text: Pær Pæj
  
  Når I nu vil varra ræjti, ræjti brâ, så ska jâ fortælla jer om Pær Pæj, der sodd
  ver en Æj å pillada sinj Pæj — mæn så kom der enj Aggernahat å slo’inj i Skâln,
  å hanj ble så bonge, sa hanj trode, Varden skujlle forgå, å så gâ hanj saj op å
  løvva. — Hanj stænjte astâ rættad âuer Âgrana, å så kom hanj frambi enj Hinjst,
  a der sto på Græz.
  
  »Mæn vår ska du då hænn i dænj Fârten?« râfte Hinjstinj ætt’inj.
  
  »Jo, jâ heder Pær Pæj å sodd ver en Æj å pillada minj Pæj, mæn så kom der enj
  Aggernahat å slo maj i Skâln, å jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle
  forgå, å så gâ jâ maj op å løvva.«
  
  »Så løvver jâ me!« râfte Hinjstinj — å så stænjte di astâ rættad âuer Âgrana —
  så kom di frambi en hel Raspa Kjör, a der sto å stjærnada ætte dom. »Mæn vår i
  ajl Varden skan I då hænn i dænj Fârten?« râfte enj stor, arrier Tjyr ætte
  dom. »Jo, jâ heder semænj Pær Pæj å sodd ver en Æj å pillada minj Pæj, så kom
  der enj Aggernahat å slo maj i Skâln, å jâ ble så bonge, sa  jâ trode,
  Varden skujlle forgå, å så gâ jâ maj op å løvva — å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så
  løvver jâ me!« râfte Tjyrinj — å så stænjte di astâ lisse arrit di kunje —
  rættad âuer ajle Âgrana... å så kom di frambi en Swinalykkja. »Mæn vår i ajl
  Varden skan I då hænn i dænj Fârten?« râfte enj stor å styggjer Orna ætte dom —
  sikkena Huggtænner hanj hadde... »Jo, jâ heder Pær Pæj å sodd ver en Æj å
  pillada minj Pæj — så kom der enj Aggernahat å slo maj i Skâln, å jâ ble så
  bonge, sa jâ trode, Varden skujlle forgå, å så gâ jâ maj op å løvva — å sin hâr
  jâ fåd Følje.« »Så løvver jâ me!« râfte Ornanj — å så stænjte di astâ sa de lie
  vyslada ætte, râks âuer ajle Âgrana; å så kom di frambi nonna Kovvel Får. »Mæn
  vår i ajl Varden skan I då hænn i dænj Fârten?« râfte Værinj ætte dom... »Jo,
  jâ heder semænj Pær Pæj å sodd ver en Æj å pillada min Pæj, så kom der enj
  Aggernahat å slo maj i Skâln, å jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle
  forgå, å så gâ jâ maj op å løvva — å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så løvver jâ me!«
  râfte Værinj — å så stænjte di astâ så arrit, di bâran kunje, kriva hænn a
  Âgrana te — så kom di frambi en Gåzalykkja... »Mæn koss ilæll! Vår skan I då
  hænn i dænj Fârten?« râfte Gåzanj ætte dom. — »Jo, jâ heder Pær Pæj å sodd ver
  en Æj å pillada minj Pæj, så kom der enj  Aggernahat å slo maj i Skâln, å
  jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle forgå, å så gâ jâ maj op å løvva —
  å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så løwer jâ me!« sajer Gåzanj — å så stænjte di astâ
  rættad âuer Âgrana; så kom di frambi enj Ânedam... »Mæn koss i lidemaj væl! —
  vår skan I hænn i dænj Fârten?« râfte Anrikkinj... »Jo, jâ heder semænj Pær Pæj
  å sodd ver en Æj å pillada minj Pæj, så kom der enj Aggernahat å slo maj i
  Skâln, å jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle forgå, å så gâ jâ maj op å
  løvva — å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så løvver jâ me,« sâ Anrikkinj — å så stænjte
  di astâ — ilæll! ilæll! vår hon skâr, râks âuer Âgrana... så kom di frambi enj
  Hønsagår... »I, mæn vår skan I då hænn ajlesammena i dænj Fârten?« râfte Hânanj
  ætte dom. »Jo, jâ heder Pær Pæj å sodd ver en Æj å pillada minj Pæj, så kom der
  enj Aggernahat å slo maj i Skâln, å jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle
  forgå, å så gâ jâ maj op å løvva — å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så løvver jâ me!«
  râfte Hânanj... å så stænjte di astâ alt va di lie kunje hinka å — rættad âuer
  ajle Âgrana — så kom di frambi en stor, swårblå Kjætta... »Mæn vår i ajl Varden
  skan I då hænn i dænj Fârten!« râfte hon ætte dom. »Jo, jâ heder Pær Pæj å sodd
  ver en Æj å pillada minj Pæj, å så kom der enj Aggernahat å slo maj i Skâln, å
  jâ ble så bonge, sa jâ trode, Varden skujlle forgå, å så gâ jâ maj op å 
  løvva — å sin hâr jâ fåd Følje.« »Så løvver jâ me!« sâ Kjættan... å så stænjte
  di astâ lie sa de pev ætte, râks âuer ajle Âgrana... Å seddan ble di ver me å
  løvva te seddan hænn imod Sjymninjen te, så kom di te enj stor Går, vår a Folken
  akkorât va tâna jemmafrå, fordi tore alri sawa dær om Natten for Trojlltoj. Mæn
  seddan nâd va Pær Pæj nu inte bonge for, å dæmme tâu hanj saj strajs for å
  stæjlla sina Søldâter an. Hinjstinj skujlle stå i Portinj, å Hânanj hanj skujlle
  hojlla Vajt, dæmme som seddan kom hanj te å stå på Vâundrætten. Tjyrinj fikj
  sinj Plâs neran for Trappan å Værinj oppa på Trappan.  Ornanj kom te å liggja
  unje Bored, å Gåzanj lâ saj mitte på Bored mæl ajl dænj dajlia Mâdinj, som a
  Folken måtte stæjlla fram vær evia Dâ, injan a di tâu astâ, for a Trojlltojed
  inte skujlle varra for slømt te å halna ijlla me Gårsens Sâger. Kjættan krev
  unje Karkluninj å lâ saj, Anrikkinj uda ver Ijllarinj, å sæl gjik Pær Pæj te
  Sænjs i en dajli oprett Sænj, a dær sto.
  
  Då Klokkan så ble i Lawed tâl, höre Hânanj, a der lissom va nâd i Faggana, dæmme
  tâu hanj på å vârskâua di anre. »Jâ kanj se Hælsinjö-ö-ö-r!« râfte hanj, sa de
  skalrada mæl Huzen.
  
  Mæn se nu hadde Trojlln nok âu lâutad, a der va nâd på Færa, for så sænde di enj
  gammajl enj Dæwl inj å nyzja lid, voddan a de sto te dærinja; mæn ikkje rappere
  va hanj komminj inj om  Portinj, forrinj a Hinjstinj gâ’nj en âuer Rân me
  de ena Bâgbened, sa hanj röj helt hænn te Trappan, å dær tâu Tjyrinj’inj på Horn
  å varpad’inj op te Værinj; hanj gâ’nj ijænn et Stødd, sa hanj floj lie inj a
  Stâuan å hænn te Bored, vår Ornanj gâ saj te å flå’nj i Ben me sina
  Huggtænner. Då hanj så vijlle tâ for saj å reza på, så bed Gåzanj hannem i
  Fingrana. — De va rent forskrækkjelit, som hanj då va komminj op idi’ed, å nu
  vijlle hanj bâran se å slæppa unjan, mæn lissom hanj vænde saj, sprong Kjættan
  fram frå Karkluninj å spænjd’inj så rent arbarmelit i Ansajted, sa de foje
  ammada te, å Anrikkinj kom vraltenes fram frå Ijllarinj å râfte: »Pær, tâ maj
  Kjæppinj! Pær, tâ maj Kjæppinj!  «Å då Pær höre ded, så sprong hanj op å tâu enj
  tjykker Pâl å prylad’inj frå Huza.
  
  »Naj, hær kanja vi alri komma mera!« klynjkjada dænj gamla Trojlladæwlinj — så
  nåsammer hanj va — då hanj rajte ud te di anre ijænn. »Då jâ kom inj om Portinj,
  sto der enj Smedd å gâ maj en me sinj Hammara, sa jâ röj helt hænn te Trappan, å
  dær sto så enj Jemmasænnara å tâu maj på Tjivan å sænde maj op te enj Snikkara,
  a der løvv maj Hæwlinj i Mawanj, sa jâ fo’r  lie inj a Stâuan, å dær sodd
  enj Skomâgara unje Bored å rev maj i Ben me sina Syla, å âuanpå sodd der enj
  Skreddara å klypte maj i Fingrana me sinn Sajs. Så vænde jâ maj å vijlle løvva
  unjan,  mæn så kom der en gammel Kjælinj fram frå Karkluninj å rev maj så
  skammelit i Ansajted me sina Kârer, å frå Ijllarinj kom der nok en Kjælinj å
  râfte: »Pær, tâ maj Kjæppinj! Pær, tâ maj Kjæppinj!« å hadde’d inte vad galed
  forra, ska jâ lâua for, a jâ ble teredder. Der kom ed vitt Spöjelse fram frå
  Sænjen å hølmada på maj me enj tjykker Pâl, lie te jâ slop idå Gårinj — sa hær
  torra vi alri sætta våra Ben mera.«
  
  Mæn Pær Pæj å hansa Jælpara di gjikke te Ro å saw lie te dænj lyza Mârninj — å
  då Gårsens Folk så kom jemm å höre, va der va sjett, ble di så ustortelia glâ, a
  Pær seddan hadde fåd Krammed på Trojlln n, sa di gâ’nj en hel Sjæppa
  Gujllpænja. — Å dærme tâu Pær Pæj sina Jælpara me saj å reste å jemmætte ijænn.
  