section_heading: Životopis
paragraph_text: U Drugom svjetskom ratu mobiliziran je u hrvatskoj vojsci u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj. Došao je do čina pukovnika. Držao je govore kojima je dizao moral hrvatskih vojnika u obrani Domovine. Tijekom rata izašao iz vojske i potom obnašao civilnu službu stožernika cijele Hercegovine sa sjedištem u Mostaru. Časno je odigrao upraviteljsku ulogu, neprestano pomažući ugroženom narodu, kojeg su neprijatelji napadali sa svih strana. Situacije se osobito pogoršala nakon što se povukla njemačka vojska i vojska NDH. Komunisti i četnici počinili su masovne pokolje nad Hrvatima, posebno nad predstavnicima katoličke Crkve i njezinim svećenicima. U Hercegovini je ostao do početka 1945., koju je napustio povlačeći se s vojskom NDH prema hrvatskim izbjeglicama punom Zagrebu. Početkom svibnja s vojskom NDH napustio je Zagreb. Odluka o odlasku bila je 5. svibnja 1945. godine. Odlučeno je da se hrvatska vojska ("ustaše domovine") izvuče iz Zagreba te pod oružjem pođe u susret Englezima, koji su obećali Vokiću i Lorkoviću da će primiti tu vojsku i očuvati od propasti i krvoprolića. Mesićeva je obitelj zaputila se skupa s obitelji puk. Mihovila Sertića, dok je Tomislav išao s vojskom. Plan je bio da se sretnu u Celju. Žena Emilija i sin Davorin autobusom su išli do Brežica.Laudato.hr fra Jozo Grbeš: ''Domovina je samo jedna: sjećanje gospođe Emilije Mesić. Vrijeme tragedije, tuge i muke I. dio'', 5. svibnja 2015. (pristupljeno 4. travnja 2015.)