Девојке са албанских планина праве грудњаке за европске груди
Мало ко размишља о томе одакле заправо долази оно што носимо испод одеће.
Одакле долази оно што носимо испод одеће? Tако је било и са Елизабет Гауинг, све док недавно није посетила фабрику веша коју воде жене у северној Албанији. Грудњаци клизе са стола, хрпе гаћица наслагане су у углу. Јесам ли у борделу? У соби неке тинејџерке? Када сам дошла у Албанију, упозорили су ме да постоји подземље у које лако могу упасти, али нисам очекивала ништа налик овоме. То је пространо, добро осветљено индустријско постројење у ком 40 радница приљежно комбинује интимне детаље како би направиле савршено доње рубље. Један сто је препун уложака за корпе грудњака. Из оближње вреће пресипају се ружичасте розете које ће се пришити као декорације. Велики индустријски калеми финог белог памука окрећу се и магле попут ускомешаних мисли изнад глава жена надвијеним над машине. Једна жена проверава гуму на гаћицама на начин који би се у било ком другом контексту сматрао изузетно непримереним. Она је једна од 3.000 људи запослених у текстилној индустрији у овом граду на северу Албаније. Смештен испод импресивног илирског, затим римског, па млетачког дворца, Скадар има значајну литерарну прошлост. Али упркос свом висококултурном наслеђу и репутацији интелектуализма који се шири градским булеварима опасаним дрворедима, тренутно је производња доњег веша главна ствар. Проклетије, познате као Албански Алпи, уздижу се изнад Скадра Скадар има дугу традицију снажног католицизма и та културна повезаност с Италијом ојачава везу са највећим купцима у Албанији. Мирела, власница фабрике коју посећујем, течно говори италијански - због блиске, мада каткад и непријатне, везе између Албаније и њеног суседа са друге стране Јадрана. Када је земљу окупирао Мусолини, италијански је постао званични језик. Касније, током комунистичког периода у Албанији, људи су кришом тражили радио фреквенције италијанских станица како би чули вести из света, стога је познавање италијанског представљало карту за бег. На неки начин, то је и данас тако. Мирела каже да италијанска марка за коју она ради ангажује до шест такозваних фасона илити произвођача плаћених по учинку, то јест, фабрика попут њене. Њена није једина локална фирма која има такве уговоре, а само та фабрика годишње произведе широм Скадра 16 милиона комада рубља - што је само по себи довољно да прекрије груди већине жена у Италији. Мирела у фабрици у Скадру Одједном постајем непријатно свесна тога кроз колико руку је прошло моје доње рубље, па питам Мирелу мало о људима који раде овде. „Деведесет пет одсто су жене", каже она и додаје уз осмех: „Мушкарци не могу да замисле себе да раде овакав посао." Више од половине албанских фасона воде жене, баш као и ову. Мирела има 43 године и магистрирала је економију, а 22 године је провела у индустрији. Нема лепе речи о онима који не желе да покушају радом да се извуку из беде. „Ми знамо да је ипак боље кући однети нешто него ништа", инсистира она. Налазим се у фабрици изван уобичајеног радног времена, али производња се не зауставља. Мирела с поносом говори о томе како жене раде и увече, и у великој мери потпомажу економију - текстил је други извозни производ у земљи, после минерала, и албански фасони опскрбљују међународне брендове попут Бате или Заре. Фабрика у Албанији производи униформе за Грчку војску Упркос томе, док зурим у луксузни доњи веш који се производи око мене, присећам се да је Оксфам прошле године Албанију рангирао као 149. од 152 земље по питању социјалних неједнакости. Плате су мале, признаје Ђерђи Ђика, председник привредне коморе. Он каже да је широм Албаније готово 76.000 људи запослено у фасон фабрикама и да су то често жене тек пристигле у град из планинских села у којима се тешко живи. Оне чине главну радну снагу те индустрије. Мирела тврди да је тешко наћи сталну радну снагу, јер многе породице мигрирају и жене прате пут одевних предмета које су израдиле, те одлазе ка блиставим светлима највећих европских трговинских центара. За време комунизма је женама било јако тешко да набаве доњи веш Плакати тих далеких рајских места красе зидове њене фабрике, налик на кулису за моделе одевене у прелепо уклопљени веш. Овде је температура довољно ниска да се раднице повијају изнад машина у плишаним дуксерицама током моје посете фабрици у децембру - тад је на северу Албаније прилично хладно - али модели никад нису најежени, оне су вечито обасјане сунцем. Скадар лежи подно високих Проклетија и те ноћи сам дигла поглед ка тим албанским Алпима, почетку планинарске мега-стазе Via Dinarica која води на север, све до Словеније и ЕУ. Моћан је то кречњачки масив на ком је сигурно тешко обезбедити за живот. Скидам одећу са себе с посебном пажњом, размишљајући о девојкама с планина и упорним пословним женама које нас одевају, које граде сопствене снове, један по један крхки делић.