system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Dă-mi mai multe informații despre Fernandel.
assistant
Fernandel, cu adevăratul nume Fernand Joseph Désiré Contandin () a fost un actor francez de mare succes, atât pe scena teatrelor, cât și în filmele de cinema, „comedianul cu zâmbet cabalin”, devenit celebru în rolul lui Don Camillo din seria de filme Don Camillo și Peppone, alături de Gino Cervi, după povestirile scriitorului Giovanni Guareschi.

Biografie 
Fernandel s-a născut la 8 mai 1903 în Marsilia. Părinții aparțineau lumii spectacolului, apărând în vodevilurile la modă, astfel că Fernandel are din copilărie contact cu scena și la vârsta de 12 ani debutează într-un mic rol în drama istorică Marceau ou les enfants de la révolution de Anicet Bourgeois la teatrul Chave. În 1915 tatăl lui este mobilizat și Fernandel este silit să lucreze pentru întreținerea familiei, mai întâi într-o bancă, apoi - până în 1925 - într-o fabrică de săpun. Când are timp, apare în diverse ipostaze (cântăreț, cabaretist) în cafenele sau pe scenele teatrelor Eldorado, Châtelet și Palais de cristal din Marsilia. La 4 aprilie 1925, se căsătorește cu Henriette Manse, sora prietenului său inseparabil, Jean Manse. Împreună cu Henriette vor avea trei copii, Josette în 1926, Janine în 1930 și Franck în 1935. Încă de când era logodit, viitoarea lui soacră, doamna Manse, exclama când venea s-o vadă pe Henriette: "Voilà le Fernand d'elle!" („Iată-l pe Fernandul ei!”, în pronunția franceză Fernandel), și așa adoptă acest pseudonim cu care se va identifica până la sfârșitul vieții. După terminarea serviciului militar în 1926, este remarcat de Jean Faraud, directorul francez la Paramount, care-l angajează ca animator în pauzele filmelor de cinematograf. În 1930 se mută la Paris, unde are un angajament în revista Nu sub regia lui Henri Varna, înregistrând un adevărat triumf, hotărâtor pentru viitoarea-i carieră. Astfel primește din partea regizorului Marc Allégret primul său rol într-un film, Le Blanc et le Noir („Alb și Negru”, 1931). Rolul îi oferă ocazia să cunoască două persoane, care vor deveni prietenii săi: Sacha Guitry, autorul piesei după care s-a făcut scenariul filmului, și Raimu, actorul principal.
În același an, Jean Renoir îl distribuie într-un rol mai important în filmul "On purge bébé", după o piesă de Georges Feydeau, și devine vedeta filmului "Le Rosier de Madame Husson" („Tânărul virtuos al doamnei Husson”), în care interpretează un rol care îl va caracteriza pe viitor: acela al unui tânăr aparent nătărău, în filmul respectiv, un adolescent naiv care-și pierde virginitatea într-un local rău famat.

Urmează o serie de filme, printre care cele sub regia lui Marcel Pagnol: "Angèle" (1934), "Regain" („Reluarea”, 1937), "Le Schpountz" (1937), "La Fille de Puisatier" („Fiica fântânarului”, 1940) și, mai târziu, "Topaze" (1950), care îi aduc consacrarea definitivă. „Datorită lui Pagnol” - spunea Fernandel - „am putut dovedi că sunt un adevărat comedian”. În 1938, publicul francez îl alege ca cel mai popular actor, înaintea actorilor Danielle Darrieux și Jean Gabin.

Succesele cinematografice nu-l împiedică să continue cariera de cântăreț, apărând în numeroase comedii muzicale, multe dintre ele transformate ulterior în filme. Unele din melodiile interpretate devin adevărate hits, ca Ignace sau Simplet, sau - mai ales - Félicie aussi.

După 1940, în perioada ocupației germane, filmele turnate nu depășesc un nivel mediu. Totul se schimbă începând cu anul 1950 când, sub regia lui Julien Duvivier, începe seria filmelor în care întruchipează figura preotului paroh Don Camillo, în luptă cu primarul comunist Peppone (rol interpretat de Gino Cervi) pentru supremația spirituală în mica localitate italiană Brescello. În ciuda antagonismelor evidente, nu rareori, împrejurări particulare îi determină să descopere interese comune care-i apropie unul de altul:

 "Le Petit monde de Don Camillo" („Mica lume a lui Don Camillo”, 1951)
 "Le Retour de Don Camillo" („Întoarcerea lui Don Camillo”, 1953)
 "La Grande bagarre de Don Camillo" („Marea încăierare a lui Don Camillo”, 1955 - în regia lui Carmine Gallone)
 "Don Camillo Monseigneur" („Don Camillo monsenior”, 1961 - în regia lui Carmine Gallone).
 "Don Camillo en Russie" („Don Camillo în Rusia”, 1965 - în regia lui Luigi Comencini)

Filmul "Don Camillo et les Contestataires", început în 1970 sub direcția artistică a lui Christian-Jaque, nu poate fi terminat din cauza îmbolnăvirii lui Fernandel. O tumoare dezvoltată la piept se dovedește a fi malignă. Actorul care a încântat milioane de spectatori în peste 125 de filme se stinge din viață la 26 februarie 1971, în apartamentul lui din avenue Foch, Paris. Este înmormântat în cimitirul Passy din inima Parisului, care i-a adus gloria și care a vrut să-l păstreze pentru totdeauna.

Filmografie selectivă 
 1931 Le Blanc et le Noir, regia Robert Florey
 1937 Un carnet de bal de Julien Duvivier
 1937 Eu, femeia și măgarul (Regain sau Arsule) de Marcel Pagnol
 1950 Crime (Meurtres ?), regia Richard Pottier : Noël Annequin, un țăran, soțul Isabellei
 1951 Topaze (Topaze), regia Marcel Pagnol
 1953 Brutarul din Valorgue (Le Boulanger de Valorgue), regia Henri Verneuil
 1953 Inamicul public nr. 1 (L'Ennemi public no 1), regia Henri Verneuil
 1954 Ali Baba și cei 40 de hoți (Ali Baba et les quarante voleurs), regia Jacques Becker
 1954 Oaia cu cinci picioare (Le mouton à cinq pattes), regia Henri Verneuil
 1956 Croitorul doamnelor (Le Couturier de ces dames), regia Jean Boyer
 1956 Don Juan, regia John Berry
 1956 Ocolul Pământului în 80 de zile (Around the World in Eighty Days), regia Michael Anderson 
 1956 Patru pași în nori (Sous le ciel de Provence / Era di venerdì 17), regia Mario Soldati
 1958 Legea e lege (La legge è legge), regia Christian-Jaque
 1958 Vacanță la Paris (À Paris tous les deux / Paris Holiday), de Gerd Oswald
 1959 Confidentul doamnelor (Le Confident de ces dames), regia Jean Boyer
 1959 Vaca și prizonierul (La Vache et le prisonnier), regia Henri Verneuil
 1960 Caidul (Le Caïd), de Bernard Borderie
 1962 Asasinul din cartea de telefon (L'assassin est dans l'annuaire), regia Léo Joannon
 1962 Dracul și cele 10 porunci (Le diable et les dix commandements), regia Julien Duvivier
 1963 Feluri de mâncare cu unt (La Cuisine au beurre), regia Gilles Grangier
 1966 Călătoria tatălui (Le Voyage du père), regia Denys de La Patellière
 1964 Relaxează-te, dragă! (Relaxe-toi chérie), regia Jean Boyer  
 1964 Căutați idolul (Cherchez l'idole), regia Michel Boisrond
 1964 Vârsta ingrată (L'âge ingrat), regia Gilles Grangier
 1970 Fericit cel care ca Ulise...'' (Heureux qui comme Ulysse), regia Henri Colpi

Premii 
Pentru meritele sale artistice, Fernandel a primit numeroase premii și distincții, printre care:

 1949: Marele Premiu Mondial al Râsului
 1953: Cavaler al "Legiunii de Onoare"
 1960: Cavaler al Artelor și Literelor
 1964: Premiul "Georges Courteline" pentru umor
 1970: Marele Premiu al Cinematografiei franceze

Galerie de imagini

Note

Legături externe 

 
 Un blog dédié à Fernandel 
 Pagina lui Fernandel pe Internet

Nașteri în 1903
Decese în 1971
Actori francezi
Actori de film francezi
Decorați cu Legiunea de Onoare
Decese cauzate de cancer pulmonar
Francezi cunoscuți sub pseudonimele folosite