section_heading: Ništavost ugovora u SFRJ
paragraph_text: Ugovor koji sadržava odredbe protivne pozitivnim propisima ili samoupravnom socijalističkom moralu. Ne proizvodi nikakve pravne učinke, a na ništavnost ugovora može se pozivati svatko tko za to ima interes. Sud (ili tijelo javne vlasti) obvezan je po službenoj dužnosti paziti na uzroke ništavnosti. Sudska praksa u SFRJ nije bila jedinstvena: je li takav ugovor ništavan po samom zakonu ili je potrebna sudska odluka kojom se ugovor poništava. Prevladalo je pravno shvaćanje da je ugovor ništavan po sili zakona, pa bi sudska odluka imala deklarativno značenje i samo utvrdila postojeće stanje. U tom slučaju sudska odluka proizvodi djelovanje → ex tunc. Posljedica ništavnoga ugovora je vraćanje svega što je nedužna stranka primila, a ako je to moguće, ima pravo na naknadu u novcu sve do vremena donošenja sudske odluke (Mileta Marković). Ako je sklapanje određenog ugovora zabranjeno samo jednoj stranci ugovor će ostati na snazi – ako u zakonu nije za određeni slučaj drugo predviđeno (dok će stranka koja je povrijedila zakonsku zabranu snositi odgovorajuće posljedice). U ugovoru može biti samo jedna odredba ništava, pa je u tom slučaju ugovor valjan u ostalom dijelu. Ništavan ugovor treba razlikovati od pobojnog ugovora, koji je sklopila stranka s ograničenom poslovnom sposobnošću, i to u slučaju kada je kod sklapanja ugovora bilo nedostataka u pogledu volje stranaka, a također ako je u volji stranaka bilo zablude, podvale, prisile ili prijetnje. Ugovor sklopljen s ovakvim nedostatkom volje je valjan, ali se može pobijati i tek sudskom odlukom poništiti.Mileta Marković, savjetnik u Saboru SR Hrvatske, Ništavan ugovor, U publikaciji: Priručni rečnik udruženog rada, gl. i odg. ur. Blaž Bošković, predsjednik Uređivačkoga odbora Dragomir Vojnić, IRO "Ekonomika" jugoslovenski centar za izdavanje stručnih časopisa i publikacija, Beograd, 1982., str. 462.