flera Forslav?" spore Derigentenj. De va der ente, å så va Andris
  valder. Denj der va glâr va Peter, nu hadde hanj fåd Oprajsnenj.
  
  Nu lakkad’ed mod Framtiden, å enj Dâ kom der Bod te Andris frå Hâns Væst om å
  møda på Arbaj, å de gjore Andris ju gjærna. I År skujle ente longa Jens arbja
  hær; hanj hadde kjeft saj enj gammajl Bil, å så velle hanj kjøra å pronga Sil.
  
  Andris hadde ota i Vinjters vad henna hos Awlsbruggarenj, vår Niels brugte å
  varra. Hær hadde hanj så enj Dâ sport hannem om hånj ente kunje laja en Strømla
  Jor te Mâdurtahawa. De hadde Avlsbruggarenj sajt ja te, di skujle bâra syzla for
  hannem enj ynjka Gong, de kunje varra Laja nok. Nu hadde di så fåd dom enj Bedda
  på et Sjæppelan, å Avlsbryggarenj hadde au kjørt et stort Las Møj hær ner.
  
  Hær va nu nok å gjorra, Agnes hadde strænjt vær Dâ me å grawa å så å sætta; hær
  velle di nok kunja awla Mâdurter å ajle Slaw te hela Åred, å så va’d ju au så
  ârtit å hâ lid Jor sæl å gå å nuta me.
  
  Nu va der ijæn gåd Sommar å Vinjter, å nu skujle Niels komfremeres. Hanj hadde
  vad denj vilesta i hela Skolan de sista Åred, så hanj kunje nok got kommed te å
  studert; men Andris hadde ju ente Rå te å hojla’nj te Bogen, å Niels hadde
  hejler ente stor Lyst te’d. Naj, Niels velle varra Lanmanj, å nu denj fosta
  Sommarenj skulle hanj tjæna hos denj Awlsbruggarenj vår hanj hadde vad i
  Firiarna.
  
  Enj Dâ kom der Brev om, a Stina va dø; hon hadde fåd alt Toed spunjed, så hon
  hadde ju ente nâd å læwa ætte lænjer, Agnes va oppa å fulde na te Jorn, å då hon
  kom jem fortalde hon, a nu hadde Niels Annarsen nok fåd’ed majed bære ænj forra;
  hanj hadde fåd en halgammel Ænjkja te å hojla Huz for saj, å de va et galant
  Folk, så de gjik majed brâ. 
  
  Nu va der så gåd tre År sin a Andris å Agnes va kommena te Bønj, Andris hadde
  arbjad hos Hâns Væst hela Tiden, å tjænt sin Dâløn som andra Arbjara. Nu synjtes
  hanj livel de kunje varra rârt å præua nåd anjed, de va ju au et Slid å varra
  Hånslongara; men de va vel ente nømt å hitta nâd anjed for væm der injed hadde
  lært. De bæsta å alt velle ju varra om di kunje få dom enj lidenj Lanajendom
  ijæn, de va Agnes å hanj got nok enia om; men de skujle der ju Pænja te.
  
  Di hadde præut å spâra lid Pænja sammen; men de va som om der ente va Forslaw i
  Pænja hær i Bønj. Di hadde ju hat fæm Hondrede Kroner me dom frå Mâgårenj, å sin
  hadde di å å te sat et Snes Kroner inj i Spârekassanj, så der nu va got et
  Tusen; lid hadde di au betalt å på Pânted, så ves di sålde Huzed, ajde di vel et
  Pâr Tusen Kroner, men va forslo de vel te å kjevva Lanajandom for, då kunj’ed
  rapt gå, som då di kjefte Mâgårenj. De va nok bære å vænta å se Tiden an, di va
  ju mæst unga Folk enu, ævent sist i Trøddevarna. 
  
  De va så enj Dâ hen på Forsommarenj, a Påstenj kom me et Brev å flyde Agnes. Hon
  tau’ed å så på’d, va monne ded galt, de va ju majed sjæjlan a di fikj
  Brev. Adræssan va utydeli skrevven; hon kunje ente dy saj, sæl om de va te
  Andris, men brækte’d. De va mæn på et Pâr Linier, å der sto:
  
  " Vel ni komma hær op på Sønda, jâ hâr nâd, jâ vel snakka me jer om. Niels
  Annarsen."
  
  Så snârt Andris kom jem, viste hon hannem Breved. "Va monne a Morbroer Niels då
  hâr å vel snakka me vos om?"
  
  Andris sto å grunjada lid.
  
  "Monne hanj vel, a vi ska fløtta derop å få Huzed mod a vi så forsorjar’nj?"
  
  "Ja, de va då’nte umaulit; men va ska vi så svâra?" "Då svâra vi bestæmt
  naj. Væl vel vi gjærna ijæn på Lanned; men bo i en gammal Brakka uda i Kjæred,
  vor der naue kanj awles Fø te en Ko, å så gå på Dâløn hos Bønnerna for å tjæna
  Føn, de velle nok ble et surt Liv. Så hæjlere ble hær i vårt pena Jem å varra
  Arbjara, sæl om jâ aldri når videra."
  
  "De sajer jâ au, å de kunje då au sje, a du me Tiden kunje få et lættera å bære
  lønnad Arbaj. Jâ mener au, a vi ska varra majed vârsomma om vi ska kjevva
  Ajendom, a de ente ska gå vos, som då vi kjefte Mâgårenj."
  
  "Ja, men vi kanj ju got tâ op å se, va Niels Annarsen vel vos. Jâ vænter bâra
  ente, a vi får majen Glæ å denj  Turn, for de e nok kun saj sæl å så sina
  Pænja a Niels Annarsen tænjkjer på."
  
  Sønda Formedda tau di dorres Cykla å rujlada a Lanned te. Bertha va au me. De
  hadde rajnad om Natten, nu va Soln framma, å de tajnada te å ble enj dajlier
  Dâ. — Vår alt då livel va frest å pent. Larkan å ajle di andre Faulana song, som
  hadde di Akårt på’d, å Lannavajgrovarna sjende gula å Melkabøtter. Di va ajle
  tre i Søndashumør, å di tau na me Ro, for di hadde ju hela denj dajlia Dânj for
  dom. Agnes hadde et grân Mâdasjiver me i Taskan, å då di va kommena mitvajs,
  satte di dom så på Grovakântenj å delde dom.
  
  Lid for Medda nåde di Kjæred. Hær så nu slet ikkje ila ud i Dâ. Nielsa Hytta va
  bled fæzeli opjøssad kunje di se. Vægjana va nykalkada å Tømmered tjærad, ja,
  sæl Vinju å Døra va bled mâlda.
  
  Då di kom inj, så di a hær va sjet lesse stor Forandrenj, hær va bled mâlt å
  tapesert å granja Blomster va der i Vinjuen å så rent å pent, a de va en
  Fornojelse.
  
  Niels sod i Lænnestolenj å så så miler å glâr ud; men vor va hanj kommenj te å
  se gammajl ud. Hår å Sjægj va bled snevet; men der va vest au sjet Forandrenj me
  Niels på andra Måder. Iven va bled så mila, å Stæmman så blød. Agnes lâ au
  Mærke te a på Jørnahyln lå enj Bibel å en Salmebog, di hadde ente vad hær di
  forje Gongana a hon hadde vad hær.
  
  Huzhojlerskan tressada ud å inj å hadde fæzeli strænjt me å lawa
  Meddesmâd. Agnes tau fat å jalp’na, å snârt hadde di et Meddesbor dækt, å ajle
  satte saj te Bors å tau for dom me go Abetit.
  
  Niels hadde ikkje snakt et Or om, va hanj velle dom; men nu di va færdia me
  Mâdenj, begjynjte hanj.
  
  "Saj maj, Andris, veddan finjer ni jer terætta der inja i Bønj?"
  
  "Jo, de kanj vel rabba å, å vi hâr ju et pent Jem. Jâ  tjæner au en gaddeli
  Dâløn, så vi mongla ju aldri Føn; men nâd stort Oplægj kanj der ente ble."
  
  "Naj, de kanj jâ mæst tro; men tænjkja ni så aldri på å tâ på Lanned ijæn?"
  
  "Jo, Agnes å jâ hâr så ota snakt om, a kunje vi hijta vos et lided got
  Huzmanjsbrug, å vi så hadde Pænja å kjevva’d for, så velle vi gjerna saj Fârvel
  te Bønj, om de så va i Mârn."
  
  "Nâ, ja de va ju derfor a jâ sjikte Bod ætte jer, for jâ kjænjer ævent senned
  got å pent Sted, som kanj kjevves te en gaddeli Pris. Kansje vi så ska gå op å
  se på’d?"
  
  "E de lânt hær frå?", spore Agnes.
  
  "Ja, ded får du å vedda, når vi når fram", svâre Niels å så injmârier ud.
  
  Hanj tau nu sin Haua å Kjæp å stagrada å, å di andre tau dorres Cykla å folde
  ætte. Niels tau fost Stænj op te Lannavænj å folde så denj op mod Tornagårenj
  te. Då di kom op på Bakkanj, så di ju dorres gamla Jem lid henna frå
  Lannavænj. Vor va de då livel pent. Andris å Agnes kunje ente la ble me å
  tænjkja på di râre Årn, di hadde bot hær, å a de va dorres ajen Sjyl, a di sin
  fikj Modgång å Trøbbel å præua. Då Niels rajte Vænj, drajada hanj ner mod Huzed.
  
  "De e då vel ikkje hær, vi ska inj?" spore Agnes, hon va bled, så hon darrada å
  Spænenj.
  
  Niels svâre ente; men grinada lit småt å stagrada bâra å. Di satte nu Cyklana
  udan for å folde ætte Niels inj. Agnes ble stånes injan for Dørn å så saj om. De
  va mæst, som hon kom jem frå en long å besværli Resa; hær så ju ævent ud som
  denj Dânj, hon fløtte hær frå. Edvard Koffed å Kon hælste på dom å bâ dom sedda
  ner. Fost snakte di lid om de dajlia Væred, vi hadde, å så begjynjte Koffed.
  
  "Ja, Paul Dam å Niels Annarsen å jâ ble ju i Hinjdânj enia om å sjikka Bod te
  jer for å høra, om ni ente  kunje hâ Lyst te å kjevva jert gamla Jem tabâga
  å ijæn fløtta på Lanned."
  
  "Jo, der e vest injed i denja Varden, vi hæjler vel — æjla va mener du, Agnes?"
  
  "Ja, jâ sajer ævent de samma; der e naue gåd enj Dâ sin a vi fløtte herfrå, udan
  a jâ hâr tænjt på’d å ønst maj tebâga."
  
  "Ja de kanj jâ så got forstå, jâ tænjte au på då jâ kjefte å jer, a de va vest
  forkjert å jer å sælla; men de va ju dæsse store Krisfortjænesterna der
  frestada. Ni mente ju, som så monga andra, bâra ni fikj jer enj Gårabark, så
  velle ni ble ræja på et Snop."
  
  "Nâ, men nu va’d så i Hinjdânj, a jâ snakte me minj goa Nâbo, Paul Dam, å sâ a
  jâ velle sælla, å hanj forreslo så strajs jer som Kjevvara; hanj hadde lid dårli
  Samvettihed; hanj hadde kansje hat lid Sjyl te, a ni sålde Jemmed hær, sâ
  hanj. Så va’d a vi foldes ad ner te Niels Annarsen, å så ble vi au enia me
  hannem, så Handelen e alt pånå i Ården, udan a ni veste nâd å’d." Koffed
  grinada.
  
  "Ja, de e ju en nøm Måda å komma te Ajendom på; men vår majed ska hanj så kosta,
  å vår majed ska der betalles ud?"
  
  "Ja, du ska få Ajendommenj te de samma, som jâ sæl gâ, sæl om jâ hâr vauad sæks,
  sju Tusen på’nj, Ajendomspriserna e vel au gåna ner sin då. Nu e hær så et nyt
  Fostapânt på fæmtan Tusen, å så bler’ed ju ti Tusen Kroner der ska betalles ud."
  
  "Ja, ded e nok enjhellu bellit for Ajendommenj å au en rimeli Udbetalnenj. Jâ
  hâr ju præut på å spâra igrân sammen; men de e ente bled te stort, så når jâ får
  Huzed sålt, ajer jâ mæn et Pâr Tusen Kroner, de e de hela."
  
  "Ja, de e ju ente stort, æjla va mener du, Niels Annarsen?"
  
  "Nâ, jâ trode foje, hanj hadde så majed. Så får jâ vel sjyda Resten te, lesom
  forja Gong a hanj kjefte hær." 
  
  Andris reste saj å gjik hen å tau hansa Hån.
  
  "Tor du værkeli ijæn jælpa maj te Jem å Jor, nu a du hâr set, vennenj Kluderhâz
  jâ va som Bone?"
  
  "Å jo, nu hâr du ju fåd din Lysta styrad, så nu bler du nok hær."
  
  "Ja, de kanj du lida på jâ gjor, å du ska nok hæjler ente komma te å forhaua’d."
  
  "Når kanj ni så auertâ Ajendommenj? Moer lanjtar ju så ætte å komma herfrå."
  
  "Ja, se de gjor du såmænj au, Fâr, sæl om du ente vel la daj op me’d. Sâgen e
  denj, a vor enesta Horra ju hâr studert te Præst, å nu hâr hanj så fåd saj et
  got Kajl på Fyn. Nu vel hanj så hâ, a vi ska komma auer te hannem å få vos et
  lided Huz dær, å de glær jâ maj så te. Vor veled livel ble ârtit å gå i Kjærkan
  vær Sønda å høra sinj ajenj Horra præka."
  
  "De kanj jâ då så got forstå", svâre Agnes.
  
  "Ja, se vi e ju ente mera bunjena, ænj a vi kanj fløtta pånå va Dâ de ska
  varra. Jâ ska ju hâ Huzed sålt; men jâ ved pånå, vor jâ hâr Kjevvarenj, så jâ
  tænjkjer a jâ kanj få ded årnad i Mârn, å så kanj vi alt varra hær mit i Uggan."
  
  "De e ju præjtit, så kanj ni sæl få Lau å lygga Roerna andra Gong, jâ skujle
  æjle  sæl hâ vad i dom te Mârn", grinada Edvard Koffed.
  
  Agnes å Andris velle nu resa på; men Madam Koffed sâ, a di måtte då’nte gå,
  forenj di i de Minjsta hadde fåd enj Kop Kaffe, å mæns a hon lawada ded, kunje
  di ju tâ en Tur auer Âgrana å se på Bedreften.
  
  De gjore di så, å hon va au vær å se på. Edvard Koffed viste fram å fortalde, å
  hær va injed der hed pånå, som då Andris kjefte Mâgårenj. Kjørna ble
  stajlforada, å hær va sæks stora, blânka Kjør, som gâ 180 Punj Melk om Dânj, sâ
  Koffed. Så va der to Kvajer å tre Kalla, å inja i Svinahuzed lå en So å
  telle-tâl Grisa, å felle-fæm å dom  va stora nok te å gå te Slajteried. Uda
  på Âgrana så der lesse got ud, hær sto au to unga sprygja Hæsta. Andris så got,
  a alt va bled majed forbærad sin hanj sålde, å a Ajendommenj nu va et
  Mønsterbrug, å a Prisen, der va forlongt, va enjhellu belli.
  
  Så va di en Tur runt i Hawanj. Hær va kommed et Pâr Bihuz; de va nâd der høre
  saj te i en Froktahawa, sâ Koffed, å de va kansje di, hanj kom te å sawna mæst,
  når hanj nu fløtte hær frå. Men så sâ Agnes, a ble der Hunnu, skujle di nok
  hausa hannem me nonna Glâs, å de sâ hanj Tak for.
  
  Nu râvde så Madam Koffed a Kaffed va færdit, å då ded va tâd, bâ di Fârvel. Di
  va ævent injom å hælste på på Tornagårenj, så nørlada gamla Niels jem te sin
  Husakâta, å di andre sto på Cyklana å spode dom jemætter. Andris hadde mera,
  hanj skujle hâ udret denj Dânj.
  
  Då di hadde fåd Awtansmâd, foldes Agnes å Andris ad hen te Petersa. Ætte a di
  hadde hælst, begjynjte Andris strajs.
  
  "Ja, i Awtan hâ vi livel Ærne, for vi gjik hær hen for å høra, om du kunje
  tænjkja daj å kjevva vort Huz, for nu ska vi fløtta på Lanned ijæn."
  
  "Va sajer du, vel ni nu fløtta frå vos? De kanj jâ saja daj e værkan Marta æjle
  jâ glâ ver, vi hâr ju då hat så monga ârtia Stynjer sammen, å derfor vel vi
  komma te å sawna jer enjhellu."
  
  "Jâ vel såmænj au ota sænna en Tânka te våra goa Venner hær nera; men nu e vi
  bled tebøna vårt gamla Jem, å så betænjkja vi vos ju ikkje. Agnes å jâ e nu
  livel grot fâst på Bonalanned. Men du svâre ente på, om du velle kjevva Huzed å
  maj?"
  
  "Jo, de vel jâ hæjler ænj gjærna; men der ska ju mera ænj Vilja te, der ska au
  Pænja, å ded Slawed hâr jâ ju aldri kunjad samlad."
  
  "Naj, de forstår jâ; men de e nu ente så monga, der  ska te, så di må vel
  våra Makra frå i Vinjters varra goa nok for i Bânkenj. De e ju bâra Tusen Kroner
  de drajar saj om, å Ræntan du kommer te å betalla, bler pånå de samma som du
  gjer i Laja hær."
  
  "Ja, kanj de årnas på denj Mådan, ska jâ’nte betænjkja maj på å kjevva’d, de e
  ju et got å pent Huz, å dær vel vi få majed bære Plâz ænj hær, å ded kanj au ble
  ârtit å ble Huzaajera."
  
  Marta så au så milt.
  
  "Ja, jâ synes au, de kunje varra graua ârtit å få sit ajed Huz. Men veddan e’d
  me daj, Agnes, du sajer injed, e du kjessam ver å skujla ryjkja ud?"
  
  "Du kanj tro naj. De e ju vort gamla Jem, vi nu får ijæn, hær bode vi ju i åta
  År å hadd’ed så got. Men jâ hâr ju fåed goa Venner hær uda, som jâ vel komma te
  å sawna enjhellu."
  
  "Væm vel du så komma te å sawna mæst?"
  
  "De vel ble hannem Kryltoppenj hær", å Agnes tau denj lila Treårshorrenj på
  Sjød. Jâ synes mæst, a jâ hâr Halpârt i’enj. Jâ past’enj ju som spær — men ni
  hâr vel ente teauers?"
  
  Peter så te Marta. Hon såd å betænjte saj lid.
  
  "Jâ ved naue, va jâ ska svâra. En Moer hâr vel aldri enj Bæl teauers, sæl om der
  e Stauan fujl, å jâ mener ju majed om minj lila Lajf. Men jâ ved au detta, a hos
  jer på Lanned vel hanj få en bære å sunjera Bællatid, å en bære Moer ænj daj,
  Agnes, får hanj ente, så ves de e dit Alvor, ska ni få Lau å adoptera’nj, sæl om
  de vel gjorra lid ont i Jærtad."
  
  "Tak, Tak, Marta, du kanj tro, du gjor maj glâ. Å du kanj lida på, a lila Lajf
  ska få’d got å au ble opdrâenj te de goa."
  
  Andris så lid forbawst på’na.
  
  "Ja, der kanj du se, Peter, venna Konner vi hâ. Når vi hanla Huz, tâ vi dom me
  på Rå å sporra pent va di synes  æjla ikkje synes; men nu hanla di Bælla,
  udan så majed som å sporra vos om’ed."
  
  Peter grinada.
  
  "Ja, du hâr så sânt Ret, Andris; men nu ska Moer livej gje enj Kop Kaffe i
  Lætkjev."
  
  De ble sent Sænjatid, injan Andris å Agnes kom te Ro; men livel kunje di ente
  sawa, så majed hadde di å tænjkja på å snakka om. De hadde vel nok vad enj stor
  Dâ. Nu skujle di te å forsætta, vor di slap for åta År sin, å de skujle nok gå
  got. Di hadde ju præut majed i dæsse Årn; men di hadde lært majed, som di kunje
  få Gawn å nu i Framtiden.
  
  Alt så snârt de va Dâ, va Andris henna hos Hâns Væst å sâ, a hanj kom ente mera,
  å spor’enj om a hanj velle kapsionera for Peter Ipsen, der skujle auertâ hans
  Huz. Så løv hanj ner på Hawn hos Hâns Krak i samma Ærne, å di sâ bæggje ja. Då
  Bânkenj va âvenj va hanj inja å snakte me Deriktørenj å fikj au hær Sâgerna
  årnada på bæsta Måda, å injan de va Awtan, va Peter Ipsen så bled Huzaajera.
  
  Om Tirsdanj møtes Andris me Edvard Koffed i Rønna å fikj Kjevved på Pilevong i
  Ården, å alt om Onsdanj fløtte Andris å Agnes op i dorres nya å livel gamla Jem.
  
  Marta sto i Dørn å vinkada ætte Agnes, der sod me lila Lajf på Sjød då di kjøre;
  men de knev lid me å hojla Tårarna tebâga, då Lajf vinkada ijæn. 
  
  Enj svårter Novembermârn, då Andris å Agnes alt hadde vad på Lanned i halanjed
  Ar, kom der Bod frå Niels Annarsen i Kjæred, om di ente velle komma der ner, for
  Niels va bled sjøger å velle sâ gjerna snakka me dom. Andris å Agnes spode dom
  der ner, å di så strajs, a de nok va på de sista me Niels.
  
  "Ska vi ente hænta Doktarenj?", spore Andris.
  
  "Naj, jâ ska ente hâ nânj Dotara, men vel du hænta enj Prokkerât, jâ ska hâ
  lawad Tæstamænte".
  
  "Ja, de ska jâ." Å Andris spode saj hen te denj nærmesta Gårenj, vår der va
  Telefon, å rinjde ætte Prokkerâtenj, å got enj Tima ætte va hanj au der.
  
  Niels va ver fujl Bevesthed å gâ kort å ren Besje. Huz å va der høre te skujle
  Huzhojlerskan hâ. Di åta Tusen Kroner, som sto i Andrisa Ajendom skujle tefajla
  Agnes å Andris, å di Pænjana, som sto i Spârekassanj, skujle deles mæl hansa
  andra Søsterbælla.
  
  Då detta va skrevved, fikj Niels Ro; mæn Agnes ble livel der nera. Andris gjik
  jem, men kom ijæn om Awtanenj. Niels hadde blunjad lid å å te, nu vaunada hanj,
  å Agnes gjik hen å tau hansa Hån.
  
  "E der ente nâd, jâ kanj gjorra for daj, Morbroer?"
  
  "Jo, du kanj læsa lid for maj."
  
  Agnes gjik hen å tau Bibelenj, slo op i de nya Tæstamente å læste longsamt et
  Pâr Sier, mens Niels lå me fojlada Hænner å lydes. Då Agnes stansada, veskada
  hanj.  "Vel ni ente sjynga Nommer niåtrøs for maj, for denj Salman mener jâ
  så om."
  
  Agnes tau Salmebogen, å Andris å hon song så Væktarasalman "Nu skrider Dagen
  under og Natten vælder ud".
  
  "Tak, Bælla, nu e jâ glâr, å nu vel jâ sawa."
  
  Så lokte hanj Ojen å saw snârt så rolit som enj Bæl. Agnes å Andris ble
  seddenes et Pâr Tima, så høre di a hanj trajte Væred så lânt et Pâr Gonga, å sa
  va de Slut.
  
  ---
  
  Nu e der gåd fæm År, å de hâr vad goa År for Andris å Agnes, å de kanj au ses på
  dom. Di hår ju et å di bæste Huzmanjsbruggen i hela Sogned, å di e ajtada bodde
  å stora å små. Andris e Formanj for Huzmanjsforenenjen å me i Sognaråd, å Agnes
  jælper ham som vân me alt; men de Arbajed som di sætta hojast, e livel når di
  kanj jælpa andra te Jem å Jor.
  