section_heading: Povijest
paragraph_text: To su područje do prije šezdesetak godina nastanjivali brojni Hrvati katolici, ali su kroz ratne godine, pogotovo poratne prilike, oduzimanje vlasništva, protjerivanje, masovna ubijanja, protjerani ili nestali. O brojnosti nekadašnjeg stanovništva svjedoče stara katolička groblja i ostatci filijalne katoličke crkvice sv. Ilije Proroka, na Livodi, na Alipašinoj livadi. Pripadala je nevesinjskoj župi. Hrvatsko stanovništvo Donje Hercegovine živjelo je i od posjeda u sjevernim hercegovačkim krajevima. Planištarenje je odigralo ključnu ulogu u kakvu-takvu opstanku hrvatskoga katoličkoga stanovništva na ovom području. Vlasništvo humnjačkih Hrvata bile su planine Crvanj, Morine, Treskavica, Visočica i Zelengora (nešto manje Hrvata je na Treskavici i Visočici). Ljeti su sa stokom odlazili na ispašu, a brojni su članovi obitelji boravili i preko zime. Sa sobom su ponijeli i ime svoga sela. Dvojno stanovanje bilo je radi stoke i žitnice: zimi u Humnini, a ljeti se sa stokom seli u planinu, a neki kao Martići, Gustini, Vukorepi, imali su i zimske kuće na Morinama, a Jurkovići i svoje groblje. Potreba za grobljima bila je jer se na planini ostajalo i po trećinu godine, pa su uz katune nastajala groblja. Neki rodovi kao rečeni imali su vlastita groblja. Na tim su se grobljima osim vlasničkih pokapali i pokojnici iz drugih hrvatskih rodova koji su planištarili u tom dijelu. Bilo je i pojedinačnih grobišta. Postoje groblja na osami. Tisuću metara sjeverno prema planini Crvnju pošavši od koliba Planinice, ispod visoke glavice u udolini kraj kamenih guvana, postoji odavno zapušteno manje hrvatsko katoličko groblje Balinovača.