Kūryba — tai balansavimas ant paties bedugnės krašto — ties beskonybe, banalybe, vulgarybe, amoralumu, literatūriškumu, anekdotu, kiču ir t.t. Kaip gražiai ir įtikinamai tu balansuosi, kaip pavojingai būsi arti krašto ir kiek gili bus bedugnė, — tiek ir bus žiūrovui įdomu tave stebėti. Bet peržengsi ribą, ir tau galas — visi pamatys, kad jokios bedugnės išvis nėra. Kvailai ir kažkaip labai netragiškai atrodysi bebalansuojantis ant lygaus lauko.[8]