section_heading: Podrijetlo imena
paragraph_text: Riječ »krunica« umanjenica je riječi »kruna«, a uveo ju je mistik dominikanac Heinrich Seuse iz Konstanza. U njegovo vrijeme bio je običaj među zaljubljenima da se međusobno darivaju krunama – vijencima ruža. To ga je navelo na ideju da Bl. Djevici Mariji isplete vijenac od 150 ruža i tako je nastao dvostruki naziv krunica i ružarij (lat. rosarium). Krunica je i naziv za »brojanicu«, kojom se broje zdravomarije, a koje se u nekim hrvatskim predjelima nazivaju »očenaši«. Mamić, Mile: Kruna/vijenac, krunica, rozarij ili ružarij, Glasnik mira br. 10 (listopad 2019.), god. XIV., str. 38.  Ovisno o molitveniku, razdoblju i mjestu molitve ili izdavanja, ponegdje se razlikuje redoslijed riječi u zazivima, no sadržaj tj. događaji iz života Svete Obitelji koji se spominju u zazivima jednaki su. Sintaktička osobitost molitve krunice u hrvatskomu jeziku jest dolazak glagola na posljednje mjesto u zazivu (pr. „koji je od mrtvih uskrsnuo”).