section_heading: Pozadina
paragraph_text: mini|lijevo|250px|[[McDonnell Douglas DC-10 Balaira]] Iako je MD-11 projekt pokrenut 1986., McDonnell Douglas počeo je istraživanja za novu inačicu DC-10 još 1976. godine. U razmatranju su bili DC-10-10 s produženim trupom za 12,19 m i DC-10-30 s produženjem od 9,14 m. Ti avioni bi mogli prevesti do 340 putnika u više-razrednom rasporedu sjedala, ili 277 putnika i njihove prtljage na udaljenost preko 9.800&nbsp;km. Istovremeno su projektanti istraživali mogućnost smanjivanja otpora kojeg su stvarali krilo i motori. Razmatrana je i druga inačica zrakoplova, "DC-10 Global", radi smanjivanja rizika gubitka narudžbi za DC-10-30 u konkurenciji s 747SP i njegovog velikog doleta. U "DC-10 Global" planirana je ugradnja dodatnih spremnika goriva. Prateći daljnja poboljšanja 1979. su predložene tri inačice:'DC-10 serija 61 za domaće letove u SAD-u s produženim trupom za čak 12 m i mogućnosti prijevoza 390 putnika, serija 62 za interkontinetnalne letove s produženim trupom za 8,10 m i mogućnosti prijevoza do 350 putnika i serija 63 kao kombinacija poboljšanja osobina korištenih na prethodnim serijama. Tri DC-10 zrakoplovne nesreće popraćene velikom medijskom pozornošću u 1979. godini dovele su u sumnju cjelovitost strukture aviona. Ovim događajima projekt je ozbiljno ugrožen i na kraju obustavljen. 1981. je DC-10-10 Continental Airlinesa bio iznajmljen za potrebe provođenje istraživanja, posebice utjecaja tada novoizrađenih vrhova krila (wingleta) na osobine aviona. U suradnji s NASA-om testirani su razni oblici vrhova krila. McDonnell Douglas je ponovo počeo planirati novu DC-10 inačicu s ugrađenim wingletima i efikasnijim motorima razvijenim u Pratt & Whitneyu (PW2037) i Rolls-Royceu (RB.211-535F4). Nakon objedinjavanja svih dotadašnjih istraživanja proizvođač mijenja oznaku projekta u MD-EEE i nešto kasnije, sljedeći daljnje izmjene, u MD-100. MD-100 je predložen u dvije inačice: serija 10 s nešto kraćim trupom (za 1,98 m) u odnosu na DC-10 i do 270 sjedala u mješovitoj klasi i serija 20 s izduženim trupom (za 6,24 m) predviđena za prijevoz do 333 putnika u istom rasporedu sjedala kao serija 10. Avione obje serije pokretali bi isti RB.211-600 mlazni motori. Situacija za proizvođača kao i za cjelokupnu tadašnju zrakoplovnu industriju nije bila dovoljno određena. DC-10 nije imao novih narudžbi a mnogi poznavaoci zrakoplovne industrije i kupci sumnjali su u mogućnost daljnjeg razvoja DC-10 projekta. Upravni odbor tvrtke je u studenom 1983. odlučio još jednom prekinuti radove na tri-jet projektu. Već sljedeće godine stvari su se počele mijenjati. Tvrtka je počela zaprimati narudžbe za MD-80 avione što je rezultiralo njeno izvlačenje iz krize. Izostanak zahtjeva za DC-10 još više je inspiriralo tvrtku za izradu zamjenskog aviona. Proizvodna linija DC-10 zadržana je zahvaljujući proizvodnji 60 KC-10A avio-cisterni za USAF.