section_heading: Raniji život
paragraph_text: Carlo Rezzonico rodio se 7. ožujka 1693. u Veneciji, kao drugo od dvoje djece Giovannija Battiste Rezzonica, senatora Mletačke Republike i Vittorije, rođene Barbarigo, sestre Pietra Barbarige (1671. – 1725.), patrijarha Venecije. Obitelj Rezzonico potječe iz grada Coma. Car Leopold I. Habsburški (1657. – 1705.) 1665. dodjeljuje im titulu baruna Svetog Rimskog Carstva. Iz Coma obitelj se raseljava, dio u Parmu a dio u Genovu, iz koje se Aurelije Rezzonico, djed Carla, doseljava u Veneciju 1687. godine. U dobi od deset godina Carlo odlazi u Bolognu na studij retorike i filozofije u isusovačku Školu svetog Franje Ksaverskog, a zatim nastavlja školovanje na Sveučilištu u Padovi, gdje stječe doktorate iz crkvenog i građanskog prava. Potom odlazi u Rim i od 1714. pohađa Papinsku akademiju za obrazovanje budućih diplomata (Pontificia Accademia dei Nobili Ecclesiastici). Ulaskom u Kuriju obnaša važne dužnosti. Dana 21. svibnja 1718. imenovan je guvernerom Rietija, a od 12. srpnja 1721. obnaša istu funkciju u Fanu. Od 1725. je glasnogovornik Kongregacije Svetog konzulta, a potom revizor Svete Rimske Rote za Veneciju. Za svećenika je zaređen 23. prosinca 1731. godine. Papa Klement XII. (1730. – 1740.) 20. prosinca 1737. imenuje ga kardinalom, a tri godine kasnije je na čelu Kongregacije za propagandu vjere, kao prefekt za gospodarstvo. Na toj dužnosti će ostati do 11. ožujka 1743. kada ga papa Benedikt XIV. (1740. – 1758.) imenuje biskupom Padove. Kao biskup, s velikim žarom se prihvaća novog posla. Kako bi podigao svoj kler na višu razinu, saziva 1746. Sinodu, koja je pridonijela unapređenju pastorala u njegovoj biskupiji. Ono što je naučavao to je i živio. U svojoj biskupiji je slovio kao uzoran čovjek koji je, bez obzira na goleme prihode svoje biskupije i njegov osobni imetak, velike svote novca trošio pomažući siromasima.