section_heading: Povijesne i prirodne zanimljivosti
paragraph_text: Gromačku špilju odlikuje i iznimno bogatstvo podzemne faune. Premda je ona i ranije istraživana, prva sustavnija biospeleološka istraživanja proveli su članovi Hrvatskog biospeleološkog društva (HBSD) tijekom 2003. i 2004. godine. Među tristotinjak do sada evidentiranih životinjskih svojti, uz kukce kornjaše, paučnjake, pauke i pseudoštipavce, grinje, kopnene i vodene rakove i neizbježne šišmiše, Gromačku su špilju posljednjih godina mještani često spominjali kao dom dinaridskog endema čovječje ribice (lat. Proteus anguinus) što su potvrdili Kletečki i Sur 1996. Ova je špilja iznimno biološko nalazište i onih vrsta koje do sada nisu bile poznate u Hrvatskoj, a novija su istraživanja utvrdila i neke koje su čak i potpuno nove za znanost. U ulaznoj dvorani koja je najbogatija organskom tvari nalazimo brojne troglofilne organizme kao što je Apfelbeckia lendenfeldi, koja je dužinom od preko 10 cm najveća u Europi, te dalmatinski špiljski konjic (lat. Dolichopoda araneiformis). Ističu se čak četiri vrste lažištipavaca, među kojima je slijepi ronkus (lat. Roncus anophthalmus), zatim pauk hercegovačka stalagtia (lat. Stalagtia hercegovinensis), te još veći predator ogromna špiljska stonoga nazvana špiljski lav (lat. Polybothrus leostygis). Duž cijele špilje može se naći Apfelbekov antroherpon (lat. Antroherpon apfelbecki apfelbecki) za kojeg je ovo, uz Močiljsku špilju, tek drugo nalazište u Hrvatskoj. Ova špilja predstavlja tipsko nalazište amfipodnog rakušca (lat. Accubogammarus algor jalzici), te za Hrvatsku prvo nalazište troglobiontnog kornjaša (lat. Hadesia vasiceki), prilagođenog za filtriranje podzemne vode koja se slijeva po stijenama. Do sada je zabilježeno tek šest nalazišta ovog jedinstvenog kukca. Također je nađen Schaefernov rakušac (lat. Typhlogammarus mrazeki), koji može dostići do 3 cm duljine, špiljski plošnjak Aegopis spelaeus, jedan od tri najveća špiljska puža na svijetu, te troglobiontski puž (lat. Pholeoteras euthrix). Osim toga prvi nalaz endemične Absolonove pijavice bez pigmenta i očiju (lat. Dina absoloni) u Hrvatskoj zabilježen je upravo u prostorima Gromačke špilje, a prije toga je po prvi put za znanost opisana 1913. godine u špilji Vjetrenica na prostoru Zavale u Bosne i Hercegovine. Absolonova je pijavica prva otkrivena stigobiontna pijavica na svijetu. Gotovo sve ove vrste pripadaju podzemnom faunističkom kompleksu šire okolice Popovog polja u susjednoj Hercegovini u koji očito spada i Gromačka špilja.