section_heading: Životopis
paragraph_text: Kada je postalo jasno da neće ozdraviti, počela je sa svojom majkom organizirati pogreb, kojega je zvala "vjenčanje". Osobno je birala glazbu, cvijeće i čitanja za Misu. Odabrala je bijelu haljinu s ljubičastim pojasom (ljubičasto se u sakralnom slikarstvu vezuje uz patnju), da u njoj bude pokopana: zvala je tu haljinu "vjenčanica". Majci je rekla: "Kada me budeš spremala, mama, moraš stalno sebi govoriti: 'Chiara Luce sada gleda Isusa'".<ref>"Chiara Luce: La mallatia", chiaraluce.org, pristupljeno 19. siječnja 2015. Neposredno prije smrti, ispovjedila se i pričestila. Zadnje Chiarine riječi bile su upućene njenoj majci: "Zbogom, budi sretna, jer ja jesam!" Potom je uhvatila ruku svojeg oca. Roditelji su, okruženi Chiarinim prijateljima, klečeći uz njenu postelju izmolili Vjerovanje, dodajući na kraju: "Bog nam ju je dao, Bog ju je uzeo natrag, blagosljovljeno budi Njegovo sveto ime!" Umrla je 7. listopada 1990. godine u 4 ujutro.