section_heading: Etimologija
paragraph_text: O nastanku mataruškog imena još se vode diskusije i nije sigurno kako je ono nastalo. Po jednoj je teoriji naziv "Matarug" nastao od osobnog imena rodonačelnika istog plemena, što se može vidjeti i po primjeru nekih drugih predslavenskih plemena. Jedino narodno tumačenje zabilježeno je u Polimlju u sedamdesetih godina 20. stoljeća, i prema njemu ime Mataruga potiče od matare — metalna čutura za tečnost putnika, putnička kožna torba, tj. Mataruge bi bili oni koji su nosili mataru, pa su se po tome i nazvali. Prema K. Jirečeku riječ potječe od srednjovjekovno-latinskog matare, mjesto mactacre, odnosno od albanskog mat a u značenju glagola mjeriti. P. Skok je tumači na osnovu latinskog mataris sa slavenskom izvedenicom na — uga, a s osnovnom pojmovnom odrednicom — koplje, ili točnije, keltsko koplje kratko za bacanje (matara). Iz toga je M. Šufflay izveo da su „davno izumrli Mataruge prozvani tako zacijelo po svojim kopljima“. U Rječniku hrvatskog ili srpskoga jezika JAZU objašnjeno je da „ako ova riječ nije uzeta iz kojega tuđeg jezika, može se misliti da je izvedena od osnove pridjeva mator (star), pa da je o između "t" i "r" prešlo u "a", da bi se izjednačilo s vokalom prvog sloga“. Druga grupa objašnjenja imena Mataruge više je usmjerena ka utvrđivanju podrijetla Mataruga kao ljudske grupe. Tako je Ć. Truhelka smatrao da je riječ ilirska i da označava dug put, dugu ulicu, tj. da se naziv Mataruge odnosio na neko ilirsko stanovništvo koje je živjelo pored velikih rimskih puteva ili je te puteve čuvalo. V. Ćorović je indirektno povezao Mataruge s poznatom albanskom vlastelinskom obitelji Matarango koja je posjedovala u XIII. i XIV. st. krajeve između rijeka Shkumbin i Devola, provinciju Slanica i u unutrašnjosti zemlje do antičke Apolonije. Posebnoj kategoriji pripada tumačenje J. Erdeljanovića, koji je pretpostavljao da je ime Mataruga bilo „po svoj prilici nadimak srodan ili istovjetan s talijanskim matterugio, matterugiolo, a u smislu „glupak, luđak, budala“. U svakom slučaju ništa od navedenog nije u potpunosti dokazano.<ref>Petrović Đurđica, Mataruge u kasnom srednjem vijeku, Glasnik cetinjskog muzeja, 1977.