section_heading: Daruvarsko-pakrački kraj u rimskoj antici
paragraph_text: Sjeverozapadna hrvatska dolazi pod vlast Rimljana nakon pada Siska, oko 30. god. pr. Krista. Rimska vlast se ovdje, međutim učvršćuje tek četrdesetak godina kasnije, nakon sloma Batonova ustanka. Kao i drugdje, i na našem području Rimljani daju i povlastice plemenima na osvojenom teritoriju. Tako za Jaze i dalje znamo po gradu Aquae Iasae (Varaždinske Toplice) i po gradu u kojima im je plemensko središte-Muncipium Iasorum ili Aqae Ballissae (Daruvarske Toplice). No, Rimljani donose i mnoge novosti. Na starim trasama putova grade tvrde ceste koje spajaju novoizgrađene gradove (kod nas je glavno središte bilo Ludbreg, antička Iovia) i različite postaje (Sunista-Kunovec Breg i Piretisrub Draganovca i Koprivnice) uz koja se razvijaju i naselja, grade veliki posijedi-latifundije, utvrđuju granicu (limes) u blizini novoosvojenih područja, donose nova saznanja i vjerovanja, ali preuzimaju od domorodačkog stanovništva neke detalje u oičajima, vjerovanjima-kultu, imenima. Domaće stanovništvo, unovačeno u vojsku, moraju služiti u pomoćnim jedinicama, a kasnije nakon Karakalinog edikta 212. po. Kr. i u legijama, često u dalekim zemljama, zatim opet u stari kraj donose nakon mnogo godina nova saznanja (tako možemo suditi prema nekim predmetima da su služili u Germaniji). Rimljani ovom prostoru daju novi zamah u trgovina, ali isto tako i u obrtničkim vještinama. Uvode latinski jezik, koji u osvojenim krajevima ima i niz domaćih specifičnosti. U našem kreju glavna je cesta od sjeverne Italije i Slovenije, te od Ludbrega do Osijeka(Mursa) i dalje. Na tu cestu vezali su se sjevernije i južnije ostali pravci, koji su često imali i veću važnost za lokalno stanovništvo. Trag jedne takve ceste koja se odvajala od glavne prometnice kod Koprivnice ili Kunovec Brega i išla na Cerine, Ograd i Nove Krče vjerojatno prema dravskim prijelazima, još je na mjestima vidljiv. No, glavne ceste, za koje znamo i po najstarijim poznatim kartama iz rimskog doba (a posvjedočene su i trgovima na terenu), služile su mnogim barbarskom plemenima prilikom provala u rubne dijelove carstva, a ujedno donosila različite epidemije koje su tada harale. U početnim fazama rimske vlasti postojali su različiti mnogobožački kultovi, često spojeni sa štovanjem domaćih božanstava, koji su i dopunjavali širenjem istočnjačkih religija iz azijskih i afričkih provincija, putem legionara i trgovaca, sve dok u 4. stoljeću nije državnom vjerom postalo do tada progonjeno kršćanstvo. To se odrazilo i na ove krajeve, jer je u Ludbregu stolovao i biskup Amanitus. Promijenio se i grobni ritus pa se mrtvaci više ne spaljuju nego se sahranjuju kosturno. Sačuvao se, međutim, stari običaj polaganja priloga uz mrtvaca, kao što se i inače dio starih vjerovanja spojio s kršćanstvom.