Data was extracted from:https://www.infomed.co.il/diseases/autoimmune-disease/

המומחים של
Info
med
מסבירים:
מחלות אוטואימוניות הן קבוצת מחלות הקשורות למסגרת פעולתה של מערכת החיסון. מחלות אוטואימוניות מתהוות כאשר משתבש תפקוד מערכת החיסון.
אחד מתפקידיה של המערכת החיסון הוא להגן על הגוף שלנו מפני פולשים זרים, כמו צבא שאחראי למניעת חדירת מסתננים או צבא אויב - להגן מפני מסתננים או פולשים חיצונים בשם פתוגנים (נגיפים, חיידקים, טפילים ומחוללי מחלות אחרות).
בנוסף, תפקיד המערכת החיסונית הוא להגן מפני מחוללי מחלות פנימיים,  המתעוררים מדי פעם בגופנו כמו "גיס חמישי" (מעין מרגלים השוהים בתוכנו), ולא כאלה שחדרו מבחוץ, למשל התפתחות של תא סרטני. אגב, תא סרטני הוא תא מיוחד, תא שמשתנה ומוכר על ידי מערכת החיסון כתא זר, כגוף זר, כפולש. אך במקרים רבים מערכת החיסון נכשלת בחיסולו, מה שמעיד על כך שמערכת זו אינה יעילה באופן מוחלט. (כיום מבוססים חלק מהטיפולים נגד הסרטן על "חיזוק" המערכת החיסונית בסילוק תאי הסרטן).
כאמור, תפקידה של מערכת החיסון הוא לחסל פולשים מבחוץ. לצורך מימוש תפקיד חיוני זה עליה להכיר ולזהות מי זר ומי "משלנו", "מכוחותינו". המונחים המשמשים לצורך זה, הם Self - עצמי ו-Non-self - מי שאינו עצמי. מערכת החיסון צריכה להיות מצוידת גם ביכולת אבחון בין מי שפולש מבחוץ לבין מי שנמצא בתוך גופנו.
ביסודה של המחלה האוטואימונית מצוי כישלון היכולת של מערכת החיסון לזהות מי הוא האויב מבחוץ ומי "משלנו". כתוצאה מכך תוקפת מערכת החיסון את הרקמות שלנו. היא יכולה לתקוף תא בודד, היא יכולה לתקוף מערכת, ואפילו לתקוף איבר שלם. זהו כישלונו של "הצבא" להגן מפני פולשים מבחוץ, אך יותר מכך, זהו כישלון בהתמודדות עם זיהוי אנשיו.
מערכת החיסון מורכבת מזרוע נוגדנית וזרוע תאית. הנוגדנים שצורתם צורת האות Y מתבייתים על הפולש הזר במיפתח האות Y. מאידך, הזרוע התאית מורכבת מלימפוציטים - תאי מערכת החיסון - התוקפים בעצמם את הפולשים.
קיימות כ-80 מחלות אוטואימוניות מוגדרות ורבות אחרות ש"נחשדות" כבעלות רקע אוטואימוני. עם המחלות נמנות:
זאבת אדמנתית מערכתית
(SLE, lupus),
דלקת מפרקים שיגרונית
(Rheumatoid arthritis),
סוכרת נעורים
(Diabetes mellitus type 1),
טרשת נפוצה
(Multiple sclerosis).
בחלק מהן, הנזק וההתקפה העצמית נגרמים על ידי נוגדנים עצמיים (Autoantibodies) ובחלק על ידי התאים (Autoimmunity cell mediated). מרבית המחלות האוטואימוניות שכיחות יותר בנשים מאשר בגברים ביחס של 2:1 ועד 10:1. הסיבה היא שמערכת החיסון חזקה יותר אצל נשים, וככל שהמערכת חזקה יותר ותוקפת את הגוף, כך הנזק כבד יותר. לעיתים אדם הסובל ממחלה אוטואימונית אחת יכול לסבול ממחלות אוטואימוניות נוספות בו זמנית.
סימפטומים
מחלות אוטואימוניות מאופיינות בהתקפים חריפים המופרדים בתקופות של רגיעה בסימפטומים.
במקרים רבים התסמינים הראשונים כוללים עייפות, כאבי שרירים וחום לא גבוה. לאחר מכן מתפתחים תסמינים יותר ספציפיים לרקמה או האיבר שנפגע.
ההפרעה יכולה להשפיע על איבר יחיד או על מספר איברים או על סוגים שונים של רקמות. הרקמות המושפעות בדרך כלל כוללות כלי דם, רקמות חיבור, בלוטות הורמונליות, מפרקים, שרירים, תאי דם אדומים ועור.
סיבות וגורמי סיכון
מחלות אוטואימוניות נובעות ממשלב של גורמים החוברים יחדיו באדם המסוים שלקה במחלה. בין גורמים אלו ניתן למנות נטייה תורשתית, ליקוי מסוים במערכת החיסון, מערך הורמונלי, ובעיקר הורמוני המין של האישה, וגורם סביבתי כגון תרופות, חומרים כימיים, נגיפים, חיידקים, תזונה ומתח נפשי. גורמים סביבתיים אלו הם הקובעים מדוע המחלה תתפרץ ביום מסוים ובאדם המסוים.
המחלות נוטות להופיע במשפחות ולא פעם ניתן לראות מחלות אוטואימוניות שונות בבני אותה משפחה.
אוכלוסייה בסיכון משמעותי היא נשים בגיל הפוריות, אשר נמצאות בסיכון מוגבר ללקות במחלות אוטואימוניות.
אבחון ובדיקות
תהליך האבחון כולל שילוב של תשאול רפואי לגבי התסמינים מהם סובלים, ממצאים בבדיקה הגופנית ותוצאות בדיקות שונות, כמו בדיקות להימצאות של נוגדנים עצמיים, בדיקות לנוגדנים גרעיניים, בדיקת חלבון מגיב C (CRP), ובדיקת שקיעת תאי דם אדומים (ESR).
סיבוכים אפשריים
נשים הסובלות ממחלה אוטואימונית יכולות להביא ילדים לעולם, אך הדבר כרוך בסיכונים לאישה ולתינוק, בהתאם לסוג המחלה ממנה האישה סובלת. כך לדוגמא, אישה הסובלת מזאבת נמצאת בסיכון מוגבר ללידה מוקדמת וללידה שקטה (לידה של תינוק מת). נשים הרות הסובלות ממיאסטניה גרביס (עייפות שרירים), עלולות לפתח תסמינים המובילים לקושי בנשימה בזמן ההיריון.
אצל חלק מהנשים התסמינים עשויים להשתפר בזמן ההיריון, אצל אחרות התסמינים מחמירים. כמו כן, חלק מהתרופות המשמשות לטיפול במחלה עלולות להיות לא בטוחות לשימוש בזמן היריון.
לחלק מהנשים עשוי להיות קושי להיכנס להריון מסיבות רבות, ובחלק מהמקרים טיפולי פוריות עשויים לעזור.
טיפולים ותרופות
הטיפול בהפרעות אוטואימוניות מתמקד בהקלה על התסמינים ושליטה בתהליך החיסוני לשם שמירה על יכולת הגוף להגן על עצמו מפני זיהומים.
רוב המחלות דורשות טיפול דומה, אשר מתבסס על תרופות נוגדות דלקת – בעיקר סטרואידים, בשילוב עם תרופות מדכאות מערכת חיסון. כמו כן, בשנים האחרונות פותחו תרופות ביולוגיות שמבוססות על נוגדנים או מולקולות, המשמשות לנטרול התגובה האוטואימונית. התרופות הביולוגיות ממוקדות ולכן יש להן יחסית מעט תופעות לוואי.
כמו כן ישנם טיפולים מורכבים יותר הכוללים ניקוי דם (פלסמהפרזה) ועירוי של נוגדנים מבני אדם אחרים (IVIG).
הטיפול במחלות אוטואימוניות ניתן על ידי רופאי המערכות השונות אשר נפגעות במהלך המחלה, אך רובן נמצאות בתחום רופאי מערכת החיסון (אימונולוגים קליניים) או רימטולוגים.
מניעה
ישנם מחקרים המצביעים על היכולת לנבא התפתחות של מחלה אוטואימונית אצל מטופלים מסוימים, ולהתחיל טיפול מניעתי. עם זאת, הדבר אינו קורה כיום בפועל. בחירת המטופלים המתאימים לטיפולים הללו צריכה להיות מאוד מדוקדקת, ורק מטופלים בעליי סיכוי גבוה מרף מסוים יבחרו לטיפול, אם יינתן בעתיד.
אנשים הנמצאים בסיכון להתפתחות של מחלה אוטואימונית צריכים לקבל ייעוץ מקצועי לגבי הימנעות מפעילויות ואורח חיים שעשויים לסכן את הבריאות ואיכות חייהם.