section_heading: Povijest profesije
paragraph_text: Godine 1898. nizozemski arhivski teoretičari, Samuel Muller, Johan Feith i Robert Fruin, objavili su tekst o poštovanju "organski nastalih cjelina" i arhivskoj teoriji - "Handleiding voor het ordenen en beschrijven van archiven". Stvoreno za nizozemsku udrugu arhivista, djelo iznosi sto pravila na kojima se zasniva posao arhivista. Unutar tih pravila osobito je istaknut princip očuvanja provenijencije i izvornog poretka kao bitna značajka arhivskog djelovanja. Sljedeći veliki tekst "Manual of Archive Administration" napisao je 1922. Sir Hilary Jenkinson, tadašnji član Britanskog javnog arhiva. U ovom radu Jenkinson tvrdi da su arhivi dokazno sredstvo, a da je moralna i fizička obrana ove evidentne vrijednosti središnje načelo arhivskog posla. Nadalje ističe svoju ideju o tome što bi jedan arhiv trebao biti i kako bi trebao funkcionirati. Godine 1956. T.R. Schellenberg, nekadašnji direktor Državnog arhiva SAD-a, te jedan od poznatijih članova arhivske profesije u Americi, objavio je djelo "Moderni Arhivi". Njegov red zamišljen je kao akademski udžbenik koji definira arhivsku metodologiju i daje arhivistima točne tehničke upute o radnom procesu i programu. Odmičući se od Jenkinsonovog organičkog i pasivnog pristupa arhivskom prikupljanju podataka, gdje je administrator odlučivao o tome što će biti sačuvano a što uništeno, Shellenberg se zalagao za aktivniji pristup arhivista vrednovanju građe. Njegovi vrijednosni obrasci za upravljanje i vrednovanje građe i arhiva omogućili su vladinim arhivistima veću kontrolu nad priljevom materijala s kojim su bili suočeni nakon drugog svjetskog rata. Kao rezultat rasprostranjenosti usvajanja Schellenbergovih metoda, proizašao je spisovoditelj (Record Manager) kao odvojena ali srodna disciplina. Godine 1972. njemački arhivist Ernst Posner objavio je djelo "Arhivi u staro doba". Njegov rad ističe da arhivi nisu novi izum, već su postojali u različitim društvima od najranijih vremena. U djelu iznosi povijest pohrane, čuvanja i upravljanja zapisima u civilizacijama starog vijeka, od Egipćana do Grka i Rimljana. U vrijeme kada je knjiga izdana predstavljala je sasvim nov pristup jer su arhivisti rijetko proučavali teme koje su se ticale povijesti čuvanja i čuvara zapisa. 1975. eseji Margaret Cross Norton sakupljeni su pod naslovom "Norton o arhivima: tekstovi Margaret Cross Norton o arhivima i upravljanju građom". Ona je bila jedna od osnivača Društva Američkih arhivista, te je pisala eseje na temelju desetljeća iskustva rada u Državnom arhivu Illinois.