section_heading: Znanstvene aktivnosti
paragraph_text: U knjizi (2020.) ''Križarski ratovi – Templarski pogled: Strategije i najvažnije bitke u epohalnome srazu islama s kršćanstvom 1095. – 1291.'' Spajić iznosi da su „kršćanski sveti rat i ideologija koja ga je nadahnula predstavljali potpuno poricanje miroljubive crte u kršćanstvu, jednako kao što je, uskoro, veliki džihad utihnuo one miroljubive poruke u islamu. Bio je to također prvi imperijalni pothvat kršćanskoga Zapada koji se, nakon stoljeća stagnacije u kojima je islam izbio na povijesnu scenu i prikazao svu moć islamskoga imperijalizma, borio za povratak na međunarodnu scenu.“ Zanimljiva je i sljedeća tvrdnja koju iznosi autor akcentirajući da „mnogi povjesničari ipak ističu da je interakcija između zapadnih kršćanskih i islamskih kultura imala značajnu i pozitivnu stranu jer je utjecala na razvoj europske civilizacije i buđenje renesanse. Veze između Europljana i islamskoga svijeta, koje su se protezale čitavom duljinom Mediterana, doprinijele su boljoj percepciji i razumijevanju islamske kulture na Zapadu. Međutim, taj široki luk interakcija povjesničarima ponekad otežava točnu identifikaciju specifičnih izvora kulturne razmjene ideja i tomu slično.“ A od osobitog interesa za složenu bliskoistočnu povijest Spajić iznosi da su „povijesne usporedbe i tradicija ukorijenjeni iz doba srednjega vijeka postali kamen temeljac političkoga islama koji ohrabruje ideje modernoga džihada i dugotrajne borbe, dok sekularni arapski nacionalizam rasvjetljava ulogu zapadnoga imperijalizma. Muslimanski mislitelji, političari i povjesničari povlače paralele između križarskih ratova i modernih političkih događaja kao što su mandati o upravi nad Sirijom, Libanonom, Palestinom i Izraelom koje je UN bio dodijelio Velikoj Britaniji i Francuskoj. Desničarski krugovi u zapadnome svijetu povlače suprotne paralele, smatrajući kako je kršćanstvo danas izloženo islamskoj religijskoj i demografskoj prijetnji koja je analogna situaciji iz doba križarskih ratova. Križarski simboli i protuislamska retorika tako znaju biti prezentirani kao prikladan odgovor, čak i u situacijama iz čisto propagandnih namjera. Ti simboli i ta retorika – koju ponekad možemo čuti na objema stranama – koriste se kako bi se osiguralo religijsko opravdanje za to koja je religija istinitija i kako bi oni poslužili kao inspiracija za borbu protiv religijskih neprijatelja. Ideologija prvih zapadnih kolonija na Bliskome istoku bila je u potpunosti prožeta religijom, koja je također prevladavala i u svjetonazoru i praksi islamskih društava diljem njihova teritorija toga doba.“ Spajić kazuje da iako je kasniji imperijalizam Zapada bio nadahnut jednom sekularnijom ideologijom, on će često dijeliti bezobzirnost i tobožnju pravednost križarskih ratova, te zaključuje svoje djelo iznoseći da je „izgledno kako samo sekularizacija na Zapadu i u islamskim zemljama može biti svojevrsni jamac da sukobi nalik na križarske ratove ostanu u ropotarnici povijesti.“