section_heading: Josip Manolić
paragraph_text: Josip Manolić (1920.) hrvatski političar i bivši djelatnik Službe, osobno je bio zaslužan za Kujundžićev dolazak u HDZ. Naime upravo je Manolić bio taj koji je doveo Kujundžića u hrvatsku politiku, jer ovaj nije mogao drukčije dobiti takvu priliku za ulazak u visoku politiku, s obzirom na svoju prošlost, a niti bi kao takav mogao lako opstati. Njihovo je poznanstvo i prijateljstvo seglo u daleku prošlost, prema jednoj verziji, u 1971., kada su Manolića smjenili nakon sloma hrvatsko proljeća, a Kujundžić se prema vlastitom kazivanju našao u nemilosti, a prema drugima, još u početak 1960-ih, kada je Kujundžić radio u Udbi. Uoči sloma socijalizma i demokratskih promjena, negdje u ožujku 1989., Manolić i Kujundžić su se našli na kavu u jednom kvartovskom kafiću, u zagrebačkom naselju Trnje, gdje su dogovorili daljnju suradnju u okviru HDZ-a. Taj se susret odvio nekoliko dana nakon legendarnog sastanka u Klubu hrvatskih književika. Kujundžić je odmah pristao priključiti se u rad nove hrvatske stranke. U intervjuu za tjednik Globus, Kujundžić navodi: <blockquote>"''Pristao sam odmah da se uključim u rad stranke. Sreli smo se u mojem naselju, (Trnje), sjeli smo u kafići i uz kavu, porazgovarali o svemu. Odmah sam rekao da ne želim nikakve funkcije, da mene samo zanima borba protiv Miloševićevih hordi. Ipak sam na osnivačkoj skupštini HDZ-a izabran za predsjednika Statutarne komisije HDZ-a, i na toj sam funkciji bio sve do drugog općeg sabora HDZ-a''". Da ovaj bi prvom prilikom postao pragmatičan i principijelno okrenuo upravo protiv Manolića, kada je ovaj zajedno sa Stjepanom Mesićem pokušao izvesti neuspjeli puč u HDZ-u u proljeće 1994. Tom prilikom Kujundžić se zalagao za hitnu smjenu dvojice "pučista" Mesića i Manolića sa svih dužnosti, bez ikakve daljnje rasprave o njihovoj sudbini u Hrvatskom saboru, s obzirom da su bili izabrani u tijela sabora, jer je Manolić bio predsjednik Županijskog doma Hrvatskog sabora, dok je Mesić bio predsjednik Zastupničkog doma Hrvatskog sabora<ref>Ramljak O., Rat u Saboru: uoči burnog tjedna na Markovu trgu, Slobodna Dalmacija, God.51., br.15595.,17.svibnja 1994., str.3.. Nakon otklona Manolićeve i Mesićeve skupine od HDZ-a, i osnivanja nove politčke stranke, HND-a, spominjao se i Kujundžić, kao potencijalni član HND-a, zbog višegodišnjeg prijateljstva s Manolićem, da bi se zatim Kujundžić od spomenutog javno ogradio, navodeći kako nema prigovore na strategiju i ciljeve HDZ-a, ali kako je imao određenih primjedbi na rad stranke, naime:<blockquote>„''Riječ je o kritici koja se odnosi a rad stranke. Uostalom, na sastancima Kluba zastupnika ja sam se obratio Predsjedniku i jasno rekao da ne mogu prihvatitit Manolićeve teze kako je politika spram BiH bila potpuno pogrešna, jer mislim da je strategija predsjednika Tuđmana bila ispravna, ali isto tako smatram da je u provedbi politke bilo velikih propusta. Dapače, riječ propusti vrlo je blaga''.“<ref>Dujmović Tihomir; Interview: Milivoj Kujundžić – Tuđman je u pravu, Danas – Hrvatski politički tjednik, 3. svibnja 1994., God.2., Br.69., str. 7 – 9. </blockquote> Ipak treba spomenuti, kakvo je kasnih devedesetih prevladavalo ozračje u hrvatskom društvu, naime Vladu Gotovca, koji je šest godina proveo u jugoslavenskim zatvorima, koji nikada nije bio član Partije (SKH), u Saboru se u to vrijeme prozivalo zbog navodnog pisanja projugoslavenskih lirskih pjesama, u istoj državi je jedan Boris Maruna proglašen kao persona non grata, dok su u toj istoj državi jedan Kujundžić ili Manolić proglašeni herojima i uvaženim hrvatskim političarima.