Србија, медији и жртве насиља: Шта кажу закони
Министарство културе и информисања Србије је најавило да ће поднети прекршајне пријаве против појединих медија због кршења Закона о јавном информисању у случају извештавања о отмици малолетнице из Ниша.
Шта је дозвољено у извештавању о насиљу? Од нестанка дванаестогодишње девојчице 20. децембра и потраге, преко проналажења и хапшења осумњиченог за отмицу и силовање, па до његових наводних изјава са саслушања на насловним странама појединих таблоида и најаве тужби министарства - прошле су три недеље и много објављених вести. „Медији неретко графички приказују насиље када извештавају о њему, дајући све детаље", каже за ББЦ на српском новинарка Тамара Скроза, чланица Комисије за жалбе Савета за штампу. Она наводи да, када извештавају о насиљу, медији не смеју да дају детаље. „Стављају се иницијали, не објављује се фотографија жртве и осумњиченог, не даје се слика куће, не пишу се имена родитеља, не ставља се ништа чиме би се открио идентитет жртве и осумњиченог", каже Скроза. Драгана Бјелица из Удружења новинара Србије наводи да је било оправдано што се случај нашао у средишту медијске пажње, док девојчица није пронађена. „У интересу истраге и јавности је било да се о случају пише, како би се што пре дошло до њих", каже за ББЦ на српском Драгана Бјелица. „Свако извештавање после тога је кршење професионалних норми и закона", додаје Бјелица. Медији у Србији су много пута кршили кодексе извештавајући о злостављању, показују подаци Савета за штампу. Последњи случај један је у низу извештавања којим се крше закони о јавном информисању и медијима, о електронским медијима и Кодекс новинара Србије зарад сензације и стављања теме на насловну страну, а све под паролом јавног интереса, објашњава Бјелица. Једно од основних дужности новинара је поштовање достојанства жртве, а нарочито деце и у овом случају је много пута прекршено, оцењују саговорници ББЦ-ја на српском. Која се све правила крше када се пише о злостављању? Начин извештавања регулисан је Законом о јавном информисању и медијима, Законом о електронским медијима, правилницима Регулаторног тела за електронске медије и Кодексом новинара Србије. Ови акти дефинишу и када медији и новинари крше правила и треба да одговарају због тога. Закони су јасни - не сме се одавати идентитет жртве, ни осумњиченог, не сме се угрожавати достојанство, не смеју се угрожавати основна људска права, а све је на још вишем нивоу када је о малолетницима реч. Некада се дешава да медији објаве и информације са суђења које је затворено за јавност. „Поставља се питање како су медији до тих информација дошли, ко им их је дао", каже Бјелица. „Објаве обесмишљавају суђење и истрагу који морају да буду тајни и да заштите жртву. Систем је обесмишљен, а држава није успела да ову девојчицу спаси медијског черечења. Држава је пала на испиту", додаје она. Када медији извештавају о насиљу треба нарочито да воде рачуна о томе да ни на који начин не открију идентите жртаве ни осумњиченог, наводи Скроза. У супротном - крше се многе одредбе закона и кодекса. Институције често не знају шта треба да дају медијима, а шта не, па новинари када добију информације које нису од јавног значаја треба да буду тампон зона и не објављују их, каже Скроза. У децембру 2019. су представљене и смернице за извештавање о насиљу према женама жртвама насиља Извор: УНДП Србија Извештавање о деци Када је о малолетницима реч, у циљу заштите слободног развоја личности малолетника, посебно се мора водити рачуна да садржај медија и начин дистрибуције медија не нашкоде моралном, интелектуалном, емотивном или социјалном развоју малолетника - јасан је Закон о јавном информисању и медијима. Закон је јасан и када се ради о приказивању или опису сцене насиља реч и њима се не сме се повредити достојанство жртве насиља. Шта каже кодекс? „Објављивањем детаља злостављања инспиришу се и друге социопате да то раде. До сада није урађено ниједно истраживање, али после серије текстова о насиљу, јавља се више насиља", каже Скроза. Осим медијских закона, објављивање оваквих информација често је у супротности и са Уставом и Кривичним закоником Србије, а иформацијама о малолентицима крше си одредбе Конвенције о правима детета. И Кодекс новинара Србије - као саморегулаторни акт - врло је јасан око тога шта се сме, а шта не сме. Новинар је, по том кодексу, између осталог дужан да поштује и штити права и достојанство деце и жртава злочина, да поштује правило претпоставке невиности, да поштује приватност, достојанство и интегритет људи о којима пише. Међутим, медијски натписи готово свакодневно су у супротности са тим. „Ни у једном тексту о злостављању било које врсте који су се због неког прекршаја нашли пред Саветом за штампу није била прекршена само једна ставка Кодекса новинара Србије, увек се крше бар две", објашњава Тамара Скроза. Кодекс није обавезујући правни акт, али Савет за штампу у складу са њим прописује мере против медија и новинара који га крше. „Најчешће се крши право на претпоставку невиности", истиче Скроза. Жртве су често приморане да неколико пута причају шта им се догодило Ни Бјелица, ни Скроза нису сигурне да ће овакве тужбе и евентуалне казне нешто променити. „Министарство је реаговало и раније, али то нису поступци који утичу на даље понашање медија", каже Бјелица. „Ситуација у медијима је у овом тренутку безизлазна. Потребна нам је темељна медијска реформа, али тренутна политичка клима томе не иде у прилог", каже Скроза. За кршење одредби закона предвиђене су новчане казне до милион динара. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk