section_heading: Monarhija u ujedinjenoj Britaniji
paragraph_text: Kraljicu Anu naslijedio je 1714. Anin rođak i Sofijin sin, Đuro I., hanoverski izbornik, koji je konsolidirao svoj položaj suzbijanjem jakobitskih pobuna 1715. i 1719. Novi vladar nije bio toliko aktivan u upravljanju državom kao mnogi od njegovih britanskih prethodnika, ali je zato zadržao nadzor nad svojim njemačkim domenima, s kojima se Britanija sad nalazila u personalnoj uniji.<ref>Cannon and Griffiths, str. 460–469. Stvarnu moć zadobili su Đurini ministri, osobito sir Robert Walpole, koji se često smatra prvim britanskim premijerom, premda takav naslov tada nije postojao.<ref> Idući vladar, Đuro II., svjedočio je konačnom kraju jakobitske prijetnje 1746., kad su Stuarti, katolici, pretrpjeli odlučujući poraz. Tijekom duge vladavine njegova unuka, Đure III., Britanija je izgubila velik dio svojih američkih kolonija, od kojih su zatim nastale Sjedinjene Američke Države, ali je u ostalim dijelovima svijeta britanski utjecaj sve više jačao. Zakonima o uniji 1800. proglašeno je Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Irske.<ref>Ashley, str. 677–680.