section_heading: Struktura zvijezda i izvor energije
paragraph_text: Radioaktivnost, otkrivena 1896., dala je nadu da rješenje leži u energiji spremljenoj u atomskoj jezgri. Sama radioaktivnost može dovesti do zagrijavanja tijela koje ima sastav i veličinu jednog planeta, ali ne može opravdati snagu zračenja i dugovječnost zvijezde. Na sintezu elemenata, kao na izvor energije, misli se od 1915., no ispravan odgovor osigurat će tek bolje poznavanje unutrašnje građe zvijezda i napredak nuklearne fizike. Unutrašnjost zvijezda mora da bude u stanju ravnoteže. Sile koje djeluju na svaki sloj mora da se uravnotežuju, a toplina koja izlazi iz jednog sloja mora biti ili proizvedena u njemu, ili propuštena. Na početku 20. stoljeća stabilna je zvijezda razmatrana sa stanovišta mehanike i termodinamike. Pouzdanu teoriju unutrašnje građe zvijezda polaže dvadesetih godina 20. stoljeća Arthur Stanley Eddington (1882. – 1944.). On nalazi veoma važnu vezu između mase i snage zračenja, odnos masa – luminozitet i ustvrđuje da su zvijezde svemirska tijela koja su strogo omeđena masom: ne može postojati zvijezda mase mnogo veće od mase Sunca, niti zvijezda mnogo manje mase; granice se nalaze otprilike od 0.05 do 50 Sunčevih masa. Tijela male mase ne mogu podržavati visoku temperaturu, pa ne zrače; tijela prevelike mase imaju u središtu tako visoku temperaturu da ih tlak mora razoriti.