section_heading: Problem Sokrata
paragraph_text: Sokrat kao prvi dekadent, prvi od filozofa koji su prosudili da život ništa ne vrijedi, za što Nietzsche tvrdi da govori nešto o Sokratu, a ne samome životu, za koji smatra da mu se ne može procijeniti vrijednost jer je živo biće "objekt spora", a mrtvo ima drugi problem. Sokrat je niži tip, dekadent koji pribjegava dijalektici, koja "može biti jedino samoobrana u rukama nekoga komu je ponestalo drugih oružja", i Nietzsche postavlja pitanje nije li "dijalektika kod Sokrata samo oblik osvete?". Također smatra da je Sokrat uvidio da čitava Atena, pa i čitav svijet potrebuje to "osobno umijeće samoodržanja", jer su nagoni prijetili postati tiranima, bilo je potrebno "iznaći protu-tiranina koji je jači", što je njemu i njegovim sljedbenicima izgledalo upravo kao borba protiv dekadencije, no Nietzsche smatra da je "(...) svjestan život bez instinkata, suprotstavljen instinktima, sam bijaše samo bolest, jedna druga bolest (...)", za njega je "sreća jednaka instinktu", a ne umu tj. vrlini kao kod Sokrata.