Смена британског министра одбране: Како се цурење информација и новинарски извори користе у политици
Колико пута сте видели да прича коју читате у новинама или гледате на телевизији потиче од „извора"?
Новинари се труде да скупе што више "капи" које цуре Или приметили како новинар „са пуно разумевања" разговара са неким ко заступа одређени став? То је вероватно због тога што је тај неко претходно „избрифовао" новинара - дао му неке смернице или документе пре разговора. Али то се све ради испод жита у маниру „ово ниси чуо од мене". Или, да будемо потпуно отворени, то је цурење информација. Одавање информација је постало тема за насловне стране када је недавно Гавин Вилијамсон морао да напусти место британског министра одбране, наводно управо због тога. Вилијамсон је смењен 1. маја због одавања информација са затвореног састанка о кинеској телекомуникационој компанији Хуавеј, саопштено је из кабинета премијерке Терезе Меј. „Одлука премијерке донета је на основу информација о његовом понашању, до којих је дошла истрага о околностима неовлашћеног одавања информација са састанка Савета за националну безбедност", наводи се у саопштењу, пренео је Ројтерс. Вилијамсон је оштро демантовао да стоји иза тога, а сарадници премијерке саопштили су да је случај завршен. Истрага је покренута након што су медији објавили да је Савет, који се састаје иза затворених врата, одлучио да дозволи компанији Хуавеј да учествује у неким аспектима нове британске бежичне 5Г комуникационе мреже, пренео је АП. Британска влада инсистира на томе да таква одлука није донета. Ово је екстремни пример цурења података, али на нижим нивоима - инфомације, гласине или трачеви одају се свакодневно. То је део политичке сцене у Британији. Како се то дешава? То се некад дешава у кафићу, а понекад у ужурбаним разговорима у ходницима Вестминстерске палате - то је слика коју вероватно већина нас замишља. Не заборавите, зграда парламента је физички простор, који вам у таквим случајевима није потребан. Сетите се како трачарите с колегама с посла, исто је и овде - већа је вероватноћа да то буде преко Вајбер и Воцапа, него на пићу. Да ли више трачарите уз пиво или преко телефона? Шта је то за новинара? Јасно је да они желе да се први домогну приче и разговарају с особом која може да завири иза завесе - да им пружи информације изнутра. И увек имајте на уму шта би било да нема таквих извора - какве бисмо политичке вести имали, само оне које људи на власти желе да чујемо. Какве користи од тога имају политичари или њихови сарадници? То је већ ствар нијанси. Можда желе да изграде добар однос са новинарима, који ће им бити потребни у будућности. У другом случају, може бити да нису сагласни са предвиђеном политиком и да одавањем информација желе да скрену пажњу на тај проблем и промене став јавног мњења о томе. Некад је то чисто политичка одлука - покушај да себе представите у што бољем сватлу, а оцрните противника. А разлог може бити и аутентична забринутост због неправде која је учињена - тако настају узбуњивачи. Зашто се чешће дешава да су такве ствари непотписане? Одговор је сасвим очекиван, да бисте могли да порекнете да је реч о вама. Част изузецима. Кратка историја цурења информација? Лабуриста Џими Томас морао је 1936. да оде са министарске функције када је откривено да је одавао поверљиве информације о буџету и то шифрованим порукама пријатељима са голфа. У томе му је помогло што су на енглеском језику речи tee - клин одакле се изводи први ударац у голфу, слично изговара као tea (чај), па им је тако поручио да ће бити повећан порез на чај. Голфери први сазнали за буџетске промене 1936. и због тога је министар финансија мора да буде смењен Министар финансија Хју Далтон смењен је 1947. јер је о детаљима буџета ћаскао са новинарима и то се појавило у штампи, пре него што их је он званично саопштио. То нипошто није последњи такав случај. Чак се одомаћила пракса да се детаљи из буџета прво појаве у новинама и то врло прецизно. Наравно, не мора увек бити реч о новцу. Разни сочни детаљи пре или касније дођу до новинара и то је врло уобичајено. Живимо у времену када се то веома често дешава. Политичари се утркују за место одлазећег премијера, дисциплина у кабинету релативно је слаба. Бар је била, до случаја Вилијамсон, рај за одавање информација. Да ли је то против правила или закона? Постоји јасна разлика између закона и неписаних правила по којима политичари сарађују међусобно и са новинарима. Ако подаци носе ознаку тајности, то је једна ствар, али ако говоримо о трачевима и гласнима из скупштинских кулоара ту ствари нису тако јасне. Одавање, можда више него ишта, показује слом страначке дисциплине и тенденцију функционера да се боре за себе, а не за оно што је претходно зацртано. Посебно када је реч о малим шрафовима унутар система. „Када би свако сваког оцинкарио због откривања информација", рекао је један високо-позициониран извор из Вестминстера за Њузбит, „то би било крвопролиће".