section_heading: Katoličanstvo
paragraph_text: Frankoizam je izražavao snažnu predanost militarizmu, hypermaskulinizmu i tradicionalnoj ulozi žene u društvu: ljubljenog djeteta svojih roditelja i braće, vjerne svome mužu, koja živi sa svojom obitelji. Službena propaganda ograničila je ulogu žene na roditeljsku skrbi i majčinstvo. Većina progresivnih zakone donosenih u doba Republike su bili poništeni. Žene nisu mogle postati suci, odnosno svjedočiti na suđenju. Oni nisu mogle mogu postati sveučilišni profesori. Tijekom 1960-ih i 1970-ih godina, situacija je postajala sve liberaliziranija, a puna liberalizacija je dočekana tek nakon Francove smrti. Franco nije imao osobitu želju za kraljem zbog zategnutih odnosa s legitimnim nasljednikom krune, Don Juanom de Borbónom. Stoga, on je ostavio prijestolje slobodnim sa sobom kao de facto vladarem. Godine 1947., Franco proglasio Španjolsku monarhiju, kroz zakon Ley de Sucesión en la Jefatura del Estado, ali nije imenovati monarha. Umjesto toga, on je postavio temelje za njegovo nasljeđivanje. Ta gesta uglavnom je učinjena kako bi se primirile monarhističke frakcije unutar Movimiento. Nosio je odoru jednog kapetana generala (čin tradicionalno rezerviran za kralja), boravio u kraljevskoj palači Pardo, prisvojila Kraljevski privilegij putuje pod baldahinom, a njegov portret se pojavljivao na većini španjolskih kovanica. Doista, iako je njegov formalni naslov bio jefe del Estado (šef države) i Generalísimo de los Ejércitos Españoles (generalissimo španjolskih oružanih snaga), on je nazivan Caudillo de España por la gracia de Dios', (milošću Božjom, Caudillo Španjolske). Por la Gracia de Dios bila je tehnička, pravna formulacija u kojem se navodi suverenost u apsolutnim monarhijama i bila korištena prije Franca samo za monarhe.