section_heading: Nastavak pokušaja mađarizacije i ban Khuen-Héderváry
paragraph_text: Mađarizacija je postupno nastavljena osobito u vrijeme banovanja narodnjaka Ladislava Pejačevića, a i sama Narodna stranka postaje sve popustljivija prema takvoj tendenciji. Nakon narodnog otpora takvu stanju na bansku stolicu postavljen je Károly Khuen-Héderváry, a u dvadeset godina njegova režima u Saboru je uvijek bila narodnjačka većina (izbori su održani 1884., 1887., 1892., 1897. i 1901.), a Khuen-Héderváry služi se njome u daljnem jačanju mađarskog utjecaja. Na taj će si način i Narodna stranka priskrbiti etiketu mađaronske. Istina je bila i da je Hrvatska i Slavonija u tom razdoblju doživjela znatan gospodarski rast, te bitno odskočila svojim razvojem od tadašnje Dalmacije koja je bila izravno pod Austrijom. To je navelo i neke vodeće hrvatske intelektualce, poput Isidora Kršnjavoga da blisko surađuju s Khuenom Héderváryjem. U opoziciji mađaronima bit će Stranka prava. Takvo je stanje zaustavljeno općom narodnom pobunom 1903. godine, povodom odbijanja ugarske strane da se poveća hrvatski proračun, zbog čega su se autonomni poslovi (unutrašnja uprava, pravosuđe i školstvo s bogoštovljem) našli pred bankrotom. Pobuna je isprva ugušena u krvi, a neorganizirani otpor zamro je početkom kolovoza 1903., no ti događaji ipak nisu ostali bez odjeka. Na vijest o događajima u Hrvatskoj i Slavoniji, reagirali su Hrvati u Dalmaciji i Istri, te su po kućama izvješene crne zastave, po crkvama su služene mise zadušnice za pokojne, organizirani su prosvjedi i skupljanje novca za žrtve, a caru su slani prosvjedni brzojavi. O krvavim se događajima pisalo i u europskom tisku.