Корона вирус, посао и рад од куће: Због чега нас састанци преко Зума исцрпљују
Откако је почела пандемија Ковида-19 служимо се видео позивима више него икад пре - и многе од нас то исрпљује.
Али шта је тачно то што нас умара? ББЦ је затражио стручно мишљење од Ђанпјера Петриљерија, ванредног професора у пословној школи Инсијад, који истражује одрживо учење и развој на радном месту, и Марисе Шафлер, ванредне професорке на универзитету Клемсон, која проучава добростање на радном месту и ефикасност тимског рада. Јесу ли видео позиви тежи? По чему се разликују од разговора уживо? Разговор путем видео позива захтева већу усредсређеност од разговора уживо, тврди Петриљери. Код видео позива се више напрежемо како бисмо процесуирали невербалне знакове, попут израза лица, тона и боје гласа, као и говора тела, а додатно обраћање пажње на све то одузима много енергије. „Наши умови су заједно, али наша тела осећају да нисмо. „Тај раскорак, због ког се јављају супротстављена осећања, изнурује. Не можете се осећати природно у току разговора", тврди он. Због пауза од једне или две секунде током телефонских позива или у конференцијским системима људи су саговорнике сматрали мање пријатељски настројеним или усредсређеним. Додатни изазов представља тишина. „Тишина ствара природан ритам у разговору уживо. Међутим, када она наступи током видео позива, технологија ће почети да вас брине." А и људима тада постаје непријатно. Погледајте видео: Пандемија већ утиче на то како радимо на то како радимо Будућност посла и корона вирус Истраживање немачких научника из 2014. године указало је на то да нас паузе током телефонских позива или конференцијских система наводе да о другима градимо негативан став. Томе, према Мариси Шафлер, треба додати и то да смо, ако се физички нађемо пред камером, веома свесни да нас неко посматра. „Када сте на видео конференцији, знате да вас сви гледају; на позорници сте, те отуда друштвени притисак и осећање да треба да наступите. „Осећање да је потребно да изнесете улогу уништава нерве и веома је стресно. „Такође је веома тешко не гледати у своје лице, ако можете да се видите на екрану, и не бити свестан тога како се понашате пред камером." Како тренутне околности доприносе томе? Иако видео позиви уносе додатни стрес, замор од Зума не може се приписати само њима. Наше тренутне околности - било да је реч о изолацији, карантину, раду од куће или нечем другом - дају допринос. Петриљери сматра да додатни фактор може бити осећање да смо присиљени на такве разговоре. „Видео позив нас подсећа на људе које смо привремено изгубили. Немир који осетите сваки пут кад неког видите онлајн, рецимо, ваше колеге, подсећа вас да би заправо требало да будете сви заједно, на радном месту", каже он. „Закључујем следеће: сви смо ми исцрпљени; није важно је ли реч о интровертнима или екстровертнима. Свима нама се током пандемије нарушава блиски контекст." Погледајте видео: Ако вам је досадно на Зум састанцима позовите њега Хељда, магарац из Канаде, упада на састанке који се одржавају преко апликације Зум. Осим тога, раније међусобно раздвојени сегменти наших живота - посао, пријатељи, породица - сада се сви одвијају на истом месту. Теорија самопоимања подразумева да појединци имају разне аспекте - друштвене улоге, везе, активности и циљеве подређене контексту - и та разноликост нам чини добро, тврди Петриљери. Када се ти аспекти умање, постајемо подложнији негативним осећањима. „Већина наших друштвених улога одвија се на различитим местима, али сада се контекст изгубио", каже он. „Замислите да уђете у бар у ком ћете истовремено причати са својим професорима, срести се с родитељима или се нађи с неким на љубавном састанку. Уврнуто, зар не? Е то је оно што ми сада радимо". „Осуђени смо на сопствени простор, у оквиру кризе која изузетно лако узрокује анксиозност, и једини простор за интеракцију је екран компјутера". Шафлер каже да би одсуство времена које не проводимо пред компјутером, након што смо завршили с послом и породичним обавезама, могло додатно да нас умара, пошто неки људи себи намећу додатне обавезе, забринути због стања у привреди, принудних одмора и губитка посла. „Присутно је појачано осећање да у овој ситуацији морамо да остваримо врхунски учинак... Неки од нас дају превише од себе како би осигурали посао." Али зар не би требало да ме опушта када, на пример, преко Зума разговарам с пријатељима? Многи од нас сада први пут комуницирају у великим групама, било да припремају или једу виртуални ускршњи ручак, ћаскају с колегама са факултета или приређују рођенданску забаву за пријатеља. Ако би такав позив требало да нас забавља, зашто је онда често заморан? Према Мариси Шафлер, то делом зависи од тога да ли сте се групи придружили зато што то желите или зато што сте осетили обавезу - као, рецимо, приликом виртуалног изласка са колегама с посла. Ако то посматрате као обавезу, онда ћете дуже бити „укључени", уместо да направите паузу. Право ћаскање с пријатељем деловаће другарскије и у разговору у ком ћете се понашати природно осетићете мањи „замор од Зума". Велики групни позиви посебно делују као представе, упозорава Петриљери. „Људи воле да гледају телевизију зато што им тада мисли одлутају - али групни видео позив „је као да гледате у телевизор, а телевизор гледа у вас". Велики групни позиви, такође, могу да деперсонализују, додаје он, пошто се ваша моћ као индивидуе умањује. И упркос томе како се рекламирају, често не делују као одмор. „Није важно да ли ћете то назвати виртуалним изласком, то је заправо састанак, пошто смо махом навикли да се њима служимо у пословне сврхе", истиче Ђанпјеро Петриљери. Погледајте видео: Изгарање током рада од куће Од почетка пандемије, многи су канцеларијски посао заменили радом од куће. Како, онда, да отклонимо замор од Зума? Оба стручњака препоручују да се видео позиви сведу на оне неопходне. Ваљало би да укључивање камере буде ствар избора, те би, уопште узев, требало прихватити да камере не морају бити стално укључене током сваког састанка. Такође, можда ћете постати усредсређенији ако екран склоните устрану, уместо да гледате право у њега, а то је посебно случај током групних састанака, тврди Петриљери. Тако ће вам се чинити да се налазите у суседној соби, па ћете се, можда, мање умарати. У неким случајевима вреди размислити и да ли су видео позиви заиста најефикаснији избор. Погледајте видео: Нишлија који ради за рачунаром ходајући Рад од куће: Милош из Ниша не седи док ради, он хода Када је реч о послу, Шафлер предлаже да би дељење докумената са јасним напоменама могло бити прикладније, пошто би се избегло затрпавање информацијама. Она такође сугерише да током састанака прво мало проћаскате пре него што навалите на посао. „Одвојите мало времена да приупитате друге за здравље", напомиње она. „Тако ћемо остати у контакту са светом и одржати поверење, па и смањити количину замора и бриге." Осмишљавање периода транзиције између видео састанака такође може да нас окрепи - пробајте са истезањем, попијте нешто или направите неколико вежби, кажу наши стручњаци. Ограничења и периоди транзиције су важни; морамо да створимо тампоне који нам омогућују да један идентитет оставимо по страни и посегнемо за другим, док се крећемо између наших пословних и приватних персона. И можда, тврди Петриљери, треба да посегнете за старим методама ако желите да остварите дубљи контакт. „Напишите другима писмо, уместо да се с њима сретнете преко Зума. Реците им да вам је искрено стало до њих." Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk