paragraph_text: Istarski poluotok ima dugogodišnju tradiciju u zidnom slikarstvu. Karolinško je razdoblje na više lokacija ostavilo primjere fresko-slikarstva toga doba, (Sv. Sofija u Dvigradu, Sv. Mihovil na Limu). Otonska će umjetnost nastaviti koristiti motive i ornamente karolinške umjetnosti (Sv. Martin u Lovreču, Sv. Agata u Kanfanaru). Romanika za sobom ostavlja brojne primjere i šaroliku paletu utjecaja. Bizantinske, akvilejske primjese uz čisto romaničko slikarstvo vidljive su u Sv. Foški blizu Peroja, u Sv. Jeronimu u Humu, Sv. Kuzmi i Damjanu u Boljunu i drugdje. Bertoša M., Matijašić R., "Istarska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb, 2005. str. 275., 912., 913. Prijelazno razdoblje romanike i gotike obiluje primjerima kao što su freske u Sv. Vincentu u Svetivinčentu, u Sv. Martinu u Bičićima, Sv. Elizeju u Draguću, Sv. Margareti kraj Vodnjana.&nbsp;Ikonografski program romaničkoga zidnog slikarstva, koji je okarakteriziran prikazom Maiestas Domini ili Deisisom u apsidi, potom Navještenjem na trijumfalnom luku, ciklusima Kristove mladosti na južnom zidu, njegove muke na sjevernom, a na zapadnoj strani Posljednjim sudom, nastavit će se kroz razdoblje gotike. Gotika, međutim, neće ostati'' ograničena samo na te teme, već proširuje i humanizira ikonografski program.