section_heading: Pregled
paragraph_text: U 1960-ima, Jürgen Habermas, zagovornik kritičke društvene teorije,<ref>George N. Katsiaficas, Robert George Kirkpatrick, Mary Lou Emery, Introduction to Critical Sociology, Irvington Publishers, 1987, p. 26. podigao je epistemološku raspravu na novu razinu u svojim Znanjima i Ljudskim interesima, na način da je identificirao kritička znanja utemeljena na principima koji su je razlikovali od prirodnih znanosti ili humanističke znanosti, kroz orijentaciju na samorefleksiju i emancipaciju.<ref>On critical social theory as a form of self-reflection, see  Iako nezadovoljan mišljenjima Adorna i Horkeimera, koja su bila predstavljena u Dijalektici prosvjetiteljstva, Habermas smatra da, kroz oblik instrumentalne racionalnosti, doba modernosti označava odmak od oslobađanja prosvjetljenja i pomak prema novom obliku ropstva.<ref>Outhwaite, William. 1988. Habermas: Key Contemporary Thinkers 2nd Edition (2009). p6. ISBN 978-0-7456-4328-1 U Habermasovom je radu kritička teorija nadišla svoje teorijske korijene u njemačkom idealizmu i napredovala bliže američkom pragmatizmu.