section_heading: Vlasi
paragraph_text: Pravoslavni kršćani Vojne krajine stoljećima su se najčešće nazivali Vlasima ili Morlacima.<ref>www.hrvatskipravoslavci.com, "Bosanski i Hrvatski Srbi, istorijski su Vlasi", objavljeno 23. prosinca 2009., pristupljeno 13. srpnja 2013. Srpski povjesničari često su vlaško ime jednostavno zamjenjivali srpskim, iznoseći tvrdnje "da su oni vlasi po staležu (stočari), a ne narodnosti (romanski narod)".Adam Pribićević: Naseljavanje Srba po Hrvatskoj i Dalmaciji, pristupljeno 7. lipnja 2016. godine Godine 1596. "Pounska krajina vlaški sinovi..." obraćaju se Ferdinandu III. kao "svih slovinskih i hrvatskih i primorskih krajina, štajerskih, karantanskih i svih zapadnih zemalja..." pa izražavaju radost zbog vijesti "da hoćeš napridovati na ovu krainu pounsku..." (pozivaju ga doći i kažu kako će ga čekati) "nego li služiti poganim Turkom i viri prokletoga Muhameda otpadnika, ki nas popirau, i našu viru kršćenu i terau, da mi kršćenu krv prolivamo, a mi volimo nih krv prolivati nego li svoe vire kršćene." Dakle, vlaški vojvoda Đurđe 1642. godine odgovara zagrebačkom biskupu na jedan njegov zahtjev. Srpski povjesničari kažu za njega i za krajiške pravoslavne kršćane da su Srbi, međutim sam vojvoda Đurđe ne spominje to ime već odgovara zagrebačkom biskupu: "da bi Laških sinov ne bilo, puste bi Kraine bile, nego se s nimi Kraine brane i podpiraju i oni su kakti jedan čit. I to dobro znate vaše gospodstvo, da smo jedna bratia, da oni ne mogu prez nas živi biti, kako ti ni mi prez nih. Tako nemoite nas bantuvati ni burkati Kraine med sobom." Dalje Vojvoda kaže: "Ja ne možem kraine deržati ar se ona hoće zadovoljiti i fantiti." U 17. stoljeću spominju se Vlaška zajednica (COMMUNITAS VALACHORUM) i Vlaški statuti. Pravoslavni kršćani u Hrvatskoj i BiH i danas se jezično ne razlikuju od svojih sudržavljana katoličke i islamske vjeroispovijesti, već govore (i)jekavicom ili čak ikavicom. Zagrebački biskup Franjo Ergelski je 1635. tvrdio da je među pravoslavnim Vlasima bila gotovo polovica katolika – dijelom su to bili Slavonci, a dijelom Predavci. Isti biskup se ujedno žalio kako su mnogi kmetovi koji su pobjegli među Vlahe napuštali katoličku vjeru i prelazili na pravoslavlje. U ovom trenutku je nemoguće utvrditi brojčane podatke doseljavanja, ali kako je Sabor pitanju ‘‘odbjeglih kmetova” pridavao veliko značenje moguće je pretpostaviti kao je migracija bila opsežna.<ref>[https://hrcak.srce.hr/index.php?show=clanak&id_clanak_jezik=127153 Hrvoje Petrić, O preseljavanju ‘‘odbjeglih kmetova” u Varaždinski generalat.// Vol. 1 No. 1, 2011. str. 59-60  Prilikom formiranja suvremenih naroda u 19. stoljeću mnogi pravoslavni kršćani prihvatili su hrvatski nacionalni identitet. D. Teleki von Szék 1795. za dio naroda u Otočačkom, Ličkom, Slunjskom i Ogulinskom okrugu kaže da pripada ime Vlah, no da u jeziku uopće nema sličnosti s Vlasima, već da je riječ o Hrvatima.Vodeći slavist na početku 19. stoljeća J. Grimm kaže 1824.godine da se pučani na širokim štokavskim prostorima ne žele zvati Srbima, (»ni turski, ni ilirski, ni hrvatski Srbin ne želi zvati Srbinom «. Slično je mislio i utemeljitelj slavistike J. Dobrovský: Nijedan Bosanac se neće nazvati Srbinom, što vrijedi i za Dalmatince. Mišljenje J. Dobrovskoga o proširenju srpskog imena u Bosni u podudarnosti je sa zapažanjima I. F. Jukića iz 1842. koji istražuje po Bosni dvije godine i zaključuje da nikad nije čuo za srpski narod ili srpski jezik.<ref>https://hrcak.srce.hr/index.php?show=clanak&id_clanak_jezik=68920 #str.=31