Pada stopa razvoda u SAD, međutim, još je dvostruko veća negoli šezdesetih
Razlog tome treba možda potražiti u jednom drugom statističkom podatku istog istraživanja – sve je manji i broj Amerikanaca koji se odl
Prema istrazivanju koje je provelo sveuciliste Rutgers, u New Jerseyju - stopa razvoda opada u Sjedinjenim Drzavama. Razlog tome treba mozda potraziti u jednom drugom statistickom podatku istog istrazivanja – sve je manji i broj Amerikanaca koji se odlucuju na sklapanje braka. Stopa razvoda u Americi danas je dva puta veca nego 60-ih godina. Cesto se i citira podatak da razvodom zavrsava 50% americkih brakova. Ali, nakon sto je dostigla najvisu tocku, osamdesetih godina, stopa razvoda u zemlji zapravo opada, kaze David Popenoe, profesor sociologije koji vodi Nacionalni projekt za istrazivanje bracnih veza pri sveucilistu Rutgers. "Najveci je razlog vjerojatno taj da ljudi danas stupaju u brak kasnije, drugim rijecima – manje je tinejdzerskih brakova, a ti u najvecem broju slucajeva i zavrsavaju razvodima". Muskarac u Americi danas prosjecno ima 27 godina kad se zeni po prvi puta. Prije 30 godina, prosjecna je dob za muskarca iznosila 23 godine. Vecina Amerikanki danas se udaje u dobi od 25 godina, ali 1970, prosjecna je dob bila 20 godina. Prema rijecima Davida Popenoea, Amerikanci sve cesce odgadjaju brak kako bi mogli zavrsiti svoje obrazovanje i zapoceti karijere. No, to ne znaci i da odbijaju zapocinjati ljubavne veze.“Ako se brak odgadja na duze vrijeme, postavlja se pitanje sto ljudi u medjuvremenu rade? Zive u divljem braku.” Divlji brak. Izraz za sve cescu praksu zivota u dvoje, ljudi nisu vjencani, ali zive zajedno kao da jesu. U razdoblju od 1960. do 2004. godine, broj takvih parova, u Sjedinjenim Drzavama, povecao se za gotovo 1200%. Oko 9% muskaraca i zena, koji danas zajedno zive, nisu vjencani i iako je ta brojka niska u usporedbi s nekim evropskim zemljama, u kojima stopa iznosi i 60%, ona je, u Americi, jos uvijek visa nego ikad prije. Mnogi koji godinama zive u divljem braku vremenom se ipak vjencavaju... ali ne svi. Mary Bayless, primjerice, koja zivi u predgradju Washingtona, kaze da se vjerojatno nikada nece udati za covjeka s kojim zivi tri godine. “Kad je nasa veza pocela, obadvoje smo prolazili kroz razvode. On se zelio ponovno ozeniti, ja nisam. Kad smo oboje dobili razvode i poceli zajedno zivjeti, ja sam bila ta koja je pocela govoriti o braku, on vise nije htio ni cuti o tome. Sada smo oboje negdje na istoj tocci – ne zanima nas brak. To ne znaci da se u nasim odnosima, osjecajima koje imamo jedno za drugo, ista promijenilo. Jedino - brak ne zelimo.” Mnogi parovi koji zajedno zive prosli su ranije kroz razvode, vlastite, poput Mary Bayless, ili pak roditeljske. Kako prof. Popenoe kaze – najveci broj onih koji danas zive u divljem braku bili su djeca 70-ih i 80-ih godina kada je stopa razvoda u Sjedinjenim Drzavama bila narocito visoka."“Sada otkrivamo da se oni koji su odrasli u takvim situacijama, uz samo jednog roditelja, boje braka. Zele biti apsolutno sigurni da su nasli pravu osobu, ne zuri im se da i sami dozivljavaju istu sudbinu.” David Popenoe kaze da je divlji brak postao uobicajen, da je sve manji pritisak danas na dvoje ljudi da svoju vezu ozakone brakom. Mary Baylass, medjutim, tvrdi da pritisak i dalje postoji, samo je suptilniji. “Meni je 50 godina, njemu 47. Mrzim kad ga, u drustvu, moram predstavljati kao svog decka. Zvuci kao da smo jos u srednjoj skoli. Mrzim i one druge izraze – partner, drug...Jednostavno ne znam koji izraz je najbolji, koji da upotrijebim, i to je problem.” Americko drustvo, kaze Mary Bayless, lakse prihvaca divlji brak medju mladjim osobama, jer pretpostavlja se da ce veza biti okrunjena brakom. Mozda, ali mnogi mladi koji zive nevjencano naci ce se pred jednom drugom drustvenom osudom. Prema podacima Nacionalnog projekta za istrazivanje bracnih veza – vise od 40% onih koji zive nevjencano imaju djecu, a ankete pokazuju da oko polovica svih Amerikanaca vjeruje da su ti parovi trebali ozakoniti svoju vezu prije nego sto su zasnovali obitelj.