paragraph_text: Na suvremenoj hrvatskoj likovnoj sceni  na samom kraju  20. i početkom 21. stoljeća javili su se umjetnici koji skulpturi pristupaju na nov i svjež način. Oni su oslobođeni okova tradicije i tradicionalnog poimanja skulpture. Razmišljaju o skulpturi kao o konceptu uz uvažavanje promatrača i predviđanja njegove moguće reakcije na konačni rad. Pojam volumena relativiziran je, a time i skulptura u svom klasičnom obliku – volumen u prostoru. Materijalnost i fizička prisutnost njihova rada postaju sekundarni. Naglasak stavljaju na ambijent u kojem rade i proces, odnosno moguću promjenu stanja (nekad i agregatnog) same skulpture. Temporalnost je važna karakteristika kipara nove generacije. Budući da rade s krhkim, trošnim i lomljivim materijalima, svjesni su činjenice da njihove instalacije i skulpture neće trajati vječno. Zbog toga transformaciju materije u sklopu svog stvaralačkog procesa rado dokumentiraju. Grafike i video često kombiniraju sa samom plastikom prilikom izlaganja. Upravo poigravanje i kombiniranje različitih medija najviše pridonose toj novoj slobodi.