paragraph_text: U svojem četvrtom romanu Blato u dvorištu (2018.) Ratko Cvetnić daje literariziranu, široku obiteljsku kroniku promatranu kroz stoljetnu panoramičnost, a pripovjedački posredovanu vizurom jednog od obiteljski najsenzibilnijih pa i najranjivijih pripadnika. Taj je pojedinac duboko svjestan višestrukih povijesnih nizbrdica koje su građansku obitelj, o kojoj je u romanu riječ, obilježavale tijekom života, a napose u socijalističkoj svakodnevici u drugoj polovici 20. stoljeća (koje je autor s razlogom nazvao stoljećem ideologija, razornih ratova i razorne banalnosti). Prateći životne sudbine mnogobrojnih članova stvarne obitelji Kamenar, miješajući dakle fakcijske i fikcijske sastavnice, povijesnost i (auto)biografičnost, Cvetnić zapravo daje metaforički rečeno sto priča u jednoj, spretno zadržavajući narativnu ravnotežu među segmentima globalne priče kao i ujednačenost identitetskih posebnosti pojedinaca o kojima je riječ. To je zato izrazito digresivna proza, sustavno premrežena sjajnim esejističkim diskursom, no u isti čas proza pod kontrolom disciplinirane mašte i atraktivne refleksivnosti tvorca ove literarno i te kako oživljene priče iz zbilje.