section_heading: Opis
paragraph_text: Podmornice klase K odlikovale su se duljinom od 103,32, širinom od 8,1 i visinom trupa od 6,38 m. Građene tehnikom dvostrukog trupa, sa svojih osam vodonepropusnih odsjeka ove podmornice su bile predviđene za proračunski zaron na dubinu od 60 m. Eliptični poprečni presjek čvrstog trupa s cilindričnim krajevima osigurao je dovoljno prostora za smještaj propulzijskog postrojenja, oružnog sustava uz zadovoljavajući komfor za 65-članu posadu. Površinski deplasman klase K iznosio je 1980 a podvodni 2566 tona. Kompletan prostor između čvrstog i lakog trupa bio je iskorišten za smještaj deset balastnih tankova ukupnog kapaciteta 531 tonu. Osim njih u međuprostor je bilo ukomponirano i 16 tankova za gorivo kapaciteta 156 tona.<br> Zanimljivo je da su podmornice klase K nosile sa sobom dvije vrste dizelskog goriva: jedno specifične gustoće 0,93 i drugo specifične gustoće 0,896. Ovo drugo se krcalo u samo dva tanka u količini od 16 tona. Svi su tankovi bili izgrađeni u samokompenzirajućoj izvedbi. Svakako najzanimljiviji dio tehničke specifikacije ove klase odnosi se na njezino propulzijsko postrojenje koje je pokrivalo 35% ukupne duljine podmornice. Površinsku propulziju su osiguravale dvije parne turbine s ukupno 10 500 KS na osovinama koje su se okretale brzinom od 380 do 400 o/min. Zanimljivo je da su Parsons turbine ugrađene samo u podmornice koje je gradio Vickers. U sve ostale ugrađene su parne turbine tipa Brown-Curtis. Turbine su napajane parom iz dva kotla tipa Yarrow.<br> Uz parne turbine klasa K je bila opremljena i jednim dizelskim motorom od 800 KS (kakav je bio ugrađen na E klasu podmornica), koji je preko dinama punio električnu bateriju i osiguravao električnim motorima da u površinskoj plovidbi mogu pogoniti podmornicu brzinom 9 - 10 čvorova. Njegova primarna zadaća bila je osiguravanje propulzije podmornici neposredno nakon izrona dok kotlovi i parne turbine još nisu bile spremne preuzeti propulziju na sebe. U početku razvoja projekta razmišljalo se da ovaj motor pokreće vlastitu osovinu, ali se poslije od toga odustalo. Osim toga uporabom ovog motora na osovine se mogla u površinskoj plovidbi poslati dodatna snaga - što bi u konačnici rezultiralo povećanjem maksimalne brzine podmornice.