Тешка времена за секс бизнис у Амстердаму
Наилазе четири разметљива младића у перјаним јакнама, лупају длановима о излоге и машу женама које позирају у чипканом доњем рубљу.
Собе у амстердамским јавним кућама прилично су сведене „Све је то шегачење. Чак и оне знају да се шегачимо", каже ми један од њих, показујући ка јавној кући. „Оне знају за Енглезе. Довољно зараде на нама." Али многе жене које продају своје тело све се више муче да привуку муштерије које желе да плате зато што њихове излоге заклањају туристи који праве селфије и које занима само бесплатна атрактивна прилика за фотографију уместо да плате за секс. Прва градоначелница главног града Холандије покушава да нађе решење. Фемке Халсема спрема се да изрекне читав низ мера којима би помогла да се сексуалне раднице склоне од објектива камера. „То је највећи бесплатни забавни парк у читавом Амстердаму", каже Фритс Рувет. Док ме води кроз паукову мрежу калдрмисаних уличица, многе проститутке му машу у поздрав. Могућност да се њихова фотографија појави на друштвеним мрежама представља ризик за жене у амстердамској улици црвених фењера. Фритс држи књижару у улици црвених фењера и често позива ове жене унутра на кафу, на кратки предах од злостављања и застрашивања којима су изложене на улици. „Оне немају где да се склоне", објашњава он. „Ако желе да зараде за живот, морају да стоје у излогу, али ту долази много, много мушкараца. Из Енглеске, Шкотске, Ирске. Пијани су, урлају, желе да се сликају." 'Моја деца не знају чиме се бавим' Младе жене труде се да сакрију лица док туристи зверају около и машу паметним телефонима. Многе од њих воде тајни живот. Уколико њихове фотографије освану на друштвеним мрежама, то би могло да се заврши тако што ће их се њихове породице одрећи. Кристина отвара врата, задрхтавши кад јој се голи стомак нађе на удару леденог ветра. Она гаси цигарету, смањује звук на видео снимку на телефону и води ме кратким ходником до мале, беле, бетонске собе. Топла је и сведена: огледало, црни пластични душек, антисептички хигијенски гел, будилник и пуфнасте папуче. „Не свиђа ми се што продајем тело, али морам." Кристина ради у улици цревних фењера читаву деценију. Убедила ју је да дође мађарска пријатељица која се обогатила у амстердамској прљавој сексуалној индустрији. Она наплаћује 100 евра за пола сата, 150 за сат. „Покушавам да уштедим за двоје деце. За њихову будућност. Она су сада са мојом мајком у Мађарској. Моја деца не знају чиме се ја бавим." Кристина нема жељу да се пресели. Овде добро зарађује, упркос иритантним туристима. Течно говори холандски и каже ми да нема макроа - она тело продаје зато што је то „лака зарада". И осећа се безбедно овде. Опасност од ширења? Градоначелница Халсема изнела је идеју да се проституткама издају дозволе како би могле да раде и изван клаустрофобичне зоне улице црвених фењера. Али многи од оних који имају везе са сексуалном професијом плаше се да би то жене гурнуло још више у илегалу. „Амстердам је већ познат као престоница проституције", каже Карин Веркман, која ради са жртвама трговине људима. „То би само потврдило тај статус. Проституција би постала чешћа у приватним домовима, у хотелима. Жене би постале невидљиве." „Ако отворите остатак града тако да функционише као центар за проституцију, то ће привући нов саобраћај у Амстердам, стизаће аутомобили, мушкарци ће узнемиравати насумичне жене на улици да би их питали која им је цена… и подстаћи ће трговину људима. Не потцењујте шта то уме да учини једном граду." Излози црвених фењера у Амстердаму Проституцију је холандска влада легализовала 2000. године Министарство правде је 2009. године саопштило да ће специјални јавни тужилац затворити излоге за проституцију повезане с организованим криминалним синдикатима. Индустрија секса и даље је синоним за насиље, дрогу, прање новца и друге криминалне активности Јавне куће с излозима пречесто се појављују у истрагама о трговину људима Претходни покушај да се почисти Де Вален - улица црвених фењера - подразумевао је да градска власт откупљује јавне куће од великих макроа и понуди јефтину станарину стартаповима и уметницима. Изгледа да нико не зна колико тачно жена ради у сексуалној индустрији овог града. То се назива „мрачном цифром". „Амстердам тврди да је све под контролом, али ми чак ни не знамо колико девојака ради тамо", истиче Фритс Рувет. „Према неким истраживањима, ради се о 4.000 жена, нека друга кажу 8.000. Неки кажу да је 10 посто њих последица трговине људима, други кажу 90 посто. Чак и ако је у питању ова најнижа бројка, то значи да 400 девојака продаје тело против своје воље. Практично буду силоване сваки дан. Неће помоћи ако их склоните од очију јавности у неки други део града." Може ли најстарији занат у Де Валену да преживи доба интернета? 'Џунгла ноћу' Од градоначелнице Халсема очекује се да ове године детаљно изложи свој предлог. Она је предложила појачано присуство полиције, наплаћивање казне туристима на лицу места и употребу „ванредног стања" - упозорења за опасност - како би се посетиоци преусмерили с овог историјског места ако постане сувише прометно. Омбудсман Амстердама Аре Зурмонд описао га је као „џунглу ноћу". Он жели да уведе старосно ограничење и предлаже ограничавање броја јефтиних летова који слећу на аеродром Шипол. Планови градоначелнице Амстердама Фемке Халсеме нису наишли на опште одобравање Други тврде да само постојање легалне секс зоне суштински објектификује жене и излаже их злостављању. „Дубоко у себи сви знамо да је проституција штетна по жене, и физички и емотивно, кад се упуштају у секс са непознатим особама", каже Карин Веркман. Она тврди да подстицање секс бизниса - захтевање од жена да се региструју и плаћају порез - владу суштински претвара у макроа. Тренутни приоритет градских власти чини се да је да се заштити проституција као занат. Многи од излога већ су истакли знакове „Te Huur" (издаје се). Посао се све више пребацује на интернет. Сајтови који продају секс женама омогућују да своје услуге нуде а да не морају бити изложене суду јавности. А ако је улица црвених фењера џунгла, на интернету влада још веће безакоње.