Корона вирус и Зајечар: Живот у доба пандемије у граду пива и гитаре
„Овај град је заслужио нешто од мене и то је једна ситница коју сам сада могао да учиним".
Улица Тимочке буне на крају које се назире Краљевица Овако започиње разговор Марк Дуљај, власник пекаре Кика у Зајечару, где су здравствени радници и војници који током ванредног стања чувају болницу једне целе недеље, почетком априла, добијали бесплатан доручак. На идеју је заједнички дошао са ћерком и радницом, желећи да медицинским сестрама и докторима макар мало помогне током епидемије корона вируса. „Мени је та радња прекопута болнице. Шта год да нам треба ти људи су ту, увек су фер према мени и то су моје муштерије", објашњава Дуљај за ББЦ на српском. „Видим како тамо људи раде, како се боре, а има људи који не могу ни да изађу. Једноставно у овој лошој и тешкој ситуацији свако зна да нама живот зависи од њих", додаје он. Према званичним подацима Министарства здравља са сајта Ковид 19, до уторка, 28. априла, у Зајечару је потврђен корона вирус код 68 особa. У самоизолацији је 4.615 особa са територије града. Пекарска солидарност Марк Дуљај је одрастао у Звечану код деде пекара, који га је научио које професије треба да поштује. „Сећам се да ми је причао 'лекари, полицајци и железничари, то су једини људи који мисле за народ и то треба да цениш'. Народ зависи од њих". После проглашења епидемије две од четири пекаре су наставиле да послују, док је временом отворио још једну. „Код Дома здравља нормално сад пацијената нема, али ипак радим због радника Медицинског центра", наглашава Дуљај. Упркос губицима, који „иду и до 80 одсто", не планира да предузме најдрастичније мере. „Ни једног радника нисам отпустио, нити имам намеру. Ако се ово настави, бар колико толико ће да се ради, да могу макар њих, раднике, да испоштујем", каже он. Хуманитарне акције планира и у будућности. Радно место Марка Ватовића Најављује сличну акцију за пензионере којима је дозвољен излазак у куповину суботом од 4 до 7 сати ујутру, а ових дана планира да дели брашно медицинским радницима и сталним муштеријама у радњи код зајечарске болнице. „Раније делимично, сад тотално пуст" Марко Ватовић, 26-годишњи радник у месари са услужним печењем, још увек одлази на посао. Радњу отвара сваког радног дана у седам сати ујутру и на путу ка послу затиче опустеле зајечарске улице. „Раније је био делимично пуст, сад је тотално пуст. Док дођем на посао сретнем шест, седам људи у врх главе", објашњава Марко за ББЦ на српском. Његова задужења на послу су печење и продаја роштиља. Каже да је од почетка ванредног стања опао промет, али да и даље има муштерија. Због новонастале ситуације продаја се одвија преко шалтера, а улазак у локал је забрањен. Могућност доставе хране током полицијског часа не постоји, па му се радни дан завршава у 16 сати. Пекара у Панчеву бурек продаје преко шалтера „Скраћено радно време, све по протоколу, само шалтерски издајемо робу и то је то", каже он. Срећан је што припада професији која и даље долази на посао. „Одговара ми у потпуности и криво ми је што немам пуно радно време", описује Марко. Забрана кретања због ванредног стања му је тешко пала јер како каже „гуши га што седи кући затворен" јер је иначе „стално напољу". „Одговара ми и на послу да седим дуже, активан сам и радим неке корисније ствари него кад седим код куће", наглашава Марко. „Једем се жив што је оваква ситуација. Разумем ја карантин и остало, али баш ме гуши и баш ми смета, и није за мене уопште", каже он. Ипак, полицијски час проводи читајући стрипове Загора и Дилана Дога, уз по коју партију склекова. „Моја генерација ни то не ради. Седе кући, гледају Задругу нажалост и свађају се са родитељима. Ја се не свађам јер сам изолацију схватио озбиљно, у своја четири зида", закључује Марко. „Купац је увек у праву, али..." Александра Жикић је у почетку ванредног стања са посла долазила исцрпљена, али се временом навикла „на задати темпо", па јој је данас „мало лакше". Она ради у трговинској радњи у Зајечару и свакодневно је у контакту са великим бројем купаца. На путу ка послу ујутру не сретне никог познатог и виђа „искључиво таксисте". Ситуација се ипак драстично промени „око 8, пола 9, када креће гунгула" и, како каже, не јењава до затварања продавнице. Брашно, квасац, конзерве и смрзнуто поврће је оно што се највише купује, понекад и више него што је заиста потребно. На почетку су морали да спречавају купце да узимају више од „пет килограма брашна и пет коцки квасца, баш из разлога што се купује ненормално много", објашњава Александра за ББЦ на српском. Центар Зајечара Купцима без маски и рукавица је забрањен улаз, а Александра је такође у обавези да их носи током радног времена. У почетку јој је било тешко, али се временом привикла јер је свесна „ризика и одговорности" - према себи, другима и породици. „Социјално самоубиство" Редови испред продавница Марко Ватовић каже да у је вечерњим сатима, током забране кретање, веома монотоно и такве осећај назива „социјалним самоубиством". Његова суграђанка Александра Жикић сматра да би ових дана у Зајечару, док је „лепо време", вероватно било више људи на улицама. „Пре короне је било доста људи, што ујутру када су долазили на посао, што поподне, увече, из друге смене кад се враћам", наглашава она. На територији града Зајечара према попису из 2011. године живела је 59.461 особа, док је процењен број становника према подацима Републичког завода за статистику за 2018. годину био 54.355 људи. „Град Зајечар је некада био индустријски град и после ових ратова, ипак је то доста осетио град као град", каже Марк Дуљај. Додаје да је Зајечар, иако мали и сиромашан град, увек имао свој живот и своје срце без обзира на све. „Ипак је Зајечар као град, град љубави", закључује Дуљај. Пратите нас на Фејсбуку и Твитеру. Ако имате предлог теме за нас, јавите се на bbcnasrpskom@bbc.co.uk.