section_heading: Strukturalna lingvistika Ferdinanda de Saussura
paragraph_text: Ferdinand de Saussure smatrao je da je predmet lingvističkog istraživanja mora biti sam jezik. Nastojao je proučiti zakonitosti koje su svojstvene svim jezicima. Jezik smatra sustavom znakova, slično kao što su to jezik za gluhe (svaki izraz – pokret ruke, gesta lica – ima neko značenje) ili vojni signali. Sukladno tome, pokušava uspostaviti novu disciplinu – semiologiju – znanost o znakovima, a jezikoslovlje bi trebalo biti samo jednom od njezinih disciplina. Uz to, jezik promatra kao psihičku, a govor kao psihofizičku pojavu. Po njegovu tumačenju jezik je neopipljiv, postoji samo u svijesti govornika konkretnog jezika, apstraktan je i svodi se na mogućnost izražavanja misli. Sam čin izražavanja Sassure naziva govorom i to je realizacija jezika. Govor smatra individualnom, a jezik društvenom pojavom. Svoju teoriju objašnjava na šahu. Šahovske figure su u međusobnom odnosu, jedna se pomiče u odnosu na drugu po točno određenim pravilima. Ploču i figure možemo prisličiti izrazu jezika – pismu i govoru. Pravila po kojima se šah igra, Saussure uspoređuje s jezikom.