section_heading: Književno stvaralaštvo
paragraph_text: Osman Nuri Hadžić počinje pisati veoma rano. 1892. godine se je, još kao učenik sarajevske Šerijatske sudačke škole, javio zbirkom istočnjačkih aforizama u Supilovoj dubrovačkoj Crvenoj Hrvatskoj a 1893. godine objavljuje kratke priče i eseje u zagrebačkoj pravaškoj Prosvjeti i reviji Dom i sviet. Pisao je i u zajednici sa svojim dobrim prijateljem Ivanom Azizom Milićevićem, objavljujući veliki broj romana i pripovijedaka po raznim književnim časopisima. Njihovi radovi objavljivani su pod zajedničkim pseudonimom Osman-Aziz. Zauzimali su se i za približavanje muslimana hrvatstvu.Hrvatska enciklopedija: Hadžić, Osman Nuri, pristupljeno 30. prosinca 2014. Mnogo se bavio i kulturnom poviješću, vjersko-prosvjetnim pitanjima te polemikom. Prvu pripovijetku objavio je 1893. godine u časopisu Dom i sviet.Hadžić, Osman Nuri, Sanda Lucija Udier (2002.), hbl.lzmk.hr, pristupljeno 1. kolovoza 2021. Također objavljivao je priče, crtice, sentencije, eseje i književne kritike pod pseudonimom Vamik ili s Ivanom Milićevićem pod zajedničkim pseudonimima Osman-Aziz i Ibni Mostari u časopisima i listovima: Bog i Hrvati (1894.), Mlada Hrvatska (1894.), Prosvjeta (1894., 1896.), Hrvatska (1895.), Nada (1895., 1897. – 1998.), Zvonimir (1895.), Vienac (1896. – 1897.), Agramer Zeitung (1897.), Narodne novine (1897.), Lovačko-ribarski viestnik (1898.), Mali dobrotvor (1898. – 1899.), Behar (1900. – 1903., 1908. – 1909.), Sarajevski list (1913.), Gajret (1927., 1930., 1932.) i Pravda (1927. – 1928.).