system
Răspunde în limba română, în stilul Wikipedia, cat mai corect gramatical.
user
Ce poți să îmi spui despre acest subiect: Ana Pauker?
assistant
{{Infocaseta Om politic
| nume = Ana Pauker
| nume_la_naștere = Hanna Rabinsohn
| imagine = Ana Pauker.jpg
| imagine_mica = 
| descriere = 
| stema = 
| functia = Ministru de externe
| inceput = 5 noiembrie 1947
| sfarsit = 10 iulie 1952
| vicepresedinte = 
| viceprimministru = 
| deputat = 
| presedinte = 
| primministru = 
| predecesor = Gheorghe Tătărăscu
| succesor = Simion Bughici
| stema2 = 
| functia2 = Membru al CC al PMR
| inceput2 = 21 octombrie 1945
| sfarsit2 = 1954
| vicepresedinte2 = 
| viceprimministru2 = 
| deputat2 = 
| presedinte2 = 
| primministru2 = 
| predecesor2 = 
| succesor2 = 
| stema3 = 
| functia3 = Membru al Biroului Politic al CC al PMR
| predecesor3 = 
| succesor3 = 
| inceput3 = 21 octombrie 1945
| sfarsit3 = 27 mai 1952
| functia4 = 
| inceput4 = 
| sfarsit4 = 
| functia5 = 
| inceput5 = 
| sfarsit5 = 
| functia6 = 
| inceput6 = 
| sfarsit6 = 
| functia7 = 
| inceput7 = 
| sfarsit7 = 
| functia8 = 
| inceput8 = 
| sfarsit8 = 
| functia9 = 
| inceput9 = 
| sfarsit9 = 
| etnie = evreiască
| partid = 1. Partidul Comunist din România2. Partidul Muncitoresc Român
| sot = Marcel Pauker
| copii = Tanio, Vlad, Tatiana (Brătescu), Masha (Marie), Alexandru (înfiat)
| părinți = Herșcu și Sara(Sura) Rabinsohn
| frați = Zalman Rabinsohn și Haim Rabinsohn
| profesia = învățătoare, croitoreasă, politiciană comunistă
| cunoscut_pentru = Prima femeie din România care a deținut o funcție majoră de conducere într-un guvern și prima femeie din lume ministru de externe. În septembrie 1948 fotografia ei a apărut pe coperta revistei "Time", cu eticheta For an old battle-ax, a new edge („Pentru o veche secure, un nou ascuțiș”). A fost o activistă comunistă ilegalistă, lideră a „grupării moscovite” a Partidului Comunist Român, vicepremier și ministru de externe al României între 1947-1952. În 1952  Gheorghe Gheorghiu-Dej a înlăturat-o din funcții și din partid, în același timp cu Vasile Luca și Teohari Georgescu, cei trei fiind acuzați că fac parte dintr-un „grup antipartinic”.

Biografia 
S-a născut la Codăești, Vaslui, la data de 28 decembrie 1893 (potrivit actului de naștere nr.66/30 decembrie 1893) într-o familie de evrei români. Bunicul ei a fost rabin, iar tatăl - haham. Pe tatăl său îl chema Herșcu Rabinsohn iar pe mamă Sara (Sura). La nașterea sa, tatăl avea 35 de ani iar mama 30. A studiat o vreme medicina la Geneva, în 1918-1919, dar și-a întrerupt studiile. De tânără a învățat limba ebraică, pe care a predat-o la o școală primară evreiască  din București. În timp ce fratele ei mai mic, Zalman, a devenit sionist, din 1915 ea s-a orientat spre socialism, fiind influențată în această direcție de colegul și iubitul ei din tinerețe, Heinrich Sternberg.

În timpul unei șederi în Franța l-a cunoscut pe activistul comunist Marcel Pauker, descendentul unei influente familii de ziariști și avocați de stânga, cu care s-a căsătorit. La încurajarea lui, a intrat, în anul 1920, în mișcarea comunistă. Este racolată în această perioadă ca agent sovietic. În anul 1922 a fost arestată, împreună cu Marcel Pauker, pentru activități politice ilegale și, după ce au fost eliberați, au plecat în exil, în Elveția. De acolo a plecat în Franța, unde a devenit instructoare a Cominternului și apoi s-a implicat în mișcarea comunistă din Balcani.

A fost arestată de mai multe ori pentru activitate politică interzisă, fiind membră a Partidului Comunist din România, în cadrul căruia ca activistă Comintern, milita și pentru desprinderea Basarabiei românești (Moldova Orientală) de România. În urma unui proces a fost condamnată la 10 ani de închisoare, dar a reușit să fugă în 1926 în URSS, unde a rămas până în 1934, perioadă în care făcut studii politice la școlile Cominternului.

După întoarcerea în România, a primit funcții de răspundere în Partidul Comunist. A fost arestată la 14 iulie 1935 și judecată la Craiova împreună cu alți conducători ai Partidului Comunist, între care Alexandru Moghioroș, Șmil Marcovici și Alexandru Drăghici, fiind condamnată la zece ani de închisoare. În luna mai 1941 a fost lăsată să plece în Uniunea Sovietică, ca urmare a schimbului cu un politician român, deținut de autoritățile sovietice după ocuparea în 1940 a Basarabiei și a Bucovinei de Nord, „Moș” Ion Codreanu, fost membru al Sfatului Țării (Basarabiei), arestat de sovietici imediat după intrarea lor în Basarabia, la 28 iunie 1940. Între timp, în timpul unei șederi în Uniunea Sovietică, soțul ei, Marcel, fusese arestat și executat în 1938, ca „spion al Occidentului”, în cadrul epurărilor staliniste, fapt care nu a reușit, totuși, să zdruncine credința ei în cauza comunistă și loialitatea ei de agent al regimului sovietic.

La Moscova a devenit șefa grupului de comuniști români exilați, cunoscut, ulterior, în cadrul PCdR, sub denumirea de „facțiunea moscovită”. A fost apropiată de Dimitri Manuilski, Gheorghi Dimitrov, Palmiro Togliatti,  Maurice Thorez, Dolores Ibárruri și alți lideri comuniști aflați în exil la Moscova. A jucat un rol important în constituirea diviziei de prizonieri români „Tudor Vladimirescu”, conducând activitățile de „reeducare”.

În vârful puterii 
Ana Pauker s-a reîntors în România în 16 septembrie 1944, îmbrăcată în uniforma sovietică, după ce Armata Roșie a intrat în țară.

A fost aleasă secretar al Comitetului Central al Partidului Comunist Român și a jucat un rol important în organizarea guvernului de coaliție, intitulat „de largă concentrare democratică”, controlat de comuniști, prezidat de dr. Petru Groza, în anii  1945-1947.

În noiembrie 1947 a fost numită ministru de externe și viceprim-ministru, fiind prima femeie din lume care a deținut această funcție guvernamentală. În această calitate, a semnat, între altele, actul prin care România ceda Uniunii Sovietice Insula Șerpilor. Ca lideră a PCR și a regimului dictatorial comunist și-a câștigat o reputație negativă.

"Raportul Vladimir Tismăneanu" (pagina 56), menționează că, la sfârșitul anilor '40 se scanda în România sloganul „Ana, Luca, Teo, Dej - bagă spaima în burgheji”, iar succesiunea numelor, în afara nevoii de rimă, ar fi indicat ordinea după importanța pe care o aveau respectivii conducători în partid, aceștia fiind: Ana Pauker, Vasile Luca, Teohari Georgescu și Gheorghe Gheorghiu-Dej.

Ana Pauker a participat activ la procesul de impunere în România a comunismului. Pe plan extern, România a devenit un stat satelit al Uniunii Sovietice și a rupt sau răcit relațiile diplomatice cu statele din vestul Europei. În anul 1948 România a denunțat unilateral Concordatul din 1927, primul pas care a deschis drumul spre persecuția Bisericii Catolice din România.

A fost loială față de Stalin și după executarea soțului ei. Devenind văduvă l-ar fi condamnat pe Marcel Pauker în fața celor trei copii ai lor, ca fiind troțkist.
A trebuit să accepte fără crâcnire soarta soțului ei. A aflat despre aceasta în  vreme ce era în închisoare în România.
Biograful ei, Robert Levy afirmă că Pauker ar fi dovedit uneori și o oarecare moderație, de pildă, poziția ei rezervată legată de ritmul prea alert al colectivizării agriculturii (R.Levy p. 2001, 108-109) și de anchetarea  „grupului” Lucrețiu Pătrășcanu.

Căderea 

În anul 1952, în cadrul unui val de epurări, inițiat de Gheorghiu-Dej și inspirat după modelul altor campanii și procese orchestrate în URSS și în toate țările aflate sub dominație sovietică, a fost eliminată din conducerea PCR, fiind acuzată de "cosmopolitism", de "deviere de dreapta" și de activități "antipartinice", de sabotarea colectivizării agriculturii și de legături cu legionarii, cu agenți străini, cu sioniști etc. În 1954 a fost exclusă din Partidul Muncitoresc Român (cum se numea atunci partidul comunist). În februarie 1953 a fost supusă unui șir de interogatorii în vederea unui proces politic, dar la numai o lună și jumătate după moartea lui Stalin, în luna aprilie 1953, a fost eliberată din închisoare și ținută mai mulți ani în arest la domiciliu, fiind aflată sub continuă supraveghere, suspectată de intenția unei revanșe politice în condițiile relativei destalinizări inițiate de Nikita Hrușciov. În același an Ana Pauker va fi exclusă din Comitetul Central al Partidului Comunist Român.
 
În istoria evreilor, imaginea pe care a lăsat-o Ana Pauker este negativă, dar există în legătură cu ea o notă de ambivalență: ea a fost ostilă sionismului și autodeterminării evreilor, în spiritul ideologiei leniniste și staliniste, și a promovat o politică care a călcat în picioare drepturile fundamentale ale tuturor cetățenilor români. În anii 1948-1951 conducerea comunistă a României, cu acordul lui Stalin, a permis, în paralel cu reprimarea sioniștilor, o masivă emigrație de evrei în Israel. Când a fost înlăturată din conducere, una din acuzațiile ce i s-au adus Anei Pauker și lui Teohari Georgescu a fost că ei ar fi încurajat această emigrație. De fapt, politica emigrației fusese decizia întregii conduceri comuniste.

În ultimii ani de viață, i s-a permis să lucreze ca traducătoare din limba franceză și limba germană pentru Editura Politică, însă fără drept de semnătură.  În octombrie 1959 a primit de la autoritățile sovietice post-staliniste înștiințarea oficială că soțul ei, Marcel, despre a cărui soartă exactă nu avea certe informații, nu a supraviețuit Gulagului și a fost, cum era de presupus, executat în URSS, la 16 august 1938.

Ana Pauker a murit, în urma  unui cancer de sân, la București la 3 iunie 1960.

La incinerarea ei, la crematoriu, a fost de față și veteranul comunist Gheorghe Cristescu, unul din fondatorii Partidului Comunist din România.

A fost reabilitată după 1965, odată cu venirea la putere a lui Ceaușescu, iar urna cu cenușa ei a fost depusă la Monumentul eroilor luptei pentru libertatea poporului și a patriei, pentru socialism, cunoscut astăzi ca Mausoleul din Parcul Carol. În 1991, când mausoleul a fost dezafectat, cenușa Anei Pauker a fost preluată de către familie și transportată în Israel.

Marcel și Ana Pauker au avut trei copii: Tanio (1921-1922), Vlad (n. 1926 – d. 2016) și Tatiana (n. 1928 – d. 2011). Masha (al patrulea copil, cunoscut și ca Marie, născută în 1932, avându-l ca tată pe Eugen Fried, un evreu ceh-francez din partidul comunist) locuiește în prezent în Franța. În Franța a locuit și fratele lor, Vlad, până la moartea lui, în august 2016. Ana Pauker a mai avut și un fiu adoptiv, Alexandru (Sandu) Pauker.

Un frate al ei, Haim Rabinsohn, a fost un apreciat poet de limbă ebraică în Israel.

Un amănunt picant este modul cum numeroși activiști importanți ai Partidului Comunist Român își botezau copiii. Astfel Chivu Stoica, Leontin Sălăjan și Teohari Georgescu și-au botezat fiicele cu numele de Ana, dupa câte se vede, ca urmare a admirației pe care o purtau Anei Pauker În mod similar Emil Bodnăraș, Gheorghe Apostol, Iosif Chișinevschi, Ghizela Vass, Alexandru Sencovici și Vasile Vîlcu și-au botezat băieții cu numele de Gheorghe în semn de apreciere pentru Gheorghe Gheorghiu Dej. Nicolae Ceaușescu a fost o excepție deoarece și-a botezat copiii cu numele de Valentin, Zoe și Nicolae.

Cronologia studiilor și a carierei politice 

Conform raportului dat de către CNSAS, studiile au fost:
1901 - 1905—Școala primară „Frăția Sionului“ din București
1905 - 1909—Școala profesională „Rașela și Filip Focșăneanu“ din București
1919 - 1920—Facultatea de Medicină din Geneva
? - ? -- Un an la Facultatea de Medicină din Moscova
1928 - 1930—Școala Leninistă de trei ani a Cominternului din Moscova, fără a mai fi obligată să frecventeze anul III

Conform raportului dat de către CNSAS, cariera cronologică a fost:
1905, 1909 - 1910—croitoreasă într-un atelier de croitorie din București,
1910 - 1915—învățătoare de religie și limbă ebraică la Școala "Frăția Sionului"
1915 - 1917—profesoară de studii ebraice și limbă ebraică la Școala Profesională "Rașela și Filip Focșăneanu", București
1917 - 1918—meditator particular de limba ebraică
1918 - 1919—bibliotecară la Ziarul "Dimineața"
1925 - 1926—deschide un atelier de confecții textile în București
1927 - 1928—traducătoare la Viena
1915—activistă la Serviciul Financiar în cadrul Partidului Social - Democrat al Muncitorilor din România
1918—coparticipant la editarea ziarului "Trăiască socialismul"
1921—secretar al Comisiei Centrale a femeilor a PCdR
1922—președinte al Comitetului de femei și membră a Consiliului General al PCdR
1922 - 1924—coredactor al ziarului "Socialismul"
1923—membră a Comitetului Secțiunii PCdR București
1923—secretar al Comitetului Central al „Ajutorului Roșu Internațional“ - MOPR
septembrie 1923—este arestată câteva zile la Cluj,din cauza incidentelor provocate la Congresul Sindicatelor din România
noiembrie 23—februarie 1924—este arestată de Siguranță pentru activitate comunistă. Procesul care a urmat arestării o condamnă la 20 de ani de închisoare, în absență. Ana Pauker nu a executat sentința deoarece beneficiază de un Decret de amnistie nr. 1461 / 1929.
1924—are sarcină de partid cu organizarea publicării de presă ilegală
1924—are sarcina de a organiza feme din postura de Membru al CC al PCdR
decembrie 1924 - iunie 1925—este arestată. Procesul care a avut loc în iulie 1925 s-a încheiat printr-o sentință de 10 ani de închisoare. Nu a executat sentința deoarece a fugit în URSS în februarie 1926.
1925—este arestată timp de 10 zile pentru distribuire de manifeste comuniste
1925 - februarie 1926—membră a unei celule a Sindicatului Croitorilor din România
1926 - 1927—activistă electorală a Partidului Comunist German
1927—lucrătoare în organizația pentru emigranți români din Partidul Comunist Francez
1930—secretară în Secretariatul Latin al Cominternului. Acesta supraveghea partidele comuniste din Portugalia, Italia, Franța și Spania.
1930 - 1932—instructoare al Comitetului Executiv al Cominternului. A locuit în Franța.
1932 - 1934—a lucrat la cartierul general al Cominternului din Moscova.
martie 1934—se întoarce în România, având funcția de prim-secretar al Comitetului Central al PDcR, cu numele conspirativ „Grigoraș Maria“.
12 iulie 1935—este arestată la Văcărești și procesul desfășurat în perioada 5 iunie - 7 iulie 1936 la Tribunalul Militar din Craiova, dă sentința nr. 4 / 7 iulie 1936, cu condamnare la la 10 ani de închisoare suplimentată cu 10 ani de interdicție corecțională și 100 000 lei amendă pentru tulburarea ordinii publice. A fost judecată împreună cu viitorii săi adversari Alexandru Drăghici, Alexandru Moghioroș și Liuba Chișinevschi. Ana Pauker a executat pedeapsa în închisorile din Văcărești, Dumbrăveni (din 1936), Râmnicu Sărat (din 1938), Dumbrăveni (până la 3 mai 1941). 
3 mai 1941—Ana Pauker a fost eliberată și expatriată în URSS, fiind schimbată (schimb de prizonieri) cu Ion Codreanu, un membru de frunte al Consiliului Național Român din Bucovina, care se găsea în detenție în Uniunea Sovietică. 
mai 1941—este membru și instructor în cadrul Comitetului Executiv al Cominternului fiind simultan și reprezentantul Partidului Comunist din România în Comintern
1941 - 1942—conduce redacția radio „România Liberă“ a Cominternului. Redacția era în Ufa, URSS.
1942 - 1943—participă cu Vasile Luca la elaborarea platformei program Frontului Național Democrat din România
1943—împreună cu Vasile Luca lucrează la Institutul nr. 205 și organizează diviziile de voluntari formate din prizonieri români din URSS
1943 - 1944—este instructor politic al Diviziei Tudor Vladimirescu
iunie - 16 septembrie 1944—activistă a Institutului "Marx - Engels - Lenin" din Moscova 
1944 - 1945—membră a Comitetului Provizoriu al Partidului Comunist Român
1944 - 1947—președintă a Uniunii Antifasciste a Femeilor din România
1946 - 1948—deputată în Adunarea Deputaților din circumscripția electorală București
1948—președintă de onoare a Uniunii Femeilor Democrate din România
1948—Biroul Politic al CC al PMR îi trasează sarcina de organizare a Direcției de propagandă și Agitație a CC al PMR, precum și de organizațiile de femei
1948 - 1952—Deputată în Marea Adunare Națională, aleasă în circumscripția electorală Prahova
1949—membră a Consiliului General de Conducere al ARLUS
1949—președintă a Comisiei Agrare pentru supravegherea organizării gospodăriilor colective
1947 - 1948—ministru secretar de stat la Departamentul Afacerilor Străine
1948 - 1952—ministrul al Afacerilor Externe
1949 - 1952—vicepreședinte al Consiliului de Miniștri
27 mai 1952—este exclusă din Secretariatul Biroului Politic CC al PMR. Rămâne în schimb în Biroul Organizatoric până în 1954. Ana Pauker a fost supusă unor interogatorii în care tema principală era modul în care au fost acceptați noi membri în partid, astfel ea a fost acuzată de către Alexandru Moghioroș, asistat de Constantin Pârvulescu, Gheorghe Apostol și Petre Borilă, că a permis intrarea în componența PCR a unui număr important de noi membri fără a face verificările care se cuveneau. În timpul acestor interogatorii, Ana Pauker a făcut referire la faptul că deciziile cu privire la problema admiterii de noi membri în partid nu îi aparțineau ei, ci Secretariatului Comitetului Central. De altfel, toate deciziile politice de acest gen erau trecute mai întâi prin filtrul secției sovietice internaționale.
1952 - 1953—angajată în cadrul Comitetului de Stat pentru Sfaturile Populare
1953—este arestată și anchetată, apoi eliberată fără a fi judecată
mai 1954—este exclusă din partid
1953 - 1960—este revizor și traducător la Editura Politică. Nu are drept de semnătură și nu are dreptul de a fi prezentă la locul de muncă.
1968—este reabilitată politic

Note

Bibliografie 
Jurnalul Național, sâmbătă, 2 decembrie 2006.
Adevărul, marți, 5 decembrie 2006, nr. 5105.
Ziua, Nr. 3723, vineri, 8 septembrie 2006.
Geoffrey Wigoder Evrei în lume - dicționar biografic , ediția română , coordonator: Viviane Prager, Editura "Hasefer" , București , 2001.
G. Brătescu - Ce-a fost să fie - notații autobiografice  , Editura Humanitas, București, 2003.
Robert Levy - Ana Pauker - The Rise and Fall of a Jewish Communist, University of California Press, 2001 
Robert Levy, Gloria și decăderea Anei Pauker, trad. de Cristina Pupeza și Ioana Gagea, Iași, Polirom, 2002, 344 pag.
Dennis Deletant România sub regimul comunist, în M.Barbulescu, D. Deletant, K. Hitchins, S. Papacostea, Pompiliu Teodor - Istoria Romaniei, Corint, 2012.
Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România. Raport Final, eds. Vladimir Tismăneanu, Dorin Dobrincu, Cristian Vasile, București, Humanitas, 2007, în special p. 746, 798-799.
Un episod puțin cunoscut: Schimbarea lui Ana Pauker cu Moș Ion Codreanu, mai 1941, în Pontes. Review of South East European Studies(Chișinău), vol. III-IV, 2009, p. 292-301.
Dicționar biografic de istorie, Ed. Meronia, ISBN 978-973-7839-39-8
 Scrisori către tovarășa Ana, Ion Calafeteanu, Editura Univers Enciclopedic, 2005.
Vladimir Tismăneanu - Stalinism pentru eternitate. O istorie politică a comunismului românesc, traducere de Cristina Petrescu și Dragoș Petrescu, postfață de Mircea Mihăieș, Iași, Editura Polirom, 2005.
Moses Rosen - Primejdii, încercări, miracole. Povestea șef-rabinului Dr. Moses Rosen, Editura Hasefer, București,1991.
Hotărârea C.C. al P.M.R privind problema emigrărilor în Israel din 12 mai 1950 Institutul Diplomatic Român, Caiete diplomatice Anul II, 2014, Nr. 2.

Legături externe 

 Ana Pauker recunoaște: "Am stăruit asupra numărului", itcnet.ro
 Ana Pauker, poreclită și „Stalin în fustă“, cea mai crudă femeie din istoria țării noastre!, 10 martie 2013, Ionuț Balaban, Adevărul
 Scandal pe dosarul „Ana Pauker”. Un istoric cere explicații legate de modul cum au ajuns documentele în proprietate privată. Ce spune casa de licitații, 29 ianuarie 2022, Mariana Iancu, Adevărul

Articole biografice 
 Cum a scăpat tovarășa Ana Pauker de glonț, 25 august 2007, Christian Levant, Adevărul
 Fete ale comunismului romanesc: Ana Pauker, 14 august 2010, Laurentiu Dologa, Ziare.com
 SENATUL EVZ: Ana Pauker și religia politică stalinistă, 5 octombrie 2010, Evenimentul zilei
 Ana Pauker – „Stalin cu fustă”, 3 decembrie 2013, Adevărul - articol Historia 
 Apostolii lui Stalin. Ana Pauker, cea mai puternică femeie. Legendele Cominternistei: fata care ura savarinele, 1 septembrie 2014, Laurențiu Ungureanu, Radu Eremia, Adevărul

Nașteri în 1893
Decese în 1960
Activiști evrei
Comuniști evrei români
Decese cauzate de cancer mamar
Membri ai Comitetului Central al Partidului Comunist Român
Miniștri de externe ai României
Politiciene române
Politicieni români din secolul al XX-lea
Deputați români în Marea Adunare Națională
Oameni din județul Vaslui
Miniștri comuniști români
Staliniști
Membri ai Partidului Muncitoresc Român