section_heading: Osmanlijski uspon
paragraph_text: Gotovo u isto vrijeme kada se na istoku uzdiže Safavidsko Carstvo, na zapadu u Anatoliji počinje teritorijalno širenje Osmanskog Carstva, a u žarištu sukoba ova dva moćna imperija našlo se upravo područje Kurdistana. Godine 1512. osmanlijska vojska pod zapovjedništvom Selima I. prodire kroz istočnu Anatoliju, dok dvije godine kasnije odlučuju napasti safavidski Iran u cilju da spriječe širenje šijitskog islama i da osiguraju istočnu granicu za daljnje prodore prema Levantu. Odlučujuča bitka odigrala se 1514. godine kod Čaldirana<ref>Finkel, Caroline (2006.), str. 104.-106. gdje je dvostruko veća i sofisticiranija Selimova vojska porazila safavidske kizilbaše,<ref>Daniel, Elton L. (2000.), str. 86. dok je sam Ismail I. bio ranjen i umalo zarobljen. Osmanlijski sultan nastavio je prodirati sve do glavnog iranskog grada Tabriza, no strahujući od protunapada safavidskih snaga stacioniranih na istoku koji su se borili protiv Uzbeka kao i nepovoljnih zimskih uvjeta, njegova vojska povukla se zapadno od Zagrosa. Safavidi su ubrzo krenuli u protunapad, povrativši pritom granice do jezera Van. Ovim je ratom Osmansko Carstvo prigrabilo područja zapadnog Kurdistana i Armenije, dok sam sukob označava tek početak 300-godišnjih ratova koji će se voditi uglavnom na područjima naseljenim Kurdima. mini|lijevo|200px|[[Bitka kod Čaldirana (1514.), crtež iz 1525. godine]] Značaj osmanlijskog uspona za Kurde nije predstavljao samo geopolitički problem s obzirom kako su se našli van granica matične države, već i religijski - još krajem 15. stoljeća odnosno prije uspostave safavidske države i Selimovog teritorijalnog širenja, pod osmanskim sultanom Bajazidom II. počeli su progoni alevitskog (šijitskog) ogranka kizilbašaSavaş, Saim (2002.), XVI. dio, str. 86.-109. u kojima je stradao i sam Ismailov otac Šejh Hajdar. Početkom Selimove vladavine 1512. godine započinju još veći progoni i pokolji nad kizilbašima, pa se procijenjuje kako je u prve dvije godine njegove vladavine ubijeno, zarobljeno ili prognano oko 40.000 alevita<ref>Daniel, Elton L. (2000.), str. 85. (uglavnom Kurda). Osmanlijska pobjeda kod Čaldirana privremeno je ugušila alevitske ustanke u Anatoliji, dok je istovremeno velik broj broj alevitskih Kurda pobjegao u safavidski Iran koji je bio utočištem za žrtve osmanlijske politike.Tapper, Richard (1997.), str. 44. Osmanlijska diskriminacija kurdskih alevita još je više pojačala nakon Selimovog osvajanja mamelučkog sultanata u Kairu (1517.): imenovao se sunitskim kalifom, a alevite je proglasio „hereticima”.<ref>Finkel, Caroline (2006.), str. 104.-105.