section_heading: Kardinalski zbor
paragraph_text: Iako za Kardinalski zbor ponekad kažu da je senat Crkve, kardinali nemaju ni približno ovlasti koje bi se mogle usporediti s onima senatora. Oni obnašaju, zajednički, suverenu vlast samo u vrijeme Sede vacante, tj. samo onda kada je papinska stolica upražnjena. Ta vlast je također ograničena jer im je zabranjeno uvoditi novosti: Sede vacante nihil innovetur. Njihova jedina povlastica je da „glume papu“. Kardinalski zbor se okuplja za papina života samo kad mu trebaju izraziti dobre želje, povodom neke njegove obljetnice ili velikog blagdana, ili kad se održavaju skupovi akademskog karaktera, kao što su konzistoriji na kojima papa imenuje nove kardinale. Nije uvijek bilo tako i povijest je zabilježila kardinalske skupove na kojima je bilo vrlo živo kao na današnjim parlamentarnim sjednicama. U srednjem vijeku konzistoriji su se održavali mnogo češće na kojima su kardinali tražili od papa veće ovlasti za sebe. Tek je papa Lav X. (1513. – 1521.) izveo pravi državni udar kada je 1. srpnja 1517. g., ne savjetujući se ni s kim, a ponajmanje s Kardinalskim zborom, imenovao odjednom trideset jednog kardinala koji su svi odreda odbijali prihvatiti zaključke XVI. (Konstanza; 1414. – 1418.) i XVII. (Besel-Ferrara-Firenza-Rim; 1431. – 1447.) općeg koncila. Tako je radikalno i definitivno sasječena opozicija. Papa Lav X. nije propustio podsjetiti i naglasiti da kardinali, premda biraju papu, njemu jedinom duguju svoj kardinalski položaj. Kardinalski zbor nikada se nije oporavio od te oštre lekcije. Ali to ne znači da su kardinali izgubili svoj nekadašnji utjecaj. On se i danas očituje, ali na drugi način.