section_heading: Pojam "bosanski jezik" i suvremena zbilja
paragraph_text: Bošnjački jezikoslovci, kao i javnost, drže da je «bosanski jezik» primjeren nazivak za njihov standardni jezik, a nerijetko se čuju i stavovi da je to «zapravo» državni, zemaljski jezik Bosne i Hercegovine, te da su jedino uveženi hrvatski i srpski nacionalizmi poremetili naravno stanje koje je, po njima, vladalo na jezičnome polju u socijalističkoj BiH. Istodobno se navode dva protuslovna stanovišta: s jedne strane da je službeni jezik u SR BiH bio «prirodan» i ne oktroiran, a s druge da su specifično bosanko-muslimanske jezične značajke svjesno izostavljane i potiskivane tijekom nekoliko desetljeća obje Jugoslavija i interludija NDH. Prvi su standardnojezični priručnici Bošnjaka nosili bosansko ime (Senahid Halilović: «Pravopis bosanskoga jezika», 1996; Alija Isaković: «Rječnik karakteristične leksike bosanskoga jezika», 1992. ), dok se bošnjački naziv za jezik, po više svjedočanstava prevladavajući u dijelu muslimanskoga puka i inteligencije koji je zadržao artikuliranu svijest o etničkoj zasebnosti, u praksi stavio na stranu kao neodgovarajući. Česta je pojava i pozivanje na emocionalnu povezanost Bošnjaka-muslimana s pojmom «bosanski jezik», kao i praksa «dokazivanja» postojanja posebnoga bosanskoga jezika mehaničkim citiranjem starijih (16. do 19. stoljeće) pisaca, leksikografa ili usputnih zabilješki pojedinaca- izvan konteksta i bez razjašnjenja.