Data was extracted from:https://www.infomed.co.il/diseases/chlamydia/

המומחים של
Info
med
מסבירים:
הכלמידיה הוא
חיידק
דמוי
נגיף
, הגורם לזיהומים שונים. זן מסוים של החיידק גורם ל
גרענת
, בעוד שזן אחר גורם למחלה באיברי המין, המועברת במגע מיני.
המחלה נחלקת לשלושה סוגים:
Chlamydia trachomatis - עלול לגרום
לדלקת של לחמית העין
, לטרכומה (דלקת כרונית של לחמית העין שעלולה לגרום לעיוורון), ל
דלקת ריאות
ול
דלקת בדרכי השתן
.
Chlamydia psittaci - מהווה מזהם של ציפורים בעיקר, אולם עלול לגרום לדלקת ריאות באדם.
Chlamydia pneumonia - עלול לגרום לזיהומים בדרכי הנשימה, כולל דלקת ריאות.
כלמידיה היא כנראה הגורם השכיח ביותר ל
דלקת השופכה
בגברים ובנשים בישראל.
ביטויה העיקרי של המחלה - הפרשה מוגלתית מאיבר המין והסיבוך העיקרי לטווח הארוך הוא עקרות, הגורמת לסבל רב בזוגות ולנטל רב על מערכת הבריאות.
סימפטומים
תקופת הדגירה של המחלה היא כ- 10-20 יום. כאב במתן שתן, כאב בשיפולי הבטן או הפרשה מן השופכה עשויים להיות הסימנים הראשונים.
גברים עשויים לשים לב בבוקר להפרשה מוגלתית בתחתונים.
הבעיה העיקרית אצל נשים שעד שני שליש מהן אינן חשות בשום תסמינים, ואצלן הסימן הראשון שירמז על זיהום בכלמידיה עשוי להיות דלקת פנים האגן (PID), או עקרות או הריון מחוץ לרחם.
סיבות וגורמי סיכון
כלמידיה טראכומטיס הוא חיידק המהווה את אחד המחוללים העיקריים של זיהומים המועברים ביחסי מין. הכלמידיה היא אחד הגורמים המרכזיים לזיהומים של צוואר הרחם ושל השופכה, וכן לדלקות של איברי האגן הפנימיים (PID).
אבחון ובדיקות
בדיקות סרולוגיות (להימצאות נוגדנים נגד כלמידיה) של הדם ושל הפרשות הנרתיק עשויות לרמז על הדבקה בכלמידיה. במעבדות מיוחדות ניתן לבודד כלמידיה מן הנרתיק או מן השופכה ולגדלה בתנאי מעבדה.
סיבוכים אפשריים
דלקת פנים האגן (PID) ובעקבות זאת הריון מחוץ לרחם או עקרות הם הסיבוכים השכיחים ביותר של זיהום בכלמידיה שאינו מטופל. סיבוכים נדירים יותר כוללים כאב בפרקים ומחלת Recter.
טיפולים ותרופות
הטיפול בחולים ובחולות הסובלים מכלמידיה פשוט בתכלית: טיפול אנטיביוטי בטטראציקלין או באריתרומיצין למשך עשרה ימים. חשוב להקפיד ולקחת את הטיפול במלואו כפי שנרשם.
כמו כן, אם אתם מקיימים יחסי מין עם בן או בת זוג קבועים, עליך ועל בן או בת זוגכם לקיים מין בטוח עד תום הטיפול, ויש לטפל בכל השותפים המיניים.
הטיפול אינו יכול להפוך או לתקן נזק שכבר נגרם לחצוצרות, אך הוא בהחלט עשוי למנוע סיבוכים אלו לפני שהתרחשו.