section_heading: Drugi svjetski rat
paragraph_text: Nakon invazije Sila Osovine na Jugoslaviju u travnju 1941. godine, talijanska okupacijska zona je zahvatila daljnja područja Hrvatske i Slovenije. Italija je anektirala većinu dalmatinske obale i otoka, nastanjenih s oko 400.000 Hrvata i s posve malim brojem domicilnih Talijana. Italiji je priključen i veliki dio Slovenije, uključujući njen glavni grad Ljubljanu. Talijanska brutalna represija partizanskih aktivnosti te ubijanje i zatvaranje tisuća jugoslavenskih civila u koncentracijskim logorima (poput koncentracijskog logora na Rabu) u novoosvojenim provincijama i u samoj Italiji, hranilo je protutalijanske osjećaje slovenskih i hrvatskih podanika fašističke Italije. Tijekom talijanske okupacije pa do njene kapitulacije u rujnu 1943. stanovništvo je bilo izloženo zvjerstvima koje je talijanski povjesničar Claudio Pavone opisao "agresivnima i nasilnima. Ne toliko oko za oko, koliko glava za oko".<ref> Doista, sam glavni talijanski zapovjednik general Mario Roatta u pismenom obliku u neslavnoj okružnici 3c (circolare 3c) naređuje da se imaju uzimati i po potrebi ubijati taoci, paliti sela i vršiti masovne deportacije: «Način postupanja s pobunjenicima ne treba ići prema formuli zub za zub, nego glava za zub». General Mario Robotti, pak, traži veću odlučnost u postupanju, poručujući u službenoj prepisci: «Ubija se premalo!»<ref>