Када ФАП слави 66. рођендан: Како је некада возио камион из прибојске фабрике
„Камион шестотон гура као авион" - док Паја вози, Јаре долази на опас н у идеју у камиону произведеном у Прибоју.
Срећан рођендан Камион у серији Камионџије само је један од многих ФАП-ова који су направљени у фабрици отвореној 1953. године. Данас 30. октобра ФАП слави 66. рођендан. „ФАП је имао сличну судбину као многе друге фабрике у Југославији, али и као сама држава. „Током 1970-их и 1980-их доживео је врхунац, а онда је полако почео крах. На крају се наша фабрика некако извукла, уз државну помоћ", прича за ББЦ на српском актуелни директор фабрике Радмило Вуковић. Док се спрема за прославу, прича како је фабрика дошла до тога што је данас - фирме која производи и ремонтује годишње око 60 војних и цивилних возила - док је некад, за време Југославије, готово толико производила дневно. Прибојска фабрика аутомобила некада је била покретач регионалног развоја, центар на тромеђи Србије, Црне Горе и Босне и Херцеговине, компанија од које је зависио успех читавог региона. Камион из прибојске фабрике некад Како ФАП дочекује 66. рођендан? У фабричким халама за рођендан је око 200 радника, праве и ремонтују војна возила и ватрогасне и комуналне камионе и камионете. Производи се сваки дан, а радници су углавном задовољни, каже Славољуб Рађеновић, један од њих. У ФАП-у је већ 33 године и прошао је све периоде - од успона, краха, па до новог почетка. „ФАП је некада био гигант на Балкану, запошљавао 7.500 људи, било је то срећно време све до санкција и 1990-тих година. „После је прошао као и све велике фирме у Југославији", каже Славољуб за ББЦ на српском. Када је 2016. године донет унапред припремљен план реорганизације, а држава преузела 94,5 одсто власништва над компанијом, Славољуб је као и сви остали радници узео отпремнину од 300 евра по години стажа. Данас се праве овакви камиони Фабрика је пола године била затворена, а онда је један број радника почео поново да ради. „Сада производимо углавном за војску", каже Славољуб. Производња је почела прошле године, а директор фабрике каже да постоје три правца развоја. „Осим војног, ради се и цивилни програм - односно возила за комуналце, ватрогасце, а ускоро би требало да буду склопљени и неки инострани уговори", каже директор Вуковић. Додаје да је не само за Прибој, већ и за читав регион, важно што је ФАП очуван. „Многе веће фабрике су пропале, али ми смо успели да очувамо производњу. Она јесте на знатно мањем нивоу, али је за људе који овде живе важно да фабрика ради." У причу да је у ФАП-у покренута производња не верује Добрица Буквић које у ФАП-у радио 36 година, а на биро је отишао крајем 2013. Каже да му је тешко да говори о тој фабрици. „И душа и срце ме боле када треба да причам о ФАП-у и о томе не могу смирено да говорим." Наводи да се у тој фабрици производило добро и квалитетно, да се радници нису жалили, остајали су прековремено, радили и викендом и да је све то било добро плаћено. За рођендан фабрици у којој је радио више од 35 година жели да врати стари сјај. „Желим јој да почне да ради и да се врати на старе стазе, али сумњам да то може да се догоди. „Не знам шта друго да им пожелим." Крајем седамдесетих, кад је Фабрика аутомобила Прибој била на врхунцу, захвално Полимље је као поклон предузећу за 25. рођендан посветило незваничну „личну карту". У жутој крштеници о ФАП-у пише: Живот ФАП-а = живот Прибоја Прибој је у време највећег успеха фабрике аутомобила имао око 35.000 становника, данас их према последњем попису има око 27.000, али саговорници ББЦ-ја кажу да је тај број за неколико хиљада мањи. ФАП је запошљавао 7.500 људи, а један од њих био је и отац Саше Бјелића. Саша данас живи у Прибоју и детињство је провео у граду који је живео од ФАП-а. „Припадам генерацији која је закачила и благостање, али и пропаст. „ФАП је можда најбољи приказ благостања и социјалистичког и комунистичог експеримента - осам сати рада, осам сати одмора, осам сати културе. „У Прибоју се добро живело у то време, а фабрика и град су се сродили", сећа се Саша. Правили су се и аутобуси Било је бајковито, додаје. „Истина је да су сва сећања прекривена неком ауром заборава лошег, али оно је било баш добро, нема шта ту да се прича." Каже да када сада гледа фотографије из 1970-тих и 1980-тих година на лицима људи види еуфорију, „као да је Нова година сваки дан", каже и додаје да се данас у ваздуху у том граду осећа очај. Да је од рада фабрике зависио живот у граду и расположење сагласан је и Сашин суграђанин Драган Љељен. „Раније се постављало питање да ли је ФАП у Прибоју или је Пробој у ФАП-у. „Прибој је у време процвата те фабрике био други град по броју аутобомила и по БДП-у у тадашњој Југославији", каже Љељен за ББЦ на српском. Да је рад фабрике утицао на град потврђује и то што је направљено ново насеље - такозвани Нови Прибој. Град је тада био симбол просперитета. „Ту су могле да се купе старке, али оригинал - Конверсове. Тога није било у многим местима", каже кроз осмех Бјелић. Пад гиганта Успон, врхунац, крах, неуспела приватизација, пропадање - познат сценарио? Шта се прави данас? Многи југословенски гиганти доживели су баш такву судбину, тим редоследом. Саша Бјелић каже да други сценарио ФАП-у и није могао да се догоди. „То није ни могло да опстане. Био је то конгломерат, компликована фабрика, иако је функционисала невероватно. „Производила је велики број камиона, продавала у Африци, али је била направљена за такав систем, за такву државу", каже Бјелић. Када су кренули проблеми, било је мало посла, а много запослених прича директор Рађеновић. „Решење је тражено 10-15 година. Било је тешко радити, а још теже само затворити фабрику и послати раднике кућама." Обећања Незадовољни радници, њих око 1.500, блокирало је четири дана пругу Београд-Бар 2013. године. Чувени ФАП Блокада је прекинута када је у Прибој тим поводом дошао тадашњи премијер Александар Вучић. Вучић је обећао да Фабрику аутомобила Прибој „сигурно купује финска компанија Сису ауто", али то обећање није било баш толико сигурно. Две године касније фабрика је припала држави, а од тадашњих 650 радника, сада је остало око 200. Председник Скупштине општине Прибој Борис Мрдовић каже да је важно што је ФАП на неки начин опстао. „У град се данас доста улаже, али многи одлазе у друге градове или иностранство. „На делу некадашњег ФАП-а направљена је Слободна зона у којој тренутно ради осам фабрика, пре неколико дана је запослен и 500 радник", каже Мрдовић. У Прибоју има нешто мање од пет хиљада незапослених, али је велики број оних који одлазе из тог места. У томе предњаче млади. Мрдовић верује да има наде и да Прибоју иде набоље. Производна хала некад Саговорници ББЦ-ја сагласни су за рођендан фабрике у томе да је важно да ФАП ради. Он је симбол града. Славољуб Рађеновић каже да су радници углавном задовољни, али да ФАП никада неће имати славу и капацитет какав је некада имао. „Важно је да држава уложи још капитала, али и да се подмлади кадар. „Већина нас овде има око 30 година радног стажа. Морају да дођу млађи, да нас наследе." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk .