section_heading: Kupnja kolonije Louisiane
paragraph_text: Po pitanju glavnog igrača kupoprodaje Louisiane mišljenje povjesničara se razlikuje; Jeffersonov biograf Peterson ističe da mišljenja variraju od onih koji zasluge pridaju Napolenu do onih koji zasluge pridaju Jeffersonu, njegovom državnom tajniku Jamesu Madisonu i njegovom glavnom pregovaraču Jamesu Monroeu. Peterson se slaže s mišljenjem Jeffersonovog ljutog rivala, Alexandera Hamiltona, da se zapravo radilo o "ludoj sreći". Joseph Ellis, još jedan Jeffersonov biograf, vjeruje da je kupoprodaji pridonio niz različitih elemenata.<ref>;  Povjesničar George Herring rekao je da, iako je kupnja donekle bila rezultat Jeffersonove i Madisonove "lukave i ponekad ratoborne diplomacije", ipak je "često i opravdano proglašavana diplomatskom iznenadnom srećom – rezultatom slučajnosti, sreće i hira Napoleona Bonapartea."<ref>Herring, George. From Colony to Superpower: U.S. Foreign Relations Since 1776, p98. Oxford University Press, 2008 Posjed nad teritorijem nije bio finaliziran sve dok se Engleska i Meksiko službeno nisu odrekli svojih prava na sjeverna i južna područja, tijekom predsjedništva Jamesa Polka. Premda je Francuska izuzeta kao prijetnja, Jefferson je odbio priznati novu republiku, drugu u zapadnoj hemisferi, te joj je uveo embargo na trgovinu i oružje. Upravo je to otežalo oporavak zemlje nakon ratova.<ref>