section_heading: Književnost neovisnosti
paragraph_text: Nakon povlačenja Turaka s Balkanskog poluotoka, Albanija je u Vlori (Valoni) proglašena neovisnom državom 28. studenoga 1912. godine, a tada se u okviru albanskoga društva među različitim političkim strujama rasplampsavaju političke borbe, što 1924. dovodi i do kratkotrajne buržoasko-demokratske revolucije, a nakon njezinog sloma uvodi se Zogov monarhistički režim (1928. – 1939.). Tijekom njegove vladavine mnogi su pisci i kulturni djelatnici zatvarani i proganjani, pa književnost tzv. razdoblja neovisnosti (1912. – 1939.) može se dijeliti na "reakcionarnu" i "naprednu". Na čelu prve je rimokatolički kler u Skadru s istaknutim reakcionarno nastrojenim piscima i publicistima, koji nerijetko "književno oživljuje lažnu seosku idiliku". Najistaknutiji je među njima Gjergj Fishta (1871. – 1940.), koji je, želeći Albancima dati nacionalni ep, napisao Lutnju po visokom gorju (Lahuta e malësisë) u 17 000 stihova. U ovom epu nastojao je oživjeti legendarnu epohu albanske povijesti, prikazujući borbe sjevernih gorštaka protiv slavenskih najezda. Na istom su rustikalno-domoljubnom tragu njegove pjesničke zbirke Domovina vila (Mrizi i Zanave) i Pariški ples (Vallja e Parrizit), gdje prevladava religiozna tematika. Okušao se i u satiri (Ose sa Parnasa [Anxat e Parnasit] i Babatin magarac [Gomari i Babatasit]) i u drami s biblijskim i mitološkim temama.