system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Cum ai descrie Paloș, Brașov?
assistant
Paloș, mai demult Palăș (în dialectul săsesc Kenengderf, în , în traducere "Sat crâiesc", în ) este un sat în comuna Cața din județul Brașov, Transilvania, România.

Istoria Paloșului în date și evenimente

Sec. II - X  Satul dacului Clae Gurie (viitorul sat Paloș) evoluează  ca obște sătească daco-romană (românească), liberă și creștină.

Satul a supraviețuit invaziilor barbare ale goților și hunilor. Procesul evolutiv are loc în perimetrul care cuprinde vatra satului Paloș de azi-pădurea Lențea – Gherghelău – Teiș - Dealul Cimitirului; în sec. X populația obștei nu depășea 100 de suflete.                                                                                                                                                          

Sec. XI - XIV  În acest interval satul adoptă denumirea de “Paloș”, după ce este implicat, în cadrul unor uniuni de obști, în luptele cu alte valuri migratoare (cumani, pecenegi, tătari); Evenimentul cu impact major în epocă, inclusiv asupra satului Paloș, este Invazia tătarilor (1240-1350). În sec.XIII apare, pentru prima oară în SE Transilvaniei, sabia cu două tăișuri numită de români „paloș” de la care se trage denumirea satului. Tot în sec.XIII sunt atestate documentar comunitățile vecine săsești, Kața (Katzendorf) la 1299 și Drăușeni (Draosz) la 1224, aflate pe atunci în relație de colaborare cu  plugarii români mai numeroși din Paloș (conform statisticilor și calculelor făcute de mine Paloșul avea, în sec.XI-XIII, o populație de circa 200-250 locuitori) care i-au ajutat, cu siguranță (sașii erau prea puțini ca să poată construi singuri astfel de cetăți) pe sași să ridice cele două biserici fortificate (pe atunci catolice) luptând alături de ei împotriva invadatorilor tătari.

În sec.XI-XII românii de pe Valea Oltului, inclusiv pălășenii, se aliază cu triburile slave (acceptate și asimilate treptat de români) împotriva noilor invadatori, maghiarii. Dar, în fața unui pericol mongol mai mare, maghiarii renunță temporar la cucerirea estului Transilvaniei, îi instalează pe secui și pe sași în zona de graniță și împreună cu țăranii români (inclusiv din Paloș) opun rezistență tătarilor.

Conform documentelor de arhivă sașii și-au construit cetățile cu ajutorul românilor majoritari din vecinătate, fapt ce demonstrează existența satului Paloș (în sec.XIII) locuit de români harnici și pricepuți care i-au ajutat pe sași să-și ridice cele două biserici fortificate (azi monumente istorice).

Sec. XIV - XVI / 1300-1350   Satul Paloș este ocupat de    maghiari (cel mai probabil de secui), transformat în feudă iar țăranii români pălășeni, declarați eretici, devin iobagi pe propriul lor pământ. Începe, la Paloș, lupta pentru supraviețuire și pentru libertate națională și socială, care va dura peste 500 de ani.

1520  Prima atestare documentară a Paloșului  într-un document aflat în arhivele de la Budapesta, Ungaria (Cronica Zichy  XII 396 ).  Paloșul era numit în Evul Mediu: Konigsdorf de către sași și Pallos sau Vila Regis (“satul craiului” în latină) de către unguri.

1571 Prima mențiune despre nesupunerea și răzvrătirea plugarilor din Paloș împotriva stăpânilor maghiari și/sau secui. Aceste revolte erau frecvente la Paloș din moment ce stăpânul feudei Paloșului (un nobil secui) se plângea Principelui Transilvaniei (semn că nu mai putea să-i supună singur pe românii din Paloș).

Sec. XVII-XVIII / 1600-1780  Comuna Paloș este arondată, administrativ, la marele Comitat Alba; Parohia Paloș (una din cele mai mari din Ardeal) este arondată Protopopiatului Mucundorf (Grânari). Paloșul, demografic și economic, era printre primele 20 de comune din Ardeal. 1600-1700  Comunitatea Paloșului își întărește rezistența psihică antimaghiară bazată pe puternica credința creștin-ortodoxă. Pășunile întinse de pe dealurile înalte ale Paloșului îi determină pe stăpânii secui să le dea dreptul pălășenilor să crească animale mari, mai ales boi și vaci. Unii primesc și cai pentru cărăușie. Jelerii (țărani liberi fără pământ) lucrează, în schimbul simbriei și terenurile sașilor din satele vecine. Populația Paloșului ajunge la 500-600 locuitori  la sfârșitul sec.XVII, pe fondul creșterii numărului de jeleri (țărani liberi fără pământ) care lucrau și pentru sași. Crește astfel și exploatarea țăranilor: cei care primeau boi erau obligați să presteze mai multe zile de clacă pe an. 1700-1800  Țăranii din Paloș primesc, de la noua stăpânire habsburgică dreptul de a lua pământ în folosință (numit sesie) din a cărui recoltă cedau 10%(dijma) stăpânului feudal. În același timp lucrau și zilele de clacă cu boii și palmele pe pământul grofului secui. Pentru plata impozitelor către stat țăranii erau obligații să muncească în plus pentru bani. În acest fel exploatarea țăranilor din Paloș se intensifică, căci pe lângă clacă, dijmă și daruri de sărbători pentru nobilul feudal, pălășenii erau obligați să plătească și impozitul individual pe teren și casă, încasat de perceptorii fiscali austrieci. Anii 1745 și 1762 Paloșul devine unul din cele mai puternice centre de rezistență împotriva prozelitismului calvin, catolic și greco-catolic, fiind menționat în arhive, alături de încă zece sate din Ardeal, ca centru ortodox puternic (atât prin numărul creștinilor ortodocși/circa 800 de suflete/ cât și prin forța credinței lor). 1762-1766 Populația Paloșului aproape se dublează față de sec. XVII, ajungând, conform statisticilor austriece la 850-900 suflete. Anul 1769 Perimetrul și suprafața intravilanului comunei Paloș ajunge aproape la mărimea celor de azi, ca urmare a sistematizării impuse de habsburgi, după modelul săsesc.  A se vedea Harta Iossefină. Pe hartă mai observăm: extravilanul și intravilanul erau aceleași cu cele de azi;românii din Paloș aveau  biserică din lemn acum 250 de ani,  trecută pe hartă de topografii austrieci. Anii 1780-1785  Comuna Paloș este arondată Comitatului Alba se Sus în perioada 1780-1784, 1790-1847 și 1860-1870. Pentru o scurtă perioadă,1784-1790, Paloșul a făcut parte din Comitatul Făgăraș. În toamna anului 1784 Paloșul devine centrul revoltelor țărănești din zona Olt-Târnava Mare, provocate de starea revoluționară din Transilvania indusă de Răscoala lui Horea, Cloșca și Crișan. Un grup de peste 30 preoți parohi ortodocși se adună la Paloș în secret (mobilizați de preoții Simion și Gheaja din Paloș) pentru a organiza revolta țăranilor în sprijinul Răscoalei lui Horea.Preoții adunați la Paloș hotărăsc înființarea unui protopopiat cu reședința în această puternică comună creștină. Este ales protopop părintele Simion (1784-1790/92) iar după decesul acestuia, părintele Ioan Gheaja, adoptat ca fiu al Paloșului (1780-1834). Paloșul devine, timp de aproape 100 de ani, un centru ecleziastic puternic al Ardealului, cu protopopi, fii ai satului, din familia Gheaja, având sub ascultare timp de peste 50 de ani un număr de peste 60 de parohii și filiale dintr-un areal cuprins între râurile Olt, Târnava Mare și Hârtibaciu. 1785-1800  Paloșul este desemnat (după alegerea protopopului), cu acordul Episcopiei Ortodoxe de la Sibiu, centrul Protopopiatului Vărmăghiei Bălgradului de Sus (Comitatului Albei de Sus). Odată cu reînființarea, după 1790, Comitatului (Vărmăghiei) Bălgradului (Albei) de Sus, marea majoritate a comunităților românești, cuprinse în acest comitat (peste 60), sunt arondate, ca parohii (sau filiale), acestui protopopiat cu reședința la Paloș.

Note 
Bibliografie

Alexandru  Nicolae Teodoreanu, "Satul Paloș, străveche vatră românească" (cap.II, III, IV, V, anexe)

Arhiva Mitropoliei Transilvaniei (AMT), dosarul cu  martiri români din anii 1848/1849, Registrele cu Protocolurile indiceloru (RPI) și Protocolurile de osebite ale consistoriului greco-oriental archidiecezan, Corespondența și Procesele verbale ale ședințelor consistoriale din anii 1848-1880, 1885-1905 și 1915-1920 aflate în evidența  Mitropoliei Transilvaniei, Sibiu;

Arhivele Militare Naționale, Pitești, Jurnalele (Buletinele) de operații (luptă) și hărți cu dispozitivele de luptă ale Armatei a II-a, Corpului III Armată, Diviziile 6 și 22 Infanterie, Brigăzile 11 și 12 Infanterie, Brigada 3 Călărași, Regimentele 32 „Mircea” și 5 Călărași, Escadronul II/R5 Călărași;

Arhiva Bibliotecii Academiei Române, București, lucrarea „ Publicațiile Periodice Românești”, Tomul V (1931-1935), Partea a 2-a; Arhiva Bibliotecii Academiei Române, București, Colecția ziarului „Vremea”/1937;

Arhiva Bibliotecii ASTRA, Sibiu, Colecția ziarului „Telegraful Român” – periodic al Mitropoliei Transilvaniei, 1870-1900;

Arhiva Muzeului Banatului,  Fond.117, inventar 238, Colecția Muzeul Banatului;

Atanasiu Victor ș.a. România în anii Primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987;

Arhivele Naționale Sibiu, Fondul ASTRA, Registre 23/8, indici, procese verbale 23/32;listele participanților la Primul Război Mondial (nr.12a/tabel nominal cu locuitorii din județul Târnava Mare participanți la război);

Articolul “Povestea regimentului 24 infanterie” apărut în publicația de limbă maghiară Haromszek/15.11.2018

Boian Ioan, Monografia satului Șapartoc, Sibiu, 2011;

Bolovan Ioan,  Transilvania până la Primul Război Mondial - Oportunități și vulnerabilități demografice, Cluj-Napoca, 2009;  

Cernea Gheorghe, Caiete cu manuscrise etnografice și folclorice, Arhiva Academiei Române, Tom A1765;

Cernea Gheorghe, Doine de războiu (1914-1919), Ed.VII, Tipografia Săteanului, Sibiu, 1940;

Cernea Gheorghe, De veghe la hotare, Tipografia Săteanului, Sibiu, 1940;

Cernea Gheorghe, Cu ochii mereu înspre Tisa, Tipografia Săteanului, Sibiu, 1939;

Codrea Gheorghe – Monografia satului Paloș – manuscris dactilografiat (dosar nr.1508/1943) cu scop didactic, aflat în Arhivele Naționale București;

Dragomir Silviu,Corespondența episcopului (ortodox) Gherasim Adamovici cu Mitropolitul Serbiei cu privire la emanciparea clerului și poporului roman din anul 1791, Sibiu, 1911, Tiparul tipografiei arhidiecezane;

Statistica românilor din Ardeal (1760-1762) - întocmită de administrația austriacă a Transilvaniei și copiată din arhivele de război de la Viena de către pr.prof.dr. Virgil Ciobanu în anul 1914, aflată la Biblioteca ASTRA Sibiu;

Conscripția (statistica) cu eparhiile Legii Grecești Neunite în Ardeal la anul 1766,  apărută în revista “Mitropolia Ardealului”, an XXII, 1977, nr.7-9; 

Buduru Valeriu și David Gheorghe, Din primăvară până în toamnă,apărut în revista „Magazin istoric”nr.11/1984;

Densușianu Nicolae, Revoluțiunea lui Horia în Transilvania și Ungaria 1784-1785, Tipografia  „Românului”, Bucuresci, 1884;

Dragomir Siviu, Studii și documente privitoare la Revoluția românilor din Transilvania în anii 1848-49, vol I, Tipografia “Cartea Românească Cluj”, Sibiu, 1944;

Dragomir Silviu, Istoria Desrobirei Religioase a Românilor din Ardeal;

Iorga Nicolae „Sate și preoți din Ardeal” , ed. Saeculum, 2007;

Iosif Ioan, “Un sat cu numele și renumele Paloș” – articol apărut în periodicul „Lumea satelor” nr.19/1996, tipărit de românii ardeleni stabiliți în America;

Maior Petru, Istoria Bisericii românilor, Buda, 1813;

Lupaș Ioan,“Contribuțiuni la istoria Românilor ardeleni”-1780/1792”;

Meteș Ștefan, “ Viata bisericească a românilor din Țara Oltului”, Sibiu, 1930;

Mihu Elena, Protopopul Nicolae Gheaja din Paloș în evenimentele revoluționare din 1848-1849 ;

Pop Ioan-Aurel, Bolovan Ioan, Istoria Transilvaniei, Editura Școala Ardeleană, Cluj Napoca, 2016;

Prodan David , Răscoala lui Horea, vol.II;

Von Treuenfeld, Ignaz Lenk von, “Siebenbürgens geographisches, topographisches, statistisches, hydrographisches und orographisches Lexikon“ (Lexicul geografic, topografic, statistic, hidrografic și orografic din Transilvania), Wien, 1839

Revoluția Transilvană de la 1848-1849. Documente ortodoxe, editată la București, prin grija Facultății de Teologie Ortodoxă din Cluj, sub patronajul Academiei Române, creație a unui colectiv coordonat de Dumitru Suciu;

Revista „Angvstia” nr.10/2006; Revista  „Magazin istoric” nr.4/1978;

Memoriile octogenarului Mihail Russu   publicate la Brașov în 1933;

Ranca Ioan, Românii din Secuime... și Răscoala lui Horea, Tg.Mureș, 2000;

România în Războiul Mondial. 1916 – 1919, vol I și II, editată de Serviciul Istoric al Marelui Stat Major, tipărită la Imprimeriile Statului, București, 1934; 

Șotropa Virgil, ,,Bejenii în secolul XVIII";

Solcan Șarolta, Populația Țării Făgărașului în sec. XVII – XVIII ( Urbariile Țării Făgărașului,

Demografia istorică a Ungariei, Documente făgărășene ) Ed. Universității București, 2010;

Suciu Coriolan, Dicționar Istoric al Localităților din Transilvania, Ed.Academiei Române, 1967;

Martinovici C.și Istrate N,  Dicționarul Transilvaniei, Banatului și celorlalte ținuturi alipite, 1910-1920, Cluj;

Recensămintele anilor 1850, 1857, 1880, 1890, 1895, 1900, 1930 și 1941 din Transilvania editate, prin grija lui Traian Rotariu, la editura Universității Babeș-Bolyai din Cluj-Napoca;

Tătar Octavian,  Sașii ardeleni și identitatea lor….în secolul al XVI-lea;

Tutula Vasile-Claudiu, Revoluția de la 1848-1849 în sud-estul Transilvaniei;

Imagini 

Paloș, Cața