section_heading: Nacionalna samomržnja
paragraph_text: Ovu pojavu u Hrvata obradio je Slaven Letica, i nazvao ju domomrzjem, prema obliku oikofobija. Za domomrzje ili oikofobiju rekao je da ga možemo definirati kao "''strah, fobiju, ali i prijezir i mržnju prema vlastitom domu, domovini i državi. Taj se strah, dakako, katkad pretvara u ravnodušje i depresiju, a katkad u samouništavajući prijezir, pa i gorljivu mržnju. Britanski konzervativni mislitelj i „propovjednik” tradicionalnog konzervativizma Scruton dokazuje da je domomrzje (oikofobija) bolest od koje je oboljela cijela politički „superkorektna” liberalna akademska, politička i medijska elita, koja je svu svoju umnu energija uložila u vojevanje za prava manjina i „drugih”. Istodobno zanemarujući i ismijavajući prava i slobode većine, ali i raskoš i skriveni moralni i razvojni potencijal koji skriva – tradicionalna i konzervativna misao i kultura.''" Istakao je da iako toga nismo svjesni, sebe same i svoje bližnje (društveno, ne obiteljski) često mrzimo i preziremo (na stranu tradicionalni hrvatski jal) više i strastvenije nego tuđe, drugo i drukčije. Ta mržnja i prijezir žive svoje mračne, intimne i podzemne živote, nagrizajući ono što neki sociolozi nazivaju „nacionalnim karakterom”, drugi „običajima (nacionalnog) srca”, a treći duševnim zdravljem nacije.<ref>Slaven Letica:  Zašto mi Hrvati mrzimo vlastitu državu, domovinu, pa i sebe, Večernji list. 8. ožujka 2018. Pristupljeno 22. lipnja 2019.