Симон Бајлс, Серена Вилијамс, Јусејн Болт: Да ли се шампиони рађају или генијалност може да се научи
Симон Бајлс изгледа као да пркоси гравитацији током својих гимнастичких тачки. Мајкл Фелпс има 23 олимпијске златне медаље.
Симон Бајлс је позната по изванредним гимнастичким наступима који као да изазивају гравитацију Јусејн Болт је више пута обарао светске рекорде, а Серена Вилијамс је освојила први Грен Слем са 17 година. Кад гледамо ове врхунске спортисте, помишљамо да они да поседују неки таленат или способност који не могу да се науче. Али шта каже наука? Је ли могуће да је урођени таленат само мит? Нико није научен рођен Неки истраживачи тврде да нико није природно рођен као мождани хирург, челиста или спортски шампион. Да бисте ушли у врхунски лигу, морате да радите вредно и много вежбате, али има цака. Научници сматрају да се нико, па чак ни Болт, није родио са посебним талентом Истраживање на широком дијапазону поља показује да многи људи не само да не успевају да постану изузетно добри у нечему, већ често не постају нимало бољи у односу на тренутак кад су започињали. „Уколико желите да почнете да играте тенис, на пример... добијете нека упутства и на крају стигнете до тачке у којој су људи спремни да играју са вама. И у тој тачки чини се да људи постају мање свесни онога што раде", каже Андерс Ериксон, професор психологије. Након тога, већина само одржава своју вештину и не напредује, сматра он. Свесни тренинг Ако је стварно тако, постоји могућност да изузетна достигнућа зависе од нечег другог. Серена Вилијамс је освојила Вимблдон седам пута У књизи Врхунац, Андерс Ериксон и Роберт Пул описују нови концепт који објашњава врхунске резултате. Они то зову „свесни тренинг" - специјална врста вежбе која је систематична и циљана. Она захтева усредсређену пажњу и спроводи се с конкретним циљем да се унапреди ваша перформанса. Кључна разлика Неколико ствари чини да се свесни тренинг разликује у односу на обичну вежбу. Ограничена је на поља у којима већ постоји акумулирано знање ефикасних тренинг активности. Овај концепт чине поновљене активности, често уз тренера Она подразумева наставника или тренера и тражи непосредну и употребљиву повратну информацију. Ериксон каже да се то „веома разликује од идеје наивног вежбања, током ког се трудите да дате све од себе користећи вештине које већ поседујете. Ви заправо идентификујете нешто што се налази прилично далеко од онога што тренутно можете да постигнете. А да бисте то достигли, морате да гурате себе заиста максимално како бисте могли постепено да се истегнете све до тог новог циља владања материјом." Дакле, не ради се толико о количини вежбе коју радите, већ о начину на који је радите. Што значи да свако ко тренира на прави начин може да постигне висок ниво резултата. Зашто онда многи то не раде? Зато што је свесни тренинг веома тежак. Он се непрестано понавља и прилично је досадан. Многи, дакле, нису спремни да пролазе кроз то. Већина нас одабере лакши пут и одустане. Назад у школске клупе: Да ли разумете Ајнштајнову општу теорију релативности Снага ума Према Ериксоновој теорији, ни научници попут Марије Кири нису рођени са аутоматском способношћу да буду успешнији од вршњака Друга честа перцепција је да многи људи и даље мисле да велики резултати захтевају природне способности или таленат као што је висок коефицијент интелигенције или надљудска способност памћења. Током већег дела 20. века, веровало се да је ваша способност да памтите информације које брзо добијате ограничена на око седам парчића или сегмената и да не може да се унапреди вежбом. Професор Андерс Ериксон је 1975. године спровео студију која је оповргла ту тврдњу. Обичан факултетски студент поправио је властиту способност да се присети насумичног редоследа бројева са око седам цифара на више од 80. Он је имао неколико стотина сати вежбе, у периоду од пар година. Људи који добро прођу на тестовима интелигенције често се пореде са Ајнштајном. Али Ајнштајн никада није радио ни основни тест интелигенције Студентово достигнуће било је значајно јер, иако је на крају експеримента знао да издекламује 82 бројке по реду, није било ничега што је указивало на то да је стигао до границе унапређења памћења вежбом. Развијање властитог метода „Најинтересантније од свега, открили смо да се начин на који је он шифровао бројке и присећао их се темељно мењао вежбом... Уместо да их само увежбава - изговара их изнова и изнова - све док их не упамти, успевао је да их шифрује са разумевањем и повеже их са знањем које већ поседује", каже Ериксон. Искористивши властиту дневну рутину, студент је успевао да научи много дужи низ бројки него што би већина људи. „У његовом случају он је био тркач, тако да је заправо смислио групе бројки од по три као резултате времена за разне врсте трка. То је, дакле, заиста показало да ограничавајући фактор памћења може да се поправи." Током експеримента, Ериксон је закључио да су људи у стању да осмисле нове начине да ојачају способност памћења Ограничавајући фактори Постоји ли било шта што може да омета изузетне перформансе? Ериксон и Пол тврде да, с изузетком висине и телесне величине, идеја да нас ограничавају генетски фактори није ништа више него штетни мит. Oни кажу да су урођена физичка, ментална и здравствена стања, уз болести и поремећаје, нека од очигледних ограничења. Фактори на које утиче ДНК, попут висине и тежине, могу доста да утичу на вашу способност да достигнете врх А чак и ако се налазите на врхунцу физичке снаге, други физички аспекти као што су висина и телесна величина такође доприносе вашој способности да извршавате задатке. Ако сте рођени са гласом сопрана, на пример, представљаће велики изазов да певате бас. Чудо од детета У својој књизи Образац, Роберт Пломин покушава да докаже да на таленат утиче наш ДНК. Пломин тврди да генетски фактори могу да утичу на нашу способност да постанемо шампиони. То поставља питање: какву улогу имају гени? Ериксон тврди да ' чуда од детета' попут Моцарта дугују успех изузетно образованим и стручним родитељима „Људи се питају како су композитор Моцарт и голфер Тајгер Вудс успевали да имају тако врхунски учинак док су били тако млади. Делује готово немогуће да би обука успела то да објасни. Али ако погледамо поближе, открићемо да у сваком од тих случајева чуда од деце, детету је помагао родитељ, често почињући око друге или треће године", каже Ериксон. Дакле, тврди он, иза прича о феноменалним успесима стоји предани рад родитеља који су били довољно вешти да помогну детету. „Ова чуда од деце била су очигледно резултат неке врсте веома усмереног обучавања, помажући им да достигну онај степен вештине који је од тада па надаље почео да се исказују у веома малом узрасту", каже Ериксон. „Дакле, ако заправо погледамо шта је све Моцарт умео да свира као дете, данас видимо да са таквом врстом обуке просечна деца заправо могу да стекну способност свирања не само оних композиција које је Моцарт свирао, већ и сложеније комаде." У шта год да верујете, цена врхунске перформансе је очигледно изузетно висока, а они који достигну надљудске нивое учинка често су људи који су спремни да жртвују све да би је платили. (Овај чланак заснован је на видеу који је објавио BBC Ideas)