Ако оправданието за 1990-те години са санкциите - изолацията, бомбардировките през 1999 г., липсата на средства - то тогава остава въпросът защо не е намерено решение за инвестиране на средства в образованието от чуждестранни донори или приватизационни проекти след демократичните промени през 2000 г.?
If the excuse during the 1990s is the sanctions -- the isolation, the 1999 bombing, lack of funds -- then the question remains why no solution was found for investing funds in education from foreign donations or privatisation projects after the democratic changes of 2000?