section_heading: Moderna praksa
paragraph_text: Danas izdanja mogu potencionalno vratiti svoju financijsku vrijednost kao umijeće/zanat/vještina koja se rade ručno, a ne striktno mehaničkim putem, jer tako mogu postati rijetki zbog ograničenosti broja kopija. U Rembrandtovo doba, limit na broj izdanja bio je praktičan - ploha koja se trošila uvjetovala je broj kopija za neko izdanje. Inače, ploče mogu biti preoblikovane i zamijenjene do neke mjere, ali općenito nije moguće izraditi više od tisuću kopija putem bilo kojeg procesa osim postupkom litografije ili bakroreza. Primjeren broj kopija za pojedino izdanje je nekoliko stotina, iako već i takav broj ima značajne varijacije u samoj kvaliteti. U takozvanom suhom tisku, mogući maksimalni broj kopija vrhunske kvalitete je od 10 do 20. Danas tiskari obično printaju izdanja mnogo manja nego što je to norma; iz marketinških razloga i kako bi zadržali izdanje u istom stanju, ali bez da brzo istroše samu ploču (matricu, kalup). Također, provode se i brojni koraci kako bi se učvrstila sama šablona, kao npr. električne intaglio šablone koje koriste električni proces gdje se stavlja vrlo tanak sloj nekog čvrščeg metala na kalup/ploču slabijeg metala.