section_heading: Povijest
paragraph_text: Zanimanje za život i književno stvaralaštvo nižih staleža javilo se u Europi već u kasnom srednjem vijeku (žanr pastorale), nastavilo se stvaranjem mita o dobrome divljaku (nakon 1492.) i uočavanjem narodnog pjesništva domaćeg puka (Michel de Montaigne u 16. stoljeću, u nas Petar Hektorović). U 18. stoljeću u Engleskoj i Škotskoj nastale su zbirke pjesama – najpoznatije su one Jamesa Macphersona (1760.) i Thomasa Percyja (1765.) – i stvorena je predromantička koncepcija o starim baladama kao izvorištu narodne povijesti i tradicije. Toj je ideji u nas blisko djelo Andrije Kačića Miošića (Razgovor ugodni naroda slovinskoga, 1756.). Herderove Pučke pjesme (1778.) uključile su pjesme mnogih naroda (i Asanaginicu u Fortisovu zapisu iz Dalmacije), a Dječje i obiteljske bajke braće Grimm (I, 1812. i II, 1814.) utjelovile su romantički ideal kolektivnoga narodnog pjesništva koje izvire iz duše naroda.