section_heading: Teoretska promišljanja konzervacije restauracije u Hrvatskoj
paragraph_text: Zanimljiva je činjenica da se u Hrvatskoj danas ozbiljnije ovom problematikom ne bavi nitko osim Marka Špikića, te Franka Ćorića, obojica s odsjeka za povijest umjetnosti Filozofskog fakulteta u Zagrebu, no spomenuti se istim bave isključivo s povijesne distance, te su usmjereni većinom na arhitektonske spomenike.<ref><ref>http://www.ffzg.unizg.hr/povum/?p=1200<ref>http://www.h-r-z.hr/images/stories/novosti/tekstil/coric.pdfNiti na jednom od tri studija konzerviranja restauriranja se teorija konzervacije restauracije ne predaje kao poseban predmet. Nedostatak ovih promišljanja posebno je vidljiv kod konzervacije predmeta primijenjenih umjetnosti, odnosno tehničkih i etnografskih, te arheoloških predmeta gdje se ideje koje bi bile primjerenije 19. stoljeću još uvijek prikazuju kao relevantne( nevidljivi retuš, inzistiranje na simulaciji cjelovitosti predmeta, odbijanje jasnog označavanja obnovljenih dijelova, radikalna obnova tehničkih spomenika, korištenje nereverzibilnih postupaka na arheološkim,ali i povijesnim predmetima - sve ovo samo upućuje na pogrešno razumijevanje samog procesa, te nepoznavanje temeljnih teoretskih odrednica same struke!). No niti druga strana problema ne može biti izostavljena jer nedostatak poznavanja konzervatorsko restauratorske teorije( i berem elementarnog poznavanja konzervatorsko restauratorske prakse) podjednako je negativan kako za povjesničare umjetnosti koji najčešće pored arhitekata rade kao konzervatori tako i za konzervatore restauratore koji neposredno rade na kulturnoj baštini.