paragraph_text: Većina muškaraca i žena radila je u poljima tijekom dana, ili u radionicama, izrađujući lončarsku robu ili su tkali tkanine, ili nešto slično, te njihova djeca obično nisu bila s njima. Djeca su se brinula sama o sebi, ili su se o njima brinula njihova starija braća i sestre, ili pak djedovi, bake, tetke, ili, u bogatijim obiteljima, robovi. Nije postojalo dječjih vrtića, a gotovo nijedno dijete nije išlo u školu. Rimljani su umirali puno mlađi nego u današnje vrijeme – većina je ljudi umirala u četrdesetim ili pedesetim godinama života. Tako većina rimske djece nije nikad upoznala djedove i bake, koji su umirali u vrijeme kada su ta djeca bila tek rođena, ili kada su bili sasvim mali. Oni su o svojim djedovima i bakama razmišljali na način na koji ljudi danas vjerojatno razmišljaju o pradjedovima i prabakama – kao o ljudima koje jedva poznajete. Mnogo je djece izgubilo čak i roditelje tijekom odrastanja, te su ih podigli tetke ili stričevi i ujaci, ili pak njihove starije sestre ili braća. Rimljani su općenito sklapali brakove oko dvadesete godine (iako nismo sasvim sigurni). Neke su se djevojke udavale i u dobi od trinaest godina. Većina se ljudi vjenčavala s rođacima prvog koljena, kako bi dva obiteljska ogranka mogla ponovno spojiti djedovine.