Родитељство и анксиозност: Дечији страхови - како да им помогнете
Свако дете, као и свака одрасла особа, понекад се осећа узнемирено.
Страхови се мењају, припремите се на то Али некада, анксиозност може да буде толико јака да их спречава да раде ствари у којима уживају. Родитељи могу да помогну деци да ублаже анксиозност, показало је ново истраживање професорке Кати Кресвел са Универзитета Рединг у Великој Британији. Она је ауторка и неколико књига о томе како превазиђи страхове у детињству, а ево њених савета за родитеље. 1) Немојте им рећи: „Не брини, то није стварно" Страхови се мењају, припремите се на то Духови, чудовишта и животиње - тога се плаше деца од четврте до осме године живота. Старија деца чешће зазиру од догађаја који се ретко дешавају - да ће их неко убити, да ће страдати током терористичког напада или нуклеарног рата. Битно је да знате страхове свог детета Без обзира колико имају година, не окрећите главу на њихове страхове. Нећете им помоћи тако што ћете им рећи да се не плаше или да су њихови страхови глупи. Питајте их како се осећају и разговарајте о страховима. 2) Покушајте да не организујете живот око њихових брига У супротном - дете неће моћи да се суочи са страховима. Ако се ваше дете плаши паса, можда вам је лакше да пређете на другу страну улице када видите пса. Али, порука коју шаљете детету је погрешна. Нема потребе да планирате алтернативну руту за пут до куће, само ако се дете плаши паса у близини То не значи да треба да га приморавате да се излаже ситуацијама које га престрављују, али га охрабрите да барем приђе ближе овим животињама. 3) Немојте одмах да нудите решење - прво их саслушајте Уместо да га одмах питате 'шта није у реду', покушајте да му се прво посветите Идеја је да прво покушате да разумете шта ваше дете осећа. Можда ћете пронађи узрок страха. Комуникација је кључ „Када сам била мала, ужасавала сам се брзих возова. Док сам стајала на перону, слушала сам их како тутње кроз станицу. Претпостављала сам да се тај звук чује и у возу." Деци можете помоћи само ако тачно знате чега се боје. 4) Постављајте им питања тако да постану свесни да њихови страхови нису реални Комуникација је кључ На пример, питајте их зашто мисле да би нешто страшно могло да им се догоди. Идите корак по корак како би им помогли да схвате да се ништа опасно неће догодити и да су у стању да се носе са изазовима. Охрабрите дете да усвоји одређене менталне стратегије како би могло да управља страховима. Само замисли... Уколико, на пример, имају страх од појављивања у јавности у некој емисији, упитајте их: „Шта је најгоре што може да се догоди?" Али поставите и питања: „Шта је најбоље што може да се догоди? Да ли је могуће да будеш толико добар да ти понуде улогу у холивудском филму?" Највероватније је да ће истина бити негде између. 5) Постепено тестирајте њихове страхове Помозите деци да направе план Родитељи су на Универзитету Рединг учили да помогну деци да изграде самопоуздање тако што ће испланирати кораке. Ово им помаже да се изборе са страховима. Похвалите и наградите децу ако видите да покушавају да направе план. Помозите им да изграде самопоуздање Тако ћете показати да цените њихов труд и биће мотивисани да наставе да покушавају. 6) Нормално је да некада буду анксиозни Страх је део живота Ако им анксиозност отежава свакодневницу и доводи до тога да избегавају дневне задатке, потражите помоћ. Опције су литература или помоћ терапеута. Запамтите, не можете учинити да сви страхови детета нестану. Није битно да буду савршени, битно је да буду срећни Ваш посао је да им помогнете да се навикну на мало несигурности, уместо да покушавају да је потпуно уклоне. Учење да контролишу емоције је део одрастања. Како одрастамо, све смо бољи у рационализацији ствари и схватамо да можемо боље да се носимо са страховима.