section_heading: Asimilacija
paragraph_text: Tako je u mnogim hrvatskim krajevima dijalektalnu ikavicu i šćakavicu (uglavnom ikavsku, i ponegdje ekavsku) kod Hrvata ubrzano zamijenjivana službeno podržavanom ijekavicom. Kako je upravo ijekavica bio dijelekt kojim je govorio pretežni broj Srba u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini - stoljećima je tipična situacija bila, da se u hrvatskom selu govori ikavicom, a u susjednom srpskom se koristi ijekavica - u praksi se na "terenu" uglavnom događalo da tradicionalni hrvatski dijalekti nisu zamjenjivani preuzimanjem književne hrvatske štokavice (koja u to doba, uostalom nije bila govorni jezik čak ni u većim gradovima poput Zagreba ili Splita, nego tek jezik za "službene" prigode poput nastave u školama) nego preuzimanjem u govor Hrvata velikog dijela lokalnog ijekavskog govora kojima su se u dotičnom kraju koristili etnički Srbi (a koji su govori, zauzvrat, preuzimali mnoštvo utjecaja iz hrvatskog književnog jezika, kojim su pisani školski udžbenici, novinski članci i službeni dokumenti). Potom su se utjecaji iz tako formiranih substandardnih idioma koristili u daljnjem razvoju književnog jezika; u tome je dio hrvatskih jezikoslovaca, književnika i novinara zdušno sudjelovao, uporno nastojeći promovirati ideju jedinstvenog srpskohrvatskog jezika - prateći na određeni način istodobne pokušaje stvaranja "čehoslovačkog jezika" kao hibrida češkog i slovačkog jezika i osnove za stvaranje jedinstvenog "čehoslovačkog naroda".