section_heading: Životopis
paragraph_text: U lipnju 1940. godine, dok je živio u Pekingu, završio je svoj najpoznatiji rad, knjigu Fenomen čovjeka. U Pekingu je proživio japansku okupaciju, u proljeće 1946. godine, vratio se u Pariz gdje su mu njegovi eseji, umnožavam na šapirografu, donijeli priličnu slavu. To mu je donijelo samo nove poteškoće s crkvenim vlastima. U listopadu 1948. godine otputovao je u Rim, nadajući se da će ishoditi odobrenje za objavljivanje svoje knjige "Fenomen čovjeka". Nije ga dobio, već je zamoljen da istraživački rad nastavi negdje drugdje, a ne u Francuskoj. Preselio je u New York. Nakon dva putovanja u Južnu Afriku (1951. i 1953. godine), bio je uvjeren da je ljudska vrsta nastala u Africi, a ne u Aziji, kako se tada vjerovalo. Smrt ga je neočekivano zadesila na Uskrsnu nedjelju 10. travnja 1955. godine. Pokopan je na isusovačkom groblju u Poughkeepsieu, u državi New York. S dopuštenjem njegovoga isusovačkog poglavara svoje vjerske i filozofske eseje oporučno je ostavio jednom svom prijatelju koji ih je nakon njegove smrti objavio u trinaest svezaka. Njegove knjige imale su velik utjecaj u Crkvi i izvan nje. Vatikan je 1962. godine glede njih izdao "opomenu", ali mnogi promatrači unatoč tomu vjeruju da je on utjecao na pojedine formulacije II. vatikanskog sabora, osobito na pastoralnu konstituciju Gaudium et Spes. Vatikanski državni tajnik za vanjske poslove napisao je 1981. godine u njegovu čast pismo u kojemu gaje nazvao "čovjekom koji je u dubini svoje duše bio čvrsto vezan uz Krista". Njegovi znanstveni radovi sabrani su u deset svezaka, a objavljeno je i dvanaest svezaka njegovih pisama.