system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Ce ar trebui să știu despre Franz Joseph al Austriei?
assistant
Franz Joseph I al Austriei (în , în , în , în cehă František Josef I, în croată Franjo Josip I, în ), (n. 18 august 1830, Viena - d. 21 noiembrie 1916, Viena) a fost: împărat al Austriei din Casa de Habsburg, rege al Ungariei și Boemiei, rege al Croației, mare duce al Bucovinei, mare principe al Transilvaniei, marchiz al Moraviei, mare voievod al Voievodatului Serbia etc. din 1848 până în 1916.

Domnia sa de 68 de ani a fost a patra ca lungime dintre domniile din Europa, după cea a regelui Ludovic al XIV-lea al Franței, a reginei Elisabeta a II-a a Regatului Unit și a principelui Johann al II-lea al Liechtensteinului.

Copilăria 

Francisc Iosif s-a născut la Palatul Schönbrunn din Viena, fiind primul născut al arhiducelui Francisc Carol Joseph (1802 - 1878), care era fratele mai tânăr al împăratului Ferdinand I al Austriei. Mama lui a fost Prințesa Sophie Friederike Dorothée Wilhelmine de Bavaria (1805 - 1872).

Pentru că unchiul său, împăratul Ferdinand, era bolnav psihic iar tatăl său nu era ambițios și era în vârstă, tânărul arhiduce "Franzl", a fost crescut de mama sa ca un viitor împărat, cu accent pe devotament, responsabilitate și	sârguință. Franzl și-a idolatrizat bunicul, der Gute Kaiser Franz, ca pe monarhul ideal, care a murit cu puțin înainte ca Francisc Iosif să împlinească cinci ani. La vârsta de 13 ani a început cariera militară în rang de colonel în armata austriacă. A preferat să poarte uniforma militară aproape tot restul vieții.

Francisc Iosif a avut trei frați și o soră: arhiducele Ferdinand Maximilian (1832–1867), viitorul împărat al Mexicului; arhiducele Karl Ludwig (1833–1896) tatăl viitorului arhiduce Franz Ferdinand de Austria; arhiducele Ludwig Viktor (1842–1919) și arhiducesa Maria Anna (1835–1839), care a murit la vârsta de patru ani.

În urma demisiei prințului Metternich din poziția de cancelar, în timpul Revoluției din 1848, tânărul arhiduce a fost numit guvernator al Boemiei la 6 aprilie, însă nu a preluat niciodată postul. În schimb, Franz a fost trimis pe front în Italia, alăturându-se mareșalului Radetzky; a primit botezul focului la 5 mai la Santa Lucia. Curând, arhiducele a fost chemat în Austria, la mijlocul lui iunie fiind alături de familie la Innsbruck. La Innsbruck, Francisc Iosif a întâlnit-o pentru prima dată pe verișoara lui primară, Elisabeta, viitoarea lui soție (pe atunci, o fetiță de zece ani).

După victoria asupra italienilor la Custoza la sfârșitul lunii iulie, Curtea s-a simțit în siguranță pentru a reveni la Viena, și Francisc Iosif a călătorit cu ei. Dar în termen de câteva luni, Viena părea din nou nesigură iar în septembrie, Curtea a plecat din nou, de data la Olmütz, în Moravia. Alfred I, Prinț de Windisch-Grätz, influentul comandant militar din Boemia, era hotărât să-l vadă pe tânărul arhiduce cât mai curând pe tron. Se credea că un nou conducător nu ar fi fost obligat să respecte guvernul constituțional cu care Ferdinand a fost obligat să fie de acord, și că era necesar să se găsească un împărat tânăr, energic, pentru a-l înlocui pe amabilul, dar debilul împărat.

La 2 decembrie, la Olmütz, prin abdicarea unchiului Ferdinand și prin renunțarea la tron a tatălui său, Francisc Iosif a succedat ca împărat al Austriei, la vârsta de 18 ani. Numele de "Francisc Iosif" a fost ales în mod deliberat, în onoarea unchiului lui îndepărtat și împărat, Iosif al II-lea (1765-1790), care a fost considerat un reformator modern.

Domnia 

La începutul domniei sale, Francisc Iosif a fost consiliat de noul prim-ministru, Felix Schwarzenberg, care l-a îndrumat spre neoabsolutism și spre obținerea unei poziții de forță în politica externă. Campanii militare au fost necesare împotriva maghiarilor, care s-au răzvrătit împotriva autorității centrale habsburgice în numele vechii lor libertăți. Francisc Iosif a abolit constituția din 1849 și și-a mărit atribuțiile guvernamentale în 1852.

După 1850 Francisc Iosif a trebuit să accepte eșecurile politicii externe austriece: Războiul Crimeii și ruptura de Rusia, precum și războiul cu Sardinia din 1859, împotriva Casei de Savoia și a lui Napoleon al III-lea, când a fost învins în Bătălia de la Solferino.

Regresul a continuat cu înfrângerea din războiul austro-prusac din 1866, care a dus la constituirea statului dualist austro-ungar în 1867.

La 18 februarie 1853, la Viena, Francisc Iosif a scăpat cu viață din atentatul pus la cale de János Libényi, un naționalist fanatic maghiar.

În 1878, în urma Congresului de la Berlin, Francisc Iosif a obținut administrarea fostei provincii otomane Bosnia-Herțegovina, pe care o anexează în 1908.

Francisc Iosif a inițiat modernizarea Vienei, prin demolarea fortificațiilor vechii cetăți și construirea celebrului bulevard Ringstrasse pe terenul eliberat.

Între 1848 și 1867, Francisc Iosif a fost ultima persoană care a ocupat funcția de mare principe al Transilvaniei.

La 8 iunie 1867, la Buda, în Biserica Mátyás, Francisc Iosif a fost încoronat și ca rege apostolic al Ungariei (1867-1916) și în această calitate a aprobat legea privind încorporarea Transilvaniei în Ungaria, la 27 mai 1867, punând astfel capăt disensiunilor cu nobilimea maghiară, prin crearea unui stat dualist: Austro-Ungaria.

În 1873, Francisc Iosif încheie cu Alexandru al II-lea, țarul Rusiei și, ulterior, cu Wilhelm I, împăratul Germaniei, Alianța celor trei împărați ca un acord consultativ între cele trei imperii.

În 1892 a aprobat renunțarea la vechiul sistem monetar bazat pe creițari, florini și taleri și trecerea la un sistem monetar modern, compatibil cu cel al Uniunii Monetare Latine, bazat pe coroana austriacă (divizată în 100 de helleri).

În data de 27 septembrie 1896 a inaugurat la Orșova (pe atunci, în Austro-Ungaria), împreună cu regii Carol I al României și Alexandru I al Serbiei, canalul navigabil de la Porțile de Fier. În aceeași zi a început o vizită oficială, de trei zile, în Regatul României.

Familia 

La 24 aprilie 1854, la Viena, s-a căsătorit cu prințesa bavareză Elisabeta de Wittelsbach (Sisi), verișoara sa, care avea doar 16 ani. Sisi este foarte populară în toată Europa până în ziua de azi. Căsnicia lor n-a fost una fericită. Sisi nu s-a adaptat niciodată la rigoarea vieții de la curte și întotdeauna a avut neînțelegeri cu familia regală. Împărăteasa era o călătoare pasionată și rareori era văzută la Viena.

Împreună au avut 4 copii:
 Sophie (1855-1857)
 Gisela (1856-1932), măritată cu Leopold al Bavariei
 Rudolf (1858-1889), însurat cu Stephanie a Belgiei
 Valerie (1868-1924), măritată cu Franz Salvator, prinț toscan

Viața personală a fost presărată cu drame familiale:

- 
Pe fratele lui mai mic, împăratul Maximilian al Mexicului, l-au detronat și executat revoluționarii mexicani. 

- Primul său copil, arhiducesa Sofia, a murit la vârsta de doi ani.

- La 30 ianuarie 1889, fiul său Rudolf, s-a sinucis la Mayerling, în urma unei drame pasionale. 

- 
Soția sa, Elisabeta, a fost asasinată la Geneva de către anarhistul italian Luigi Lucheni, la 10 septembrie 1898.

De prin anul 1871, el și soția sa au început să doarmă în dormitoare separate. De atunci, el obișnuia să pună servitorii să-l trezească la ora trei jumătate dimineața.

Ultimii ani 

În 1885, Francisc Iosif a întâlnit-o pe Katharina Schratt, actriță care i-a devenit metresă. Relația lor a durat până la sfârșitul vieții sale și a fost tolerată de Sisi. Francisc Iosif a construit vila "Schratt" în Bad Ischl pentru ea, și de asemenea, i-a dăruit un mic palat în Viena.

După moartea fiului său Rudolf, moștenitor al tronului era nepotul său Arhiducele Franz Ferdinand. Când Franz Ferdinand a decis să se căsătorească cu o simplă contesă, Francisc Iosif s-a opus și a insistat că o căsătorie morganatică trebuie considerată nevalidă, în privința ascensiunii la tron a viitorilor copii; nici măcar nu a participat la nuntă. După acest eveniment, cei doi s-au displăcut profund și nu mai aveau încredere unul în altul. Franz Ferdinand a fost asasinat în 1914.

Francisc Iosif I a fost martorul primilor 2 ani din războiul ce avea să pună capăt, printre altele, și imperiului său.
Împăratul a murit la 21 noiembrie 1916, la vârsta de 86 de ani, la Palatul Schönbrunn și a fost înmormântat în Cripta Imperială din Mănăstirea Capucinilor din Viena, după 9 zile, la 30 noiembrie. I-a succedat la tron împăratul Carol I al Austriei. 

Motto-ul lui, ca suveran austriac, a fost: "Uniți întru putere" – nemțește: Mit vereinten Kräften – latinește: Viribus Unitis.

Arbore genealogic 

</div>

Vezi și 
 Atentatul asupra Împăratului Francisc Iosif I, 1853

Note

Legături externe

 Biography at WorldWar1.com
 Details at Regiments.org
 Genealogy 
 Mayerling tragedy
 Miklós Horthy reflects on Franz Josef
 Internet museum of Emperor Franz Joseph I, Wilhelm II and First World War
 Wien – Attentat – Kaiser Franz Joseph – Lasslo Libényi – Graf O'Donnell – Josef Ettenreich – Geschichte – Votivkirche at www.wien-vienna.at

Nașteri în 1830
Decese în 1916
Casa de Habsburg
Împărați ai Austriei
Regi ai Ungariei
Conducători ai Transilvaniei
Mareșali austrieci
Participanți la Revoluțiile de la 1848
Oameni din Viena
Cavaleri ai Lânii de Aur
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Negru
Monarhi din secolul al XX-lea
Decorați cu Ordinul național „Steaua României” în grad de Mare Cruce