system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Dă-mi câteva informații de bază despre Listă de monarhi francezi.
assistant
Lista monarhilor Franței  reunește 73 de regi și 3 împărați care au domnit în Franța, prin diferite structuri politice, teritoriale și dinastii care s-au succedat (dinastia Merovingiană, Carolingiană, Capețiană, Valois, Bourbon, Orléans, Bonaparte).

Dinastia Merovingiană (447-751)

Dinastia Carolingiană (751–888)

Dinastia Roberțiană (888–898)

Roberțienii au fost nobili franci credincioși Carolingienilor, și strămoșii dinastiei capețienilor. Odo, Conte de Paris, a fost ales de francii din vest să fie regele lor după înlăturarea împăratului Carol cel Gras. El a fost încoronat la Compiegne în februarie 888 de Walter, Arhiepiscop de Sens.

Dinastia Carolingiană (893–922)
Carol, fiul postum al lui Ludovic al II-lea, a fost încoronat la Catedrala Reims de o facțiune care se opunea lui Odo, deși el a devenit monarh efectiv odată cu decesul lui Odo în 898.

Dinastia Roberțiană (922–923)

Dinastia Bosonidă (923–936)

Bosonizii erau o familie nobilă descendentă din Boso cel Bătrân. Membrul lor, Raoul, a fost ales "Rege al francilor" în 923.

Dinastia Carolingiană (936–987)

Dinastia Capețiană (987–1792)

După moartea lui Ludovic al V-lea, fiul lui Hugh cel Mare și nepotul lui Robert I, Hugh Capet, a fost ales de nobilime ca rege al Franței. Dinastia Capețiană, descendenții de sex masculin în lina lui Hugh Capet, a condus Franta în mod continuu din 987 până în 1792 și din nou, de la 1814 până la 1848. Ei erau descendenți direcți ai regilor Roberțieni. 

Neafișați mai jos sunt Hugh Magnus, fiul cel mare al lui Robert al II-lea, și Filip al Franței, fiul cel mare al lui Ludovic al VI-lea; ambii au fost co-regi cu tații lor însă au murit înaintea acestora. 

Henric al VI-lea al Angliei, fiu al Caterinei de Valois, a devenit rege titular al Franței după moartea bunicului său Carol al VI-lea conform termenilor Tratatului de la Troyes din 1420; totuși, acest lucru e disputat și el nu este privit întotdeauna ca un rege legitim al Franței.

Din 21 ianuarie 1793 până în 8 iunie 1795, fiul lui Ludovic al XVI-lea, Louis-Charles, a fost rege titular al Franței ca Ludovic al XVII-lea; în realitate, totuși, el a fost prizonier în Templu în această perioadă și puterea era deținută de liderii Republicii. După decesul lui Ludovic al XVII-lea, unchiul său (fratele lui Ludovic al XV-lea) Louis-Stanislas a pretins tronul ca  Ludovic al XVIII-lea, însă a devenit rege de facto în 1814.

Capețieni direcți (987–1328) 

Linia principală care descinde din Hugh Capet este cunoscută în general ca "Capețieni direcți". Linia s-a sfârșit în 1328 ducînd la o criză de succesiune cunoscută ca Războiul de O Sută de Ani. În timp ce existau mai multe pretenții la tronul Franței, primele două cele mai îndreptățite era cele ale Casei de Valois și Casei Plantagenet.

Casa de Valois (1328–1589) 

Moartea ultimului capețian pe linia directă a precipitat Războiul de O Sută de Ani între Casa de Valois și Casa Plantagenet pentru controlul asupra tronului francez. Casa de Valois a susținut dreptul succesiunii numai pentru linia masculină, având cea mai apropiată liie masculină descendentă dintr-un recent rege francez. Ei coborau din  al patrulea fiu al lui Filip al III-lea. Casa Plantagenet își întemeia cererea pe motivul că ar fi mai aproape de cel mai recent rege francez, prin Eduard al III-lea al Angliei care era nepotul lui Filip al IV-lea prin mama sa, Isabella.  Cele două case au luptat în Războiul de O Sută de Ani pentru a-și impune cererile; în cele din urmă Casa ed Valois a avut succes, iar istoriografia franceză numără liderii lor ca regi de drept. Un Plantagenet, Henric al VI-lea al Angliei, s-a bucurat de jure de controlul asupra tronului francez conform termenilor Tratatului de la Troyes, care a stat la baza pretenților englezești în continuare la tronul francez până în secolul al XIX-lea. Linia Valois va domni în Franța până când linia s-a stins în 1589, în contextul războaielor franceze religioase.

Casa de Lancaster (1422–1453) (disputat)

Casa de Valois (1328–1589)

Casa de Bourbon (1589–1792)

Linia de Valois a fost lovită puternic cu moartea regelui Henric al II-lea, care a lăsat trei moștenitori de sex masculin. Primul său fiu, Francisc a murit fiind minor. Al doilea fiu al său, Carol al IX-lea nu a avut fii legitimi care să-l moștenească. După asasinarea celui de al treilea fiu al său, Henric al III-lea, Franța a fost aruncată într-o criză de succesiune. Cel mai bun pretendent, Henric, regele Navarei era un protestant și deci inacceptabil pentru o mare parte a nobilimii franceze. În cele din urmă, după ce a câștigat numeroase bătălii în apărarea cererii sale, Henric s-a convertit la catolicism și a fost încoronat rege. Este fondatorul Casei de Bourbon.

Prima Republică (1792–1804) 

Prima Republică Franceză a durat din 1792 până în 1804, când Primul Consul, Napoléon Bonaparte, a fost declarat Împărat al francezilor.

Casa de Bonaparte, Primul Imperiu (1804–1814)

Dinastia Capețiană (1814–1815)

În urma primei înfrângeri a lui Napoleon și a exilul său pe Insula Elba, monarhia Bourbon a fost restaurată, fratele mai mic al regelui Ludovic al XVI-lea, Louis Stanislas, fiind încoronat ca Ludovic al XVIII-lea. Fiul lui Ludovic al XVI-lea a fost considerat de monarhiști ca Ludovic al XVII-lea, dar el nu a fost încoronat și niciodată nu a condus de drept; el nu este de obicei numărat printre monarhii francezi, creând un decalaj de numerotare pe cele mai multe liste tradiționale ale regilor francezi. Napoleon va  recâștiga controlul țării în timpul domniei Celor o sută de zile în 1815. După înfrângerea sa finală în Bătălia de la Waterloo, monarhia Bourbon a fost restabilită încă o dată, și va continua să conducă Franța până la Revoluția din Iulie din 1830 fiind înlocuită cu o ramură a Casei de Bourbon, Casa de Orleans.

Casa de Bourbon, Restaurarea Bourbonă (1814–1815)

Casa de Bonaparte, Primul Imperiu (O Sută de Zile, 1815)

Dinastia capețiană (1815–1848)

Casa de Bourbon (1815–1830)

Casa de Orléans, Monarhia din Iulie (1830–1848)

A Doua Republică (1848–1852)

A Doua Republică Franceză a durat din 1848 până în 1852, când președintele ei, Louis-Napoléon Bonaparte, a fost declarat Împărat al francezilor.

Al Doilea Imperiu (1852-1870)

Note

 
Francezi