section_heading: Rashrvaćivanje u doba SFR Jugoslavije
paragraph_text: Hrvati su se potiho opirali procesima rashrvaćivanja, čak i u redovima hrvatskih komunista. To je protivljenje tek rijetko bilo iskazivano na javni način, prigodom donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine i za vrijeme Hrvatskog proljeća 1970. – 1971. godine. Nositelji takvih pokušaja izlagali su se znatnim rizicima, a nositelji antihrvatskih politika među komunistima su se vrlo trudili da ih suzbiju. Tako istaknuti komunistički političar Stipe Šuvar objašnjava u novinskom intervjuju iz 1987. godine: "Hrvatski je nacionalizam nakon 71. dobio po prstima, ali je ostao pritajen i ponovo se podmuklo širi...Djelovanje hrvatskog nacionalizma na području jezika već je urodilo otrovnim plodovima. Strateški je pritom cilj, a na njemu se uporno i sistematski radi nakon 1971., ne više na bučan, već na perfidan način, raskidanje jezičnog zajedništva hrvatskog i drugih naših naroda koji govore jednim, hrvatskim ili srpskim, odnosno srpskohrvatskim jezikom uz sve varijantske razlike...Hrvatski nacionalisti uporno se bore za poseban (nacionalni) hrvatski jezik. Da bi prikrili da oni neprestano proizvode i produbljuju incidentna stanja, optužuju svakoga tko upozori na to za unitarizam i antihrvatsku zavjeru".<ref>Citat prema [https://bib.irb.hr/datoteka/467533.Doktorska_disertacija_Neboja_Blanua.pdf "Uloga teorija zavjera u konstrukciji političke zbilje u Hrvatskoj: analiza političkog diskurza 1980. - 2007. godine"], Nebojša Blanuša, Fakultet političkih znanosti Sveučilišta u Zagrebu (doktorska disertacija), str. 235.