Vivim en un temps incert, en un món líquid, on la política fa aigües. Ens trobem davant duna política desbordada per assumptes que ja no estan a les seves mans; la crisi econòmica és un dels grans paradigmes. La impotència de la política radica en uns problemes descala i de ritme que la fan caduca i ineficaç per resoldre els reptes duna  societat cada vegada més complexa. La nostra política, a banda de ser cada cop més vella, acumula grans dosis de desprestigi i desconfiança ciutadana. Els interessos de partit passen massa sovint per sobre dels de la ciutadania; el poder econòmic dicta les decisions que ha de prendre la política i no al revés; la capacitat que tenen els ciutadans per controlar els seus governants i procurar que aquests tinguin en compte les seves demandes és pràcticament nul·la; les trampes o pràctiques poc transparents en el si  de ladministració són massa freqüents. La política, però, no és la causa sinó la víctima duna situació que la condemna a la impotència i el descrèdit.