section_heading: Borba s bikovima u Španjolskoj
paragraph_text: mini|Borbe s bikovima bile su popularne još u doba stare Grčke-Heraklion U svakom gradu i malo većem mjestu u Španjolskoj postoji arena i korida se održava svake nedjelje poslijepodne, tijekom cijele godine. Postoje velike i brojne farme, na kojima se uzgajaju posebni (crni) bikovi za koride. Veliki su za prave i iskusne toreadore, a manji, mlađi, tzv. novillade služe za vježbu mlađima, koji će možda jednog dana stasati u toreadore. Prije nego bika puste u arenu drže ga najmanje 24 sata zatvorena u mraku, pa kad naglo izađe na svjetlost, iritira ga crvena boja, premda ne razlikuje boje, i zato su plaštevi (mante) kojima im mašu pred glavom crvene boje. Pikadori (picar = ubosti) na konjima ili bez njih, najprije biku zabadaju bodeže u leđa i vrat, da ga na taj način draže, ali ujedno da gubi krv, što veseli i uzbuđuje publiku. Ti su bodeži ukrašeni raznobojnim vrpcama, a glavni se toreador sve više približava životinji s crvenim plaštem u ruci i elegantnim pokretima tijela, po mogućnosti, bez iskoraka, nastoji izbjegavati bikove rogove. Ta igra traje neko vrijeme, a publika uzvikuje: „Ole“ – bodri toreadora da bude što bliže rogovima, a onda bi on jednim udarcem trebao životinji zadati smrtni ubod u srce, nakon čega se bik ruši. Toreador tako postaje matador (matar = ubiti). Ako je pravi stručnjak, češće mu uspijeva takav udarac zadati od prve, a oni lošiji zabadaju bodeže puno puta u jadnog bika, koji krvari i slabi, a publika zviždi. Ako je bio uspješan, matador dobiva za uspomenu bikovo uho ili oba, koja mu odmah odrežu, a što je poseban trofej, koji zna pokloniti svojoj djevojci, a bika voze u klaonicu.