section_heading: Sadržaj
paragraph_text: Najistaknutija karakteristika djela jest iskazni subjekt, personificirana Hrvatska-domovina metaforički izjednačena sa ženom-majkom, preko čega se djelo dovodi u vezu s lirskim izričajem. Hrvatska, naime, pripovijedajući u prvom licu, predočava proces vlastita tugovanja tijekom dvaju stoljeća osmanlijskih osvajanja i to s vrlo detaljnim psihosomatskim manifestacijama. Unutar svakog pjevanja događaji se izlažu sukcesivno, poput bitke s Osmanlijama i Mlečanima, gladi, epidemije i elementarne nepogode. Može se, dakle, reći da je to kronika u stihovima, pisana u žanrom posebno popularnim u slavenskom baroku. Prikazujući nacionalnu povijest kao osobnu povijest patnje te tekstualno ukinuvši svakoga pripovjednog posrednika, Vitezović je na taj način ne samo pjesnički »oživio« Hrvatsku, nego i alegorijskom asocijacijom na popularni kršćanski motiv Kristove majke koja tuguje pod križem dodatno osnažio značenjski i afektivni potencijal epskog pripovijedanja.