section_heading: Povijest
paragraph_text: Ovaj kraj je bio uistinu ostavljen i izoliran od svega i svačega ( prva žarulja zasvijetlila 1978.!), tako da su njegovi žitelji, koliko god ga voljeli, morali iseljavati. Najintezivnija seoba dogodila se ranih 70-ih godina prošlog stoljeća. Danas najveću vranjačku koloniju imamo u Bjelovaru, potom u Koprivnici, Đakovu, Osijeku, Zagrebu, Splitu i ostalim hrvatskim gradovima, ali i u mnogim europskim zemljama. Razlozi za ovakav odnos bivše države leži u povijesnim činjenicama. Naime, u vrijeme II svjetskog rata većina sposobnih mladića bila je vjerna svome hrvatskom narodu i domovini od kojih su mnogi položili svoje živote od metaka, jama, granata preko Bleiburga. Taj odnos i ljubav prema svome narodu i svojoj grudi prisutni su i danas kod onih malobrojnih koji ne dopuštaju da se ovdje život zaustavi i da u ljetopisima bude zapisano kako su „nekada postojale neke Vranjače, tamo negdje visoko, daleko, tamo nigdje...“ Vrijedno je ovdje spomenuti jednu osobu koja i danas živi u sjećanjima i na neki način je simbol otpora, ostanka i opstanka. To je Marko Prka, čovjek koji se nije želio pokoriti Turcima, koji je od tih osvajača branio svoje ognjište te su ga na prijevaru i mučki ubili dok je otkivao kosu. Markov grob je i danas sačuvan i nalazi se u blizini sela, upravo tamo gdje je i ubijen. Preostalo stanovništvo Vranjača, skupa s onima koji su odselili, ali su vezani za svoj kraj, imaju namjeru sagraditi jedan spomenik koji će biti posvećen Sv. Marku, ali će biti i znak sjećanja i zahvale „našemu“ Marku.