section_heading: Socrealizam u Hrvatskoj
paragraph_text: Nakon Drugoga svjetskog rata i stvaranja tzv. Druge Jugoslavije Hrvatska je kultura bila predodređena za socijalistički realizam ili socrealizam. Trebala je odraziti društvenu stvarnost prožetu partijskom ideologijom i sovjetskim uzorom. U Hrvatskoj, posebno stavom Miroslava Krleže još iz ranijih polemika (Četiri ovna jugoslavenske književnosti i dr.), takvi zahtjevi nisu bili prihvaćani, a probijali su se tek sporadično (npr. Ivo Andrić u pričama tipa Elektro-BiH) ili u dekorativnoj umjetnosti i spomeničkoj plastici (Antun Augustinčić, Vanja Radauš i dr.). Nakon 1948. i formalnog razlaza s Informbiroom počelo je i formalno udaljavanje od tog pravca koje je kulminiralo Krležinim referatom O slobodi kulture, na Kongresu pisaca Jugoslavije 1952. godine. Ono što je zastupala službena politika i stvarna razina ukorijenjenosti socrealizma u hrvatskoj književnosti i kulturi općenito na kraju se rasplinula u niz različitih smjerova. Kulturni i politički projekt socrealizma u hrvatskoj kulturi ostao je na razini malobrojnih i slabih socrealističkih ostvaraja, te ideološki opterećenog diskurza.<ref>Klara Jakelić, ''[http://darhiv.ffzg.unizg.hr/4498/ Socrealizam u hrvatskoj književnosti 1945.-1952. Stvaranje uvjeta za kulturnu devijaciju u Drugoj Jugoslaviji]'', 2014., diplomski rad, Filozofski fakultet u Zagrebu, Odsjek za hrvatski jezik i književnost