Хиперинфлација: Како решити економску катастрофу
Оно што су преживљавали Југословени почетком деведесетих, тренутно преживљавају становници Венецуеле.
Венецуеланци издвајају свежње новца за свакодневне намирнице Реч је о једној од најгорих епизода хиперинфлације забележене од Другог светског рата. Цене су достигле највиши ниво у августу, са растом од 65.000 процената годишње, каже Стив Хенке, професор примењене економије на Џон Хопкинс Универзитету у Балтимору и један од водећих светских експерата за хиперинфлацију. Под председником Николасом Мадуром, инфлација је око 150 одсто месечно, каже професор Хенке. Хиперинфлација је стање у којем је месечна инфлација виша од 50 процената присутна дуже од 30 узастопних дана. Венецуела се на Хенке-Красовој светској листи инфлације нашла први пут у новембру 2016. године, када су цене порасле за 219 одсто и удвостручавале се сваких 18 дана. Ситуација се од тада константно погоршавала и због озбиљног недостатка хране и лекова грађани су сада присиљени да свакодневне намирнице плаћају у читавим свежњима новчаница. Иако је Венецуела тренутно једина земља на свету која се суочава са хиперинфлацијом, до сада је у свету било најмање 58 таквих епизода. У пет најгорих случајева, налази се и југословенска епизода и то на трећем месту. 1. Мађарска 1946. Дневна стопа инфлације: 207 одсто Дуплирање цена сваких 15 сати Мађарска је уводила и нову валуту У јулу 1946. инфлација у Мађарској достила је невероватних 41,9 билијарди одсто, што је највећа хиперинфлација икад забележена. Како су се цене удвостручавале сваких 15 сати, шта год да су људи имали у својим новчаницима ујутру, увече би било двоструко мање. Други светски рат избрисао је 40 одсто мађарског богатства, 80 одсто Будимпеште је уништено, железничеке пруге и путеви су бомбардовани, а влада је морала да милионе у компензацији након рата. Земља је неколико пута покушала да учврсти валуту, током чега су становници престали да разликују новчанице по вредности, већ само по боји. Влада је 1. августа 1946. отпочела радикални програм стабилизације, који је укључио драстичну реформу пореза, опоравак златних средстава у иностранству и увођење нове валуте - форинте, подржане златним резервама и светским валутама. Када је ступила на снагу, једна форинта је вредела 400 квадрилиона старе валуте. Иначе, квадрилион је број 10 иза кога следи 24 нуле. 2. Зимбабве 2008. Дневна стопа инфлације: 98% Дуплирање цена сваких 25 сати Зимбабве је чак као званичну валуту увео амерички долар Након контроверзног програма реформе земљишта, који је укључивао експропријацију имовине белаца крајем деведесетих, Зимбабве је доживео оштар пад пољопривреде. Ситуација је постала гора скупим учешћем у Конгоанском рату 1998. и ефектима санкција САД и европских земаља против владе Роберта Мугабеа 2002. године. Како је деценија прошла, цене су почеле да расту. У новембру 2008. месечна инфлација је достигла 79 милијарди процената. Продавнице су повећавале цене неколико пута дневно. Колапс економије значио је и честе рестрикције воде и струје, редове испред банака и бензинских станица, као и огромну несташицу хране у супермаркетима. Многи су одлазили у Јужноафричку Републику или Боцвану да купе основне намирнице, а амерички долар и јужноафрички ранд дефакто су постале валуте у земљи. Банка резерви Зимбабвеа 2009. је напустила сопствену валуту и усвојила амерички долар и јужноафрички ранд као главно средство размене. 3. Југославија 1994. Дневна стопа инфлације: 65 одсто Дуплирање цена свака 34 сата И на овим просторима се добро памти период хиперинфлације Треће место на овој не баш славној листи заузела је Југославија. Редови испред продавница, шверц намирница, горива, празни рафови - не баш тако давна прошлост за овдашње подручје. Због распада државе, губитка јединственог тржишта и конфликата, влада је почела да штампа новац како би попунила рупе. Неконтролисано јавно трошење, неефикасност, корупција и санкције Уједињених нација 1992. и 1993. појачали су проблем. Почетком 1994. цене су месечно расле за 313 милиона процената. Људи су журили да потроше новац чим приме плату - многи су робу куповали у суседној Мађарској. Обесхрабрени покушајима контроле цена, пољопривредници су зауставили производњу. Дилери новца могли су се срести по улицама. Као начин за смањење социјалног незадовољства и преговарање о престанку санкција УН, председник Слободан Милошевић је на крају пристао да усвоји нову валуту - нови динар - уз подршку злата и девизних резерви. 4. Немачка 1923. Дневна стопа инфлације: 21 одсто Дуплирање цена на свакатри дана и 17 сати Немачка је после Првог светског рата била у банкроту Крај Првог светског рата 1918. Немачку је оставио са огромним дуговима и трошковима обнове. Влада је почела да штампа новчанице у маркама како би ојачала валуту и платила дугове. Како је све више новчаница штампано, њихова вредност је падала. Међутим, највећа криза је ступила након што је Немачка пропуштала плаћање дугова 1923, што је довело до тога да француске и белгијске трупе заузму долину Рур, немачки индустријски центар, да траже исплату у тешким средствима. Октобра 1923. месечна инфлација достигла је 29.500 одсто - а цене су се дуплирале на свака три-четири дана. За векну хлеба, која је у јануару те године коштала 250 марака, у новембру је требало издвојити 200 милијарди марака. Људи су плате паковали у кофере. У то време настале су и анегдоте које илуструју драматичну ситуацију - једна особа је оставила кофер без надзора да би касније сазнао да је лопов украо кофер, али не и новац; отац је отишао у Берлин да купи ципеле, али када је стигао могао је за тај новац да наручи само шољу кафе и купи повратну карту до куће. Касније те године влада је увела нову валуту, рентенмарку. Цене су стабилизоване и касније су и немачки повериоци пристали на реструктуирање ратних дугова. 5. Грчка 1944. Дневна стопа инфлације: 18 одсто Дуплирање цена на свака четири дана и шест сати Опоравак Грчке после Другог светског рата трајао је дуже него у другим земљама На грчку економију доста је утицала окупација током Другог светског рата. Већ су се осећале последице неколико напада крајем 1940. године, пре него што је земља заузета у пролеће 1941. Окупатори су узимали сировине, стоку и храну, а влада је била приморана да прихвати трошкове окупације. Пад пољопривредне производње довео је до великих недостатака хране у градовима и периода познатог као „Велика глад". Смањење пореза допринело је повећању инфлације, која је у новембру 1944. достигла врхунац од 13.800 одсто месечно. Иако повећање цена није било толико интензивно као у послератној Мађарској или Немачкој, напори за стабилизацију Грчке су трајали дуже. После ослобођења у октобру 1944. године, влада је током осамнаестомесечног периода три пута покушала да стабилизује цене, пре него што је постигла одређену стабилност кроз фискалне реформе. кредите и нову валуту.