section_heading: Stari samostan Dragović
paragraph_text: mini|200px|desno|<center>Manastir Dragović potopljen u Peručkom jezeru Stara crkva samostana Dragović bila je skromna građevina, okružena sa svih strana samostanskim zgradama. Zvonik s izgledom na preslicu i malim zvonom na kome je bila utisnuta godina 1720, uzdizao se iznad zapadnog portala. Crkva je imala dvoja vrata i ceriti prozora. Iznad zapadnih vrata postojala je ploča sa zapisom da je samostan obnovljen u vremenu igumana Vikentija 1749. Godine, a na Časnoj trpezi uklesana je godina 1779. Ta kamena ploča i danas čini osnovu Svetog prijestolja samostanske crkve. Iznad prozora na oltarskoj apsidi postojala je također mramorna ploča s natpisom da je oltar obnovljen u vremenu igumana Leotija 1771. Godine. Iznad hora, pod samim zvonikom, bila je kapela posvećena Svetoj Paraskevi - Petki. U saru samostansku crkvu, kao i ostala samostanska zdanja, bilo je uzidano dosta kamenih ploča; jedna sa starog žrtvenika na kojemu je uklesan tekst da je žrtvenik podigao Tit Aurelije šumskom bogu Silvanu. Drugi kameni blok je reljefna predstava s dva lava. Oba ova rimska spomenika danas se čuvaju u samostanskoj riznici. Krajem 15. Stoljeća, 1480. Godine, samostan Dragović je opljačkan od strane Turaka, a kaluđeri rasterani. Poslije nešto više od 20 godina samostan je obnovljen, da bi 1537. Godine ponovno stradao pri pohodu turske vojske da osvoji utvrđeni grad Klis. Godine 1585, uto dragovićkih kaluđera: Pajsije, Evstasije, Stefan, Gerasim i Dionisije prešli su na područije Budimske eparhije i tamo osnovali samostan Grabovac [1]. Zidanje novog samostana Zbog velike vlage i nepodobnog terena stari manasti Dragović bio je sklon rušenju. Arhimandrit Gerasim u svom ljetopisu je zabilježio: "Ako je zbog tihe i gluhe pustinje, zbog gorasta odasvuda okružavajuće prirode, i zbog dražesnog žubora i krivudanja, osobito u ljetno vrijeme dobiva recive Dragović, mjesto na kome samostan leži najbolje za pustinjački život i priličilo: to je naprotiv i mnogogodišnjem iskustvo dokazalo da voda. Naročito u zimnje vrijeme, izvirući na premnogo mjesta koje iz glavnog vrela koje ispod samog samostana, rije i potkopava temelj sv. Obitelji. Zato su zidovi samostanski i crkve od vremena na vrijeme popuštal i pucali, tako da su se zdanija često opravljati i ponavljati morala; pa pored svega toga opet bi istu štetu trpjeli ... Pored toga neopisana vlaga grdnu bi štetu osobito čovječjem zdravlju uzrokovala ". Sve te okolnosti primorale su samostansko bratstvo promijeniti lokaciju i preseli samostan na zdravije mjesto. S dozvolom mletačkih vlasti, dragovićki jeromonah Vikentije Stojisavljević započeo je 1777. Godine zidanje novog samostana na mjestu zvanom "Vinogradi", udaljenom "četvrt sata prema Istoku" od samog samostana Dragovića. Zbog nesporazuma s bratstvom novo zdanje nije dovršeno, a sagrađeni dio kasnije je stradao u požaru. Ovaj započeti trud nastavljen je tek 1846. Godine u vrijeme igumana Jeroteja Kovačevića. Taj događaj Letopis opisuje ovako: "Dom je ovaj sagrađen na dva poda s deset stanica, osim uspremni mjesta pri zemlji. Položaj je doista prekrasan. Leži na podne pri položaju bražuljka Kosa, a novouzdignuta šuma i voćnjak kite ga sa sjeveroistočne strane; a lijevo u vrlo malom rastojaniju vidi se i mlin samostanski, kameni most, turska građevina. Pored doma pak protežu se u milom vidu zelene livade, koje ispresecaju rijeke Cetina i Dragović, a duž livade s onu stranu cetine pružala se carska cesta ili drum koji u Sinj i Vrliku vodi. Sa strane zapadne kraj novog zdanja samostanskog položen je 1856. Osnov veleljepnoj novoj crkvi koja će sva od kresanog kamena biti ". Novopodignuta crkva bila je dosta velika, dugaž (dȕga, dat. Dȕgi) savijena daska kao sastavni dio bačve 22m, široka 10,4 m, a visoka 13,6 m. Crkva se odlikovala pseudo-romanskim stilom s visokim zvonikom 28,6 m na zapadnoj strani hrama. Iznad zapadnog portala ugrađena je kamena ploča sa zapisom da je crkva sagrađena za vrijeme biskupa Stefana, arhimandrita Gerasima i nastojatelja Ilariona Torbice 1860. Godine u čast Roždestva Presvete Bogorodice. Na crkvi su postojala dvoja vrata i deset prozora, pet na južnoj, a pet na sjevernoj strani. Na mjestu gdje je bio stari samostan podignuta je kapela Svete Petke. Nova crkva samostana Dragovića osviještena je 20. kolovoza 1867. Godine [1].