section_heading: Komedija i sloboda
paragraph_text: Sloboda izražavanja koju su pjesnici stare komedije imali u Ateni rasla je i padala s političkom slobodom u tom polisu.<ref>William Smith (ur.), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1870, s.v. Cratinus (1). Štoviše, ako je vjerovati Ciceronu, postojao je i poseban zakon koji je atenskim komediografima jamčio nekažnjivost: "U Grka je" ― kaže Ciceron ― i zakonom bilo dopušteno da se u komediji o svakome po imenu kaže ono što se želi reći".<ref>[http://books.google.co.uk/books?id=FmhkynDLN8UC&pg=PA61&lpg=PA61&dq=%22nominatim+diceret%22&source=bl&ots=kxJmI0t-5A&sig=PpyNK4wBIWQS4ALJn5L_4ARxdMk&hl=en&sa=X&ei=shvLUpKCBcGJyQOFx4CYBQ&ved=0CDAQ6AEwAA#v=onepage&q=%22nominatim%20diceret%22&f=false Henry Nettleship, "The Earliest Latin Literature" (public lecture, 1882), Lectures and Essays on Subjects Connected with Latin Literature and Scholarship by Henry Nettleship, Cambridge University Press, 1885, str. 61, bilješka 1.]<ref>[http://books.google.co.uk/books?id=R2z8sjmVLZYC&pg=PA122&lpg=PA122&dq=%22nominatim+diceret%22&source=bl&ots=II5OHBa8nF&sig=12fefD6DrEcrfAon-FnJIxBNdcg&hl=en&sa=X&ei=XRzLUpyyLcuFyQOF54CQCQ&ved=0CDYQ6AEwAg#v=onepage&q=%22nominatim%20diceret%22&f=false Ineke Sluiter, Ralph Mark Rosen (eds), Kakos: Badness and Anti-value in Classical Antiquity, str. 121–122, bilješka 9.] No koliki je bio utjecaj komedije na društvenu i političku stvarnost suvremene Atene i dalje je predmet rasprave. S jedne strane, Platon izgleda nije podcjenjivao utjecaj koji komedija ima na formiranje predstava i zaključaka kod "običnog naroda", pa u Obrani Sokratovoj ukazuje na Aristofanove Oblake kao jedan od glavnih izvora informacija o Sokratu za običnog čovjeka: "To ste i sami gledali u komediji Aristofanovoj" ― kaže tu Sokrat ― "nekakav Sokrat lebdi ondje i govori da zrakom putuje, i mnoge druge gluposti blebeće; a od svega toga ja ništa, ni puno ni malo, ne razumijem".<ref>Obrana Sokratova, 19c (preveo Miloš N. Đurić). S druge strane, atenska publika je 424. pr. n. e. dodijelila prvu nagradu Aristofanovim Vitezovima, u kojima je Kleon, tadašnji neumitni vođa demokracije, predstavljen kao opaki paflagonski rob, a onda je nekoliko tjedana potom tog istog Kleona izabrala za stratega.