arXiv:1803.03938v1 [math.AC] 11 Mar 2018

Про моногеннi функцiї, визначенi в рiзних
комутативних алгебрах
Вiталiй С. Шпакiвський

Анотацiя. Встановлено вiдповiднiсть мiж моногенною функцiєю в довiльнiй скiнченновимiрнiй комутативнiй асоцiативнiй алгебрi i скiнченним набором моногенних функцiй в спецiальнiй комутативнiй асоцiативнiй алгебрi.
MSC 2010. 30G35, 57R35
Ключовi слова. Комутативна асоцiативна алгебра, моногенна
функцiя, характеристичне рiвняння, iнтегральне представлення

1

Вступ

Напевно першим хто використав аналiтичнi функцiї, що приймають
значення в комутативнiй алгебрi для побудови розв’язкiв тривимiрного рiвняння Лапласа був П. Кетчум [1]. Вiн показав, що кожна аналiтична функцiя Φ(ζ) змiнної ζ = xe1 + ye2 + ze3 задовольняє тривимiрне рiвняння Лапласа, якщо лiнiйно незалежнi елементи
e1 , e2 , e3 комутативної алгебри задовольняють умову
e21 + e22 + e23 = 0 ,

(1.1)

оскiльки
∆3 Φ :=

∂2Φ ∂2Φ ∂2Φ
+
+
≡ Φ′′ (ζ) (e21 + e22 + e23 ) = 0 ,
∂x2
∂y 2
∂z 2

(1.2)

де Φ′′ := (Φ′ )′ i Φ′ (ζ) визначається рiвнiстю dΦ = Φ′ (ζ)dζ.
Узагальнюючи П. Кетчума, М. Рошкулець [2, 3] використовував
аналiтичнi функцiї зi значеннями в комутативних алгебрах для дослiдження рiвнянь вигляду
LN U (x, y, z) :=

X

α+β+γ=N

Cα,β,γ

∂N U
= 0,
∂xα ∂y β ∂z γ

1

Cα,β,γ ∈ R. (1.3)

Розглядаючи змiнну ζ = xe1 + ye2 + ze3 i аналiтичну функцiю
Φ(ζ), отримуємо наступну рiвнiсть для мiшаної похiдної:
∂ α+β+γ Φ
= eα1 eβ2 eγ3 Φ(α+β+γ) (ζ) = eα1 eβ2 eγ3 Φ(N ) (ζ).
∂xα ∂y β ∂z γ

(1.4)

Пiдставляючи (1.4) в рiвняння (1.3), маємо рiвнiсть
X
LN Φ(ζ) = Φ(N ) (ζ)
Cα,β,γ eα1 eβ2 eγ3 .
α+β+γ=N

Приходимо до висновку, що для виконання рiвностi LN Φ(ζ) = 0
елементи алгебри e1 = 1, e2 , e3 мають задовольняти характеристичне рiвняння
X
X (1, e2 , e3 ) :=
Cα,β,γ eβ2 eγ3 = 0 .
(1.5)
α+β+γ=N

Якщо лiву частину рiвняння (1.5) розкласти за базисом алгебри,
то характеристичне рiвняння (1.5) рiвносильне характеристичнiй
системi рiвнянь, породженiй рiвнянням (1.5).
Таким чином, при виконаннi умови (1.5) кожна аналiтична функцiя Φ зi значеннями в довiльнiй комутативнiй асоцiативнiй алгебрi
задовольняє рiвняння (1.3), i, вiдповiдно, усi дiйснозначнi компоненти функцiї Φ є розв’язками рiвняння (1.3).
В роботi [4] розглядаються диференцiальнi рiвняння в частинних
похiдних вiд декiлькох змiнних i наведено ряд прикладiв на застосування описаного вище методу.
I. Мельниченко [5] запропонував розглядати в рiвностях (1.2) i
(1.4) функцiї Φ, двiчi диференцiйовнi за Гато, при цьому описав усi
базиси {e1 , e2 , e3 } тривимiрних комутативних алгебр з одиницею над
полем C, якi задовольняють рiвнiсть (1.1), див. [6].
Для цих тривимiрних комутативних алгебр, асоцiйованих з тривимiрним рiвнянням Лапласа, в роботах [7–9] отримано конструктивний опис усiх моногенних (тобто неперервних i диференцiйовних за
Гато) функцiй за допомогою трьох вiдповiдних голоморфних функцiй комплексної змiнної.
В роботах [10, 11] встановлено конструктивний опис моногенних
функцiй (зв’язаних з рiвнянням ∆3 Φ = 0) зi значеннями в деяких
n-вимiрних комутативних алгебрах за допомогою вiдповiдних n голоморфних функцiй комплексної змiнної i, спираючись на одержанi
представлення моногенних функцiй, доведено аналоги ряду класичних результатiв комплексного аналiзу.
2

Нарештi в роботi [14] отримано конструктивний опис моногенних функцiй (зв’язаних з рiвнянням (1.3)) зi значеннями в довiльнiй
комутативнiй асоцiативнiй алгебрi над полем C за допомогою голоморфних функцiй комплексної змiнної.
У цiй роботi буде показано, що для побудови розв’язкiв рiвняння (1.3) у виглядi компонент моногенних функцiй зi значеннями в
скiнченновимiрних комутативних асоцiативних алгебрах достатньо
обмежитись вивченням моногенних функцiй у алгебрах певного виду.

2

Алгебра Am
n

Нехай N — множина натуральних чисел i m, n ∈ N такi, що m ≤ n.
Нехай Am
n — довiльна комутативна асоцiативна алгебра з одиницею
над полем комплексних чисел C. Е. Картан [12, с. 33] довiв, що в
n
алгебрi Am
n iснує базис {Ik }k=1 , який задовольняє наступнi правила
множення:
(
0 при r 6= s,
1. ∀ r, s ∈ [1, m] ∩ N :
Ir Is =
Ir при r = s;
2.

∀ r, s ∈ [m + 1, n] ∩ N :

Ir Is =

n
P

k=max{r,s}+1

Υsr,k Ik ;

3. ∀ s ∈ [m + 1, n] ∩ N ∃! us ∈ [1, m] ∩ N ∀ r ∈ [1, m] ∩ N :
(
0 при r 6= us ,
Ir Is =
Is при r = us .
Крiм того, структурнi константи Υsr,k ∈ C задовольняють умови асоцiативностi:
(A 1). (Ir Is )Ip = Ir (Is Ip ) ∀ r, s, p ∈ [m + 1, n] ∩ N;
(A 2). (Iu Is )Ip = Iu (Is Ip ) ∀ u ∈ [1, m] ∩ N ∀ s, p ∈ [m + 1, n] ∩ N.
Очевидно, що першi m базисних векторiв {Iu }m
u=1 є iдемпотентами i породжують напiвпросту пiдалгебру S алгебри Am
n , а вектори
{Ir }nr=m+1 породжують нiльпотентну пiдалгебру N цiєї алгебри. З
m
правил множення алгебри Am
n випливає, що An є напiвпрямою сумою m-вимiрної напiвпростої пiдалгебри S i (n − m)-вимiрної нiльпотентної пiдалгебри N , тобто
Am
n = S ⊕s N.
3

Pm
Одиницею алгебри Am
n є елемент 1 =
u=1 Iu .
Алгебра Am
мiстить
m
максимальних
iдеалiв
n
(
)
n
X
Iu :=
λk Ik : λk ∈ C , u = 1, 2, . . . , m,
k=1, k6=u

перетином яких є радикал
R :=

n
n X

k=m+1

o
λk I k : λk ∈ C .

(2.1)

Визначимо m лiнiйних функцiоналiв fu : Am
n → C рiвностями
fu (Iu ) = 1,

fu (ω) = 0 ∀ ω ∈ Iu ,

u = 1, 2, . . . , m.

(2.2)

Оскiльки ядрами функцiоналiв fu є вiдповiдно максимальнi iдеали
Iu , то цi функцiонали є також неперервними i мультиплiкативними
(див. [13, с. 147]).

3

Моногенi функцiї

Нехай
e1 = 1,

e2 =

n
X

ar I r ,

e3 =

n
X

br I r

(3.1)

r=1

r=1

при ar , br ∈ C — трiйка векторiв в алгебрi Am
n , якi лiнiйно незалежнi
над полем R. Це означає, що рiвнiсть
α1 e1 + α2 e2 + α3 e3 = 0,

α1 , α2 , α3 ∈ R,

виконується тодi i тiльки тодi, коли α1 = α2 = α3 = 0.
Нехай ζ := xe1 + ye2 + ze3 , де x, y, z ∈ R. Очевидно, що ξu :=
fu (ζ) = x + yau + zbu , u = 1, 2, . . . , m. Видiлимо в алгебрi Am
n лiнiйну оболонку E3 := {ζ = xe1 + ye2 + ze3 : x, y, z ∈ R}, породжену
векторами e1 , e2 , e3 .
Далi iстотним є припущення: fu (E3 ) = C при всiх u = 1, 2, . . . , m,
де fu (E3 ) — образ множини E3 при вiдображеннi fu . Очевидно, що
це має мiсце тодi i тiльки тодi, коли при кожному фiксованому u =
1, 2, . . . , m хоча б одне з чисел au чи bu належить C \ R. В теоремi
7.1 роботи [14] встановлено пiдклас рiвнянь вигляду (1.3) для яких
умова fu (E3 ) = C виконується при всiх u = 1, 2, . . . , m.
Областi Ω тривимiрного простору R3 поставимо у вiдповiднiсть
область Ωζ := {ζ = xe1 + ye2 + ze3 : (x, y, z) ∈ Ω} в E3 .
4

Неперервну функцiю Φ : Ωζ → Am
n називатимемо моногенною в
областi Ωζ ⊂ E3 , якщо Φ диференцiйовна за Гато в кожнiй точцi цiєї
областi, тобто якщо для кожного ζ ∈ Ωζ iснує елемент Φ′ (ζ) алгебри
Am
n такий, що виконується рiвнiсть
lim (Φ(ζ + εh) − Φ(ζ)) ε−1 = hΦ′ (ζ) ∀ h ∈ E3 .

ε→0+0

Φ′ (ζ) називається похiдною Гато функцiї Φ в точцi ζ.
n
Розглянемо розклад функцiї Φ : Ωζ → Am
n за базисом {Ik }k=1 :
Φ(ζ) =

n
X

(3.2)

Uk (x, y, z) Ik .

k=1

У випадку, коли функцiї Uk : Ω → C є R-диференцiйовними в
областi Ω, тобто для довiльного (x, y, z) ∈ Ω
Uk (x+∆x, y +∆y, z +∆z)−Uk (x, y, z) =
+o

p


(∆x)2 + (∆y)2 + (∆z)2 ,

∂Uk
∂Uk
∂Uk
∆x+
∆y +
∆z+
∂x
∂y
∂z

(∆x)2 + (∆y)2 + (∆z)2 → 0 ,

функцiя Φ моногенна в областi Ωζ тодi i тiльки тодi, коли у кожнiй
точцi областi Ωζ виконуються умови:
∂Φ
∂Φ
=
e2 ,
∂y
∂x

∂Φ
∂Φ
=
e3 .
∂z
∂x

(3.3)

Вiдмiтимо, що розклад резольвенти має вигляд
(te1 − ζ)−1 =

m
X
u=1

n
X
1
Iu +
t − ξu

s=m+1

∀ t ∈ C : t 6= ξu ,

s−m+1
X
k=2

Qk,s
(t − ξus )k

Is

(3.4)

u = 1, 2, . . . , m,

де Qk,s визначенi наступними рекурентними спiввiдношеннями:
Q2,s := Ts ,

Qk,s =

s−1
X

Qk−1,r Br, s , k = 3, 4, . . . , s − m + 1.

r=k+m−2

при
Ts := yas + zbs , Br,s :=

s−1
X

k=m+1

5

Tk Υkr,s , s = m + 2, . . . , n,

а натуральнi числа us визначенi у правилi 3 таблицi множення алгебри Am
n.
Iз спiввiдношень (3.4) випливає, що точки (x, y, z) ∈ R3 , якi вiдповiдають необоротним елементам ζ ∈ Am
n , лежать на прямих
(
x + y Re au + z Re bu = 0,
Lu :
(3.5)
y Im au + z Im bu = 0
в тривимiрному просторi R3 .
Нехай область Ω ⊂ R3 є опуклою в напрямку прямих Lu , u =
1, 2, . . . , m. Позначимо через Du область комплексної площини C , на
яку область Ωζ вiдображається функцiоналом fu .
Теорема А [14]. Нехай область Ω ⊂ R3 є опуклою в напрямку
прямих Lu i fu (E3 ) = C при всiх u = 1, 2, . . . , m. Тодi кожна моногенна функцiя Φ : Ωζ → Am
n подається у виглядi
m
X

1
Iu
Φ(ζ) =
2πi
u=1

Z

Γu

−1

Fu (t)(t−ζ)

n
X

1
Is
dt+
2πi
s=m+1

Z

Gs (t)(t−ζ)−1 dt,

Γus

(3.6)
де Fu — деяка голоморфна функцiя в областi Du i Gs — деяка голоморфна функцiя в областi Dus , а Γq — замкнена жорданова спрямлювана крива, яка лежить в областi Dq , охоплює точку ξq i не
мiстить точок ξℓ , ℓ = 1, 2, . . . , m, ℓ 6= q.
Оскiльки за умов теореми А кожна моногенна функцiя Φ : Ωζ →
Am
n продовжується до функцiї, моногенної в областi
Πζ := {ζ ∈ E3 : fu (ζ) = Du , u = 1, 2, . . . , m},

(3.7)

то надалi будемо розглядати моногеннi функцiї Φ, визначенi в областях виду Πζ .

4

Характеристичне рiвняння в рiзних комутативних алгебрах

Скажемо, що система полiномiальних над полем C рiвнянь Q1 редукується до системи полiномiальних рiвнянь Q2 , якщо система Q2
отримується з системи Q1 шляхом вiдкидання деякої кiлькостi рiвнянь. В свою чергу, система Q2 є редукцiєю системи Q1 . Вiдмiтимо,
що для заданої системи полiномiальних рiвнянь Q1 редукована система Q2 не єдина. Очевидним є наступне твердження.

6

Твердження 4.1. Нехай система полiномiальних рiвнянь Q1 з
комплексними невiдомими t1 , t2 , . . . , tn має розв’язки i Q2 — будьяка її редукована система з невiдомими ti1 , ti2 , . . . , tik , де i1 , i2 , . . . , ik ,
k ≤ n, — попарно рiзнi елементи множини {1, 2, . . . , n}. Тодi усi
ti1 , ti2 , . . . , tik , якi задовольняють систему Q1 є розв’язками системи Q2 .
Наприклад, система рiвнянь
1 + a21 + b21 = 0,
1 + a22 + b22 = 0,

(4.1)

a2 a3 + b2 b3 = 0
редукується до системи рiвнянь
1 + a22 + b22 = 0,

(4.2)

a2 a3 + b2 b3 = 0.

Твердження 4.1 означає, що всi значення a2 , b2 , a3 , b3 , якi задовольняють систему (4.1) є розв’язками системи (4.2).
Встановимо допомiжнi твердження.
Лема 4.1. Нехай в алгебрi Am
n iснує трiйка лiнiйно незалежних над
R векторiв 1, e2 , e3 , якi задовольняють характеристичне рiвняння
(1.5). Тодi для кожного u ∈ {1, 2, . . . , m} характеристична система,
породжена рiвнянням X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) = 0 є редукцiєю характеристичної системи, породженої рiвнянням (1.5).
Доказательство. Нехай лiва частина рiвняння (1.5) в базисi алгебри
має вигляд
X (1, e2 , e3 ) =

X

Cα,β,γ eβ2 eγ3 =

α+β+γ=N

n
X

Vk Ik = 0.

k=1

Вiдповiдно, характеристична система, породжена рiвнянням (1.5),
має вигляд
V1 = 0,
......

(4.3)

Vn = 0.
Тепер розглянемо характеристичну систему, породжену рiвнянням X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) = 0. Маємо
X
X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) =
Cα,β,γ Iu (e2 Iu )β (e3 Iu )γ =
α+β+γ=N

7

= Iu

X

Cα,β,γ eβ2 eγ3 = Iu

α+β+γ=N

n
X

Vk I k = Vu + I u

k=1

n
X

Vk Ik = 0.

k=m+1

(4.4)
Вiдповiдно до правила 3 таблицi множення алгебри Am
добуток
n
n
P
Vk Ik належить радикалу R. Таким чином, рiвняння (4.4)
Iu
k=m+1

рiвносильне такiй характеристичнiй системi:
Vu = 0,

(4.5)

......
Vk = 0 ∀ k ∈ {m + 1, . . . , n} : Iu Ik = Ik .
Очевидно, що система (4.5) є редукцiєю системи (4.3).

Позначимо через Rad e2 частину вектора e2 з розкладу (3.1), яка
n
P
мiститься в його радикалi, тобто Rad e2 :=
ar Ir . Аналогiчно,
r=m+1

Rad e3 :=

n
P

br I r .

r=m+1

Лема 4.2. Нехай в алгебрi Am
n = S ⊕s N iснує трiйка лiнiйно
незалежних над R векторiв 1, e2 , e3 , якi задовольняють характеристичне рiвняння (1.5). Тодi в алгебрi A1n−m+1 = 1 ⊕s N (де нiльпотентна пiдалгебра N та ж сама що й в алгебрi Am
n ) для кожного
u ∈ {1, 2, . . . , m} iснує трiйка векторiв
ee1 (u) = 1,

(4.6)

ee2 (u) := au + Iu Rad e2 ,
ee3 (u) := bu + Iu Rad e3

така, що характеристична система, породжена рiвнянням
X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 є редукцiєю характеристичної системи,
породженої рiвнянням (1.5).
Доказательство. Наслiдком рiвностей (4.6) є рiвностi
eeβ2 (u) = aβu + Iu

eeγ3 (u)

=

bγu

+ Iu

β
P

k=1
γ
P

k=1

Cβk auβ−k (Rad e2 )k ,

Cγk bγ−k
u

8

(4.7)
k

(Rad e3 ) .

Враховуючи
формули
(4.7),
характеристичний
многочлен
X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 набуває вигляду

X
X
β
γ
Cα,β,γ ee2 (u) ee3 (u) =
Cα,β,γ aβu bγu +
α+β+γ=N

+Iu bγu

β
X

α+β+γ=N

Cβk

auβ−k

k

Iu aβu

(Rad e2 ) +

+ Iu

Cγk bγ−k
(Rad e3 )k +
u

k=1

k=1

β
X

γ
X

Cβk

auβ−k

γ
X

k

(Rad e2 )

Cγp bγ−p
(Rad e3 )p
u

p=1

k=1



= 0.

(4.8)

Далi покажемо, що характеристичнi системи, породженi рiвняннями X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 i X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) = 0 спiвпадають.
З цiєю метою зауважимо, що наслiдком розкладiв (3.1) є подання
e2 = a1 I1 + · · · + am Im + Rad e2 ,

e3 = b1 I1 + · · · + bm Im + Rad e3 ,

з яких випливають спiввiдношення
e2 Iu = au Iu + Iu Rad e2 ,

e3 Iu = bu Iu + Iu Rad e3 .

(4.9)

Тепер з (4.9) випливають рiвностi
eβ2 Iu = aβu Iu + Iu
eγ3 Iu

=

bγu Iu

+ Iu

β
P

k=1
γ
P

k=1

Cβk auβ−k (Rad e2 )k ,
(4.10)
Cγk bγ−k
u

k

(Rad e3 ) .

Беручи до уваги формули (4.10), характеристичне рiвняння
X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) = 0 набуває вигляду

X
X
β γ
Iu
Cα,β,γ e2 e3 =
Cα,β,γ aβu bγu Iu +
α+β+γ=N

+Iu bγu

β
X

Cβk

α+β+γ=N

auβ−k

k

(Rad e2 ) +

k=1

+ Iu

β
X
k=1

Cβk

Iu aβu

γ
X

Cγk bγ−k
(Rad e3 )k +
u

k=1

auβ−k

k

(Rad e2 )

γ
X
p=1

Cγp bγ−p
(Rad e3 )p
u



= 0.

(4.11)

З рiвностей (4.8), (4.11) очевидним чином випливає, що характеристичнi системи, породженi рiвняннями X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 i
X (Iu , e2 Iu , e3 Iu ) = 0 спiвпадають. Тепер доведення леми випливає з
леми 4.1.

9

Зауваження 4.1. Вiдмiтимо, що алгебра A1n−m+1 = 1⊕s N з базисом
{1, Im+1 , . . . , In } є пiдалгеброю алгебри Am
n = S ⊕s N . Дiйсно, будьякий елемент a алгебри Am
=
S
⊕
N
вигляду
s
n
a = a0 I1 + a0 I2 + · · · + a0 Im + am+1 Im+1 + · · · + an In =
= a0 (I1 +· · · +Im )+am+1 Im+1 +· · · +an In = a0 +am+1 Im+1 +· · · +an In
є представленням довiльного елементу алгебри A1n−m+1 = 1 ⊕s N .
З твердження 4.1 i леми 4.2 випливає така
Теорема 4.1. Нехай в алгебрi Am
n = S ⊕s N iснує трiйка лiнiйно
незалежних над R векторiв 1, e2 , e3 , якi задовольняють характеристичне рiвняння (1.5). Тодi в алгебрi A1n−m+1 = 1 ⊕s N (де нiльпотентна пiдалгебра N та ж сама що й в алгебрi Am
n ) для кожного u ∈ {1, 2, . . . , m} трiйка векторiв (4.6) задовольняє характеристичне рiвняння X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0.
Приклад 4.1. Розглянемо над полем C алгебру A23 з таблицею множення (див., наприклад, [6, c. 32], [8])
·
I1
I2
I3

I1
I1
0
0

I2
0
I2
I3

I3
0
.
I3
0

(4.12)

Очевидно, що напiвпростою пiдалгеброю S є пiдалгебра, породжена
iдемпотентами I1 , I2 , а нiльпотентною пiдалгеброю N є пiдалгебра
{αI3 : α ∈ C}. Тодi алгебра A12 := 1 ⊕s N спiвпадає з вiдомою бiгармонiчною алгеброю B (див., наприклад, [15]) i має таку таблицю
множення:
·
1 I3
(4.13)
1
1 I3 .
I3 I3 0
Нехай в алгебрi A23 задане характеристичне рiвняння (1.1). Як
вiдомо (див. теорему 1.8 в [6]), умова гармонiчностi (1.1) векторiв
e1 = 1, e2 = a1 I1 + a2 I2 + a3 I3 , e3 = b1 I1 + b2 I2 + b3 I3 алгебри A23
рiвносильна системi рiвнянь (4.1).
Оскiльки для алгебри A23 m = 2, то в алгебрi B ми будуємо двi
трiйки векторiв виду (4.6):
ee1 (1) = 1, ee2 (1) = a1 + I1 (a3 I3 ) = a1 , ee3 (1) = b1 + I1 (b3 I3 ) = b1 (4.14)
10

та

ee1 (2) = 1,

ee2 (2) = a2 + I2 (a3 I3 ) = a2 + a3 I3 ,

(4.15)

ee3 (2) = b2 + I2 (b3 I3 ) = b2 + b3 I3 .

За теоремою 4.1 трiйки (4.14) та (4.15) гармонiчнi в алгебрi B (тобто задовольняють умову (1.1)). Справдi, гармонiчнiсть трiйки (4.14)
рiвносильна першому рiвнянню системи (4.1), а гармонiчнiсть трiйки
(4.15) рiвносильна системi (4.2).
Приклад 4.2. Розглянемо над полем
цею множення
·
I1 I2 I3
I1 I1 0 0
I2
0 I2 0
I3
0 0 I3
I4
0 0 I4
I5 I5 0 0

C алгебру A35 з такою таблиI4
0
0
I4
0
0

I5
I5
0
.
0
0
0

(4.16)

Вiдмiтимо, що напiвпростою пiдалгеброю S є пiдалгебра, породжена
iдемпотентами I1 , I2 , I3 , а нiльпотентною пiдалгеброю N є пiдалгебра з базисом {I4 , I5 }. Тодi алгебра A13 := 1 ⊕s N спiвпадає з вiдомою
алгеброю A4 (див., наприклад, [6, c. 26]) i має таку таблицю множення:
1 I4 I5
·
1
1 I4 I5
.
(4.17)
I4 I4 0 0
I5 I5 0 0
Нехай в алгебрi A35 задане характеристичне рiвняння (1.1). Умова
гармонiчностi (1.1) векторiв вигляду (3.1) алгебри A35 рiвносильна
наступнiй системi рiвнянь
1 + a2u + b2u = 0,

u = 1, 2, 3,

a3 a4 + b3 b4 = 0,

(4.18)

a1 a5 + b1 b5 = 0.
Оскiльки для алгебри A35 m = 3, то в алгебрi A4 ми будуємо три
трiйки векторiв виду (4.6):
ee1 (1) = 1,

ee2 (1) = a1 + I1 (a4 I4 + a5 I5 ) = a1 + a5 I5 ,
ee3 (1) = b1 + I1 (b4 I4 + b5 I5 ) = b1 + b5 I5 ,
11

(4.19)

ee1 (2) = 1,

ee2 (2) = a2 + I2 (a4 I4 + a5 I5 ) = a2 ,

(4.20)

ee3 (2) = b2 + I2 (b4 I4 + b5 I5 ) = b2 ,

та

ee1 (3) = 1,

ee2 (3) = a3 + I3 (a4 I4 + a5 I5 ) = a3 + a4 I4 ,

(4.21)

ee3 (3) = b3 + I3 (b4 I4 + b5 I5 ) = b3 + b4 I4 .

За теоремою 4.1 трiйки (4.19), (4.20) та (4.21) гармонiчнi в алгебрi A4 (тобто задовольняють умову (1.1)). Справдi, гармонiчнiсть
трiйки (4.19) рiвносильна системi з першого i п’ятого рiвняння системи (4.15); гармонiчнiсть трiйки (4.20) рiвносильна другому рiвнянню
системи (4.15), а гармонiчнiсть трiйки (4.21) рiвносильна системi з
третього i четвертого рiвняння системи (4.15).

4.1

Лiнiйна незалежнiсть векторiв 1, e
e2 (u), e
e3 (u)

З наведених прикладiв видно, що вектори 1, ee2 (u), ee3 (u) при деяких
u ∈ {1, 2, . . . , m} можуть бути лiнiйно залежними над полем R. Так,
трiйки (4.14), (4.20) завжди лiнiйно залежнi над полем R.
Встановимо необхiднi i достатнi умови лiнiйної незалежностi над
полем R векторiв 1, ee2 (u), ee3 (u) алгебри A1n−m+1 = 1 ⊕s N .

Лема 4.3. Нехай вектори (3.1) алгебри Am
n = S ⊕s N лiнiйно незалежнi над полем R i нехай u ∈ {1, 2, . . . , m} фiксоване. Тодi
1. якщо вектори Iu Rad e2 , Iu Rad e3 ∈ Am
n лiнiйно незалежнi над
полем R, то вектори 1, ee2 (u), ee3 (u) алгебри A1n−m+1 = 1 ⊕s N також
лiнiйно незалежнi над полем R;
2. якщо ж вектори Iu Rad e2 , Iu Rad e3 ∈ Am
n лiнiйно залежнi
над полем R, то вектори 1, ee2 (u), ee3 (u) алгебри A1n−m+1 = 1 ⊕s N
лiнiйно незалежнi над полем R тодi i тiльки тодi, коли iснує
r ∈ {m + 1, . . . , n} таке, що Iu Ir = Ir i виконується хоча б одне
спiввiдношення
Im au Re br 6= Im bu Re ar

або

Im au Im br 6= Im bu Im ar .

(4.22)

Доказательство. Доведемо перше твердження леми. За умовою рiвнiсть
β2 Iu Rad e2 + β3 Iu Rad e3 = 0, β2 , β3 ∈ R
(4.23)
виконується тодi i тiльки тодi, коли β2 = β3 = 0.
Розглянемо лiнiйну комбiнацiю
α1 + α2 ee2 (u) + α3 ee3 (u) = (α1 + α2 au + α3 bu )+
12

+ (α2 Iu Rad e2 + α3 Iu Rad e3 ) = 0,

α1 , α2 , α3 ∈ R.

(4.24)

Оскiльки вираз у другiй дужцi в рiвностi (4.24) приймає значення
в радикалi R алгебри, а перша дужка комплекснозначна, то умова
(4.24) рiвносильна системi рiвнянь
α1 + α2 au + α3 bu = 0,
α2 Iu Rad e2 + α3 Iu Rad e3 = 0.

(4.25)

З другого рiвняння системи (4.25) i умови (4.23) випливає, що α2 =
α3 = 0. А тодi з першого рiвняння системи (4.25) отримуємо α1 = 0.
Отже, вектори 1, ee2 (u), ee3 (u) лiнiйно незалежнi над R.
Доведемо друге твердження леми. Розглянемо рiвнiсть
n
m
X
X
Is (β1 +β2 as +β3 bs )+
Ik (β2 ak +β3 bk ) = 0,
β1 +β2 e2 +β3 e3 =
s=1

k=m+1

яка рiвносильна системi рiвнянь

β1 + β2 Re as + β3 Re bs = 0,
β2 Im as + β3 Im bs = 0,

s = 1, 2, . . . , m,

β2 Re ak + β3 Re bk = 0,
β2 Im ak + β3 Im bk = 0,

(4.26)

k = m + 1, . . . , n.

Лiнiйна незалежнiсть над R векторiв 1, e2 , e3 означає, що серед усiх
рiвнянь системи (4.26), окрiм першого, iснує хоча б два рiвняння, якi
мiж собою не пропорцiйнi.
Тепер запишемо умову лiнiйної незалежностi над R векторiв
1, ee2 (u), ee3 (u). Для цього систему (4.25) запишемо в розгорнутому
виглядi
α1 + α2 Re au + α3 Re bu = 0,
α2 Im au + α3 Im bu = 0,
α2 Re ar + α3 Re br = 0,

(4.27)

α2 Im ar + α3 Im br = 0
∀ r ∈ {m + 1, . . . , n} : Iu Ir = Ir .
За умовою пункту 2 леми вектори Iu Rad e2 , Iu Rad e3 лiнiйно залежнi над R. Це означає, що в системi (4.27) всi рiвностi, окрiм перших двох, пропорцiйнi мiж собою. Очевидно, що для лiнiйної незалежностi над R векторiв 1, ee2 (u), ee3 (u) необхiдно i достатньо, щоб
друге рiвняння системи (4.27) було не пропорцiйне хоча б з одним
iншим рiвнянням (крiм першого) системи (4.27). А це рiвносильно
умовам (4.22).

13

5

Моногеннi функцiї, визначенi в рiзних комутативних алгебрах

В алгебрi Am
n = S ⊕s N будемо розглядати моногеннi функцiї Φ,
визначенi в деякiй областi Πζ ⊂ E3 виду (3.7). Геометрично область
Π ⊂ R3 , яка конгуентна областi Πζ ⊂ E3 , є перетином m нескiнченних цилiндрiв, кожен з яких паралельний деякiй з m прямих Lu ,
3
u = 1, 2, . . . , m вигляду (3.5). Тобто, Π = ∩m
u=1 Π(u), де R ⊃ Π(u) —
нескiнченний цилiндр, паралельний прямiй Lu . I те ж саме маємо
для конгруентних областей в E3 :
Πζ =

m
\

(5.1)

Πζ (u).

u=1

Аналiтично цилiндр Πζ (u) визначається рiвнiстю
Πζ (u) = {ζu := Iu ζ : ζ ∈ Πζ }.
Тепер розглянемо моногенну в областi Πζ функцiю Φ : Πζ → Am
n.
Введемо позначення
Φu (ζ) := Iu Φ(ζ),

u = 1, 2, . . . , m.

(5.2)

Тодi очевидною є рiвнiсть
Φ = (I1 + · · · + Im )Φ =

m
X

Φu .

(5.3)

u=1

Крiм того, з рiвностi (3.6) i таблицi множення алгебри Am
n випливає,
що при кожному u ∈ {1, 2, . . . , m} функцiя Φu моногенна у всьому
нескiнченному цилiндрi Πζ (u).
Таким чином, кожна моногенна в областi (5.1) функцiя Φ : Πζ →
Am
n подається у виглядi суми (5.3), де функцiя Φu моногенна у всьому
цилiндрi Πζ (u).
e в алгебрi
Тепер перейдемо до розгляду моногенних функцiй Φ
1
An−m+1 = 1 ⊕s N . Оскiльки, вiдповiдно до зауваження 4.1, алгебра
1
A1n−m+1 є пiдалгеброю алгебри Am
n , то в алгебрi An−m+1 усi цилiндри Πζ (u) з рiвностi (5.1) спiвпадають мiж собою. Тобто, в алгебрах
вигляду A1n−m+1 кожна моногенна функцiя буде моногенною в деякому одному нескiнченному цилiндрi.
В наступнiй теоремi встановлюється зв’язок мiж моногенними
1
функцiями в алгебрах Am
n = S ⊕s N та An−m+1 = 1 ⊕s N . Для формулювання результату введемо деякi позначення.
14

На вектори вигляду (4.6) алгебри A1n−m+1 натягнемо лiнiйний
e
e3 (u) := {ζ(u)
простiр E
= x + ye
e2 (u) + ze
e3 (u) : x, y, z ∈ R}. Трiйка
e
векторiв (4.6) визначає одну пряму L(u)
виду (3.5), яка вiдповiдає
e
e3 (u). Нехай Π
ee —
множинi необоротних елементiв ζ(u)
простору E
ζ(u)
e
e
деякий нескiнченний цилiндр в E3 (u), паралельний прямiй L(u).

Теорема 5.1. Нехай в алгебрi Am
n = S ⊕s N iснує трiйка лiнiйно
незалежних над R векторiв 1, e2 , e3 , якi задовольняють характеристичне рiвняння (1.5) i нехай fu (E3 ) = C при всiх u = 1, 2, . . . , m.
Крiм того, нехай функцiя Φ : Πζ → Am
n змiнної ζ = x + ye2 + ze3 моногенна в областi Πζ ⊂ E3 виду (5.1). Тодi в алгебрi A1n−m+1 = 1⊕s N
(де нiльпотентна пiдалгебра N та ж сама що й в алгебрi Am
n ) для
кожного u ∈ {1, 2, . . . , m} iснує трiйка векторiв (4.6), яка задовольняє характеристичне рiвняння X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 i iснує функцiя
e
eu : Π
e e → A1
Φ
n−m+1 змiнної ζ(u), яка моногенна в цилiндрi
ζ(u)
n
o

e
e
e e = ζ(u)
e3 (u) : fu ζ(u)
Π
∈
E
=
f
(ζ)
,
ζ
∈
Π
(u)
u
ζ
ζ(u)

така, що


e
e u ζ(u)
.
Φu (ζ) = Iu Φ

(5.4)

Доказательство. Iснування
трiйки
(4.6)
з
властивiстю
X (1, ee2 (u), ee3 (u)) = 0 доведено в теоремi 4.1. Нехай надалi
u ∈ {1, 2, . . . , m} фiксоване. Доведемо iснування i моногеннiсть
e u , яка задовольняє рiвнiсть (5.4). З цiєю
e e функцiї Φ
в областi Π
ζ(u)
метою спочатку доведемо рiвнiсть
Iu ζ −1 = Iu ζe−1 (u)

(5.5)

e
∀ ζ = x + ye2 + ze3 ∀ ζ(u)
= x + ye
e2 (u) + ze
e3 (u), x ∈ C, y, z ∈ R.
З рiвностей (4.10), (4.6) випливають спiввiдношення
Iu e2 = Iu ee2 (u) ,

Iu e3 = Iu ee3 (u) ,

з яких, в свою чергу, випливає рiвнiсть

e
Iu ζ = Iu ζ(u).

(5.6)

Розглянемо рiзницю Iu ζ −1 − Iu ζe−1 (u). За формулою Гiльберта
(див., наприклад, теорему 4.8.2 в [13]), маємо
−1

e
e
ζ ζ(u)
Iu ζ −1 − Iu ζe−1 (u) = Iu ζ − Iu ζ(u)
= 0,
15

внаслiдок рiвностi (5.6). Отже, рiвнiсть (5.5) доведено. Тепер з (5.5)
маємо спiввiдношення
−1
e
(5.7)
Iu (t − ζ)−1 = Iu t − ζ(u)
e
ee .
∀ t ∈ C : t 6= ξu = fu (ζ) ∀ ζ ∈ Πζ (u) ∀ ζ(u)
∈Π
ζ(u)

З таблицi множення алгебри Am
n i формули (3.6) для моногенної
в областi Πζ (u) функцiї Φu (ζ) маємо представлення
1
Φu (ζ) = Iu
2πi

Z 

Γu

Fu (t) +

n
X

s=m+1


Is Gs (t) (t − ζ)−1 dt,

(5.8)

де функцiї Fu , Gs визначенi в теоремi A.
Враховуючи спiввiдношення (5.7), представлення (5.8) перепишемо у виглядi
Φu (ζ) = Iu

1
2πi

Z 
n

X
−1
e
Is Gs (t) t − ζ(u)
dt.
Fu (t) +

Γu

(5.9)

s=m+1

Оскiльки в алгебрi A1n−m+1 мiститься єдиний максимальний iдеал
I, який спiвпадає з радикалом (2.1) цiєї алгебри R, то на цiй алгебрi
визначений єдиний лiнiйний неперервний мультиплiкативний функцiонал f : A1n−m+1 → C ядром якого є радикал R. А це означає, що

e
e
e3 (u). Беручи до уваги
f ζ(u)
= x + au y + bu z для кожного ζ(u)
∈E
рiвнiсть fu (ζ) = x + au y + bu z для довiльного ζ ∈ E3 , маємо рiвнiсть

e
f ζ(u)
= fu (ζ).
(5.10)
З рiвностi (5.10)
 i умови теореми fu (E3 ) = C отримуємо спiввiдноe
e
e3 (u).
шення f ζ(u)
= C для довiльного ζ(u)
∈E
Щойно ми показали, що виконуються умови теореми A для моногенних функцiй в алгебрi A1n−m+1 . Тодi в алгебрi A1n−m+1 формула

e
e e функцiї Φ
e u ζ(u)
має вигляд
(3.6) для моногенної в областi Π
ζ(u)

1
e
e u ζ(u)
Φ
=
2πi

Z 
n

X
−1
e
es (t) t − ζ(u)
Is G
dt.
Fe(t) +
γ

(5.11)

s=m+1

Потрiбна нам формула (5.4) буде прямим наслiдком рiвностей
(5.9) та (5.11), якщо ми покажемо, що можна покласти γ ≡ Γu , Fu ≡
es для таких s, що Iu Is = Is . Покажемо це.
Fe i Gs ≡ G
16

ee ⊂
З рiвностi (5.10) випливає, що цилiндри Πζ (u) ⊂ E3 та Π
ζ(u)

e3 (u) вiдповiдними функцiоналами fu та f вiдображаються в одну i
E
ту ж область D комплексної площини C. А це означає, що функцiї
es голоморфнi в однiй i тiй самiй областi
Fu i Fe , а також функцiї Gs i G
es в D.
D. Отже, ми можемо покласти Fu ≡ Fe i Gs ≡ G
Оскiльки кривi iнтегрування γ i Γu лежать в областi D, то ми
можемо взяти γ ≡ Γu . Бiльше того, оскiльки за теоремою А крива
Γu в рiвностi (5.8) охоплює точку fu (ζ) = x + au y + bu z, то внаслiдок
e
рiвностi
 (5.10) крива γ ≡ Γu охоплює спектр точки ζ(u) — точку
e
f ζ(u)
= x + au y + bu z. А це нам i потрiбно. Теорему доведено.
Зауваження 5.1. З рiвностей (5.3), (5.4) випливає представлення


e
e
e m ζ(m)
e 1 ζ(1)
.
(5.12)
+ · · · + Im Φ
Φ(ζ) = I1 Φ

e u при
Зауваження 5.2. Теорема 4.1 означає, що функцiї Φ i Iu Φ
всiх u = 1, 2, . . . , m задовольняють одне й те ж саме диференцiальне
рiвняння виду (1.3).

Зауваження 5.3. Теорема 5.1 стверджує, що для побудови
розв’язкiв диференцiального рiвняння (1.3) у виглядi компонент моногенних функцiй зi значеннями в комутативних алгебрах, достатньо
обмежитись вивченням моногенних функцiй в алгебрах з базисом
{1, η1 , η2 , . . . , ηn }, де η1 , η2 , . . . , ηn — нiльпотенти. Тобто кiлькiсть таких n-вимiрних комутативних асоцiативних алгебр з одиницею над
полем C в яких потрiбно вивчати моногеннi функцiї рiвна кiлькостi
(n − 1)-вимiрних комутативних асоцiативних комплексних нiльпотентних алгебр.
Зокрема, серед двовимiрних комутативних асоцiативних алгебр
з одиницею над полем C (яких iснує всього двi) достатньо обмежитись вивченням моногенних функцiй в бiгармонiчнiй алгебрi B. Серед тривимiрних комутативних асоцiативних алгебр з одиницею над
полем C (яких iснує всього чотири) достатньо обмежитись вивченням моногенних функцiй в двох iз них (це алгебри A3 i A4 в термiнах
роботи [6]). А серед чотиривимiрних комутативних асоцiативних алгебр з одиницею над полем C (яких iснує всього 9, див. [16]) достатньо обмежитись вивченням моногенних функцiй в чотирьох iз них
e3,1 , A
e3,2 , A
e3,3 , A
e3,4 з таблицi 9 роботи [17], див. також
(це алгебри A
теорему 5.1 в роботi [18]). Серед усiх п’ятивимiрних комутативних
асоцiативних алгебр з одиницею над полем C (яких iснує всього 25,
див. [16]) достатньо обмежитись вивченням моногенних функцiй в
дев’яти iз них (таблицi множення усiх цих 9 нiльпотентних чотиривимiрних алгебр наведено в теоремi 6.1 з роботи [18]). I нарештi серед
17

усiх шестивимiрних комутативних асоцiативних алгебр з одиницею
над полем C достатньо обмежитись вивченням моногенних функцiй
в 25-ти iз них (усi цi 25 нiльпотентних п’ятивимiрних алгебр наведено в таблицi 1 з роботи [19]). Вiдомо також (див. [20]), що починаючи
з розмiрностi 6 множина усiх попарно неiзоморфних нiльпотентних
комутативних алгебр над C є нескiнченною.
Зауваження 5.4. Теорема 5.1 залишається справедливою для випадку, коли ми будемо розглядати функцiї Φ : Πζ → Am
n змiнної
k
P
ζ :=
xr er , 2 ≤ k ≤ 2n, яка моногенна в областi Πζ ⊂ Ek . При
r=1

цьому замiсть теореми A необхiдно використовувати теорему 1 з роботи [21].

Продемоструємо теорему 5.1 на алгебрах, якi розглядалися в прикладах 4.1 та 4.2.
Приклад 5.1. Отже, розглядаємо алгебру A23 з таблицею множення
(4.12). Для алгебри A23 алгеброю виду 1 ⊕s N є бiгармонiчнi алгебра
B з таблицею множення (4.13).
Вiдповiдно до представлення (3.6), кожна моногенна функцiя Φ
зi значеннями в алгебрi A23 подається у виглядi


Φ(ζ) = F1 (ξ1 )I1 + F2 (ξ2 )I2 + (a3 y + b3 z)F2′ (ξ2 ) + G3 (ξ2 ) I3 (5.13)
∀ ζ ∈ Πζ ,

ξu = x + au y + bu z, u = 1, 2,

де F1 — деяка голоморфна функцiя в областi D1 , а F2 , G3 — деякi голоморфнi функцiї в областi D2 . Оскiльки в A23 m = 2, то
геометрично область Πζ є перетином двох нескiнченних цилiндрiв:
Πζ = Πζ (1) ∩ Πζ (2).
Зауважимо, що представлення (5.13) ранiше було отримано в роботi [8]. Крiм того, функцiя (5.13) задовольняє деяке диференцiальне
рiвняння вигляду (1.3).
Подамо функцiю (5.13) у виглядi (5.3):
Φ(ζ) = Φ(ζ)I1 + Φ(ζ)I2 =: Φ1 (ζ) + Φ2 (ζ),

(5.14)

де Φ1 (ζ) = F1 (ξ1 )I1 — моногенна функцiя в цилiндрi Πζ (1), а функцiя


Φ2 (ζ) = F2 (ξ2 )I2 + (a3 y + b3 z)F2′ (ξ2 ) + G3 (ξ2 ) I3

моногенна в цилiндрi Πζ (2).

18

Перейдемо до розгляду моногенних функцiй в алгебрi B. З предe зi значенставлення (3.6) випливає, що кожна моногенна функцiя Φ
нями в алгебрi B подається у виглядi


e = Fe(ξ)+
e
e G(
e I3 ∀ ζe ∈ Π
e (5.15)
e ζ)
e ξ)
e e , ξe = f (ζ),
Φ(
(a3 y+b3 z)Fe′ (ξ)+
ζ

e — деякi голоморфнi функцiї в областi D. Область Π
e e є нескiнде Fe, G
ζ
ченним цилiндром. Рiвнiсть (5.15) для спецiального випадку встановлена в роботi [15].
Теорема 5.1 стверджує наступне:
1) в алгебрi B iснує трiйка векторiв 1, ee2 (1) , ee3 (1), яка задовольняє
те ж саме характеристичне рiвняння що й трiйка 1, e2 , e3 ∈ A23 . При
e D1 ≡ D i, крiм
цьому, будуть виконуватись спiввiдношення ξ1 ≡ ξ,
e
того, iснує моногенна в B функцiя Φ така, що

e
e 1 ζ(1)
= Φ1 (ζ) .
(5.16)
I1 Φ

2) в алгебрi B iснує трiйка векторiв 1, ee2 (2) , ee3 (2), яка задовольняє
те ж саме характеристичне рiвняння що й трiйка 1, e2 , e3 ∈ A23 . При
e D2 ≡ D i, крiм
цьому, будуть виконуватись спiввiдношення ξ2 ≡ ξ,
e
того, iснує моногенна функцiя Φ така, що

e
e 2 ζ(2)
I2 Φ
= Φ2 (ζ) .
(5.17)

Потрiбнi трiйки векторiв 1, ee2 (1) , ee3 (1) та 1, ee2 (2) , ee3 (2) були знайденi у прикладi 4.1. Розглянемо випадок 1). Дiйсно, для трiйки (4.14)
e
e D1 ≡ D. Покладемо Fe ≡ F1 ,
маємо ζ(1)
= x + a1 y + b1 z ≡ ξ1 ≡ ξ,
e
G ≡ G3 в D. Тодi рiвнiсть (5.15) перепишеться у виглядi


e
e 1 (ζ(1))
Φ
= F1 (ξ1 ) + (a3 y + b3 z)F1′ (ξ1 ) + G3 (ξ1 ) I3 .
(5.18)

Помноживши рiвнiсть (5.18) на I1 , переконуємось у справедливостi
рiвностi (5.16).
Розглянемо випадок 2). Дiйсно, для трiйки (4.15) маємо
e = x + ye
ζ(2)
e2 (2) + ze
e3 (2) = x + a2 y + b2 z + a3 xI3 + b3 yI3 .

e
e D2 ≡ D. Покладемо
Очевидно, що f (ζ(2))
= x + a2 y + b2 z = ξ2 ≡ ξ,
e ≡ G3 в D. Тодi рiвнiсть (5.15) перепишеться у виглядi
Fe ≡ F2 , G


e
e 2 (ζ(2))
Φ
= F2 (ξ2 ) + (a3 y + b3 z)F1′ (ξ2 ) + G3 (ξ2 ) I3 .

(5.19)

Помноживши рiвнiсть (5.19) на I2 , переконуємось у справедливостi
рiвностi (5.17).
19

Таким чином, справедлива рiвнiсть (5.12):


e
e
e 1 ζ(1)
e 2 ζ(2)
Φ(ζ) = I1 Φ
+ I2 Φ
,



e
e
e 2 ζ(2)
e 1 ζ(1)
приймають
,Φ
де Φ приймає значення в алгебрi A23 , а Φ
значення в B.

Приклад 5.2. Отже, розглядаємо алгебру A35 з таблицею множення
(4.16). Для алгебри A35 алгеброю виду 1⊕s N є алгебра A4 з таблицею
множення (4.17).
Вiдповiдно до представлення (3.6), кожна моногенна функцiя Φ
зi значеннями в алгебрi A35 подається у виглядi


Φ(ζ) = F1 (ξ1 )I1 + F2 (ξ2 )I2 + F3 (ξ3 )I3 + (a4 y + b4 z)F3′ (ξ3 ) + G3 (ξ3 ) I4 +


+ (a5 y
∀ ζ ∈ Πζ ,

+ b5 z)F1′ (ξ1 )


+ G5 (ξ1 ) I5

(5.20)

ξu = x + au y + bu z, u = 1, 2, 3,

де F1 , G5 — деякi голоморфнi функцiї в областi D1 , F2 — деяка голоморфна функцiя в областi D2 , а F3 , G3 — деякi голоморфнi функцiї
в областi D3 . Оскiльки для A35 m = 3, то геометрично область Πζ є
перетином трьох нескiнченних цилiндрiв: Πζ = Πζ (1) ∩ Πζ (2) ∩ Πζ (3).
Подамо функцiю (5.20) у виглядi (5.3):
Φ(ζ) = Φ(ζ)I1 + Φ(ζ)I2 + Φ(ζ)I3 =: Φ1 (ζ) + Φ2 (ζ) + Φ3 (ζ),
де

(5.21)



Φ1 (ζ) = F1 (ξ1 )I1 + (a5 y + b5 z)F1′ (ξ1 ) + G5 (ξ1 ) I5

— моногенна функцiя в цилiндрi Πζ (1), функцiя Φ2 (ζ) = F2 (ξ2 )I2
моногенна в цилiндрi Πζ (2) , а функцiя


′
Φ3 (ζ) = F3 (ξ3 )I3 + (a4 y + b4 z)F3 (ξ3 ) + G3 (ξ3 ) I4

моногенна в цилiндрi Πζ (3).

Перейдемо до розгляду моногенних функцiй в алгебрi A4 . З предe зi значенставлення (3.6) випливає, що кожна моногенна функцiя Φ
нями в алгебрi A4 подається у виглядi


e = Fe(ξ)
e + (a4 y + b4 z)Fe′ (ξ)
e +G
e I4 +
e ζ)
e3 (ξ)
Φ(


e +G
e I5
e5 (ξ)
+ (a5 y + b5 z)Fe′ (ξ)
20

e
e e , ξe = f (ζ),
∀ ζe ∈ Π
ζ

(5.22)

e3 , G
e5 — деякi голоморфнi функцiї в областi D ⊂ C. Область
де Fe, G
e
Πζe є нескiнченним цилiндром.
Для трiйки (4.19) алгебри A4 маємо
e = x + ye
ζ(1)
e2 (1) + ze
e3 (1) = x + a1 y + b1 z + a5 xI5 + b5 yI5 .

e
e D1 ≡ D. Покладемо
Очевидно, що f (ζ(1))
= x + a1 y + b1 z = ξ1 ≡ ξ,
e
e
e
F ≡ F1 , G3 ≡ G3 , G5 ≡ G5 в D. Тодi рiвнiсть (5.22) перепишеться у
виглядi


′
e
e
Φ1 (ζ(1)) = F1 (ξ1 ) + (a4 y + b4 z)F1 (ξ1 ) + G3 (ξ1 ) I4 +


+ (a5 y + b5 z)F1′ (ξ1 ) + G5 (ξ1 ) I5 .

(5.23)

Помноживши рiвнiсть (5.23) на I1 , переконуємось у справедливостi
рiвностi

e
e 1 ζ(1)
I1 Φ
= Φ1 (ζ) .
Для трiйки (4.20) алгебри A4 маємо

e = x + ye
ζ(2)
e2 (2) + ze
e3 (2) = x + a2 y + b2 z.

e
e
e D2 ≡ D.
Очевидно, що f (ζ(2))
= ζ(2)
= x + a2 y + b2 z = ξ2 ≡ ξ,
e3 ≡ G3 , G
e5 ≡ G5 в D. Тодi рiвнiсть (5.22)
Покладемо Fe ≡ F2 , G
набуде вигляду


e
e 2 (ζ(2))
Φ
= F2 (ξ2 ) + (a4 y + b4 z)F2′ (ξ2 ) + G3 (ξ2 ) I4 +


+ (a5 y + b5 z)F2′ (ξ2 ) + G5 (ξ2 ) I5 .

(5.24)

Помноживши рiвнiсть (5.24) на I2 , переконуємось у справедливостi
рiвностi

e
e 2 ζ(2)
= Φ2 (ζ) .
I2 Φ
Нарештi, для трiйки (4.21) отримуємо

e = x + ye
ζ(3)
e2 (3) + ze
e3 (3) = x + a3 y + b3 z + a4 xI4 + b4 yI4 .

e
e D3 ≡ D. Покладемо
Очевидно, що f (ζ(3))
= x + a3 y + b3 z = ξ3 ≡ ξ,
e
e
e
F ≡ F3 , G3 ≡ G3 , G5 ≡ G5 в D. Тодi рiвнiсть (5.22) перепишеться у
виглядi


e
e 3 (ζ(3))
Φ
= F3 (ξ3 ) + (a4 y + b4 z)F3′ (ξ3 ) + G3 (ξ3 ) I4 +


+ (a5 y + b5 z)F3′ (ξ3 ) + G5 (ξ3 ) I5 .
21

(5.25)

Помноживши рiвнiсть (5.25) на I3 , переконуємось у справедливостi
рiвностi

e
e 3 ζ(3)
= Φ3 (ζ) .
I3 Φ
Таким чином, справедлива рiвнiсть (5.12):



e
e
e
e 3 ζ(3)
e 2 ζ(2)
e 1 ζ(1)
,
+ I3 Φ
+ I2 Φ
Φ(ζ) = I1 Φ




e
e
e
e 3 ζ(3)
e 2 ζ(2)
e 1 ζ(1)
,Φ
,Φ
де Φ приймає значення в алгебрi A35 , а Φ
приймають значення в A4 .

Список литературы
[1] P. W. Ketchum, Analytic functions of hypercomplex variables //
Trans. Amer. Math. Soc., 30(4) (1928), 641–667.
[2] M. N. Roşculeţ, Algebre inﬁnite asociate la ecuaţii cu derivate
parţiale, omogene, cu coeﬁcienţi constanţi de ordin oarecare //
Studii şi Cercetǎri Matematice, 6(3–4) (1955), 567–643.
[3] M. N. Roşculeţ, Algebre inﬁnite, comutative, asociate la sisteme de
ecuaţii cu derivate parţiale // Studii şi Cercetǎri Matematice, 7(3–
4) (1956), 321–371.
[4] A. Pogorui, R. M. Rodriguez-Dagnino and M. Shapiro, Solutions for
PDEs with constant coeﬃcients and derivability of functions ranged
in commutative algebras // Math. Meth. Appl. Sci., 37(17) (2014),
2799–2810.
[5] I. P. Mel’nichenko, The representation of harmonic mappings by
monogenic functions // Ukr. Math. J., 27(5) (1975), 499–505.
[6] И. П. Мельниченко, С. А. Плакса, Коммутативные алгебры и
пространственные потенциальные поля. – К.: Ин-т математики
НАН Украины, 2008. – 230 с.
[7] S. A. Plaksa, V. S. Shpakovskii, Constructive description of
monogenic functions in a harmonic algebra of the third rank // Ukr.
Math. J., 62(8) (2011), 1251–1266.
[8] S. A. Plaksa, R. P. Pukhtaevich, Constructive description of
monogenic functions in a three-dimensional harmonic algebra with
one-dimensional radical // Ukr. Math. J., 65(5) (2013), 740–751.

22

[9] R. P. Pukhtaievych, Monogenic functions in a three-dimensional
harmonic semi-simple algebra // Zb. Pr. Inst. Mat. NAN Ukr.,
10(4–5) (2013), 352–361.
[10] S. A. Plaksa, V. S. Shpakivskyi, Monogenic functions in a ﬁnitedimensional algebra with unit and radical of maximal dimensionality
// J. Algerian Math. Soc., 1 (2014), 1–13.
[11] S. A. Plaksa, R. P. Pukhtaievych, Constructive description of
monogenic functions in n-dimensional semi-simple algebra // An.
Şt. Univ. Ovidius Constanţa, 22(1) (2014), 221–235.
[12] E. Cartan, Les groupes bilinéares et les systèmes de nombres
complexes // Annales de la faculté des sciences de Toulouse, 12(1)
(1898), 1–64.
[13] Э. Хилле, Р. Филлипс, Функциональный анализ и полугруппы.
— М.: Из-во иностр. лит., 1962. — 829 с.
[14] V. S. Shpakivskyi, Constructive description of monogenic functions
in a ﬁnite-dimensional commutative associative algebra // Adv.
Pure Appl. Math., 7(1)(2016), 63–75.
[15] S. V. Grishchuk, S. A. Plaksa, Monogenic functions in a biharmonic
algebra // Ukr. Math. J., 61(12) (2009), 1865–1876.
[16] G. Mazzola, Generic ﬁnite schemes and Hochschiid cocycles //
Comment. Math. Helvetici, 55(1980), 267–293.
[17] D. Burde, W. de Graaf, Classiﬁcation of Novicov algebras
// Applicable Algebra in Engineering, Communication and
Computing, 24(1) (2013), 1–15.
[18] A. S. Hegazim, H. Abdelwahab, Classiﬁcation of ﬁve-dimensional
nilpotent Jordan algebras // Linear Algebra and its Applications,
494(2016), 165–218.
[19] B. Poonen, Isomorphism types of commutative algebras of nite rank
over an algebraically closed ﬁeld // Contemp. Math., 463(2008),
111–120.
[20] Д. А. Супруненко, О максимальных коммутативных подалгебрах полной линейной алгебры // Успехи мат. наук, 11(3)
(1956), 181–184.

23

[21] V. S. Shpakivskyi, Monogenic functions in ﬁnite-dimensional
commutative associative algebras // Zb. Pr. Inst. Mat. NAN Ukr.,
12(3) (2015), 251–268.
IНФОРМАЦIЯ ПРО АВТОРА
Вiталiй Станiславович Шпакiвський
Iнститут математики НАН України,
вул. Терещенкiвська, 3, Київ, Україна
shpakivskyi86@gmail.com

24

