system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Ce poți spune despre Agatârși?
assistant
Agatârșii au fost un popor de origine scitică sau scito-iraniană semnalați în antichitate, în urmă cu 2.500 de ani, pe teritoriul Transilvaniei.

Localizare

Populație localizată de Herodot (IV;48) la izvoarele râului Maris. Același autor vorbește și de vecinătatea agatârșilor cu sciții (IV; 100—IV; 125) ceea ce ar presupune situarea în afara arcului carpatic. Este de remarcat că cele două localizări ale lui Herodot provin din perioade diferite; prima relatează situația din momentul prezenței acestuia la Olbia (450 ien), a doua se referă la perioada războiului scito-persan (514 i.e.n.), ceea ce ar presupune o restrângere a ariei agatârșilor în cursul secolului al V-lea î.e.n.

Arheologic, agatârșii au fost  identificați  în grupul de morminte de pe Mureșul superior, de tipul Ciumbrud, care prezintă trăsături aparte, în contrast cu zonele înconjuratoare. Mormintele au fost datate în perioada  550-450 î.e.n., ceea  ce ar corespunde textelor. Analogii cu situația arheologica din Moldova centrală ar indica că agatârșii locuiau atât în Transilvania centrală, cât și la Est de Carpați, ceea ar fi în acord cu textele. Această accepțiune vagă ar putea fi interpretată ca reflectând  existența unei puteri politice,  o  uniune  de  triburi,  condusă de agatârși, în perioada 550-450 î.e.n. și care s-a opus expansionismului scitic.

Herodot îi amintește pe agatârși în conflict cu sciții ( IV; 78; 100; 119; 125), fapt ce s-ar opune ipotezei moderne care îi consideră o ramura a sciților. Legenda transmisă de Herodot (IV; 10), după care Skytes și Agathirsos erau fii legendari ai lui Heracles, poate cel mult întări ipoteza că agatârșii erau iranieni, ca și sciții. Ei ar fi migrat spre apus sub presiunea sciților, în jurul anului 600 i.e.n. Herodot (IV, 104) îi apropie de traci, distingând totuși la agatârși unele trăsături aparte, cum ar fi gingășia, bogăția în aur și proprietatea comună asupra  femeilor.
 
Numele s-a menținut în tradiția literară antică până târziu, în epoca romană, când unele izvoare îi localizează, pe agatârși, împreuna cu alte popoare  dispărute  la acea vreme (dar menționate în texte în virtutea tradiției),  undeva  în  spațiul  eurasiatic (Dion. Perieg. 310-319; Ptol. Geogr. III, 10 si altii). Ca  antroponim, numele de Agathyrsos apare în unele inscripții din secolele I-II e.n. din Italia (CIL XV, 461-470; CIL XIV 2161 si  altele)  poate,  în  amintirea  legendarului fiu al lui [Heracles].

Etimologie
Numele celei mai vechi populații consemnate în Transilvania,  Agathirsoi (Agatârșii) înseamnă "conducătorii cu toiege" (thirsus = toiag). Ei se ocupau cu extragerea și prelucrarea metalelor. De acolo vine expresia „a conduce cu toiag de fier".

Ocupații
Herodot menționează în scrierile sale că agatârșii care s-au stabilit pe văile Mureșului superior și a Târnavelor prin secolul al VI-lea î.e.n., dețineau vii renumite. Colindele păstrate în folclorul din acest spațiu geografic ne comunică peste veacuri că locuitorii acestor meleaguri se ocupau cu plugărit, oierit și viticultură.
Aristotel  (Probl.XIX, 28) menționează că la agatârși legile se cântau, pentru a fi învățate pe dinafară. Poate același izvor a acreditat  informația  că  agatârșii  se  tatuau, preluată și de textele târzii (Mela II,  10;  Servius  in  Verg.,  Aen. IV, 146). Scito-agatârșii exploatau materiile din nisipurile aluvionare și zăcămintele de minereuri din zona Roșia Montană.

Note

Bibliografie

 Fol, A and Hammond NGL (1988): The expedition of Darius 513 BC, The Cambridge Ancient History  John Boardman, N. G. L. Hammond (Editor), D. M. Lewis (Editor), M. Ostwald Cambridge University Press; 2 edition, , 
 
 Thomson, James Oliver (1948) History of Ancient Geography, publisher: Biblo-Moser, , 
 Herodotus, Rawlinson George,  Rawlinson Henry Creswicke, Wilkinson, Sir John Gardner, The History of Herodotus a new English version, Volume 3, London
 Hrushevsky, Mykhailo (1997) History of Ukraine-Rus': From prehistory to the eleventh century, publisher  The Canadian Institute of Ukrainian Studies Press, Edmonton,  , 
 Maclagan, Robert Craig (2003) Scottish Myths publisher, Kessinger Publishing,  , 
 Maenchen-Helfen, Otto (2004) World Of the Huns Publisher: University of California Press; , 
 Parvan Vasile (1928) Dacia, Cambridge University Press
 Sulimirsky T and Taylor T (1992) The Scythians in The Cambridge Ancient History  John Boardman I. E. S. Edwards  E. Sollberger N. G. L. Hammond, Cambridge University Press; 2 edition, , 
 William Bayne Fisher, Ilya Gershevitch, Ehsan Yar Shater (1993)  The Median and Achaemenian PeriodsThe Cambridge History of Iran, Volume 2,  
 Sir Smith, William (1878)  A Dictionary of Greek and Roman Geography:Abacaenum-Hytanis London

Legături externe

http://www.scvblaj.ro/istoricul-viticulturii-in-transilvania.htm, Istoricul viticulturii în Transilvania

Popoare stabilite în Dacia
Triburi dacice
Triburi tracice
Triburi scitice