paragraph_text: God. 1756., nakon što je osvojio prestižnu nagradu Prix de Rome (nagrada kojom je umjetnik ostvarivao poduži boravak i studiranje u Italiji) Fragonard se pobunio protiv akademskog obrazovanja koje je stekao u Francuskoj i okrenuo se portretiranju života talijanskog seoskog krajolika. Njegovi pasteli i uljene slike mladih lijepih žena u raskošnim interijerima, južnjački krajolici sredozemnih formalnih vrtova, poput onog prikazanog na slici „Ljuljačka”, istačkani su čempresima, zasadima naranči i skulpturama, načinili su od njega vrhovnog predstavnika kasnog rokoko slikarstva. mini|lijevo|<center>Detalj dvoje ljubavnika Sama slika prikazuje djevojku na ljuljački koju kriomice iz grmlja promatra mladić, dok ju ljulja stariji muškarac, vjerojatno muž, koji je gotovo potpuno u sjeni, nesvjestan ljubavnika u grmlju. Djevojka je prikazana na vrhuncu klatnje pri čemu dopušta da joj se haljina podigne pružajući ljubavniku pogled ispod nje, dok u istom trenu zbacuje svoju cipelu prema skulpturi Kupida i okreće leđa dvjema anđeoskim skulpturama kerubina koji se nalaze pored njezina muža. Djevojka ironično na glavi nosi šešir bergère (pastirski šešir), koji se inače poistovjećivao s vrlinama jer su pastirke obično živjele u prirodi te tako bivale pošteđene gradskih iskušenja.