section_heading: Su-7BKL i Su-7BKM
paragraph_text: Nakon Su-7BM u serijsku je proizvodnju ušla inačica Su-7BKL. Najveća je razlika bila u novom stajnom trapu koji je bio prilagođen uporabi s "teških" poletno-sletnih staza. Osim ugradnje većeg nosnog kotača glavne noge su dobile male pomoćne skije koje su olakšavale polijetanje i slijetanje s mekanih terena. Zbog većeg kotača nosne noge vrata su dobila posebnu izbočinu, po čemu je ova inačica najprepoznatljivija. Zanimljivo je da su, potpuno u svom stilu, sovjetski stručnjaci na Su-7BKL isprobali i stajni trap bez kotača, samo sa skijama. To nije bila potpuno nova ideja jer su takve stajne trapove koristili Nijemci na nekim borbenim avionima potkraj 2. svjetskog rata. U slučaju Su-7BKL cijela se ideja pokazala začuđujuće dobrom, ali ipak nije prihvaćena. Naknadnim modifikacijama jednog od nutarnjih spremnika za gorivo količina je povećana na 4030 litara. Dodani su i novi vanjski spremnici zapremine 950 litara, koji su kasnije zamijenjeni još većim od 1150 litara. U slučaju uporabe većih spremnika nosivost je bila ograničena samo na potkrilne nosače. Kočeći padobran premješten je u novi prostor ispod okomitog stabilizatora, a na stražnji dio trupa su postavljeni nosači za rakete za skraćenje dužine polijetanja SPRD-110 potiska 29,4 kN. Piloti su se najviše razveselili sjedalu KS-4 koje se moglo rabiti i na nultoj visini, ali pri minimalnoj brzini od 140 km/h. Svidjela im se i ugradnja poboljšanog AL-7F-1-250 koji je imao isti potisak kao i prethodnik, ali je zato imao veću pouzdanost i produžene resurse između remonta. Poboljšana je i hidraulika. Na vrh pokrova kabine ugrađeno je osvrtno zrcalo, iako fotografije pokazuju da ga nisu dobili svi avioni.<br> Zadnji proizvedeni Su-7BKL dobili su po jedan dodatni nosač na krilima, iza zračne pregrade. I veći dio starijih Fittera-A koji su još bili u operativnoj uporabi naknadno su opremljeni ovim nosačem. Su-7BKL uveden je u operativnu uporabu 1965., a do 1971. proizvedeno je 267 primjeraka.