Корона вирус: Како је Трамп понижавао медије на запањујућој конференцији за штампу
У понедељак ујутро на врата ми је стигла достава из оближње продавнице пића.
На Твитер сам поставио шаљиву слику боце џина и осам флаша тоника, уз потпис да сам макар намирен за наредну недељу. Након што сам у понедељак увече, после маратонске конференције за штампу од два сата и 24 минута, напустио собу за брифинге у Белој кући, осећао сам се као да бих могао да попијем све то у једном налету. Била је то једна од најлуђих, најшокантнијих, најнеочекиванијих, највртоглавијих конференција за штампу на којој сам икад био... А био сам присутан на конференцији за штампу Била Клинтона из 1998. године, кад се први пут суочио са медијима поводом афере са Моником Левински. Био сам на првом окупљању овог председника у Белој кући кад ме је назвао „још једном цвећком". Био сам у Хелсинкију кад је држао прву конференцију за штампу са Владимиром Путином и кад је деловао као да више верује руском лидеру него сопственим шефовима безбедности и обавештајних служби о уплитању у изборе 2016. године. Био сам у Вијетнаму кад је Трамп одржао конференцију за штампу након што су неславно пропали његови преговори са Ким Џонг-Уном. Тако да сам седео на поприличним спектаклима. Оно што је синоћни сусрет учинило јединственим је контекст. И друго, ово је, ако ми дозволите, била дестилација - то силно помињање џина ме је, мислим, навело да употребим ту реч - на једној конференцији за штампу свега онога како је изгледало извештавати три и по године о Доналду Трампу. Од вируса корона умрло је више од 23.000 Американаца, а више од пола милиона је заражено - и не заборавите да је, почетком марта, Доналд Трамп говорио како постоји тек шачица случајева, али да ће се то ускоро свести на нулу. А опет је Доналд Трамп ушао у просторију за брифинге решен да рашчисти рачуне са медијима. Ту се није радило о мртвима, тешко болеснима, људима који се плаше да ће се заразити вирусом. Ту се радило о њему. И још конкретније, о његовом израженом незадовољству што су медији критички настројени према начину на који излази на крај са Ковидом-19. У Њујорку се хладњаче користе као приручне мртвачнице Уколико мислите да је то неправедно претеривање, после свега неколико тренутака најавио је да ће пустити видео снимак. Направило га је особље Беле куће, иако је снимак носио сва обележја видео рада намењеног политичкој кампањи. Да је био филм, звао би се „Корона вирус: Зашто је Доналд Трамп сјајан - а медији ужасни." Једна од новинарки цитираних у филму пожалиће се одмах после емитовања да су њене речи извучене из контекста. Уколико сте гледали конференцију на телевизору, видели сте само филм. Али у просторији за брифинге, из наше позиције, Доналд Трамп нам се на смену мрштио, упирао прстом, подругљиво се смешкао, а потом смејуљио, као да жели да каже: „Погледајте се, лузери - сад сам вас покопао овим." Презир као да је испаравао из сваке његове поре. Кључна ставка председниковог аргумента била је да је крајем јануара обуставио већину летова из Кине и да је тиме спасао небројене хиљаде америчких живота. Пола Рид из ЦБС-а успротивила се овоме снажно, тврдећи да, иако је то био храбар потез, није уследила никаква значајна акција у фебруару, кад је тестирање било минимално, а изгубљено је драгоцено време. Председник је побеснео. Могли сте да видите како бес кола у њему јер је био изузетно безобразан према њој (али зато није одговорио на тачке њеног аргумената). Назвао ју је „лажњаком" и „срамном". Дакле, имали смо председника који нас очигледно мрзи. Али. Али. Али. Остао је и одговарао на наша питања пуних сат и по. Личио је на бенд на опроштајној турнеји који жели да изађе на још један бис. Свидело му се. Био је у елементу. Али нас је и мрзео. Ако се вратимо на моја претходна искуства са конференцијама за штампу, одувек сам сматрао да сте срећник уколико добијете прилику да поставите само једно питање. Најчешће не добијете прилику да поставите ни то једно - нарочито ако сте из стране новинске агенције. Мислим да сам председнику поставио пет питања (а једно од њих је добило: „то је веома добро питање" - 10 поена за мене). Он обожава да се упушта у расправе. Овај председник је приступачнији од било ког старијег политичара ког сам упознао. И ко сад да се пожали на то? Стајао је тамо и слушао питања читаву вечност, знајући врло добро да се то емитује преко свих америчких ТВ мрежа - и широм света, имајући у виду распон порука које сам добио од свега и свакога. Али то је и извор фрустрације. Осећате да жели да буде вољен и да не може да схвати како ту љубав не добија. А онда је ту и моћ. Вирус корона не личи ни на једног непријатеља са којим се до сада сукобио. Не личи ни на једног непријатеља са којим се сукобио било ко од нас, јер нема лице. А Доналд Трамп је сјајан кад постоји име и кад постоји лице. „Лажљиви Тед", „Поспани Џо", „Покварена Хилари", „Мали Марко" - и тако даље, и тако даље. Али нема много сврхе вређати вирус. Он не одговара и делује потпуно незаинтересовано којим именима га частите. Пре Беле куће, председник је водио породични бизнис где су му сви полагали рачуне. На конференцији за штампу у понедељак увече и те како је одавао утисак да жели да води Америку на тај начин. Рекао је да жели поново да отвори Америку за пословање што је пре могуће - уколико вас занима, моја размена питања и одговора са њим тицала се одрживости тога, те похвалне амбиције. Али да ли је то његово искључиво право, или је то право 50 гувернера држава? Не заборавите, Америка има федерални устав. Доналд Трамп није имао никакве сумње прошле ноћи да је на њему да одлучује кад ће Америка подићи решетку и променити натпис на вратима из „затворено" у „отворено". Али ако је на појединачним савезним државама да одлучују кад је право време да се издају наредбе за само-изолацију - а председник је изјавио да не може да нареди шест држава које контролишу републикански гувернери да примене социјално дистанцирање - како онда може бити његово искључиво право да нареди супротно? Корона вирус: Шта је прече - људи или економија? Након што је саслушао председника, Ендрју Куомо, демократски гувернер државе Њујорк изјавио је следеће: „Устав каже да немамо краља. Рећи: 'Ја имам потпуну власт над земљом зато што сам ја председник', то је апсолутистички, то говори краљ. Ми нисмо имали краља. Нисмо имали краља Џорџа Вашингтона - имали смо председника Џорџа Вашингтона." Лик који је некада водио породичну фирму то не види тако. На крају ове тобоганске вожње од конференције за штампу, док сам напуштао Белу кућу, покушао сам свему да уденем неки смисао. Као и много тога у овој подељеној земљи, претпостављам да све зависи од вашег става. Његовим поклоницима би се вероватно допало то што је показао медијима своје истог часа кад је ушетао у собу за брифинге. Његови противници били би згрожени што је у стању да поставља извештавање о његовом властитом излажењу на крај са кризом изнад патње америчког народа. Пре него што сам стигао до собе за брифинге прошле ноћи, морали су да ми измере температуру у шатору подигнутом испред травњака Беле куће на Авенији Пенсилванија. И морали су поново да ми је измере пре него што сам ушао у собу за брифинге. Добро је што нам нису мерили и крвни притисак. Прилично сам сигуран да би велики број људи - и учесника и посматрача - имало веома различите резултате пре и после конференције. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk