section_heading: Progonstvo i smrt
paragraph_text: mini|lijevo|200px|[[Henri Camille Danger, Temistoklo ispija otrov, 1887.]] mini|275px|[[Franc Kavčič, Temistoklo traži utočište kod kralja Admeta, 1801.]] Temistoklo je postepeno gubio naklonost i povjerenje atenskog demosa, dijelom zbog svoje arogancije, a dijelom zbog navodne podmitljivosti. I Diodor Sicilijski i Plutarh spominju da su se protiv Temistokla iznosile optužbe o korupciji. Naposljetku je oko 471. pr. Kr. Temistoklo protjeran iz Atene ostracizmom. U Kimonovoj biografiji Plutarh navodi kako je neposredan povod Temistoklovom izgnanstvu bila njegova svađa s Aristidom i Kimonom. Najprije je Temistoklo otišao u demokratski Arg, odakle je stalno putovao po drugim peloponeskim gardovima i radio na pripremanju demokratskih prevrata u njima. No, Spartanci su izvjestili Atenjane da je u suradnju s Perzijancima, u koje se bio zapleo Pauzanija, umiješao i Temistoklo. U Ateni je u odsustvu proglašen za izdajnika, osuđen na smrt i njegova imovina je oduzeta. mini|275px|[[Giuseppe Bossi, Pokop Temistokla u Atici, 1806. (Brera)]] Temistoklo je okružen neprijateljima bio primoran pobjeći iz Arga, najrije na Korkiru, zatim mološkom kralju Admetu, a odatle napokon u Malu Aziju. Konačno, nije imao drugog izlaza nego da se 464. pr. Kr. obrati perzijskom caru Artakserksu, sinu cara Kserksa čiju je flotu porazio kod Salamine. Perzijski car je primio Temistokla i dao mu na upravu tri grada u Maloj Aziji – Magneziju, Lampsak i Mijunt. Stanovnici Magnezije obožavali su ga kao božanstvo, kako se vidi po jednom novčiću, na kojemu je Temistoklo predstavljen s vrčem u ruci i ubijenim bikom pod nogama.