section_heading: Povijest
paragraph_text: Manastir je od osnutka uživao znatne privilegije, u srpnju 1049., Konstantin Monomah izdao je Zlatnu bulu kojom je manastir izdvojen od bilo koje vlasti (crkvene ili svjetovne) te mu poklonio glavarinu na sve židove s Hiosa (vrsta tadašnjeg poreza).<ref>Linder, Amnon: The Jews in the Legal Sources of the Early Middle Ages, str. 160.-163. Zbog velikih zemljišnih posjeda, izuzeća od poreza i ostalih privilegija koje su mu poklanjali i sljedeći carevi, manastir je cvjetao za Bizanta. Stoljećima je manastir Nea Moni gomilao bogatstva tako da je postao jedan od najbogatijih u Egeju. Na svom vrhuncu negdje oko 1300.-te, Nea Moni posjedovao je gotovo trećinu svih posjeda na Hiosu, a u njemu je obitavalo čak 800 monaha. No kad su otokom zavladali đenovežani, manastir je počeo siromašiti, ali sve se to popravilo kad su Hiosom zavladali Turci, a manastir potpao pod direktnu upravu Carigradskog patrijarha i uživao visok stupanj autonomije. Krajem 16. st. manastir je posjetio putnik Samuel Purchas, po njemu je tad u manastiru obitavalo 200 monaha, i jedini je imao pravo u cijeloj Grčkoj upotrebljavati crkvena zvona. Tijekom 17. st. broj monaha se stao smanjivati, ali se u narednom stoljeću stanje popravilo, tako da je u 18. st. kad je Nea Moni posjetio Jeruzalemski patrijarh Krisantos Notaras (1725. i 1729.) manastir bio u zavidnu stanju.