section_heading: Destrukcija
paragraph_text: Utemeljen u djelu Martina Luthera, <ref> Heidegger konceptualizira filozofiju kao zadatak uništavanja ontoloških koncepata, uključujući obična svakodnevna značenja riječi kao što su vrijeme, povijest, bitak, teorija, smrt, um, tijelo, materija, logika itd.:<blockquote>Kada tradicija tako postane učiteljem, čini to na takav način da ono što 'prenosi' bude toliko nedostupno, proksimalno i djelomično, da postaje prilično skriveno. Tradicija uzima ono što je došlo do nas i predaje to samoočiglednosti; ona blokira naš pristup onim iskonskim 'izvorima' iz kojih su kategorije i pojmovi koji su nam predani istinski izvučeni. Doista, to nas tjera da zaboravimo da su imali takvo podrijetlo i tjera nas da pretpostavimo da je nužnost vraćanja tim izvorima nešto što ne trebamo ni razumjeti. ( Bitak i vrijeme, str. 43)</blockquote>Heidegger smatra da se tradicija tu i tamo može kalcificirati:<blockquote>Ako je pitanje Bića da treba učiniti transparentnom vlastitu povijest, tada se ova okorjela tradicija mora olabaviti, a skrivanja koja je ona donijela razriješiti. Mi shvaćamo ovaj zadatak kao zadatak u kojem, uzimajući pitanje Bića kao svoj trag, trebamo uništiti tradicionalni sadržaj drevne ontologije sve dok ne dođemo do onih iskonskih iskustava u kojima smo postigli svoje prve načine određivanja prirode Bića - načine koje su nas od tada uvijek vodili. ( Bitak i vrijeme, str. 44)</blockquote>Heidegger potom primjećuje pozitivnost svog projekta :<blockquote>...nema nikakve veze s opakim relativiziranjem ontoloških stajališta. Ali ovo uništenje jednako je daleko od negativnog osjećaja otresanja ontološke tradicije. Moramo, naprotiv, istaknuti pozitivne mogućnosti te tradicije, a to znači zadržati je u njezinim granicama; a granice su zauzvrat dane činjenično načinom na koji je pitanje formulirano u to vrijeme, a i načinom na koji je moguće polje za istraživanje time omeđeno. Sa svoje negativne strane, ovo se uništenje ne povezuje s prošlošću; njegova je kritika usmjerena na 'danas' i na prevladavajući način tretiranja povijesti ontologije. . . Ali pokopati prošlost u ništavnost (Nichtigkeit) nije svrha ovog uništenja; njegov cilj je pozitivan; njegova negativna funkcija ostaje neizražena i neizravna. ( Bitak i vrijeme, str. 44)</blockquote>