paragraph_text: Usvajanjem spomenute Konvencije ispunjena je posljednja praznina u međunarodnom režimu odgovornosti i naknade štete zbog onečišćenja mora s brodova. Na međunarodnom je planu problem odgovornosti i naknade štete zbog onečišćenja mora uljem koje se koristi kao brodsko gorivo riješen samo u odnosu na tankere. Naime, poseban sustav odgovornosti reguliran Međunarodnom konvencijom o građanskoj odgovornosti za zbog onečišćenja uljem iz 1992. godine primjenjuje se na štetu zbog onečišćenja mora koju prouzroče tankeri (puni i prazni), što znači da su pokrivene štete koje nastanu istjecanjem ulja koje tankeri prevoze kao teret, kao i onog koje koriste kao gorivo. Međutim, zadnjeg desetljeća 20. stoljeća zabilježen je stalan porast zahtjeva za naknadu štete zbog onečišćenja mora uljem koje se koristi kao gorivo na brodu. Procjenjuje se da je više od 50% zahtjeva za naknadu štete zbog onečišćenja mora uljem upravo posljedica onečišćenja brodskim gorivom. Prosječna količina goriva koja se nalazi na brodovima koji nisu tankeri iznosila je tada oko 14 milijuna tona. Veliki kontejnerski brodovi, kao i brodovi za prijevoz generalnog tereta ili putnički brodovi prevoze više goriva nego manji tankeri tereta. Tako npr.veliki kontejnerski brodovi mogu ukrcati oko 7.500 tona goriva. Pored toga, ulje koje se koristi za pogon broda, ubraja se u tzv. prljava ulja koja predstavljaju mnogo veću opasnost za morski okoliš od pojedinih vrsta ulja koja se prevoze kao teret. Ona na morskoj površini isparavaju sporije i ostavljaju štetan trag. Daleko se teže čiste i znatno poskupljuju troškove čišćenja. S tim u svezi, svrha je Konvencije iz 2001. da uspostavi poseban režim odgovornosti i osigura naknadu štete u slučaju onečišćenja mora pogonskim uljem. Konvencija se odnosi na štetu zbog onečišćenja mora pogonskim uljem koja prouzroče pomorski brodovi ili pomorska plovila bilo koje vrste (iz primjene su isključeni tankeri).