section_heading: Zemljopis
paragraph_text: Unatoč relativno maloj veličini i zemljopisnoj izoliranosti, jezero se spominje u drevnoj zoroastrijskoj literaturi, djelima ranoislamskih zemljopisaca i novovjekovnim putopisima. U XII. poglavlju Bundahišna, zoroastrijske zbirke iz ranog srednjeg vijeka pisane pahlavijem (srednjoperzijskim), među devet opisanih od ukupno 23 jezera iranskog svijeta pojavljuje se i Sobar kojeg D. Monšizade poistovjećuje sa Sabzom. Navedeni tekstovi jezero lociraju u sasanidsku pokrajinu Abaršaher. Međutim, Sobar spada u malu skupinu od četiri jezera koja nemaju ekvivalent u starijoj Avesti. Firdusijeva Šahname (11. st.) spominje izvor Sav uz jezero Šahd na krajnjem istoku satrapije Hirkanije iz kojeg je izronio konj i kopitom usmrtio sasanidskog vladara Jezdegerda I. (vl. 399.−420.). Navedeno jezero odnosno izvor iz tradicionalne predaje najčešće se poistovjećuje sa Sabzom, primjerice u Mustavfijevom Nozhat al-Kolubu iz 1340. godine, dok ga drugi autori kao npr. kadžarski povjesničar Sani al-Davla (19. st.) identificiraju s Češme-Gilasom koji se nalazi podno istoimene planine (Kuh-e Češme-Gilas) na suprotnoj strani doline rijeke Kašaf. Ostale legende iz Nozhat al-Koluba vezane uz Sabz su navodna nemjerljiva dubina, nemogućnost odapinjanja strijele preko jezera, te špilja podno Kuh-e Gulšana koja stvara snažan vjetar.