section_heading: Jak-25RV
paragraph_text: Da bi se postiglo dovoljno uzgona za let na velikim visinama, Jak-25RV je dobio krila raspona 23,4 m (površine 55 m<sup>2</sup>), što je bilo više nego dvostruko u odnosu na Jak-25. Osim toga krila su bila ravna, bez imalo strijele. Zbog toga je opterećenje krila bilo samo 178 kg/m<sup>2</sup>, što je bilo dovoljno za maksimalnu visinu leta od 20 500 m. Pritom je Jak-25RV mogao preletjeti 3500 km i u zraku ostati pet i pol sati. Kako bi se održala stabilnost, povećan je i okomiti stabilizator.<br> Osim novih krila Jak-25RV je dobio kabinu za samo jednog člana, te novi nos u kojem su umjesto radara bile kamere i fotoaparati. Kamere su ugrađene i u tijelo aviona. Naravno, zbog smanjenja mase uklonjeni su topovi. Tako je dobiven skoro potpuno novi avion koji je samo podsjećao na Jak-25. Promijenjeni su i motori. Umjesto AM-5 ugrađeni su turbomlazni motori Tumanskij R-11V-300. Motori R-11 izvorno su razvijeni za MiG-21. Nisu imali sustav za naknadno izgaranje, ali su zato bili prilagođeni za rad na velikim visinama. Zbog toga su imali najveći potisak od 39,2 kN, što je bilo dovoljno za najveću brzinu od, ovisno o izvoru, 850 ili 965 km/h. Letna su testiranja, bez većih problema, završena već 29. svibnja 1959. Jedini veliki nedostatak bila je tendencija motora da se ugase kad bi visina leta premašila 19 600 m. Zbog toga je ponešto izmijenjen dizajn motora te je pilot V. P. Smirnov 13. srpnja 1959. s 1000 kg tereta ostvario visinu od 20 456 m. Isti je pilot, 29. srpnja 1959., s 2000 kg tereta uspio Jak-25RV podići na 20 174 m. Zanimljivo je da zapadni izvori često navode da je ovaj let bio 29. srpnja 1964. Naime, u trenutku nastanka Jak-25RV je bio najstroža državna tajna te je let u Federation Aeronautique Internationale (FAI) prijavljen tek pet godina poslije. Iako su to bili odlični rezultati, sovjetsko je ratno zrakoplovstvo dozvolu za početak serijske proizvodnje dalo tek 1961.