section_heading: Daruvarsko-pakrački kraj u rimskoj antici
paragraph_text: Od II. stoljeća Rimsko Carstvo je uz goleme napore održavalo stare granice. Rimska je država pronalazila različite načine kako bi suzbila pritisak na granice. Prvo su barbare odbijali oružjem, a zatim je uprava carstva počela uzimati barbare kao saveznike te im plaćala i dijelila zemlju unutar Carstva kako bi odbijali valove sunarodnjaka koji su vršili pritisak na granicu. Plaćenički je sustav potpuno ustuknuo pred savezničkim. Carstvo nije odustajalo od prava na svoj teritorij do Dunava. Formalnopravno iskazivalo je to razvrstavajući pridošlice kao saveznike i dodjeljujući njihovim vladarima rimska dostojanstva. Panonije su bile središtem borbi za podunavski limes. Granicom se najviše zapovijedalo iz Sirmija (Srijemska Mitrovica) odakle je ustrojavana obrana. Od markomanskog rata (167. – 180.) panonska je vojska držala u rukama sudbinu carstva, bilo braneći njegove granice, bilo postavljajući careve i protucareve. Septimije Sever na carsko prijestolje došao je s položaja upravitelja Gornje Panonije (193.), a zatim je čitav niz zapovjednika s podunavskog limesa ponio carski naslov voljom panonskih legija. Uzlaskom na prijestolje Klaudija II. (286.) započeo je niz careva Ilira od kojih su mnogi vukli podrijetlo iz Panonije, koji su postupno preustrojili obrambeni sustav i čitavu državu. Tijekom IV. stoljeća Panonije su često bile pozornicom bitaka za prijestolje, a u vojskama koje su se borile za suparnike bilo je sve više pridošlica, barbarskih vojnika. Povijest panonskih pokrajina od II do IV stoljeća uzorna je za povijest ukupne barbarizacije carstva.