system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Ce informații relevante poți oferi despre Alexandru George?
assistant
Alexandru George (n. 6 aprilie 1930, București- d. 28 septembrie 2012, București), pe numele său adevărat George-Alexandru Georgescu, a fost un prozator, eseist, traducător din limba franceză, istoric și critic literar român.

Biografie
Este fiul lui George Georgescu și al Elizei. Semnează Alexandru George. După terminarea studiilor liceale, se înscrie în 1949 la Facultatea de Filologie, de unde este exmatriculat în 1950 din motive politice. Devine muncitor necalificat și desenator tehnic în construcții, apoi bibliotecar la Biblioteca Academiei.

Activitatea literară 

Debutează în presa literară la 39 de ani, în 1969, cu povestirea Nocturnă, tipărită în Luceafărul, iar editorial la 40 de ani, în 1970, cu volumul de povestiri Simple întâmplări cu sensul la urmă și cu eseul Marele Alpha, consacrat operei argheziene.

Amânarea debutului este similară celei a reprezentanților Școlii prozatorilor târgovișteni (Mircea Horia Simionescu, Radu Petrescu, Costache Olăreanu, Tudor Țopa), căreia i se integrează în chip declarat în ultima vreme.

Colaborează la numeroase reviste atât înainte cât și după 1989. În ultimii ani deține rubrici permanente în revistele Luceafărul, din București, și Litere, din Târgoviște.

Volume

Studii critice
 Marele Alfa, eseu critic despre opera lui Tudor Arghezi, 1970 (ed. a II-a, 2005)
 Semne și repere, 1971
 În jurul lui Lovinescu, studiu monografic, 1975
 Mateiu I. Caragiale, micromonografie, 1981
 La sfârșitul lecturii, I-III, 1973-1980
 Caragiale, 1996

Povestiri
 Simple întîmplări cu sensul la urmă, nuvele, 1970
 Clepsidra cu venin, 1971
 Simple întîmplări în gînd și spații, povestiri, 1982
 Petreceri cu gîndul și inducții sentimentale, povestiri, 1986
 Pașii unui fantasticist. Povestiri, 2009

Romane
 Caiet pentru..., 1984
 Dimineața devreme, 1987
 Seara târziu, 1988
 Într-o dimineață de toamnă. Cinci sau chiar șase personaje în jurul unui autor, 1989
 Oameni și umbre, glasuri, tăceri, Ed. Polirom, 2003
 Simplex, Târgoviște, 2008.

Publicistică 
 Capricii și treceri cu gândul prin spații, București, 1994;
 Pro libertate, București, 1999;
 În treacăt, văzând, reflectând, Târgoviște, 2001;
 Constatări în curs și la fine, Târgoviște, 2002;
 Litere și clipe, 2007.

Ediții critice și traduceri
 A îngrijit ediții critice, cea mai importantă fiind cea de Opere a lui Eugen Lovinescu. A tradus din Voltaire, Anatole France, Émile Zola, frații Goncourt, Rémy de Gourmont, Jean Starobinski, Jean-Pierre Richard, Salvattore Bataglia, Ph. Van Tieghem.

Premii și distincții 
 Premiul Uniunii Scriitorilor, în 1971, 1982, 1996
 Premiul Național de Literatură, acordat de Uniunea Scriitorilor din România, 2010
 Ordinul național „Steaua României” în grad de Ofițer (1 decembrie 2000) „pentru realizări artistice remarcabile și pentru promovarea culturii, de Ziua Națională a României”

Note

Bibliografie 
 Marian Popa, Istoria literaturii române de azi pe mâine, II, pp. 1156-1157, Ed. Fundației Luceafărul, 2001;
 Alex Ștefănescu, Istoria literaturii române contemporane, pp. 795-800, Ed. Mașina de scris, București, 2005;
 Dicționarul general al literaturii române, III, E-K, pp. 296-298, coordonare Eugen Simion, Ed. Univers Enciclopedic, București, 2005;
 Nicolae Manolescu, Istoria critică a literaturii române, pp. 1257-1262, Editura Paralela 45, Pitești, 2008.

Legături externe 
Revista Litere: http://www.bibliotheca.ro 

Nașteri în 1930
Decese în 2012
Eseiști români
Critici literari români
Prozatori români
Scriitori români
Bucureșteni