section_heading: Antonije i Kleopatra
paragraph_text: Antonije je u Pergamu okupio provincijalce i naložio im da porez, koji su dugovali rimskoj državi za prethodnih deset godina, isplate u roku od dvije. Zatim je nastavio dalje na istok rješavajući sporove između gradova i pomažući onim rimskim vazalima koje je Kasijeva vladavina oštetila (npr. Rodu). Napokon, u Tarsu je sreo egipatsku kraljicu Kleopatru koja je izašla ispred njega kako bi se opravdala za svoj izostanak u ratu protiv liberatoresa. Antički izvori ističu kako je Antonije bio zanesen Kleopatrinom razboritošću i ljepotom, te da je ubrzo postao njezin ljubavnik i oruđe u borbi za vlast. Po njegovoj naredbi Kleopatrina sestra i rivalka Arsinoja je ubijena u Miletu, a uklonjeno je još nekoliko kraljičinih neprijatelja. Zimu 41./40. pr. Kr. Antonije je proveo u Aleksandriji, ali se početkom proljeća morao vratiti na zapad. Kleopatru neće vidjeti naredne četiri godine, kao ni blizance koje mu je rodila: Aleksandra Helija i Kleopatru Selenu. Oktavijan se u međuvremenu vratio u Italiju, poslao Lepida u Afriku i prionuo na posao podjele zemlje veteranima. Zadatak je bio vrlo težak, pošto je trebalo raseliti stanovnike 16 srednjoitalskih gradova koji su obećani veteranima, ali je Oktavijanu osigurao popularnost kod veterana i vojnika koja je bila presudna u osvajanju apsolutne vlasti. U ovu podjelu umiješali su se Antonijeva supruga Fulvija i njegov brat Lucije, konzul iz 42. pr. Kr., pokušavajući osigurati prednost Antonijevim vojnicima i učvrstiti njegovu popularnost u Italiji. Razmirice između Lucija Antonija i Oktavijana su prerasle u sukob poznat kao Peruzinski rat, koji je najavio novi sporazum između trijumvira. [[Datoteka:Syd 1197.jpg|mini|275px|<center>Novac iskovan u čast venčanja Antonija i Oktavije Mlađe. Mladoženja je prikazan na aversu, a nevjesta na reversu novčića.]] Nakon pada Peruzije, Oktavijan je oprostio Luciju, a Fulviji je dozvoljeno da ode iz Italije u Atenu, gdje se sastala sa svojim suprugom početkom 40. pr. Kr. Antonije, razočaran njezinim djelovanjem u Italiji, poslao ju je u Sikon kod Korinta, gdje je netom preminula iz nepoznatih razloga. Antonije se potom iskrcao u Brindisiju i nakratko je zavladala opasnost novog građanskog rata. No, nezadovoljni vojnici su apelirali na svoje vojskovođe, pa su Antonije i Oktavijan sklopili sporazum u Brindisiju, po kojemu su Oktavijanu pripale provincije zapadno od grada Skodre (današnjeg Skadra), a Antoniju sve istočno od tog grada. Povrh toga, potvrđeno je kako obje strane mogu regrutirati vojsku u Italiji. Kako bi utvrdili sporazum, Antonije je oženio Oktavijanovu sestru Oktaviju Mlađu.Istočne provincije je preuzeo kako bi se imao priliku osvetiti za poraz trijumvira Krasa u ratu protiv Parćana. Parćani su upravo 40. pr. Kr., koristeći se Antonijevim odsustvom, opustošili rimsku Siriju, ali ih je sljedeće godine Ventidije Bas uspio trajnije potisnuti. U međuvremenu, Antonije je boravio u Ateni sa svojom novom suprugom očekujući da mu Oktavijan omogući regrutaciju i dolazak novih legija. Navodno, sada se prepustio obiteljskom životu i u civilnoj odjeći obilazio javne priredbe i filozofske škole. Kratkotrajnu idilu u Antonijevom životu uvećalo je i rođenje kćerke Antonije Starije 39. pr. Kr. Kako je Oktavijan neuspješno ratovao protiv gospodara Sicilije, Seksta Pompeja, tražio je od Antonija brodove. Oni su se sastali u Tarantu 37. pr. Kr. gdje je Oktavijan prepustio Antoniju dvije legije, a zauzvrat je dobio sto dvadeset brodova. Vlast trijumvira, koja je formalno bila na izmaku, sada je, shodno dogovoru ali bez legitimne skupštinske procedure, produljena na još pet godina. Oktavija je ostala u Italiji, a Antonije, u skladu sa starim ambicijama, otišao je ponovo na istok.