section_heading: Povijest
paragraph_text: Na kakvim je, zapravo, nasadima niklo Hrvatsko narodno kazalište u Subotici? «''Nakon oslobođenja Subotice (listopada 1944.) osnovan je Pozorišni odsjek, na čije čelo je postavljen Lajčo Lendvai, koji uskoro pored domaćih snaga angažira glumce i redatelje iz Zagreba, kada članovi subotičkog HNK postaju: Branko Špoljar, Ante i Mariela Kraljević, Ivona Petri, Jelka Šokčević, kasnije Asić, Milan Asić, zatim Dražen Grünvald, Dubravka Deželić, Veronika Careva i scenograf Berislav Deželić te nekoliko vrsnih scenskih tehničkih radnika. U to vrijeme popularna predstava u Zagrebu bila je 'Matija Gubec' s glasovitim Emilom Kutijarom, pa je odlučeno da se ta predstava izvede i u Subotici. Poslije velikih i kvalitetnih priprema, 28. listopada 1945. godine je održana prva premijera komada 'Matija Gubec' čime je otpočelo s radom novoosnovano Hrvatsko narodno kazalište u Subotici. U tom neosporno zlatnom dobu započetom 1945. godine pripremale su se drame, komedije, operete i opere, od početka pedesetih godina, kada je u Subotici osnovana Opera s baletom. Uslijedila su brojna gostovanja i smotre, a glede pokazanog rezultata nisu izostala zapažena priznanja i prestižne nagrade. Od 1945. do 1995. godine u subotičkom kazalištu premijerno je izvedeno oko 470 predstava, a 90-tak prema djelima hrvatskih pisaca, od koji 26 prema dramskim tekstovima hrvatskih pisaca iz Bačke i Srijema, pridonoseći očuvanju hrvatske narodne svijesti u ovom podneblju. Od pedesetih do sedamdesetih godina XX. st. 'kućni pisac' subotičkog kazališta bio je književnik Matija Poljaković (1909. – 1973.), udaljen iz njega u vrijeme hrvatskog proljeća. Tijekom dva desetljeća izvedeno mu je petnaest dramskih tekstova, od 40-tak koliko ih je napisao. Poljakovićeva pojava ohrabruje i druge koji se žele obznaniti pisanjem kazališnog teksta. To su: Pavao Bačić, Stipan Matijević, čije će scenske predloške dramatizirati Geza Kopunović, zatim Ivica Jakočević, Petko Vojnić Purčar, Đuro Francišković i Ante Vukov. Tijekom prvog desetljeća subotičko Hrvatsko narodno kazalište i kasnije Hrvatska drama ostvarili su zapaženu suradnju i razmjenu s kazališnim scenama ponajprije u Zagrebu i Osijeku, ali također i s beogradskim teatrima, novosadskim Srpskim narodnim pozorištem i kazalištima iz drugih središta. U ovom razdoblju pokrenut je list Naša pozornica – A mi színpadunk, glasilo subotičkog kazališta''».