section_heading: Dubrovačka trgovina
paragraph_text: Prvi kontakti Dubrovnika s neposrednim zaleđem vezani su uz poljodjelstvo; srpskim vladarima plaćan je mogoriš, poslije i bos. Dubrovačka sol proizvodi se u Gružu, Slanome, Šipanu, Mljetu i Pelješac; 1640. ferman od sultana - samo Dubrovčanima dopuštena prodaja soli u neretvanskom kraju. Plemenite kovine najvažnija su izvozna roba. Dubrovčani su upravljali srpskim i bosanskim rudarstvom koja doživljavaju krah krajem 16. st. zbog zlata i srebra iz Novog svijeta. Koža, pčelinji vosak, roblje (uglavnom iz Bosne) - pristojba 4 groša po robu, izvoz iz Dubrovnika 1 groš po robu. 27. siječnja 1416. dubrovačka vlada je zabranila trgovinu robljem. Dubrovnik je posrednik za talijansku robu, a novi izazov Dubrovčanima je trgovački napredak Sarajeva. Nakon toga glavnina dubrovačke trgovine seli iz Bosne u južnu Srbiju i Bugarsku, 1667. trgovina tih krajeva počinje slabjeti i za 20 godina potpuno zamire. Dubrovačke trgovačke kolonije su Novo Brdo 1370., Srebrenica 1376., Drijeva 1381., Novi Pazar, Prokuplje, Priština, Sofija i Plovdiv.