paragraph_text: Nakon što je Njemačka 1940. godine bila osvajila zapadni dio Poljske (istočni dio Poljske je osvojio i anektirao Sovjetski Savez), iz pokrajina Pomeranije i Velikopoljske, koje su bile izravno priključene Njemačkoj, prognali su oko 400.000 Poljaka u preostali dio Poljske oko Varšave i Krakova (tim su područjem, pod imenom "Generalni Guvernorat", upravljale njemačke okupacijske vlasti). Na sličan način, pokrenuli su sredinom 1941. godine akciju preseljavanja Slovenaca iz onog dijela Slovenije koji je bio pripojen Njemačkoj - zapadni dio Slovenije, uključujući Ljubljanu, bio je priključen Kraljevini Italiji - te je s vlastima NDH bilo 4. lipnja 1941. godine dogovoreno da će se u NDH iseliti njih 167.000, a da će se jednaki broj etničkih Srba iseliti u Sbiju pod njemačkom okupacijom. Potom je trebala uslijediti kolonizacija etničkih Nijemaca na prostor ispražnjen protjerivanjem Slovenaca; dok se Slovence na području NDH namjeravalo useliti u kuće i imanja protjeranih Srba. Njemačke vlasti su nakon ustanka koji je u Srbiji izbio početkom srpnja 1941. godine odustale od tog plana, te je u tom valu u NDH prihvaćen mnogo manji broj Slovenaca čije su protjerivanje bile organizirale njemačke vlasti - njih oko 8.000. Međutim će kasnije tijekom rata biti nastavljeno doseljavanje Slovenaca pritisnutih teškim uvjetima života u Sloveniji, pa i Srbiji, te će naposljetku u NDH završiti njih ukupno oko 30.000.<ref>"Slovenski prognanici u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj", Filip Škiljan i Barbara Riman, Časopis za suvremenu povijesti 3/2020 Pristupljeno 23. lipnja 2021.