section_heading: Zmija liječnik i vrač
paragraph_text: Ali u grčkom svijetu sveto „lijevo“, koje je bitno povezano s likom zmije, najprije utjelovljuje lik Dioniza. Neki znanstvenici ističu da se vrhunac dionizijskog kulta u Grčkoj poklapa s vrhuncem književnog savršenstva, i da je najveći Dionizijev dar bio osjećaj posvemašnje slobode. Tako se Veliki osloboditelj povijesno pojavljuje u trenutku kada se, sa savršenstvom pisane riječi, u gradu uspostavlja trijumf helenskog Logosa. Kolektivni ushiti, trans, opsjednutost – pobuna zmije u biću – od toga se trenutka pojavljuju kao odmazda prirode nad zakonom, čedom razuma, koji je želi potisnuti. To je, ukratko, povratak skladu kroz ekscese, povratak ravnoteži kroz prolazno ludilo, to je zmijska terapeutika. Naravno, ushita, transa i opsjednutosti bilo je i prije Dioniza, a pojavili su se istodobno s prirodnim religijama i kultom Velikih ktonskih/podzemnih božica, koje su sve, kao što rekosmo, za atribut imale zmiju. Ali upravo je u tom povijesnom trenutku, kad se u Ateni pojavljuje moderna misao i moderno društvo, ushiti, trans i opsjednutost dobivaju ponovno na snazi do tog stupnja da će trag toga ostati zauvijek u tom svijetu u kojem je utjecaj društva na čovjeka sve jači. Upravo će ta uporna volja za oslobođenjem ljudske prirode nasuprot diktaturi razuma biti uzrokom nastanka gnostičkih sekti, derviških bratovština i, u kršćanskom svijetu, svih kategorija hereza koja će se suprotstaviti katoličkoj crkvi. Svaki od tih pokreta na svoj se način bori protiv osude zmije. Nijedno se biće, kažu perati, gnostici iz 3. st., ni na nebu, ni na zemlji, ni u svijetu podzemlja nije oblikovalo bez zmije. A ofiti („Ljudi-zmije“) – od kojih već samo ime govori o ispovijedanju vjere – dodaju: „mi ćemo štovati zmiju jer joj je Bog odredio mjesto u gnozi za čovječanstvo...Nisu li naša crijeva, zahvaljujući kojima se hranimo i živimo, slika zmije“. Ta analogija, koja podsjeća na analogiju zmije i labirinta, začudno anticipira moderna otkrića u vezi s osnovama psihizma. Ona istodobno rasvjetljuju podrijetlo gatalačkih postupaka koji se temelje na proučavanju ponutrice. Neka animistička društva, koja moderni svijet još nije uništio, još i danas odražavaju živom i djelatnom tu struju „usporednog“ mišljenja koje je drugdje tok stvari potisnuo u jalov ezoterizam. Takvi su abesinski Zar, a osobito dahomejski i haićanski vudu.