section_heading: Opis
paragraph_text: Kada je dostignuta odgovarajuća brzina, kontrolu leta na sebe su preuzela aerodinamička bočna kormila smještena na četiri velika repna stabilizatora. Sustav vođenja, koji se temeljio na žiroskopima LEV-3 s integriranim akselerometrima, projektanti su smjestili u vrh rakete, odmah iza bojne glave. Britanska obavještajna služba dugo vremena je mislila da se raketa navodi radiovezom sa zemlje jer je ispitni A-4, koji je pao u Švedsku, nosio nekoliko radioprijamnika. Navodno su pred kraj rata Nijemci razvili model A-4 čiji se je let u početnoj fazi mogao korigirati radiovezom. Kontrola putanje ostvarivala se uz pomoć radara. Sustav vođenja upravljao je elektrohidrauličkim pokretačima koji su polako pokretali projektil u pravcu cilja. Kako je potisak raketnog motora bio konstantan brzim trošenjem goriva (130 kg u sekundi) naglo se je smanjivala masa projektila koji se najčešće dizao pod kutom od 40 stupnjeva i naglo ubrzavao.<br> Domet se je određivao gašenjem motora pri brzini koja je omogućavala balističku putanju da dovede projektil do cilja. Najviša visina leta bila je oko 95 km, što je tada bila najveća visina koji je postigao predmet ljudske izrade. Uz to i najveća brzina bila je 5400 km/h što je do tada bila najveća zabilježena brzina bilo kojeg objekta.