section_heading: Međuraće
paragraph_text: Bagramjan je 1923. imenovan zapovjednikom Aleksandropoljske konjičke pukovnije, gdje je ostao do 1931. Dvije godine kasnije diplomirao je na Lenjingradskoj konjičkoj školi te, 1934., na Vojnoj akademii Mihaila Frunzea u Moskvi. U svojim memoarima, Petro Grigorenko, ukrajinski časnik koji je pohađao Frunzeovu akadmiju, opisao je Bagramjanov izbačaj s akademije od strane nadređenih kada su saznali da je bio član zabranjenog Dašnakcutjuna više od deset godina. Grigorenko je napisao da je Bagramjan, čekajući uhićenje, bio "duboko u depresiji, govoreći da samo želi da ga što ranije uhite da završi s tim."<ref>Grigorenko, 1984., str. 90. Grigorenko mu je savjetovao da podnese žalbu na uhidbeni nalog, što je Bagramjan i učinio, te je uz pomoć armenskog člana politbiroa, Anastasa Mikojana, uhibeni nalog opozvan, nakon čega je Bagramjan pristao na "rehabilitaciju".<ref>Bonnwetsch, 1997., str. 402. Od 1934. do 1936. Bagramjan je služio kao zapovjednik stožera 5. konjičke divizije, a od 1938. je radio kao viši instruktor i predavač na Vojnoj akademiji Sovjetskog generalskog zbora. U to vrijeme je sovjetski vođa Josif Staljin provodio Veliku čistku u kojoj su stradali brojni sovjetski časnici i veteranski zapovjednici. Dok su njegove kolege iz vojne akademije Andrej Jeremenko i Georgij Žukov bilježili uspon u karijeri, Bagramjan je ostao stagnirao.