section_heading: Uvod
paragraph_text: Hrvatski ban Nikola Zrinski Čakovečki pozvao je na uspostavu stalne mađarske vojske koja će se sastojati od pješaštva i konjaništva. Htio je dobiti palatinski ured kako bi lakše postigao svoj cilj, ali habsburški dvor nije volio mađarski plan ujedinjenja, pa nije doprinio tome. Osim toga, osmansko je pitanje malo brinulo Habsburgovce, koji su bili više zaokupljeni svojim zapadnjačkim poslovima. Njihovim glavnim neprijateljem smatrala se Francuska, koja nastoji upasti u njemačke i talijanske teritorije. Habsburgovci su također imali imanja na ovim prostorima. Od 1648. nadalje, od kada je sklopljen Vestfalijski mir, postalo je jasno da će carska vlast formalno prevladati nad Njemačkom, bilo manjom 360 princezom, vojvodstvom, biskupijom, nadbiskupijom ili gradskom državom, što je Habsburgovcima onemogućilo da tamo izvrše svoje napore za centralizaciju. Njihova imanja razbacana po cijeloj Europi legla su na mjestu sukoba različitih sila od kojih se očekivalo da ih iskoriste. U skladu s tim, Austrija je inzistirala spazmodalno i sigurno besmisleno, jer su se pokrajine koje pripadaju njezinom neposrednom teritoriju i Kraljevina Ugarska pokazale mnogo važnijima, prije svega s gledišta opskrbe središnjim dijelovima zemlje i drugih strateških aspekata. Mnogo bliže ovima ležao je još jedan neprijatelj Habsburgovaca, Osmansko Carstvo, što je predstavljalo izravnu prijetnju njegovom sjedištu, Beč, pa je Mađarska bila sukobljeno područje koje je štitilo sjedište. Međutim, važnost nasljednih pokrajina i Mađarske nisu prepoznali habsburški vladari do sredine 18. stoljeća.