section_heading: Poraz i smrt
paragraph_text: 230px|desno|thumb|[[Poštanska marka iz 1919. s Kolčakom]] Kada se Crvena armija reorganizirala brzo je pobijedila Kolčaka. Protunapadi Crvenih su uslijedili u travnju 1919. godine. Crvena armija je zauzela Ufu 9. lipnja, a zatim je Mihail Tuhačevski probio liniju Bijelih na Uralu. Poslije toga, Crveni su brzo napredovali i zauzeli su Čeljabinsk 25. srpnja 1919. godine. Bijeli su uspjeli uspostaviti liniju oko Tobola i tu su privremeno zaustavili Crvene. Tu su držali front do listopada. Crveni su dobili pojačanja i sredinom listopada probili su front Bijelih kod Toboljska. Do studenog, Bijeli su se povlačili prema Omsku u neredu. Kolčak je počeo gubiti i međunarodnu pomoć pa su se čak i Britanci počeli više oslanjati na Denjikina. Bijeli su napustili Omsk 14. studenog 1919., pa su ga Crveni zauzeli bez ozbiljnijeg otpora. Crveni su zarobili veliku količinu streljiva i oko 50,000 vojnika i 10 generala. Kolčak je iz Omska krenuo u Irkutsk, ali zaustavili su ga Česi kod Nižnjeudinska. Krajem prosinca Irkutsk je pao u ruke lijevih (među njima su bili i eseri), a jedna od njihovih prvih akcija bila je smjena Kolčaka. Kada je Kolčak 4. siječnja 1920., čuo za to objavio je svoju ostavku i rekao je da predaje svoju poziciju Antonu Denjikinu, a vojsku atamanu G. Semjonovu. Izgledao je, da su Čehoslovaci obećali Kolčaku slobodan prolaz do britanske vojne misije u Irkutsku. Umjesto toga, predali su ga ljevičarskim vlastima u Irkutsku 14. siječnja 1920. godine. Vlada Irkutska je 20. siječnja predala vlast boljševicima. Bijela armija pod zapovjedništvom Vladimira Kapela je krenula prema Irkutsku, da ga spase, ali po naredbi iz Moskve strijeljan je 7. veljače 1920., a tijelo mu je bačeno u rijeku. Kada su Bijeli saznali za smrt Kolčaka odustali su od Irkutska. Crvena armija je tek 7. ožujka 1920. ušla u Irkutsk.