section_heading: Odnos prema Katoličkoj crkvi
paragraph_text: desno|mini|200px|Crkveno i svjetovno vodstvo NDH na ceremonijalnom okupljanju desno|mini|200px|Predsjednik Vlade NDH [[Nikola Mandić pozdravlja nacistički u prisustvu nadbiskupa Stepinca i ostalih crkvenih dužnosnika, pogreb Marka Došena]] Katolička crkva u Hrvatskoj je isprva s oduševljenjem pozdravila stvaranje NDH, smatrajući da je narod doživio ostvarenje svojih ideala. Gojko Borić: Tomislav Vujeva: Stepinac i Katolička crkva u ratnoj Hrvatskoj 1941–1945., Otklon od režima, Vijenac, broj 446, 7. travnja 2011., ISSN 1330-2787 Doneseni su neki "moralni" zakoni koji su bili u duhu vjere (zabrana psovki, rada seljaka nedjeljom i blagdanom, pobačaja i prostitucije).Jonjić, 2000., str. 17.-18. Dio nižeg klera bio je naklon ustaškom pokretu, a i neke katoličke laičke organizacije i tiskovine su ušle u službu ustaške ideje.Matković, 2002., str. 126-127 No, kod većine klera, a pogotovo vodstva Crkve, uslijedilo je razočaranje. Tako, primjerice, zagrebački kanonik Pavao Lončar već 20. travnja 1941. izjavljuje da je Pavelić "duhovna sirotinja" te da "svećenici ne smiju biti ustaški oficiri".Krišto, 1998., dokument br. 15, str. 39–40 Nekoliko dana nakon toga, uslijedili su prosvjedi zbog označavanja Židova i Srba posebnim znakom<ref>Krišto, 1998., dok. br. 30, str. 50–51 te prosvjed prilikom upućivanja "nearijevaca" u sabirne logore.<ref>Krišto, 1998., dokument br. 64, str. 77–78 Nakon zaključaka Hrvatske biskupske konferencije o vjerskim prijelazima, o čemu Stepinac piše Paveliću 20. studenog 1941., Ante Pavelić i Eugen Dido Kvaternik navodno su planirali početkom 1942. uhititi Stepinca. Od toga ih je odvratio Slavko Kvaternik, koji je iz Rima poslao u Zagreb Nikolu Rušinovića, kako bi ih odvratio i upozorio Stepinca.<ref>Rušinović, str. 120-127<ref>Krišto, 2001., str. 77–80 Velik odjek imala je propovijed koju je Stepinac održao na blagdan Krista Kralja, 25. listopada 1942. (to je, inače, vrijeme II. svjetskog rata kada su Sile Osovine bile na vrhuncu snage i uspjeha). Odlučno se usprotivio teoriji o superiornim i inferiornim rasama i narodima i praksi koja se iz te teorije izvodi, te je osudio rasizam i šovinizam.<ref>Krišto, 1998., dokument br. 216, str. 224–225 Ustaše su zabranili tiskanje ove propovijedi. Zauzimanje nadbiskupa Stepinca za ljude koje su ustaške vlasti progonile kao državne neprijatelje (naročito Židove i Srbe) Pavelić nije podnosio, pa je svoju netrpeljivost prema nadbiskupu i iskazivao (npr. nepozivanjem Stepinca u protokolarnim prigodama kad je njegova nazočnost bila očekivana).