text: Svâr te Mortijn 
  Ja, nu hâr vi adder Tormaanad, saa, jâ i Almenakkan i Dâ, daa veånter du vel
  sajtes Brev fraa maj. Snârt lakkar'ed mod Vaarinj for »fosta Torsda i Tor, trør
  Trânan paa bâr Jor, aa tredde Torsda ætte denj gaar Pajjarna lyga Autan i
  Sænj«. Kan troed, vi nu faar Nerbør, for »Tormaanadsrajn e liesaa gott som
  Faaramøj paa Jorn«.
  
  Du ska hâ Tak for Breved, jâ va »liesaa andægtig som Pær Tækkjares Kjætta, tre
  Dâ forinj hon....noksajt«, daa jâ. tâu Glâriven paa for aa læza dinj longa
  Premoria i Aavizan. Jâ »stjærnada som en Rytta paa enj Ost«, ja, »stajlde maj,
  som enj Kat i Tordenvær«, for nue »du ser te Kjyd, men mener Flæsked«. Jâ
  sjynjde maj hen te din Søskjenabælli, men ded e nu bâra Næstsøskjenabelli, aa
  nâue hen ded, om »Ræt ska varra Ræt, som Pær Tromma ra sâ«. »Ja, seddan gaar
  vaara Venner væk, sâ enj, haijn myste Faared«. Jâ satte maj pent injan for Dørn,
  »satta Rompan højt, liesom Jørn Færjemanjs Kat«, jâ va »læjsfujljer, liesom Pær
  Trommessa Grød«.
  
  Men ded ble en hel »Travâlia, lisom »Pyggens Syllatøj, daa ded kom i Ulava«, »jâ
  ble beladinj lisom Kornelius Birkj«, for din Næstsyskjenabelli va »kort for
  Holled læjesom Maans Gâdegaard sin hanj va dør«, »hon hadde taft Smakked,
  læjesom Mass, daa hanj tafte Pivan«, hon va »kjiv aad, som Jens Jyls Kjælna sâ,
  daa di sodd i Brojn«.
  
  Hon veste gott, »a du rymde op aa gjore Nytta læjesom Præstapiblana«, sâ hon, aa
  din Forklârinj om Femmenina aa Maskelina »va forstaaelig nok, hon »va bled
  Klârinjen vâr, læjesom »fordunddremaj Jørn, daa hanj saa Ilkulan«, men sæl om
  henjes »Borringholmska« va »hælten aa vart, læjesom halta Lârsa Kat«, ville hon
  »inte bry saj om Pærs Gjæs, saalænge »Gaazaijn gjek i Gaarijn«, aa »der va ijnen
  Ko paa Isijn, saalæijnne Rompan hænjde paa Tâged«.
  
  Men du skolle inte varra »stark i Änaijn, læjesom Pær Mortens Piva«, men »seddan
  vad, naar Stakkalla skulle nâd, bled altid ulada Vær«, aa »Ræjmanjs Dø aa
  Fattimanjs Panjekâga lâutedes lânt«. Hon »ævada saj, læjesom Soldâtinj, daa
  hanj sodd i Holled i Hâudvajten, aa sâ »aa av, aa av, aa fi, aa fi, jâ stakkals
  usjyldia Toosa, had'ed ente vad for min gamla Moer aa mijn sjøga Broer, va jâ
  aldri kommed te Lârskersen mer, aa av, aa av, aa fi, aa fi, aa hva sajer min
  Broer Andris«.
  
  Sin ætte ble hon »mijl som enj spær Snogeonga«, aa sâ, a hon hadde vad »naalig,
  læjesom Maans Kjestensen«. »Ed Tingstâvispan« ælle »Horrahostan«, spore jâ,
  »Naj, de va Iven, der hadde krænjt saj«, men nu ville hon saj læjesom Haldrænj
  sâ te Mâdmoern om Unjarnatid, »I naj min Gon, jâ hâr ju faad mit Syn ijæn, i
  Gaar kunje jâ inte sjemta Smorred paa Brød, men i Dâ kanj jâ se hela Pærskjærke
  igjennem Ostinj«.
  
  Daa jâ bâ Farvel, sâ hon, a jâ kunje hælsa daj aa saj, a Folk dæijn Gongijn
  kjylnada i dorra Karklun, men di fyrada ujnne Murkjæln liegodt, aa »kom saa
  ijæn, sâ Pær te Gaazaijn, der e højt Vand inu i Pilahølijn«, hon skulle nok »æva
  saj, læjesom Harloinj i Drikkinj«. Saa spode jâ maj aa gaa min Vaj, for jâ veste
  ju, »a Noranvinj aa Kjælinjadanjs fikj alri Enna«. Jâ hadde ju âu faad enj
  ræjtig grainjer Urtakaast udaa Ortøj.
  
  Te alra sist vil jâ bâra gje daj et gott Raa! Hænj for alt i Varden alri to
  Lomuhr sammen paa en Vægj, di bler saa arbarmelia forvijlada i Knikked!
  
  Fraa dinj goa Ven
  
  Nels.
  
  