section_heading: Opis aviona
paragraph_text: Su-9 je bio uglavnom napravljen od aluminija, uz minimalnu uporabu čelika, samo na najosjetljivijim mjestima kao što su noge stajnog trapa. Pilot je sjedio u, za sovjetske standarde, komotnoj kabini a iznad glave je imao veliki kapljičasti pokrov koji je osiguravao dobru vidljivost u svim smjerovima. Prvi su Su-9 isporučeni s turbomlaznim motorima AL-7F-1 suhog potiska 61,2 kN. S uključenim sustavom za naknadno izgaranje potisak se povećavao na čak 90,1 kN. Naravno, pri uključivanju sustava za naknadno izgaranje jako bi se povećala i potrošnja goriva. Zbog problema s pouzdanošću AL-7F-1 je ubrzo zamijenjen poboljšanim AL-7F-1-100 koji je davao istovjetnih suhih 61,2 kn i 90,2 kN s naknadnim izgaranjem. Međutim, njegovi su radni resursi produženi na 100 sati. Potom su došli poboljšani AL-1F-1-150 i AL-1F-1-200 s radnim resursima od 150 i 200 sati. Pritom se nije mijenjao potisak motora. Po današnjim standardima samo 200 radnih sati prije remonta čini se odveć kratko, ali treba znati da se nakon toga motori nisu bacali, već bi se vraćali u uporabu, ali s ograničenim radnim resursima. Bila je to mala cijena za postizanje brzina većih od dva Macha.<br> Pokretni konusni radom u usisniku imao je automatsku regulaciju, a pokretao se preko elektrohidrauličkog sustava. Kako bi se smanjila opasnost od ulaska predmeta u usisnik tijekom vožnje po zemlji, na nos su naknadno postavljena četiri mala dodatna usisnika. Da bi se povećala autonomija aviona na slabije uređenim i opremljenim bazama, motor je dobio sustav za pokretanje koji se napajao benzinom a ne kerozinom. Ugrađen je i sustav za automatsko gašenje požara na bazi ugljičnog dioksida. Već smo spomenuli da je jedan od nedostataka AL-7 motora bila velika potrošnja goriva. Zbog toga je Su-9 dobio tri velika spremnika za gorivo u trupu (između kabine i motora) te po jedan u krilima. Oni su ukupno primali 3060 litara goriva. Kod kasnijih primjeraka kapacitet je povećan na 3780 litara. To je bilo dovoljno za dolet od 1160 km, pod uvjetom da piloti nisu uključivali sustav za naknadno izgaranje. Dolet se mogao povećati uporabom dodatnih odbacivih spremnika za gorivo zapremine 600 litara. Standardno bi Su-9 nosili dva ova spremnika na središnjem nosaču pod trupom.