section_heading: Dolazak trapista u Delibašino selo
paragraph_text: Budući da se redovnička obitelj stalno povećavala i da je »privremeni samostan« u svakom pogledu bio privremeno rješenje, trapisti su shvatili, da su stvoreni svi uvjeti za gradnju zdanja, koje bi imalo monumentalno obilježje samostana. Početkom 1870. godine iskopani su temelji, a već u proljeće izidani su zidovi do visine čovjeka, kad se na gradilištu pojavio paša iz Banje Luke, zahtijevajući da se gradnja prekine. Netko mu je napunio uši pričama, da ti »đaurski derviši« grade austrijsku tvrđavu. Kada je na gradilište došao banjalučki mutesarif da izvidi stvar, nemajući predstavu o gradnji katoličkih samostana, pomislio je od već sagrađenih podruma, da se stvarno zida tvrđava. Nisu pomogla ni Dragančićeva uvjerenja, pa se gradnja morala obustaviti. Da riješi stvar, o. Pfanner 1870. godine odlazi u Carigrad. Tu mu u susret izlaze bos. franjevci, koji mu daju utočište u svojoj rezidenciji. Odatle se povezuje s austrijskim poslenikom Prokesch-Ostenom. Ovaj njegovu stvar proslijedi i povjerava svome prvom suradniku Le Bidardu. Nakon mnogo truda i uvjeravanja, o. Pfanner je dobio dozvolu, potvrđenu pečatom velikog vezira. U dozvoli je točno stajalo: »Ovim se dozvoljava Franji Wenndelinu da podigne kuću sa 60 soba«. Dne 9. rujna 1870. godine nastavljena je gradnja. Na Badnji-dan iste godine zajednica se uselila u novi samostan, koji još nije bio definitivno uređen za stanovanje. Voljeli su i to, nego se gušiti u dimu i tjesnoći privremenog samostana. Godine 1871. graditelji su dogotovili samostan: nabacili žbuku, izveli molerske radove, postavili podove, vrata i prozore, a odbacili sve improvizirano.