section_heading: Enciklopedijski opis Rusina
paragraph_text: U Njemačkom leksikonu iz 1906. god. pod nazivom Rutenen (Rusinen,Rusniaten) opisani su kao Slaveni koji žive s obje strane Karpata (etnografska karta Austro-Ugarske). Pripadaju unijatskoj grkokatoličkoj crkvi. Sami sebe nazivaju Rusnacima. Stanovnici planina,Bojki i Huculi, tjelesno se odlikuju ovalnim oblikom lica i vitkim stasom, pored nabijenih Podolaka, odlučno tatarskog tipa (po Aniću pridjev rustičan znači jednostavan, u izradi grub i snažne konstrukcije). Ruten je snažan, srednje visine, a ako ne i mišićav, onda svakako izdržljiv, iskreno privržen svojoj crkvi, pun poštovanja prema umrlima. Prema strancima je uljudan, ali zatvoren, u kućnom životu ceremonijalan. Kroz pjesme se proteže sjetna nota. Glavno zanimanje im je poljoprivreda. U planinama su uzgajivači stoke, drvosječe, rudari i bave se kućnom radinošću. Zbog stalnoga komadanja tla povećao se seoski proletarijat, siromaštvo i alkoholizam. Ne posjeduju pravi građanski stalež, ali imaju brojan inteligentni stalež činovnika i vrlo cijenjene duhovne vođe, koji su političko vodstvo. Za obrazovanje djeluju udruženja Prosvita i Ševčenko. Od 1848. razvija se jezik i književnost stoljećima potiskivani od poljske aristokracije. Raspolažu s više časopisa, jednim kazalištem, više srednjih škola i katedri na sveučilištima Lemberg i Czernovitz. O mađarskim Rutenima pisao je Biderman(Innsbruck 1862. – 68.); Szujski je objavio Poljaci i Ruteni u Galiciji (Teschen, 1882.);Kupczanko Sudbine Rutena (Leipzig, 1887.);Kopernicki O Huculima u Galiciji (Krakov, 1889.); Kaindl i Vanastyrski Ruteni u Bukovini (Czernovitz, 1890.); Kaindl, Huculi (Beč, 1893.).