section_heading: Suđenje
paragraph_text: Jan Hus je dobio poziv da prisustvuje koncilu u Konstanzi od cara Žigmunda Luksemburškog, koji mu je osobno jamčio da mu neće biti suđeno na tom koncilu. Nakon rasprava s koncilijaristima, Hus je rekao kako je došao bez ičije privole te je nakon toga Žigmund prestao štititi Husa te je on procesuiran. Tijekom suđenja u Konstanzi čvrsto je branio istinu te u prisutnosti crkvenih i državnih velikodostojnika uputio protest protiv pokvarenosti svećenika. Hus je zadnji put izveden pred sabor, odbivši poziv da odbaci svoja učenja, izrečena mu je smrtna presuda i počela ceremonija degradacije. Biskupi su ga obukli u svećeničku halju, a on je uzevši je rekao: "Naš gospodin Isus Krist bio je ogrnut bijelim plaštem u znak poniženja kada Ga je Herod odveo pred Pilata". Kada su ga ponovno pozvali da se odrekne svoga učenja, odgovorio je obrativši se narodu: "Kako bih se usudio pogledati u nebo? Kako bih mogao pogledati to mnoštvo ljudi kojima sam propovjedao čisto evanđelje? Ne! Smatram da je njihovo spasenje vrednije od ovog mog jadnog tijela osuđenog na smrt." Tada je s njega skinuta odjeća, i to dio po dio, dok je svaki biskup obavljao svoj dio ceremonije, izgovarajući nad njime po jedno prokletstvo. Na kraju su mu na glavu stavili papirnatu kapu u obliku mitre s natpisom "Arhiheretik" i nacrtanim likovima đavola. "S najvećom radošću nosit ću ovu krunu sramote za Tebe, Isuse, koji si radi mene nosio trnov vijenac", uzviknuo je Hus. Nakon što su ga odjenuli crkveni velikodostojnici rekoše: "Sada predajemo tvoju dušu Đavlu", "A ja", uzviknuo je Hus "predajem svoju dušu u tvoje ruke Gospode Isuse, jer si me ti otkupio". Odveden na stratište i privezan za stup lomače, još je jednom pozvan da odbaci svoje "zablude". Hus je uzviknuo "Kakvih zabluda da se odreknem? Ne osjećam se uopće krivim. Zazivam Boga za svjedoka da je sve što sam ja pisao i propovjedao bilo s ciljem da spasim duše od grijeha i propasti, spreman sam stoga vlastitom krvlju zapečatiti istinu koju sam propovjedao". Kada je oko njega buknuo plamen, počeo je pjevati: "Isuse, sine Davidov, smiluj mi se", i tako je nastavio dok njegov glas nije potpuno utihnuo. <!-- POV, Esejitis: Glas koji se toga dana čuo, izazvao je odjek koji će čuti svi budući naraštaji. Husa više nije bilo, ali istina za koju je umro nikada nije mogla propasti.Rim je još jednom dokazao svoju okrutnost i mržnju prema istini. Neprijatelji istine nesvjesno su doprinijeli napredovanju djela koje su uzalud nastojali uništiti. -->