section_heading: Djela
paragraph_text: Po snazi kojom je svom osjećanju tjeskobe davao vizualnu formu, nijedan od umjetnika dvadesetog stoljeća nije se mogao mjeriti s Baconom, osim možda Rouaulta. Bacon je često od drugih slikara preuzimao svoj likovni jezik, slobodno kombinirajući različite izvore inspiracije i transformirajući ih kako bi u njih utisnuo novo značenje. Glava okružena goveđim polutkama odražava Baconovu opsesiju Velasquezovim djelom Portretom pape Inocenta X. koja ga je intenzivno zaokupljala nekoliko godina. Ovdje, naravno, ne vidimo više papu Inocenta X. nego duh koji vrišti (za šta go je nadahnuo prizor iz filma Sergeja Ejzenštajna „Aleksandar Nevski“) izranjajući iz tame u pratnji dvaju svjetlećih goveđih polutki preuzetih od Rembranta. Znamo da nam porijeklo slike ne pomaže da je razumijemo. Ne pomaže nam ni usporedba s njegovim ranijim djelima, kao što je Grünewaldovo Pribijanje na Križ, Füsslijeva,Noćna mora, Ensorov ''Kristov ulazak u Bruxelles 1889. godine ili Munchov Krik'', koja su prethodila ovoj slici. Bacon je bio čovjek koji je riskirao i u životu i u načinu rada. Tražio je slike koje, prema njegovim riječima, otvaraju dublje mogućnosti čula. Tako se natječe s Velasquezom, ali po svojim pravilima, a to je uspostavljanje gotovo nepodnošljive napetosti između šokantne žestine osobne vizije i svijetleće ljepote svog slikarskog kista.