Прецизна стимулација нервних ћелија побољшава памћење
Коришћење струје за прецизну стимулацију мозга може да повећа радну меморију човека, показује најновија студија.
Истраживачи се надају да ће електронска стимулација мозга моћи да се користи у лечењу неких неуролошких болести Тако је екипа научника са универзитета у Бостону успела је да људима од 60 и 70 година „наместе" радну меморију као да су у двадесетим. Овај ефекат је трајао најмање 50 минута пошто су лекари завршили са подстицајима. Ипак, да би се видело да ли овакве стимулације могу да помогну у стварном животу, рецимо у лечењу Алцхајмерове болести, потребна су опширнија истраживања. Шта је радна меморија? Радна меморија је у ствари складиште у којем мозак чува привремене информације - потребна вам је када желите да запишете број који вам неко говори. Решавање проблема, математички прорачуни, доношење одлука - све то укључује и радну меморију. Роберт Рајнхарт, асистент на Универзитету у Бостону и један од истраживача, каже да ту „живи наша свест". Ова меморија разликује се од дугорочног сећања, помоћу ког призовемо у свест први дан школе, венчање или детињство. Међутим, радна меморија слаби с годинама. Може ли се убрзати? Истраживачи су пратили и бележили мождане таласе Студија објављена у часопису Природа неуронауке, обухватила је 42 људи у двадесетим и 42 људи у шездесетим или седамдесетим годинама. Имали су задатак да уоче разлику међу фотографијама које су им показивали научници. Млађи испитаници су били бржи и тачнији без било какве мождане стимулације. Код старијих је резултат поправљен после електронских подстицаја. Доктор Рајнхарт каже да помоћу ове технике могу „радну меморију појединца да доведу у боље стање, него што је имао кад је био много млађи". „То је важно јер светско становништво рапидно стари и људи у зрелим годинама имају бројне проблеме у реалном животу, јер се ослањају на сопствену меморију". Он објашњава да се то односи на препознавање лица, сналажење у простору, присећање да ли су попили лекове, као и на неке финансијске одлуке. Како стимулација функционише? Истраживачи су се усредсредили на мождане таласе у две регије мозга које укључују радну меморију - слепоочни и чеони режањ. „Мозак је као диригент оркестра, користи ритам нижих фреквенција, у овом случају можданих таласа, да преноси информације", каже Рајнхарт. Али студија је показала да мождани таласи понекад постану несинхронизовани - као музичар који „искочи" - како старимо. Тим са Универзитета у Бостону бележио је рад мозга испитаника. Користили су специфичну наизменичну струју да стимулишу - односно ојачају и синхорнизују мождане таласе. Да ли заиста ради? Истраживачи и остали научници желе да виде какве резулатате ће имати овај експеримент када се понови на већим групама. Друго питање је хоће ли нека врста стимуланса моћи да направи неке промене у свакодневном животу људи. Није сигурно колико дуго би те погодности трајале, пошто су у овој студији трајале до 50 минута. Да би се користило у свакодневном животу морало би да име дугорочније ефекте или да технологија буде преносна. Шта са деменцијом? Истраживачи су се бавили само здравим особама, тако да је немогуће изводити закључке о болестима попут Алцхајмера. Надају се да ће једног дана стимулација мозга наћи своје место у лечењу неуролошких поремећаја деменције, аутизма, епилепсије или синдрома АДХД - проблем са хиперактивношћу и поремећајем пажње. Друштво Алцхајмер поздравило је извештај: „Технолошка измена и поправљање можданих струјних кола отвара нови пут за изучавање деменције". Могу ли да варам на испиту? Технологија је била тестирана само на враћању изгубљених способности. Али поставља се питање да ли исти приступ може да се користи за унапређивање? „Верујем да је могуће да на неки начин побољшамо чак и нормалне, здраве и когнитивно функционалне особе, укључујући и младе људе", рекао је Рајнхарт. „Али велика побољшања бележимо код људи који се највише муче", додао је он. Шта кажу стручњаци? „Било би преурањено да ове резултате пренесемо на свакодневно функционисање људи који имају озбиљне проблеме са памћењем", објашњава Дороти Бишоп, професорка развојне неуропсихологије са Универзитета у Оксфорду. „Тренутно нема показатеља да постоје позитивни ефекти стимулације изван ове експерименталне фазе". „Потребно нам је још истраживања пре него што закључимо да је овај метод клинички примењив", закључила је Бишоп. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk