section_heading: Povijest
paragraph_text: Osvrćući se na franjevačke početke na hrvatskom tlu možemo vidjeti da još za života sv. Franje u Hrvatsku dolaze prvi franjevci. Kontinentalni dio Hrvatske tada je ulazio u sastav Ugarske provincije (Provinciae Hungariae), osnovane 1217. g., koja je 1270. podjeljena na kustodije od kojih su Zagrebačka, Pečujska i Srijemska obuhvaćale prostor nastanjen Hrvatima. Franjevačka predaja i relevantni izvori nastanak prvih samostana na području sjeverne Hrvatske stavljaju u 13. stoljeće, od kojih je najstariji Zagrebački nastao oko 1233. godine. Sredinom 14. st. iz Bosne počinju dolaziti na područje Ugarske provincije franjevci opservanti, nositelji reformnih strujanja u Redu, koji će bitno utjecati ne samo na daljnji razvoj franjevaštva u nas nego uopće na položaj kršćanstva u našim krajevima. Dolaskom Osmanlija na hrvatske prostore dolazi do velike krize i propasti franjevaštva u kontinentalnoj Hrvatskoj, ali će upravo ta kriza dati i novi zamah obnovi franjevačkog života na ovome prostoru. Nakon diobe Bosanske vikarije 1514. g. na Bosnu Srebrenu, krajevi pod osmanskom vlašću, i na Bosnu Hrvatsku, krajevi pod vlašću hrvatskog bana, franjevci prebjegli iz Bosne obnovit će franjevački život na području zapadne Hrvatske, austrijske Istre i Kranjske te će od tih samostana nastati u 16. st. Hrvatsko – kranjska provincija sv. Križa, najprije sa sjedištem na Trsatu a zatim u Ljubljani. U vrijeme provincijala Franje Draškovića početkom 17. st. doći će i do obnove franjevačkog života u sjevernoj i sjeverozapadnoj Hrvatskoj. Ubrzo će se hrvatski samostani odvojiti od stare Ugarske provincije sv. Marije i nastat će 1661. g. provincija sv. Ladislava sa sjedištem u Zagrebu. Franjevci s područja Slavonije ući će u sastav Provincije Bosne Srebrene, te će kao jedini katolički svećenici na području pod osmanskom vlašću voditi pastoralnu skrb o katolicima u Slavoniji, južnoj i središnjoj Ugarskoj, s jakim centrom u samostanu u Velikoj. Nakon oslobodilačkih ratova i mira u Srijemskim Karlovcima 1699. g. samostani Provincije Bosne Srebrene naći će se pod vlašću triju sila: habsburškom, mletačkom i osmanskom. Upravo će ovo biti razlog da će se slavonski franjevci 1757. g. odvojiti od Bosanske provincije u Provinciju sv. Ivana Kapistranskog. Ovakva podjela će s manjim preinakama egzistirati sve do 1900. g. mini|400px|Zemljovid Hrvatske franjevačke provincije sv. Ćirila i Metoda Hrvatska Franjevačka provincija naslijedila je raznoliko pastoralno služenje Crkvi u Hrvata, koje su u 13. st. započeli franjevci po svom dolasku u hrvatske zemlje, da bi ga zatim gradili kroz naredna stoljeća ovisno o potrebama Crkve u domovina u različitim razdobljima crkvene i narodne povijesti. Tako je i sadašnje pastoralno služenje hrvatskih franjevaca u mnogo čemu uvjetovano upravo tim višestoljetnim nasljeđem. U vremenu visokog i razvijenog srednjeg vijeka, franjevačka djelatnost sastojala se u izgradnji života naroda u duhu katolicizma. Već se i tada uočavaju razlike u apostolatu zbog različitih vjerskih i društvenih prilika. U središnjoj Hrvatskoj, gdje već postoji crkveno ustrojstvo, pomagali su u izgradnji vjerskoga života u okvirima tadašnjeg feudalnog društva. Na području Srijema i Slavonije suočavali su se s husitima, dok su u Bosni misionarili među bosanskim krstjanima.