section_heading: Pjesnik, koji naslućuje svoju smrt
paragraph_text: Povjesničarka Berta Golob priredila je tematski izbor Grozdeovih pjesama: raspoloženjske, religiozne i ljubavne pjesme. O njemu kao pjesniku kaže Kermauner: ''"Grozde se i u pjesmama pokazuje takav, kakvoga ga je ocrtao Strle u knjizi »Mladić Krista Kralja« (»Mladec Kristusa Kralja«, Ljubljana, 1944.). Grozdeova ambicija nije: biti pjesnik; takva je Balantičeva. Grozde hoće biti svetac."<ref>Slovenski mučenec Lojze Grozde'', str. 166 Istina je doduše, da su smrt slutili također drugi pjesnici; na primjer Srečko Kosovel (1904-1926) kod Slovenaca, Đuro Sudeta (1903-1927) kod Hrvata ili Branko Radičević (1824–1853) kod Srba. Imamo takvih slutnji i kod velikih pjesnika ili pisaca drugih naroda: oni smrt nisu samo slutili, nego su mladi i umrli. Ipak se ovdje radi o očekivanju smrti, koju donosi bolest – a najčešće tada još neizlječiva tuberkuloza. U Grozdetovu slučaju se pak radi ne samo o slutnji smrti, nego o predviđanju (svoje) krvavo-nasilne i okrutne smrti. Nevjerojatno je sličan Balantiču (1921-1943), u tamnoj slutnji da smrt nije više daleko. U tome je pak Francu Balantiču i Lojzeu Grozdetu još najbliži Ivan Goran Kovačić (1913-1943). Slično je slutio i opisivao svoju skoru i krvavu smrt Miklós Radnóti (1909-1944). Kao što je bilo Grozdetovo i Balantičevo djelo izdano tek postumno, tako je bilo i s Goranom (Jama), Brankom i Miklošem.