section_heading: Pjesničko stvaralaštvo
paragraph_text: Na početku aleksandrijskog razdoblja grčke književnosti stoji poezija koja zbog toga što su njeni najistaknutiji predstavnici živejli i radili u Aleksandriji nosi naziv aleksandrijska poezija. Ta poezija obrađuje učene i mitološke teme s pretežno ljubavnim sadržajem, a začetnikom se smatra Fileta s Kosa (Φιλητᾶς, oko 340. – 285. pr. Kr.), koji je pisao melanholične elegije posvećene voljenoj Bitidi. Elegije takvog sadržaja pisao je i njegov učenik Hermesijanakt (Ἑρμησίαναξ, rođen oko 300. pr. Kr.), dok je Fanoklo (Φανοκλῆς) u elegijama opjevao ljubav bogova i heroja prema lijepim dječacima. Najznačajniji je elegičar toga doba bio Kalimah (Καλλίμαχος, oko 310. – 240. pr. Kr.), koji u elegijama pod naslovom Uzroci (Αἰτία, 4 knjige) piše o porijeklu običaja i kultova vezanih za mit. Posebno je značajna elegija Berenikina kosa, sačuvana fragmentarno, ali poznata po obradi rimskog pjesnika Katula (carm. 66). Smatrajući "veliku knjigu velikim zlom" stvara mali ep, tzv. epilij, Hekala (Ἑκάλη), u kojem praktično ostvaruje svoje teorijske nazore o književnosti: mali obim, neobičnost i novost predmeta i brižljivu i originalnu tehničku obradu. Kalimah je veliki majstor stila, ali zbog težnje ka "učenošću" i erudiciji već je njegovim suvremenicima bio potreban komentar. mini|300px|lijevo|[[Peter Paul Rubens, Otmica Europe, oko 1630.<ref>Taschenova likovna monografija: Peter Paul Rubens, ISBN 953-6748-32-0]] Među najveće pjesnike ovoga razdoblja pripada Teokrit (Θεόκριτος, oko 300. – oko 250. pr. Kr.), koji je stvorio posebne pjesničke kompozicije – idile, kojih nam je sačuvano oko trideset i koje se dijele na dvije grupe. Prvu čine pastirske ili bukolske pjesme, u kojima grubi i neuki, ali slobodni i bezbrižni pastiri postaju idealni likovi koji vrijeme provode čuvajući svoja stada i pjevajući o svojim ljubavima. Ove su idile prava mala remek-djela, u kojima se Teokrit pokazuje kao majstor u slikanju ljubavnih zanosa, ali i u dinamičnom opisivanju prirode. Druga grupa pjesama predstavlja male prizore iz gradskog života s običnim ljudima kao glavnim likovima. Teokrit je snažno utjecao na Vergilija u njegovim Eklogama, ali i na kasnije pjesnike pastoralne lirike. Neposredno se na Teokritovo pjesništvo nastavljaju Bion iz Smirne (Βίων, kraj 2. stoljeća pr. Kr.), od koga je sačuvano 17 manjih pjesama, i Mosho (Μόσχος, oko 150. pr. Kr.), koji je pored idila napisao i omanji epilij Europa (Εὐρώπη).