section_heading: Grčka skulptura
paragraph_text: Za portrete grčke umjetnosti može se reći da su oni bili simbolički, znakovni i deskriptivni te da im je trebao atribut da bismo ih mogli raspoznati. Prekretnica u fizionomijskim portretima javlja se tek s Lizipovim portretom Aleksandra Velikog krajem 4.stoljeća prije Krista. Grčka skulptura, koja je neraskidivo povezana s pojavom portreta, javlja se još u davnom 8. stoljeću pr. Kr. kada datiraju prve drvene skulpture. Veliki utjecaj na ranu grčku umjetnost izvršila je egipatska kultura. Primjerice, skulptura faraona Mikerina s ženom u svojoj frontalnosti, blagom iskoraku i obradi glave i frizura dijeli sličnost s grčkim skulpturama nagih mladića (kurosima odnosno kurojima) iz 7. i 6.st.pr.Kr. Jedini individualizirajući element najstarijih tipova grčkih skulptura bio je „arhajski smiješak“. „Oslobađanje“ u oblikovanju skulpture pratimo preko, primjerice, skulpture „Umirućeg ratnika“ (istočni zabat Afajina hrama, oko 480.godine pr.Kr.) čiji su atributi kaciga i štit. Pojavljuje se ekspresivnost u skulpturi, eksperimenti s tijelom. Tada dolazi do vrhunca klasičnog razdoblja. Skulpture se ravnaju prema Polikletovom kanonu (primjerice Dorifor), a najljepše primjere oblikovanja možemo vidjeti na skulpturama Zeusovog hrama u Olimpiji. Zreloklasičnu skulpturu obilježava primjerice, Mironov „Diskobol“ koji otvara pitanje problematizacije dinamičnog pokreta. U tom razdoblju događa se i najbitnija promjena vezana uz idividualizaciju lika, odnosno pojave portreta. To je Lizipov portret Aleksandra Velikog. Prije njega nema portreta, jer nema potrebe za njima – prikazivali su se uglavnom bogovi i atlete. Njegovom skulpturom porušene su barijere između bogova i ljudi i od te prekretnice pratimo nove žanr scene u svijetu skulpture, odnosno portreta. Tu su novi portretni likovi poput filozofa, skulpture pokojnika ili govornika. Javlja se novo problematiziranje atletskih scena (Boksač iz Termosa; 1. stoljeće pr. Kr) ili čak i karikaturalnost (Jockey iz Artemisona). Već u to doba dolazi do ponovnog doticaja Grčke i Rima. Naravno, one su i prije bile povezane, Grčka je utjecala na Rim u arhajsko doba (npr. grčka terakota), pa se nakon praznine u 2 i 3. stoljeću ponovno javlja kontakt s umjetnošću tih dviju velesila.