section_heading: Međunarodno priznanje
paragraph_text: Savezna Republika Njemačka zalagala se za brzo priznanje Hrvatske i izjavila da želi zaustaviti nasilje koje traje u područjima naseljenim Srbima. Francuska, Ujedinjeno Kraljevstvo i Nizozemska tomu su se usprotivile, ali su naposljetku odlučile djelovati zajedno i izbjeći jednostrane radnje. Dana 10. listopada 1991., dva dana nakon što je Hrvatski sabor odobrio proglašenje neovisnosti, EEZ je odlučio odgoditi svaku odluku o priznanju Hrvatske i samo priznavanje hrvatske neovisnosti na dva mjeseca pod uvjetom da do tada rat ne završi. Nakon isteka roka Njemačka je predstavila svoju odluku o priznanju Hrvatske, koju su podržale Italija i Danska. Francuska i Ujedinjeno Kraljevstvo pokušali su spriječiti priznanje izradivši rezoluciju Ujedinjenih naroda koja nije pozivala na jednostrano djelovanje koje bi moglo pogoršati situaciju. Međutim, 14. prosinca podnijele su ostavke tijekom rasprave Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, kada se Njemačka odlučno odlučila usprotiviti toj rezoluciji. EEZ je 17. prosinca 1991. službeno potvrdio da će Hrvatska biti diplomatski priznata 15. siječnja 1992.<ref> Badinterova komisija navela je da neovisnost Hrvatske ne treba odmah priznati jer novi hrvatski ustav ne predviđa zaštitu manjina koju zahtijeva EEZ. U odgovoru je hrvatski predsjednik Franjo Tuđman napisao Robertu Badinteru da će taj manjak biti ispravljen. Jugoslavenske su vlasti 26. prosinca 1991. objavile planove za manju državu koja bi mogla uključivati i okupirana područja Hrvatske, ali ih je Opća skupština Ujedinjenih naroda odbila.<ref>