section_heading: Kontroverze oko spašavanja Kozaračke djece
paragraph_text: Povjesničarka Nataša Mataušić navodi da je humanitarka Diana Budisavljević prvi put kontaktirala Stepinca i tražila pomoć u prosincu 1941., no Stepinac je “isprva bio nezainteresiran za bilo kakvu pomoć Diani,… zatim joj je davao obećanja koja nije izvršavao” da bi tek osam mjeseci kasnije, u kolovoza 1942. a naročito od siječnja 1943. preko Caritasa pružio pomoć pri udomljavanju djecu. Unatoč tome, “Stepinčev biograf Benigar stavlja u isključivo njegovu zaslugu koloniziranje djece što će kasnije mnogi koristiti kao dokaz da je upravo Stepinac spasio 7.000 srpske djece." Mataušić piše da je Diana ostala suzdržana premu Stepincu, jer ''“je zasigurno mislila da je Stepinac mogao reagirati puno ranije i učiniti za djecu puno više. Prva djeca dolaze u Zagreb 11. srpnja 1942., a Stepinac svoju poslanicu [Caritasu za udomljavanje] piše tek krajem kolovoza.” Transkript ove Dumićeve izjava je korišten na Stepinčevom suđenju iako je uz njega stajala opaska nepoznatog autora kako bi se "Dumićeve izjave trebale uzimati s rezervom. Prema nekim informacijama, Dumić je i sam zgriješio oko zbrinjavanja djece, ali je bio u svađi s ljudima s Kaptola, budući da su ga odbacili, pa bi ova izjava mogla biti čin osvete. Svejedno, u izjavi ima zasigurno puno istine pa je treba provjeriti."''.<ref>"Revolutionary Totalitarianism, Pragmatic Socialism, Transition: Volume One, Tito's Yugoslavia, Stories Untold", Gorana Ognjenović, Jasna Jozelić (zbornik radova), str. 69, 94. Springer, 2016. Pristupljeno 21. siječnja 2022. U svojem "Dnevniku", sama Diana Budisavljević zapisuje da je Alojzije Stepinac u njenoj nazočnosti upute Stjepanu Dumiću da surađuje oko prihvata djece dao već 16. lipnja 1942. godine.<ref>[https://hrcak.srce.hr/54981 "Dnevnik", str. 63, 64, 65, 67]