section_heading: Finacijski napadi jačih država na slabije
paragraph_text: Postupak agresije razrađuje se u više faza, razrađuju ga stručnjaci za strateško planiranje, a obično počinje s plasiranjem velike količine kredita na tržište “napadnute” države u kupovinu valute, državnih obveznica, dionica, odobravanje kredita domaćim poduzetnicima, kupovinom nekretnina i sl. Čitav ovaj postupak financijske agresije financira se papirnatim novcem kojeg mogu tiskati koliko žele. Prva dobit agresora je emisijska dobit, pošto je za kreditiranje u inozemstvu potrebno tiskati novac. Tiskani novac se može slobodno plasirati u inozemstvo bez bojazni od inflacije, pod uvjetom da se osiguraju mehanizmi koji sprječavaju povratak takvog novca na domaće tržište. Druga dobit za financijskog agresora su kamate na odobrene kredite, a treća dobit je porast domaće proizvodnje i izvoza u napadnute države pošto one dobivene kredite mogu koristiti samo za uvoz. Često su opravdanja za ove kredite u početku tvrdnje kako se time slabijim državama pomaže u borbi protiv inflacije i omogućuje brži razvoj. Naime, neodgovorne vlade koje svoje proračunske rashode ne mogu pokriti proračunskim prihodima, taj proračunski deficit rado pokrivaju tiskanjem novca u količini daleko većoj od porasta količine roba na tržištu. Rezultat je inflacija. MMF napadnutim državama nudi rješenje toga problema tako što im brani tiskanje novca, te im savjetuje kako proračunski deficit trebaju pokriti kreditom iz inozemstva. Tada velika ponuda deviza dovodi do pada cijene deviza na tržištu napadnute države, što dovodi do naglog porasta uvoza roba široke potrošnje i istovremene propasti domaće proizvodnje i izvoza.