section_heading: Estetika Psovke
paragraph_text: Zbirku je Kamov napisao kad mu je bilo 18 godina. Već početnom strofom prve pjesme Preludij navješćuje nam erotskim i oštrim stihovima kako se protivi tradiciji. Ne obraća se muzama ni idolima već hartiji koja za njega predstavlja jedini oblik komunikacije. Bjelina hartije ustvari predstavlja čednost, tj. želi reći kako je pjesništvo dosad bilo naivno. Osim nježnosti poezije, predstavlja bijednu malograđanštinu koja u njemu stvara tjeskobu i bijes. Zato se koristi ironijom i sarkazmom. Preludijem ne samo da objašnjava kojim će se temama koristiti (psovka, bol, krv, erotika, bunt), nego i pokazuje svoju važnost u društvu. On se od toga trenutka potpuno odvaja od tradicionalne lirike i tadašnjega društva. Kao i u Preludiju, u Pjesmi nad pjesmama, koja je apoteoza slobodne ljubavi, osuđuje društvo i napada brak. Ženi se obraća u pjesmi Ledeni blud. Razlika između Ledenog bluda i Pjesme nad pjesmama je u simbolici žene: tu je ona znak beznađa i gorčine. Pjesmu završava patološkim izrugivanjem i naturalističkim opisima. Bez obzira koliko pjesma može izgledati nakazno, ipak postoji elegični ton, kojim se Kamov nada čitateljevom razumijevanju. U Pjesmi suncu i Danu mrtvih ističu se dvije životne boje: crna i bijela. U njima osuđuje prošla djela i ne primjećuje njihovu vrijednost. Isto tako smatra kako će budući naraštaji biti inteligentniji i razvijeniji. U pjesmama Job i Mojsije Janko u potpunosti se izruguje kršćanskom svjetonazoru, gadi mu se i razdražuje ga. Antireligioznost je poistovjećena sa svime što negira potpunu slobodu. Odvratne su mu Jobova strpljivosti poniznost, naziva ga trulim starcem i dostojnim prorokom tiranskog boga, a Mojsije je nositelj kamenih zakona. Zatim se tu još nalaze pjesme Intermezzo i Finale. U njima nam najbolje pojašnjava sebe i svoja viđenja, zbog čega on nije više samo psovač, već i prenositelj važne poruke. U trenutku kada očekujemo katarzu, on završava s pjesmom Finale, koja je vrhunac protesta. Tu je smrt jedini izlaz i mogućnost.