Този дебат набра нова сила благодарение на идеите, внесени от "новите теории" (както ги нарича Роберт Гиплин): теорията за многократните баланси, която изхожда от възможността за съществуване на постоянни дебаланси; теорията за ендогенния растеж, която подкопава някои от основните положения на неокласическата икономическа наука (например, "закона за намаляващия доход"); тезата за "зависимостта от пътищата на развитие" (ролята на историята), значението на географията, ролята на информационните цени и асиметрии; ролята на натрупванията за постигане на сравнителни предимства (използването на натрупванията от Майкъл Портър, за да обясни сравнителните предимства, напомня за концепцията на Гунр Мирда за кумулативната причинно-следствена връзка) и т. н.
This debate has been fueled by theoretical insights brought about by the "New Theories" (as Robert Gilpin refers to them): the theory of multiple equilibria, which posits the possibility of persistent bad equilibria; the theory of endogenous growth, which undermines some of the basic constructs of neoclassical economics (such as "the law of diminishing returns"); the thesis of "path dependency" (the role of history), the importance of geography; the role of information costs and asymmetries; and the role of clusters in achieving competitive advantages (Michael Porter's use of clusters in explaining competitive advantages reminds Gunnr Myrda's concept of cumulative causation), etc.