section_heading: Tematski svjetovi
paragraph_text: Vilino pripovijedanje tu prestaje, jer ona nakon sedmoga pjevanja napušta Pisnika, a on se u osmom susreće sa svojim novim izvorom kazivanja, Poklisarom, koji mu u tom pjevanju pripovijeda o zadarskim velikašima koje je upoznao na piru. Poslije će u dvanaestom pjevanju opet doći do susreta Pisnika i Poklisara, no tu je Poklisar lik eshatološkoga svijeta. Njegovo je ime sada Osin, što znači sjena, jer je on zapravo u paklu gdje ispašta za svoje grijehe. On Pisniku opisuje pakao predstavljajući ga kroz mješavinu mitološkog i eshatološkog svijeta. U paklu vladaju mitološka bića od kojih je vrhovni Pluton, a u njega bespovratno odlaze grešnici. One koji se nalaze u čistilištu Bog može pomilovati. Uz pakao i čistilište sastavni dio Barakovićeva eshatološkoga svijeta jest i opis raja. Naime, Pisnik je u devetom pjevanju u snu imao viziju raja nakon što mu se u ukazala Vila i uputila ga na raj. U raju je vidio Otca, Kralja, Ženu te bića koja tamo prebivaju. Valja primijetiti da je Pisnika na raj uputila Vila koja je mitološko biće te se i ovdje može uočiti spajanje dvaju tematskih svjetova. Zanimljiva je i Pisnikova molitva Febovoj sestri Luni kada se u dvanaestom pjevanju suočio s nevoljama na moru. Mitološko je nebo kristijanizirano pa se Luna obraća kršćanskom bogu nakon što je i sam Febo pobjegao pred strašnim morskim nedaćama. Premda se nigdje vrhovni bog izravno ne identificira s kršćanskim, neki bi njegovi opisi upućivali upravo na kršćanskoga Boga: u devetom je pjevanju bog nazvan otcem, potom stvorcem koji je stvorio čovjeka te mu se pridaje sposobnost da može mrtvim tjelesima napuniti svijet.