Исправљена неправда према Орвелу због есеја о храни
Готово свe писцe на свету, ма колико талентовани, издавачи су понекад одбијали, али је ретко ко од њих добио извињење због тога, и то 70 година касније.
Писац „Животињске фарме" преминуо је 1950. године Британски савет извинио се Џорџу Орвелу због тога што му, пре више од седам деценија, тачније 1946. нису објавили есеј „Британска кухиња". Савет, који иначе промовише међународну сарадњу и ширење британске културе, сугерисао је аутору романа „1984" и „Животињска фарма" да „не би било мудро објавити такво дело читаоцима на континенту". Топли напици Уредник је тада приметио да је „есеј одличан, уз једну или две минималне замерке". Међу њима се нашао рецепт за џем од поморанџи, у коме је, како се наводи, „сувише воде и шећера". У том есеју, Орвел исхрану Британаца описује као „једноставну, али прилично тешку и помало варварску", у којој се „топли напици препоручују у свако доба дана". Аласдер Доналдсон, аналитичар Британског савета, оцењује да је „ова организација у то време била уздржана и ретко склона ризицима, па је желела да избегне разраду теме о исхрани (чак и оне у којој се помињу катастрофалне последице рата и гладовања) одмах након зиме 1945". Доналдсон додаје да је „Британски савет задовољан што 70 година касније може да се искупи највећем политичком писцу Велике Британије у 20. веку тако што ће поново издати његов оригинални есеј у целости, заједно са несрећним писмом о одбијању". Орвелов рецепт за џем од поморанџи У есеју Орвел пише о британском омиљеном доручку Ово доба године идеално је за прављење џемова. За само неколико недеља почиње кратка сезона севиљских поморанџи, које су неопходни састојак за Орвелов џем. Њихови горко кисели плодови се умногоме разликују од слатког укуса на који смо навикли од ових воћки. Сами се уверите да ли је Орвелов уредник био у праву, када је рекао да је ово „лош рецепт". Састојци: Припрема: Оперите и обришите воће. Пресеците воћке на пола и исцедите сок. Уклоните средишњи део, а затим их фино исецкајте. Одвојите и семенке и вежите их у платнену врећицу. Исцеђени сок, кору и срж ставите и воду и оставите да стоји 48 сати. По истеку тог периода, смесу ставите у велику посуду и кувајте сат и по, док кора не омекша. Оставите да стоји преко ноћи, затим додајте шећер и пустите да се растопи на ватри, пре него што прокључа. Кратко прокувајте док смеша не добије желатинасту структуру. Тада посуду скините са ватре. Сипајте у тегле, које су претходно загрејане и покријте папирним поклопцима. Према Орвеловом есеју, доручак за већину људи у Британији није „ужина, већ озбиљан оброк" који се састоји од три врсте јела. На крају оброка долази хлеб, или тост, са мармеладом од поморанџе. "Друге врсте џема ретко се једу за доручак, а мармелада се готово никад не једе у другим деловима дана" пише он. Чај је пожељно пиће да се залије доручак, јер је, према његовим речима, „кафа у Британији скоро увек гадна". Када је реч о чају, Британци „су врло критични, и свако има своју омиљену марку и теорију о томе како га треба правити ". „Британци су велики љубитељи туршије, али ту, мора се признати, поврће не добија третман који заслужује", наводи Орвел. „Kупус је само скуван - због чега постане готово неукротив - док се карфиол, празилук и тиквице обично угуше у безукусном белом сосу." Писац каже да се поподневни чај 1940-их година у Британији састојао од разних слатких и сланих јела, али да се „ниједан чај се не би сматрао добрим, ако уз себе не подразумева бар једну врсту колачића". „Посебно укусни чајни колачић је крампет, који се тостира и маже путером. Пошто је неслан једе се са сољу". „Крампети су", додаје писац, „ веома чудног изгледа - бели су и пуни рупа попут швајцарског сира, а зна да их направи веома узак круг људи".