section_heading: Razvoj u kopnenoj vojsci
paragraph_text: Iz Francuske je funkcija i naziv pobočnika ubrzo prenijeta i u neke druge europske vojske. Krajem 17. stoljeća pobočnici postoje i u vojskama Prusije, Brandenburga i Austrije, a u ruskoj vojsci uvodi ih Petar I. Veliki jer su do tada funkcije pobočnika obavljali jesauli (есаулы), sinovi bogatih i poznatih vojvoda. U pogledu funkcija koje su obavljali, pobočnici u njemačkoj i austrijskoj vojsci nisu se bitno razlikovali od francuskih. Njihove dužnosti 1729. godine propisuje Ludwig Andreas von Khevenhüller, kasnije austrijski maršal, a 1769. Marija Terezija, tzv. Pravilom za generale (Generals-Reglement) u kojem predviđa da svaki general ima pobočnika i određuje zadatke tzv. krilnih pobočnika (koji su prenosili naređenja zapovjednicima krila), i general pobočnicima zapovijedinicma armija. Prema propisima Leopold Joseph von Dauna iz 1757., pobočnici su u borbi morali staviti ešarpu preko desnog ramena radi raspoznavanja, a kasnije u svim vojskama dobivaju posebne oznake (akselbendere).