paragraph_text: Bakropis i suha igla su radno intenzivni procesi i jedan od ranih oblika grafike. Rembrandt je suhom iglom na bakrenog ploči izdubljivanjem stvarao oštre rubove koji zadržavaju obilnu količinu tinte te bojanjem i laganim brisanjem ploče rezultira baršunastim linijama prilikom ispisa. Namjerno ostavlja boju na ploči koja lagano pokriva figure koje stoje desno na podnožju križa dok deblji sloj gotovo potpuno prekriva grmlje uz desni rub. Kreativno bojeći ploču, Rembrandt pojačava kontrast svijetlog i tamnog, razjašnjava prostorne odnose i proizvodi potpuno jedinstvene otiske svaki put kada je otisnuo ploču. Svaka od pet promjena koju uvodi Rembrandt tijekom rada na grafici povećava važnost Isusove figure koja je osvijetljena zrakom svjetlosti koja predstavlja Božje svjetlo s Nebesa.<ref>Koenraad Jonckheere i Anna Tummers, Art Market and Connoisseurship: A closer look at painting by Rembrandt, Rubens and their contemporaries, Amsterdam University Press, Amsterdam, 2008. Naime, priroda grafičkog medija je značila da je moguće da Rembrandt pravi stalne promjene (koje je učinio tijekom deset godina), kombinirajući bakropis i suhu iglu, mijenjajući sastav slike i čineći je u konačnici tamnijom i kaotičnijom. Najdramatičnija promjena je nebeskog svjetla koje je tamnije na jednoj strani što je namijenjeno razlikovanju dobrog od lošeg razbojnika: