section_heading: Vrijeme i glazba
paragraph_text: Prema mišljenju Drewa Millera iz časopisa Stylus, soundtrack filma "daje nesvjestan glas" likovima odnosno njihovim dušama i dopunjava sam podtekst. Najočitija upotreba pop glazbe "prati i daje kontekst" Lesterovim pokušajima ponovnog odlaska u vlastitu mladost; podsjećajući na to kako je Kontraluktura 60-ih godina prošlog stoljeća suzbijala američku represiju kroz glazbu i konzumiranje droga, Lester započinje pušiti cannabis i slušati rock glazbu. Mendesovi izbori pjesama "kreću se kroz povijest američke popularne glazbe". Miller objašnjava da premda neke pjesme možda zvuče pretjerano poznato, svejedno postoji parodični element "u ohrabrivanju gledatelja da pogledaju bliže". Pred kraj filma, originalna glazba Thomasa Newmana sve više je prisutna u filmu, kreirajući "uznemirujući tempo" koji odgovara tenzijama koje gledatelj vidi na ekranu. Jedina iznimka u tom posljednjem dijelu filma je upotreba pjesme Don't Let It Bring You Down koja svira tijekom scene zavođenja Angele i Lestera. Iz početka je ta pjesma prikladna, ali se njezin tonalitet sudara s trenutkom kada zavođenje prestaje. Riječi pjesme, koje upućuju na "dvorce u plamenu" mogu se gledati kao metafora za Lesterov pogled na Angelu - "ružičasti, fantazijom gonjeni eksterijer 'američke ljepote'" - dok otkriva "uplašenu, nerazvijenu djevojku koja je, poput njegove supruge, razvila potpuno lažnu sliku o sebi u javnosti."Miller, Drew (20. srpnja 2004.). "A Kiss After Supper: American Beauty". Stylus. Pristupljeno 26. studenog 2009.