section_heading: Preokret u karijeri
paragraph_text: Nakon završetka rata par se vratio u Pariz. Giacometti se tada šalio da je mogao prevesti sve što je stvorio u Ženevi u šest kutija šibica. Odmah nakon dolaska u Pariz doživio je velik preokret. Naime, jedne noći u kinu se okrenuo prema publici i odjednom shvatio kako su tanki, s njegovog pogleda, vidio je koliko praznog mjesta ima među njima. Kad se vratio u svoj atelje pokušao je napraviti ono što je vidio. Noć (en.: Night, 1946.), Čovjek pokazuje (en.: Man pointing, 1947.), Gradski trg (en.: The City Square, 1948.) i Hodajući brzo kroz kišu (en.: Walking Quickly Under Rain, 1949.) su varijacija tamno obojanih i dramatičnih tema. Svaku od ljudskih figura su dijelile dvije karakteristike koje su obilježile Giacomettijeve radove od ovog perioda na dalje. Prvo, površina skulptura je hrapava i hrđava. Drugo, njihova torza, glave, ruke i noge su izdužene, skoro dovedene do slomljenosti. Kritičari su odmah uvidjeli snažnu metaforiku. Alberto se koristi prikazom ljudske egzistencije bez radosti i značenja. Također je vidljivo Giacomettijevo prijateljstvo s filozofom Jean-Paulom Sartreom i povezanost Giacomettijevih skulptura s temama Sartreove egzistencijalističke filozofije. Ipak, Giacometti je tvrdio da nije vodio računa o filozofskim implikacijama svojih djela.