system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Care sunt informațiile importante despre Sighetu Marmației?
assistant
Sighetu Marmației (colocvial Sighet; în , colocvial Sziget, în traducere Insula; în , în , în ) este un municipiu în județul Maramureș, Transilvania, România, format din localitățile componente Iapa, Lazu Baciului, Sighetu Marmației (reședința), Șugău, Valea Cufundoasă și Valea Hotarului. Localitatea are o populație de  locuitori (2011), fiind al doilea centru urban ca mărime și ca importanță al județului după orașul-reședință Baia Mare.

Localitatea a fost reședință voievodală (în timpul lui Drag și Balc), comitat al Maramureșului, reședință a județului Maramureș, capitală de raion.

În 1352 primește privilegii cu caracter orășenesc.

Date geografice 
Situat la confluența râurilor Iza și Tisa, municipiul Sighet (cuprinzând în anul 2007 circa de 55.000 locuitori) este centrul cultural și economic al Maramureșului istoric. Până în 1919 Sighetul a fost reședința comitatului Maramureș, iar în perioada interbelică a fost reședința județului Maramureș (interbelic) și, totodată, reședința plășii Sighet.

Având o formă triunghiulară, Sighetul se învecinează la nord, prin granița de pe cursul râului Tisa, cu Ucraina, la nord-est cu comuna Bocicoiu Mare, la sud și vest cu comunele Rona de Jos, respectiv Vadu Izei, iar la vest cu comuna Sarasău. Spre sud-vest se află lanțul vulcanic al munților Gutâi, acolo unde extravilanul municipiului se învecinează cu comunele Giulești, Ocna Șugatag.

Etimologie 
Site-ul web oficial al orașului menționează că originea numelui orașului este cuvântul traco-dacic zeget, însemnând cetate, așa cum apare, între altele, în numele Sarmizegetusa . Numele ar putea veni și de  la cuvântul maghiar „sziget”, pronunțat identic în românește, care înseamnă „insulă”, (orașul fiind încadrat de râurile Iza, Tisa și Ronișoara). Numele rutenesc cu care era desemnată în vechime această cetate de reședință politică și religioasă, cu drept de organizare a târgurilor, era Sihot, care redă în specificul fonetic slavon numele Zeget.
(G inlocuit cu H).

Numele vechi al orașului apare scris ca Zygeth (1326), Dygnet, Zyget și Ziget (1334-1335), Zigets (1352), Sihota (1404), Szigeth (1681), Szigethinum (1754) etc, în funcție de limba de redactare documentelor.

Denumirea de azi a orașului (compusă), a fost consemnată ca atare în 1742 (Szigethi in Marmatia), 1758 (Szigeth in Marmatiis), 1857 (Máramarossziget), 1864 (Sighetu Marmației, care devine denumirea oficială cu începere din 1968), 1902 (Sighetul Maramureșului), 1920 (Sighetul Marmației) etc.

Unii consideră că acest toponim este de origine maghiară („sziget”- insulă), slavă („sihot”- cetate cu târg) sau dacică („zeget”- cetate administrativă). Ca ipoteze de lucru, se pot lua în calcul și alte variante de origine maghiară („félsziget”- peninsulă, „szeg”- unghi sau „sziget” ca „proprietate împrejmuită”) ori indo-europeană („sig”- pește, „zeget”- „apă” sau „lumea vieții”).

Celălalt termen din numele orașului, Marmația, a fost consemnat pentru prima dată în 1494, de către Antonius Bonfinii, ca Marmacia („numele din vechime al Maramureșului” spunea el), nume atestat prima dată la 1199 ca Maramorisio și în 1231 ca Maramors. În secolele ulterioare acesta apare sub formele Marmatia (1544), Marmaticae (1569), Marmaciae (1627), Marmatiae (1735) etc. Forma dialectală veche este Marmadzău.

În privința originii acestuia, părerile sunt foarte împărțite. S-a propus derivarea din cuvintele amar, apă (sărată), mare moartă, râul Mara, marmură, un ipotetic descălecător Marus sau chiar de la femininul Maria, având la bază termeni din limbi indo-europene: sanscrită, celtă, gotică, latină, slavă sau chiar lituaniană!

Nu este exclus ca D. Onciul să fie cel mai aproape de adevăr, atunci când a constatat că în antichitate, Tisa a purtat numele Mureș (cf. Herodot și Strabo). Cu timpul, numele Tisa, care numea în secolul VI partea inferioară a râului, s-a extins și asupra cursului superior al acestuia (ce se numea probabil pe atunci Maramureș- „râul mare”), vechiul nume al râului trecând asupra a ceea ce numim azi Țara Maramureșului. Este un fenomen constatat și în alte părți, și ar explica de ce în primele documente cunoscute, valea Mara se numea „apa Maramureșului”, nume folosit apoi doar pentru izvoarele acesteia, înainte de a fi abandonat, în secolul XV. Demult, oșenii îi denumeau pe maramureșeni cu apelativul „murășeni”.

Cei care doresc traducerea numelui complet al Sighetului Marmației, pot lua eventual în considerare una dintre multele variante plauzibile: „Insula de pe Râul Mare”.

Istorie 

 1326 - prima atestare scrisă a localității Sighet
 1334 - un Benedict, paroh la Sighet, este menționat în listele papale
 1346 - același Benedict, "rector eclesie de Zygeth"
 1352 - (19 febr.) - privilegiile orășenești acordate în 1329 de către Carol Robert, rege maghiar, celor patru așezări de "oaspeți regali" din Maramureș (Visc, Hust, Teceu, Câmplung) se extind și asupra Sighetului, prin diploma dată de Ludovic I al Ungariei
 1385 - orașul Sighet apare ca reședință comitatensă de unde se emit documente
 1397 - ... "villa noastra libera ... Zyget"... aparține familiei Drăgoșeștilor
 1472 - regele Matia Corvinul întărește privilegiile orașului
 1551 - Sighetul are dreptul de a ține târguri 
 1556 - biserica romano-catolică este preluată de reformați cu majoritatea credincioșilor, tot acum se întemeiează și școala confesională.

 1659 - împăratul romano-german Leopold I acordă dreptul de stemă orașului (capul de bour-zimbru).
 1700 - (16. febr.) Congregația comitatului decide ca școala să fie susținută din banii publici.
 1706 - o statistică relevă existența a 14 bresle.
 1717 - tătarii jefuiesc bogățiile sighetenilor ascunse în biserica reformată (la Borșa vor fi nimiciți).
 1730 - ca o contrareformă târzie apar primii piariști, în frunte cu Crisostom, care vor pune bazele construirii bisericii romano-catolice cu hramul Carlo Borromeo și a școlii piariste, care era frecventată și de elevi români.
 1773 - împăratul romano-german Iosif al II-lea vizitează orașul și face o mare danie pentru școală.
 1775 - se inaugurează noua clădire a școlii piariste cu 188 elevi (actualul muzeu).
 1786 - mare foamete.
 1802 - începe construirea liceului reformat (actuala clădire a Liceului Pedagogic) care la 1836 prin contele romano-german Ioan Butter - devine "academie de drept" - în 1837 liceul avea secții de teologie, drept, filosofie, filologie etc. 1844 - deschiderea grădiniței de copii a orașului.
 1816 - pe toate edificiile publice s-au afișat însemnele imperiale austriece: Vulturul cu două capete; limba oficială – germana; limba de cancelarie și în congregația comitatensă – latina.
 1840 - recensământ – 5.908 locuitori.
 1860 - 13 dec - înființarea asociațiunii pentru cultura poporului român din Maramureș.
 1862 - își începe activitatea Preparandia română (Institutul de învățători, care va da peste 120 de învățători români).
 1867 - 23 oct. – Societatea de lectură a românilor din Maramureș "Dragosiana".
 1871 - se constituie parohia română unită a Sighetului, cu Mihail Pavel (viitor episcop) în funcția de paroh.
 1892 - 20 martie - Este sfințită Biserica "Adormirea Maicii Domnului", a românilor uniți.
 1900 - Ioan Mihalyi de Apșa tipărește la Sighet volumul "Istoria Comitatului Maramureș – Diplome Maramureșene din sec. XIV-XV" – pentru care, și în general pentru munca sa, va primi premiul Academiei Române (1901).
 1918 - 26 mai – se înființează Consiliul Național Român – Dr. Vasile Chindriș președinte, prof. I. Bilatiu Dăncuș secretar și Lt. Florentin Biltiu Dăncuș – șeful Gărzilor Naționale.
 1918 - 7 dec., apare primul ziar românesc – "Sfântul".
 1919 - jurisdicția reședinței se reduce la regiunea sudică a Maramureșului, partea nordică intrând în componența Cehoslovaciei.
 1926 - cu ocazia Congresului Național al profesorilor de geografie din România care s-a ținut la Sighet se deschide Muzeul Etnografic organizat de G. Vornicu.
 1928 - se naște Elie Wiesel, laureat al Premiul Nobel pentru Pace în 1986
 1940 - prin dictatul de la Viena - Maramureșul se retrocedeză Ungariei horthyste. Tot acum apare Istoria Maramureșului de Alexandru Filipașcu.
 1944 - evreii din zonă sunt internați în ghetouri și apoi duși în lagăre. Ulterior, din 15.500 de evrei deportați nu s-au mai întors decât circa 2.000, printre care și Elie Wiesel.
 1945 - Maramureșul de Sud este încorporat în Ucraina Subcarpatică prin diversiunea organizată de Odoviciuc. După scurt timp, prin acțiunea țăranilor din satele Maramureșului conduși de preoți și dascăli concertată pe plan diplomatic, Maramureșul reintră în granițele României.
 1950 - este desființat județul Maramureș (interbelic), cu reședința la Sighet. Teritoriul este încorporat regiunii Baia Mare, sistem administrativ impus de ocupația sovietică.
 1950 - la închisoarea din Sighet sunt întemnițați tinerii opozanți liceeni, miniștri, șefi de guvern, liderii partidelor istorice, generali, academicieni și oameni de cultură, episcopii bisericii greco-catolice, opozanți ai instalării comunismului în România.
2000-2012 - primarul municipiului a fost Eugenia Godja.
 2007 - S-a deschis frontiera cu Ucraina, pentru prima dată permițându-se trecerea la vecini și comerțul cu produse între cele două țări.

Pe Dealul Cetății - Solovan, care veghează asupra orașului, există până în zilele noastre o cetate din perioada traco-dacică. Pe întreg teritoriul orașului au fost descoperite de-a lungul timpului vestigii arheologice din paleolitic, neolitic, epoca bronzului și epoca fierului, precum și o așezare din secolul XI-XII.

Demografie 

Conform recensământului efectuat în 2021, populația municipiului Sighetu Marmației se ridică la 32.793 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 37.640 de locuitori. Majoritatea locuitorilor sunt români (71,11%), cu minorități de maghiari (8,45%), ucraineni (1,58%) și romi (1,31%), iar pentru 17,26% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (59,99%), cu minorități de romano-catolici (8,75%), greco-catolici (4,1%), reformați (2,57%), martori ai lui Iehova (2,02%) și penticostali (1,34%), iar pentru 18,18% nu se cunoaște apartenența confesională.

Evoluție istorică 
Conform recensământului austro-ungar din 1910, orașul avea 21.370 de locuitori, dintre care 9.561 (44,74%) maghiari, 7.981 (37,35%) evrei, 2.001 (9,36%) români, 1.257 (5,88%) germani, 532 (2,49%) ucraineni ș.a. Conform recensământului românesc din 1930, orașul avea 27.270 de locuitori, dintre care 10.526 (38,6%) evrei, 9.658 (35,4%) români, 5.424 (19,9%) maghiari, 1.221 (4,5%) ucraineni ș.a. Sub aspect confesional majoritatea locuitorilor erau mozaici (38,9%), cu minorități de greco-catolici (38%), romano-catolici (12,8%), reformați (5,7%), ortodocși (3,5%) ș.a.

Economie 
Principalele ramuri industriale au la bază producția de mobilă și confecții. De asemenea, există multe unități cu profil comercial, bancar și unități de prestări servicii. Pe data de 15 ianuarie 2007, s-a deschis un nou punct de trecere al frontierei Sighetu Marmației - Solotvino, înspre Ucraina.

Politică și administrație 
Municipiul Sighetu Marmației este administrat de un primar și un consiliu local compus din 19 consilieri. Primarul, , de la , este în funcție din . Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:

Turism

Harta Municipiului 
 Harta digitala a Municipiului Sighetu Marmatiei

Monumente și clădiri 

 Închisoarea Sighet (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței) În Sighet a funcționat temuta închisoare folosită de regimul comunist pentru exterminarea elitelor României. În prezent clădirea închisorii este amenajată, începând din 1994, ca muzeu, aici avându-și sediul Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței, cunoscut ca Memorialul Durerii din Sighet. Memorialul a fost inițiat și realizat de către Fundația Academia Civică (președinte fondator Ana Blandiana). Memorialul durerii este cel mai important obiectiv turistic al orașului (aflat în apropierea primăriei municipiului). Fosta închisoare, transformată într-un memorial al durerii, a fost pusă în anul 1995 sub egida Consiliului Europei. Primele săli ale muzeului au fost inaugurate în 1997, an în care Memorialul a fost declarat "ansamblu de interes național", totodată fiind recunoscut drept cel mai important proiect dedicat de societatea civilă reconstituirii și analizei trecutului comunist, proiect unic în țările est-europene.
 Muzeul Satului Maramureșean (în aer liber). Muzeul este constituit ca o rezervație de monumente de arhitectură țărănească, urmărindu-se recrearea unui sat cu specific zonal, cu case și gospodării grupate pe principalele subzone ale Maramureșului istoric.
 Muzeul Etnografic al Maramureșului, situat în centrul orașului, în clădirea care azi găzduiește cinematograful. În muzeu se pot vedea obiecte folosite de-a lungul timpului în ocupațiile de bază din zona Maramureșului. De asemenea sunt expuse icoane pe sticlă și lemn, piese din portul popular, măști și costumații, purtate cu ocazia datinilor din preajma sărbătorilor de iarnă etc.
 Muzeul Culturii Evreiești, cu o expoziție dedicată sigheteanului laureat al premiului Nobel pentru pace, Elie Wiesel.
 Casa-Muzeu „Dr. Ioan Mihalyi de Apșa”.
 Biserica reformată din Sighetu Marmației

Transport

Transportul rutier 
Transportul rutier se realizează mai dificil, fiind necesară trecerea Munților Gutâi, Țibles, Rodnei, si Munții Maramureșului.
 DN 19 spre județul Satu Mare, prin Pasul Fargau
 DN 18 spre municipiul resedinta de județ, Baia Mare, prin Pasul Gutâi
 DN 17C spre judetul Bistrița-Năsăud, prin Pasul Setref
 DN 18 spre județul Suceava, prin Pasul Prislop
Din Sighet pornesc curse regulate spre toate văile din Maramureș (Valea Izei, Marei, Vișeului si Tisei), și spre orase ca Baia Mare, Cluj, Oradea, Timișoara.

Transportul rutier se mai realizează prin punctul de trecere al frontierei Sighetul Marmației - Solotvino (nu mai este nevoie de viză) pe podul peste râul Tisa.

Transportul feroviar 
Gara Sighetul Marmației este situată pe magistrala 400 a Căilor Ferate Române. Accesul feroviar se face dinspre județul Bistrița-Năsăud (prin Pasul Șetref), urmând cursul râului Vișeu până la vărsarea acestuia în Tisa, în localitatea Valea Vișeului. De aici calea ferată urmează cursul râului Tisa până la Sighet.
Prin gara Sighetu Marmației trec și trenuri ale căilor ferate ucrainene. Prin urmare, între Câmpulung la Tisa și Valea Vișeului, calea are și ecartament normal, pentru CFR, și ecartament larg de 1.520 mm, pentru trenurile ucrainene.

Transportul în comun 
Transportul în comun este realizat de societatea "Transport Mara-Nord", care deservește linii de autobuze bine împărțite în întreg municipiul.

Orașe înfrățite 
  Oława, Polonia (2000) 
  Colomeea, Ucraina (2002)

Evenimente 

 Festivalul de Datini și Obiceiuri de Iarnă „Marmația”, care are loc în fiecare an, la data de 27 decembrie, pe străzile orașului. Momentul principal al evenimentului este defilarea grupurilor și ansamblurilor îmbrăcate în porturi populare, specifice zonei din care au venit, a „dracilor” și a personajelor mascate, a călăreților și căruțelor împodobite de sărbătoare.
 Zilele orașului în perioada 4–7 octombrie
Festivalul Antic si Medieval "Aeternus Maramorosiensis", care a ajuns deja la a IX-a (2022), are loc în fiecare an, la inceputul lunii august .

Monumente istorice  
 Centrul istoric al orașului (sec. XVIII-XX); 
 Ansamblul urban „Cămara Sării” (sec. XV-XIX), 
 Vechea „Direcție a pădurilor” (azi, Liceul „Leowey Klara”, din sec. XVIII);
 Liceul Pedagogic (1802); 
 Primăria (azi Casa Armatei) (sec. XIX); 
 Templul "Vijnițer Klaus", sinagogă (1902);
 Poșta (sec. XIX); 
 Biserica greco-catolică ucraineană „Înălțarea Sfintei Cruci” (1791-1807); 
 Casa cu cariatide, la parter fiind Librăria „Luceafărul” (1890);
 Vicariatul Ortodox Ucrainean (sec. XIX); 
 Tribunalul Vechi (azi, Primăria și Judecătoria, din 1893-1895);
 Banca "Albina" (1886);
 Închisoarea (în prezent, Muzeul Victimelor Comunismului, din 1897);
 Biserica „Adormirea Maicii Domnului” (1892); 
 Fabrica de Lapte (1913); 
 Cazarma Militară (1825); 
 Casa "Ioan Mihaly de Apșa" (în prezent, Protopopiatul Greco-Catolic, din sec. XIX);
 Gara CFR (1893-1897); 
 Fosta Școală Normală (sec. XIX); 
 Vechea Fabrică de Perii „Părplast” (încep. sec. XX); 
 Pavilioanele vechi ale Spitalului Municipal (sec. XIX); 
 Hotel "Coroana" (sec. XIX);
 Casa "Brenner" (1832);
 Mănăstirea Piariștilor (1730-1806); 
 Biserica „Sf. Carol Borromeo” (1730-1806); 
 Banca Maramureșeană (sec. XIX); 
 Liceul Ucrainean și Liceul Sportiv (1901); 
 Farmacia "Buzath" (1875);
 Sediul Asociației pentru Cultura Poporului Român din Maramureș cu Preparandia (azi, sediul "Acaterm") [1873-1875];
 Palatul Culturii (1913); 
 Banca Națională (sf. sec. XIX); 
 Sediul Lojei Francmasonice (1890-1910); 
 Liceul „Dragoș Vodă” (1913); 
 fosta Prefectură a Comitatului Maramureș (azi, Restaurantul „Curtea Veche”, din 1692);
 Biserica Reformată (sec. XIV-XV); 
 Cimitir Evreiesc (sec. XVIII); 
 Curia familiei Dunca (sec. XIX); 
 Casa Wiesel (sec. XIX); 
 Casa "Mihaly de Apșa" (1880).

Arii naturale protejate 
 Peștera din Dealul Solovan - rezervație naturală (Legea 5/2000).
 Igniș sit de importanță comunitară inclus în rețeaua europeană Natura 2000.
 Valea Izei și Dealul Solovan (sit de importanță comunitară).

Personalități 
 Kornélia Prielle (1826 – 1906), actriță austro-ungară;
 Simon Hollósy (1857 – 1918), pictor austro-ungar de etnie armeană;
 Friedrich Dolezalek (1873 – 1920), chimist, cercetător, profesor austro-ungar;
 Joel Teitelbaum (1887 – 1979), mare rabin hasidic;
 Klara Markus (1913 - 2020), supraviețuitoare a Holocaustului;
 Amos Manor (1918 – 2007), general israelian;
 Aurel Moiș (1918 – 1998), colonel de Securitate;
 Hédi Fried (1924 - 2022), femeie psiholog și scriitoare de origine evreiască, supraviețuitoare a deportării la Auschwitz;
 Elie Wiesel (1928 – 2016), scriitor și publicist, laureat al Premiului Nobel pentru Pace
 Alexandru Ivasiuc (1933 – 1977), scriitor român;
 Tzvika Oren (n. 1947), general israelian;
 György Jakubinyi (n. 1948), arhiepiscop romano-catolic de Alba Iulia;
 Vasile Luțac (n. 1960), muzician;
 Alisia Boiciuc (n. 2005), handbalistă.

Imagini

Note

Legături externe 

Obiective turistice Sighetu Marmației
 Harta digitala a Municipiului Sighetu Marmatiei
 Știri din Sighetu Marmației
 Sighetu Marmației - Stiri Online
 Turism Maramures 
 Site oficial
 Site neoficial
 Memorialul Sighet
 Fotografii din Memorialul Sighet 
 Diplome maramureșene din secolele XIV și XV , Sighet, 1900, ediție online.
 Atracții turistice sighetene
 O lecție de viață, care te face mai puternic
 Site-ul oficial al Muzeului Maramureșului din Sighetu Marmației
 Lista episcopilor Maramureșului

Sighetu Marmației
Sighetu Marmației