section_heading: Tranzicija – teški procesi za održivost gospodarstva
paragraph_text: Iako su Rumunjsku kao i druge države koje su prije imale tržišno gospodarstvo zapljusnuo val tranzicije; početak propadanja Rumunjskog gospodarstva treba tražiti prije 1989. Naime, tadašnja rumunjska vlast odlučila je u osamdesetima vratiti sav vanjski dug (10.5 mlrd. $). To je uspjelo, ali za uspjeh toga Rumunjska je platila visoku cijenu; izvozila je sve što se moglo izvesti. Uskoro su uvedene restrikcije na potrošnju nafte i hrane, a vlast je eksploatirala prirodna bogatstva do maksimuma. Ovo je bio težak udarac Rumunjskom gospodarstvu koje je takvo «načeto» ušlo u procese tranzicije. Oko 30% dionica podijeljeno je svim odraslim građanima dok je fond za privatizaciju dobio preostalih 70%. Uskoro je došlo do enormne inflacije koja je 1993. iznosila 256% godišnje! Mnoge su tvornice propale, što je dovelo do masovnog otpuštanja radnika. Razlog tome je činjenica da su u većini komunističkih zemalja industrije u pravilu bile radno aktivne što znači da im je glavni cilj umjesto profita bilo zapošljavnje. Uskoro je i BDP počeo rapidno padati što je zaustavljeno 1993., no on je ponovno počeo padati 1997., a 1998. godišnji je pad BDP-a bio 7.3%. Rumunjska se opet morala zaduživati pa je problem vanjskog duga opet izišao na vidjelo, ali se pad BDP-a zaustavio, a smanjena je i nezaposlenost. Prosječni godišnji pad BDP-a za period od 1990. do 2000. bio je 0.4%. Usprkos težini samog procesa tranzicije i privatizacije, Rumunjske su vlasti hrabrim reformama i solidnim načinom privatizacije uspjele održati gospodarstvo na podnošljivo niskoj razini. Ovdje bih istaknuo prodaju rumunjske marke automobila Daccia francuskom Renaultu. Ona je prodana za oko 500 milijuna dolara, te danas s oko 11 000 zaposlenih (oko 50 % od prijašnjeg broja) proizvode 250% prijašnjeg broja vozila.