Америка, Велика Британија и музика: Легендарни концерт Мадија Вотерса и Сестре Розете Тарп на железничкој станици у Манчестеру
Група узбуђених путника окупила се на киши на напуштеном железничком перону у јужном Манчестеру 7. маја 1964. године и заузела места за оно што су водећи музички академици овог града назвали „изузетно културолошки значајним" концертом.
Верзије песме „Didn't It Rain" у извођењу Сестре Розете Тарп био је један од најупечатљивијих момената током наступа Концерт одржан на станици Вилбрахам Роуд у Вели Рејнџу, сниман за емисију „Блуз и госпел воз" на ТВ Гранади, укључивао је наступе великана као што су Мади Вотерс и Сестра Розета Тарп. Доктор Крис Ли са Универзитета у Салфорду каже да је концерт „утицао на скоро свакога ко га је гледао" и био подједнако важан као и наступ Секс Пистолса из 1976. године у Лесер Фри Трејд Холу у истом граду, а који је инспирисао гледаоце, међу којима су били Мориси, Марк И. Смит и музичари који ће оформити групе Joy Division и Buzzcocks, да се покрену. Наступ је организован у склопу „Блуз и госпел турнеје" која је путовала по Европи другу годину заредом, после премијере одржане 1963. године. Наступала су легендарна имена - уз Вотерса и Тарп, ту су били Сони Тери и Брауни Мекги, Рођак Џо, Отис Спен и Велечасни Гери Дејвис. И док је 1964. године турнеја била велики хит у читавој земљи, доктор Ли каже да је претходне године њена једина британска станица била у Манчестеру. „Остатак земље стиже" То је, каже он, управо и разлог зашто је дошло до тога да се ТВ емисија сними баш у овом граду. „Манчестер је имао главну блуз и џез сцену у земљи и већ смо имали веома велики број поклоника ритам-енд-блуза." „Ноћни клуб 'Твистид Вил' радио је од 1961. године, а њему се углавном свирала урбана црначка музика, док су концерти у Фри Трејд Холу увек били распродати." „Штавише, Манчестер је био једино место које је угостило прву турнеју 1963. године - оно што многи не знају је да је из Лондона на тај концерт стигао минибус у ком су били Ерик Клептон, Џеф Бек, Кит Ричардс и Брајан Џонс. Превалили су толики пут само да би гледали концерт. Џони Хемп (десно) био је тај коме је пало на памет да се концерт одржи на железничкој станици „И тако је 1964. године остатак земље сустигао Манчестер." „Џони Хемп, легендарни продуцент са ТВ Гранаде, организовао је концерт годину дана раније и сад је то урадио поново, само је овај пут, уместо у студију, добио сјајну идеју да све постави на напуштену железничку станицу у јужном Манчестеру." „Упечатљива успомена" Хемп каже да је идеја за железничку станицу потекла из једног ранијег наступа који је радио, а за који је ангажовао три воза као позадину за „The Loco-motion" Литл Еве. „То што сам их већ ангажовао значило је да имам везе у железници, тако да кад смо одлучили да радимо други блуз наступ ван студија, они су ми дојавили да постоји напуштена станица." „Питао сам их да ли могу у све то да убаце и један воз, који смо опремили хватачем крава и сличним реквизитима, и све је легло на своје место." „Наравно, слике возова, звиждук локомотиве у даљини, одвајкада асоцирају на блуз." Станица је сређена тако да изгледа као да је са америчког југа, али типично за Манчестер, временске прилике нису се повиновале сушним условима тога краја. Убрзо пошто је пристао воз који је возио публику неколико километара на југ од центра Манчестера, на станицу се обрушила олуја. Хемп каже да је провала облака могла да буде најгора успомена на концерт да није довела до оне најбоље. „Сестре Розета ми је пришла и питала ме да ли може да промени уводну нумеру у 'Didn't It Rain'?", испричао је он. „Кад је опасала гитару, то је било фантастично." Доктор Ли каже да је један од најјачих момената била „бриљантна секвенца кад она и Рођак Џо изводе ритуални плес по кишом натопљеној станици" после њеног доласка кочијом, као и њена задивљујућа верзија песме. Џон Милер, који је као двадесетогодишњак био присутан у публици, издваја наступ Сестре Розете као своју „најупечатљивију успомену" са те вечери. За разлику од многих гледалаца на том концерту, он није стигао возом из Манчестера, већ је живео у крају и дошао просто „зато што је био љубитељ блуза". „Мој зет је звао да ми каже да ако одемо на станицу можда ћемо ухватити бесплатан концерт." „Само смо ушетали и сели, као и још неколицина њих - и стварно смо се добро провели." „Освежавање популарности" Доктор Ли није био на станици, али је био један од „око 10 милиона гледалаца" који су наступ пратили од куће. Он каже да је ТВ пренос био тај који је подарио концерту његов изузетни значај, јер је „упутио много људи на ову музику". Што се њега тиче, „иста ствар могла би да се каже за овај пренос", као и за поменути наступ Секс Пистолса. „Млади људи који су га гледали помислили су: 'У реду, сад морам да оснујем блуз бенд'." Списак музичара који су рекли Џонију Хемпу да је концерт утицао на њих је запањујући. „Мик Џегер, Џими Пејџ, Џон Пол Џонс… списку практично нема краја. „Не смете да заборавите да су Мади Вотерс, Сони Бој и Сестра Розета за нас били живе иконе." Међу извођачима била су велика имена блуза, укључујући Сонија Терија и Браунија Мекгија Доктор Ли каже да је телевизијски пренос био важан и зато што су „слике које смо добијали из Америке преко телевизије у то време биле демонстрације за грађанска права, на којима су људи били нападани шмрковима и палицама." „Овај концерт нам је омогућио да постанемо живи сведоци те борбе." Он каже да разлике нису прошле незапажено ни међу самим музичарима, јер им је „било изузетно забавно што овде не морају да седе у засебним ресторанима или путују у засебним вагонима по возовима." Хемп каже да је постојао још један разлог зашто су извођачи толико желели да наступају у Европи. „У Америци је њихова највећа популарност већ била прошла, јер се млађа публика пребацила на Мотаун и сличну музику." „Европа је била прилика да освеже популарност са друге стране Атлантика." „Бизаран, али сјајан" Што се сценографије тиче, перон направљен тако да изгледа као „Чорлтонвил", доктор Ли каже да је био „бизаран, али сјајан, и у визуелном смислу није личио ни на шта виђено до тада." „Нико није покушао ништа слично - и извођачи су то обожавали." „Сестра Розета није могла да верује да је на бину доведена у кочији са коњима - била је навикнута на лимузине." Доктор Ли каже да је гледао наступ са мајком, зато што су обоје били обожаваоци блуза. И, попут Милера, највише им се допала „Didn't It Rain" Сестре Розете. „Опасала је гитару и одувала све око себе." „Многи људи, па и ја, тражили су погледом типа који свира прву гитару - али није га било, била је то она." „Потпуно ме је оборила с ногу - сјајна песма и сјајна госпел певачица која ју је бриљантно извела." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk