section_heading: Drugi svjetski rat i nakon Drugoga svjetskoga rata
paragraph_text: Nakon završetka Drugoga svjetskoga rata pobjednička KPJ došla je na vlast, a Hrvatska seljačka stranka našla se podijeljena u četiri skupine. Njihovi pokušaji djelovanja ometani su i sprječavani od vladajuće stranke te su, posve marginalizirani, krajem 1940-ih i početkom 1950-ih, prestali djelovati u zemlji. Neki članovi HSS-a u to su vrijeme završili (nakon progona i montiranih sudskih procesa)<ref>Hrvoje Matković, Povijest Hrvatske seljačke stranke, Naklada P.I.P. Pavičić, Zagreb, 1999., ISBN 953-6308-13-4, str. 473. na višegodišnjim robijama.<ref>Branka Boban, [https://web.archive.org/web/20140808052852/http://www.cpi.hr/download/links/hr/7288.pdf Sudski progoni prvaka Hrvatske seljačke stranke (1945.-1948.), str. 251.-255.], (u međumrežnoj pismohrani archive.org 8. kolovoza 2014.), preuzeto 18. veljače 2017. Nakon toga aktivnost HSS-a nastavila se samo u emigraciji pod vodstvom predsjednika stranke dr. Vladka Mačka a kasnije i njegovoga nasljednika, dr. Jurja Krnjevića. Marija Radić bila je sudionicom poslijeratne aktivnosti jednoga dijela HSS-a a bila je aktivna pri skupini pripadnika stranke (u dokumentima se naziva i grupom Marije Radić) koji su u odsutnosti inž. Augusta Košutića (dopredsjednika HSS-a, koji je u to vrijeme bio u zatvoru) bili okupljeni oko nje i njezine kćeri Mire Košutić (supruge inž. Augusta Košutića) koja je bila središnja osoba skupine.<ref>Branka Boban, [https://web.archive.org/web/20140808052852/http://www.cpi.hr/download/links/hr/7288.pdf Sudski progoni prvaka Hrvatske seljačke stranke (1945.-1948.), str. 244.], (u međumrežnoj pismohrani archive.org 8. kolovoza 2014.), preuzeto 18. veljače 2017. Njih dvije nikada prije nisu bile u stranci posebno eksponirane pa su tek, neposredno nakon Drugoga svjetskoga rata, spletom okolnosti stupile u prvi plan stranačkoga života.<ref>Zdenko Radelić, Hrvatska seljačka stranka: 1941.-1950., Hrvatski institut za povijest, Zagreb, 1996., ISBN 953-6324-05-9, str. 82. Slavenska knjižara bila je njihovo glavno okupljalište. Aktivnosti kojima se skupina bavila, iskazujući oporbene stavove spram vlasti, bile su i tiskanje letaka, kao što je npr. bio ilegalni bilten Slobodni glas, koji se tiskao početkom rujna 1945. godine.<ref>Zdenko Radelić, Hrvatska seljačka stranka: 1941.-1950., Hrvatski institut za povijest, Zagreb, 1996., ISBN 953-6324-05-9, str. 74. Iz knjige Hrvatska 1945.: