Шта свака пета жена има заједничко са астронаутима
Хиљадама година исхрана је била погонско гориво за човекове истраживачке успехе и неуспехе. То је посебно тачно када је реч о свемирским летовима.
Од кључног је значаја спречити да астронаути током мисија, које понекад трају месецима, постану неухрањени. Али савремена наука о исхрани иде даље од тога. Циљ јој је да извуче максимални учинак из посаде а да притом умањи штетне последице боравка у свемиру и спречи дугорочне ризике по здравље као што су канцер и срчана обољења. Можда улагање толиког напора у бригу о исхрани шаке људи који су се отиснули у свемир делује претерано. Али свако ново откриће у истраживању свемира, као и већина досадашњих, директно утиче на оне који су остали на Земљи. Лош вид и плодност: где је ту веза? Неки астронаути се враћају из свемира са очним проблемима. Међу тим проблемима су појаве у дну ока познате као „флеке од вате" - чупаве мале тачке на мрежњачи - и отицање очног нерва. Другим речима: неки астронаути су отишли с планете са савршеним видом, а кад су се вратили, требале су им наочаре. Раније се сматрало да је за то крив утицај микрогравитације на циркулацију, због чега је долазило до промена у телесним течностима и увећања притиска на мозак. Међународна свемирска станица Али те теорије не објашњавају зашто код само 30-40 одсто астронаута настану проблеми с очима. Да ли, можда, постоји неки други разлог? Наша теорија је да генетске разлике могу да утичу на то како функционишу крвни судови. Када се то споји са окидачем који је присутан током боравка у свемиру - као што су промене у телесним течностима - добијамо оптерећеније крвне судове у оку и око њега. То узрокује увећање притиска, што доводи до проблема с оком. Семе памука проклијало на Месецу Како је Исак Асимов видео живот у 2019. години Кад српски студенти пропитују астронауте Код чланова посаде са тим симптомима установљена је знатно већа концентрација једињења по имену хомоцистеин, не само током боравка у свемиру и по повратку на Земљу, већ и пре лета. Хомоцистеин је део биохемијског процеса који се одвија у практично свакој ћелији у телу и тражи више различитих типова витамина Б како би се одиграо. Можда је астронаутима који су пријавили проблеме с очима због њиховог генетског склопа потребна већа доза витаминâ Б него осталима. Астронауткиња Карен Најберг прегледа своје око Занимљив податак у овом истраживању јесте тај да жене са синдромом полицистичних јајника (ПЦОС) такође знају да имају повишену концентрацију хомоцистеина, као и тешкоће са циркулацијом сличне онима примећеним код астронаута (мушкараца) са очним проблемима. ПЦОС утиче на функцију јајника. Он је главни разлог за проблеме са плодношћу и сматра се да 20% свих жена пати од њега. То обољење није сасвим проучено и тренутно не постоји лек. Али могуће је да и женама са ПЦОС, пошто имају сличну крвну слику, додатни витамини Б могу добро доћи. За то још не постоје коначни докази, али Наса и лекари из клинике Мејо у Минесоти раде на студијама како би истражили потенцијалну везу. Ово истраживање има потенцијал не само да елиминише један од кључних ризика у свемирским мисијама, већ и да допринесе разумевању синдрома од којег пате милиони људи. Проучавајте свемир из свог кревета Забава током студије у лежећем положају Мањак сунчеве светлости Наша кожа ствара витамин Д када је изложимо сунцу. Он је неопходан за здравље костију, зуба и мишића. Астронаути не добијају довољно витамина Д током мисија у свемиру, пошто су заштићени од излагања сунчевој светлости, а не добијају га довољно ни из намирница које једу. Како бисмо проучили последице мањка изложености сунчевој светлости, сарађивали смо са екипама које зиму проводе у истраживачком центру Макмурдо, на Антарктику, где сунца без престанка нема током шест месеци. Тамо смо извели експерименте како бисмо установили да ли узимање додатног витамина Д у довољној мери замењује сунчеву светлост. Прва студија показала је да мале додатне количине јесу увећале ниво витамина Д, али да веће дозе нису постигне значајнији ефекат. Када је америчка Национална медицинска академија увећала потребне количине витамина Д код житеља Северне Америке, ова студија је, уз многе друге, помогла да се донесе та одлука. Такође смо открили да телесна тежина, или индекс телесне масе (БМИ), утиче на успешност примене суплемената. То има смисла, пошто масноћа граби витамин Д и спречава га да се задржи у крви. У нашој другој студији усмерили смо интересовање на функцију имунолошког система и стрес, који се тичу како астронаута, тако и екипа које презимљују на Антарктику. Открили смо да су ти фактори, изгледа, у садејству. Људи код који су примећени знаци стреса и низак ниво витамина Д по правилу су се теже носили са вирусима као што је херпес, који су били примирени у њиховим телима. У студијама о витамину Д, субјекти су углавном макар донекле били изложени сунцу, што је потенцијално кварило резултате. Ова проучавања на Антарктику омогућила су нам да изузмемо тај фактор и показала да нове препоручене дозе витамина Д за најшире становништво имају смисла, али да се врло мало користи остварује од додатно увећаних доза. Тајна снажнијих костију Губитак коштане масе већ дуго представља један од највећих проблема за свемирске путнике. Астронаути губе око 1% коштане масе месечно, што је количина коју оболели од остеопорозе изгубе у току једне године. Маса нестаје зато што тело не оптерећује кости гравитацијом, те стога оно „одлучује" да можете да опстанете и са мањим скелетом. У просеку су потребне године да се после једне мисије кошана маса поврати. После вишегодишњих успешних и неуспешних покушаја, откривено је да неколико специфичних промена у исхрани позитивно утиче на здравље костију. Астронаути на 50. мисији у време ручка Астронаути који су више јели рибу као што су лосос и скуша мање су губили коштану масу у орбити. Такође смо открили да дијете са више вођа и поврћа помажу јачање костију. Насупрот томе, већи уноси гвожђа и натријума убрзавали су губитак коштане масе. Налази су показали да астронаути који су се добро хранили, узимали довољно витамина Д и редовно вежбали нису патили од губитка коштане масе током шестомесечне мисије у свемиру. То је било први пут у 50 година човекових летова у свемир да су чланови посаде успели да одрже густину својих костију само путем исхране и вежби. Ти резултати такође имају директне импликације на практично сваког на Земљи, где би те исте промене у исхрани могле да одрже ваше кости здравима. Тешкоће са конзумирањем шаргарепе у свемиру Утирање пута Док се примичемо шестој деценији човекових свемирских путовања, стојимо на прагу људског похода у свемир. Ризици по здравље који то прате значајни су и правилна исхрана би могла да се покаже кључном за дуже и даље мисије ка другим планетама, као што је Марс. Морамо да смело употребимо и проширимо сазнања о исхрани стечена у 21. веку и ујединимо медицинске и научне тимове како бисмо омогућили будућа истраживања, истовремено доносећи корист целом људском роду. О овом чланку Овај аналитички текст ББЦ је наручио од стручњака који раде за спољну организацију. Др Скот М. Смит и др Сара Р. Зворт воде Нутриционистичку биохемијску лабораторију у Насином Свемирсом центру Џонсон, у Хјустону, у Тексасу. Др Смит је говорио на октобарској Wellcome/WHO конференцији „Транформишућа наука о исхрани за боље здравље". Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk