Sirijska dilema: reforme ili stabilnost
Nakon što je konsolidirao svoju vlast, Bashar al-Assad se sada prvenstveno bavi oživljavanjem ekonomije te regionalnim problemima poput
Sedam godina nakon što je na čelu države naslijedio svog oca, sirijski predsjednik Bashar al-Assad odlučio se na kratki eksperiment s političkom otvorenošću - no nakon toga ubrzo je dao uhititi većinu prodemokratskih aktivista i boraca za građanska prava. Sada, na početku svog drugog sedmogodišnjeg mandata, Bashar al-Assad nije, kako se čini, spreman provesti reforme. Kratko reformsko razdoblje 2001. godine – nazvano 'sirijskim proljećem' – otvorilo je vrata političkoj oporbi i slobodnijem dijalogu na javnoj sceni. No, razmjer političkog angažmana zabrinuo je vladajuću elitu i predsjednika Bashara al-Assada, kaže Joshua Landis iz Centra za mirovne studije na Sveučilištu Oklahome. Mnogi demokratski aktivisti osuđeni su na duge kazne zatvora. Krivilo ih se za širok spektar kaznenih djela – od vrijeđanja predsjednika, slabljenja nacionalne sloge pa do članstva u tajnim organizacijama. Prije dvije godine dogodio se novi val uhićenja – nakon što su sirijski i libanonski intelektualci objavili zajednički dokument koji poziva na uvođenje demokracije i 'normalne odnose' između dvije zemlje. Joshua Landis kaže da je sirijska oporba smatrala da ima šansu da nešto učini nakon što je istraga Ujedinjenih naroda ustanovila da je sirijski državni vrh bio umiješan u organizaciju atentata na libanonskog premijera Rafika Haririja, 2005. godine. Ovi su događaji uništili nade da bi Bashaar al-Assad Siriju ipak mogao povesti u novom smjeru, drugačijem od smjera njegova oca. Najib Ghadbian predaje političke znanosti na Sveučilištu Arkansas, a član je jedne od sirijskih oporbenih grupa. On tvrdi da je mlađi Assad prvotno želio promijeniti stil vladanja u Siriji, no ubrzo se predomislio. Većina se analitičara slaže da je sirijska oporba preslaba da bi režimu predstavljala ozbiljniji izazov. Kako kaže Ellen Lust-Okar sa sveučilišta Yale, to važi i za oporbene grupe u samoj Siriji, kao i za one koje djeluju u inozemstvu. Sirijsko čelništvo u ovom se trenutku ne plaši oporbe – tvrde analitičari. Nakon što je konsolidirao svoju vlast, Bashar al-Assad se sada prvenstveno bavi oživljavanjem ekonomije te regionalnim problemima poput Libanona i Iraka. Upravo te probleme sirijski predsjednik navodi kao razloge za odgađanje demokratskih reformi – kaže Radwan Ziadeh s washingtonskog Instituta za mir. David Lesch, profesor povijesti Srednjeg istoka na sveučilištu Trinity u San Antoniju u Teksasu, kaže međutim da su Sirijci sretni što je stanje u njihovoj zemlji – za razliku od Libanona i Iraka – stabilno. Zbog toga se čelnici sirijske oporbe zalažu za mirne promjene, iako one – slaže se većina analitičara – nisu vrlo izvjesne. U oporbenim se krugovima čuju mišljenja da sirijski vrh možda želi slijediti put Kine, koja je liberalizirala ekonomiju, ali politička vrhuška i dalje čvrsto drži vlast u rukama. Drugi se pak nadaju da će u budućnosti ipak doći do rascjepa u sirijskom političkom vrhu – na reformiste i čvrstorukaše – što bi možda otvorilo vrata demokratizaciji.