section_heading: Zmija liječnik i vrač
paragraph_text: Infernalnu prirodu Tifona potvrđuje njegovo potomstvo: on rađa delfsku hidru, Himeru i dva psa, Orthosa i Kerbera. Ali Kerber nije po sebi zlotvoran. On igra dijalektički pozitivnu ulogu u grčkom podzemnom svijetu gdje se odvija neprestani ciklus obnove. Grčka misao, dakle, kao ni egipatska, ne napada zmiju kao biće koje će kozmos dovesti ponovno u stanje kaosa. Naprotiv, utoliko što ona ostaje nužno naličje duha, oživljavatelj, nadahnjivač, kroz kojeg se sok iz korijena diže do krošnje stabla, prihvaćaju je, pa čak i veličaju. Stoga sve velike božice prirode, božice majke koje će u kršćanstvu postati Marijom, majkom utjelovljenog Boga, imaju za atribut zmiju. Ali Kristova će Majka, druga Eva, zgaziti glavu umjesto da je posluša. Tu je najprije Izida koja na čelu nosi kraljevsku kobru, ureus, od čista zlata, simbol suvereniteta, spoznaje, života i božanske mladosti. Potom tu su Kibela i Demetra, koja je također ktonsko/podzemno biće. Značajno je da se u vrijeme Amenofisa II. ureus prikazivao i kao nosač sunčeva koluta. I sama Atena, usprkos svome nebeskom podrijetlu, za atribut ima zmiju, a ima li jasnijeg simbola saveza razuma i prirodnih snaga od mita o Lakoonu, u kojem će se zmije iz mora, što su došle kazniti grješnog i svetogrdnog svećenika, sviti podno Atenina kipa?