section_heading: Konstantinopolska Patrijaršija
paragraph_text: desno|mini|[[Aja Sofija, do pada Carigrada bila je stoljećima patrijaršijska katedrala.]] Bizantion je u početku bio episkopija podčinjena prijestolju Herakleje, u Trakiji, ali čim je, zahvaljujući caru Konstantinu (306. – 337.), postao prijestolnica carstva, to jest drugi Rim, stekao je važan crkveni i politički značaj. Jurisdikciju konstantinopolskog patrijarha odredili su ekumenski sabori Konstantinopolski (381.), Trećim kanonom daje mu prvenstvo časti poslije Rima, i Kalcedonski (451.), Dvadeset osmim kanonom dodaje mu eparhije Trakije, Male Azije i Ponta. U 11. stoljeću pod njegovom jurisdikcijom nalazili su se ne samo Grci bizantijskog carstva nego i kršćani sjeverne Afrike, južne Italije i Sicilije, Male Azije, Balkanskog poluotoka, Rusije i rumunjskih zemalja. U to vrijeme je Ekumenska Patrijaršija imala 600 episkopskih tronova. Latinski Križari osvojili su Konstantinopol 1204. godine, poslije čega je Patrijarh premjestio svoje sjedište u Niceju, gdje je ostao u izgnanstvu sve do 1272. godine. Zatim je Konstantinopol pao pod Osmanlije 1453. godine. Taj događaj je utjecao da se znatno svede crkvena važnost Ekumenske Patrijaršije. Isto tako i formiranjem mjesnih autokefalnih Crkava, na kraju 19. stoljeća njena se jurisdikcija sužava. Godine 1928. četrdeset i devet episkopija bilo je predano Grčkoj Crkvi. Pod sadašnju njenu jurisdikciju ulaze Grci vjernici u Istanbulu, eparhije u Turskoj, nekoliko dodekaniskih eparhija, kao i Sveta Gora.