I’m Your Man - dokumentarni film o Leonardu Cohenu
Blago samoironičan, Cohen u intervjuima šarmira, ali, tipično, malo otkriva.  Spreman nam je pokazati isto onoliko koliko je odlučan pr
Nakon prikazivanja na filmskom festivalu u Torontu, u rujnu prošle godine, na filmskom festivalu , u siječnju ove godine, zatim na filmskom festivalu u Philadelphiji, u travnju, te na Međunarodnom filmskom festivalu u Seattleu, održanom u svibnju/lipnju, prije nekoliko dana – 21. lipnja – počeo se prikazivati u nekoliko američkih gradova, uskoro stiže i u kino-dvorane drugih. Dokumentarni film o jednom legendarnom kanadskom trubaduru nosi ime po jednom njegovom dobro poznatom songu. ......Pjesnik. Pisac. Skladatelj. Pjevač. . Čovjek “rođen s darom zlatnog glasa,” Leonard Cohen. Jedan od najboljih, najoriginalnijih i najutjecajnijih pjesnika i skladatelja svoje generacije, potekao s iste folk-scene 60-ih godina koja je dala Dylana i Joni Mitchell, iz istog -razdoblja koje je dalo Allena Ginsberga i Jacka Kerouaca, Cohen je svojom poezijom i svojim pjesmama, na teme ljubavi, erosa, Boga, izdaje, gubitka, usamljenosti i očaja, a i onim svojim dubokim glasom, “grobnim baritonom”... pridobio odano međunarodno sljedbeništvo i poštovanje i divljenje mnogih drugih glazbenika, od Diane Ross, R.E.M.-a, do Johnnyja Casha. Prošli mjesec objavljena je i Cohenova nova zbirka poezije i crteža, , Knjiga žudnje, Zen-sažetak njegovog života, knjiga je nastajala nekih 20 godina. Naime, ona njegova prethodna – , Knjiga milosti, izdana je 1984. Berlin priprema festival Cohena, u kolovozu...Kompakt-disk s glazbom iz filma izlazi potkraj srpnja. Čak nam je i princ Charles, u dokumentarnom filmu , prikazanom na britanskoj televiziji prošlog mjeseca, otkrio jednu novu dimenziju svoje ličnosti kad je svojim sinovima rekao da voli Leonarda Cohena. Dva mlada princa nisu, naravno, nikad čula za Cohena. A Cohen ima dosta razloga za slavlje u ovoj, svojoj 72., godini života. Uz 70. mu je rođendan, lani, u siječnju, priređen koncert, u Sydney Opera House, koncert pod imenom “Came So Far for Beauty,” prema još jednoj njegovoj pjesmi, s nekima od glazbenika na koje su Cohenove pjesme imale dubokog utjecaja – Rufus Wainwright, Nick Cave, Beth Orton, Jarvis Cocker, Perla Batalla, Julie Christensen, Antony, Linda Thompson, Teddy Thompson...i niz drugih. Producent koncerta bio je majstor eklektičnog glazbenog , i majstor koncept-albuma, Hal Willner; dokumentarni film o koncertu snimila je australska redateljica, bivša glumica, Lian Lunson, ona je i za producenta albuma, zajedno s filmskom kompanijom Mela Gibsona. Film je slavlje trubadura, pjesmama i riječima. Cohenove pjesme izvode drugi, o Cohenu dirljivo govore drugi, ali govori i notorno povučeni Cohen..... .....o svom dječaštvu, o očevoj smrti, o svojim počecima u Montrealu i drugim montrealskim pjesnicima, o svom prvom susretu s poezijom, za liturgije u jednoj sinagogi, o procesu pisanja, o Chelsey hotelu (svatko ga zna), o čaju i narančama s pravom Suzanne, o njujorškim klubovima, o vremenu provedenom u Zen budističkom samostanu, na kalifornijskom Mount Baldyju, o onom loše promišljenom albumu s Philom Spectorom – , govori Cohen (pjevač koji više govori nego što pjeva) i o svojim glazbenim sposobnostima - “nosio sam,” kaže, “naslov ‘pjesnika,’ možda sam to neko vrijeme i bio, onda mi je dodijeljen naslov ‘pjevača,’ iako sam sluha jedva imao,” govori o svojoj reputaciji Casanove – “bacala me u gorki smijeh onih 10.000 noći koje sam sam provodio, kad nisam imao nikoga,” govori o svom načinu odijevanja – “probao sam traperice,” kaže taj sin prodavača tekstila, “ali udobnije mi je bilo u odijelima.” Blago samoironičan, Cohen u intervjuima šarmira, ali, tipično, malo otkriva. Spreman nam je pokazati isto onoliko koliko je odlučan pred nama i sakriti. Iako je film laskav, pun hvale i priznanja, Cohen izgleda zatečen i iznenađen svim tim iskazima pažnje i obožavanja. “Ne kajem se ni zbog čega,” kaže, “a ne vidim ni razloga da sam sebi čestitam.” Ovo zadnje čini Bono, kad ga proglašava “našim Byronom, našim Shelleyjem, našim Keatsom.” Bono i Edge nisu sudjelovali na koncertu u Sydneyju, snimku Cohenove , kojom film završava, napravili su s njim u jednom njujorškom klubu. “Temeljit, to nije,” piše, o filmu, David Germain, iz , “ali ima dosta intervjua, anegdota, fotografija, arhivskog materijala, pjesama, za jedan relativno zanimljiv i privlačan portret tog ciničnog, mračnog pjesnika koji je postao tako osebujan i značajan glas popa.....Nije vjerojatno da će film imati odjeka kruga odanih štovatelja ili da će Cohenu donijeti novih ljubitelja...Bono i Edge kažu, istina, neke lijepe stvari, ali obojica ponekad, svojim ekstravagantnim jezikom, svojim superlativima, pretjeruju. Nema potrebe da nas oni uvjeravaju u to da Leonard Cohen jest .” S drugih strana čuju se i ove riječi - Kad se već radi dokumentarac o Leonardu Cohenu, treba onda pustiti njega da pjeva neke od svojih poznatijih stvari. Cohenov osebujan stil ne možemo čuti sve do samog kraja filma, a i onda uz U2....Njegovu glazbenu odsutnost tijekom cijelog filma, redateljica nadomješta intervjuima....Sve je to divno i krasno, ali čovjek doista poželi čuti Cohena kako izgovara riječi svojih pjesama. piše: U tom zbrkanom, ali čudesnom spoju dokumentarnog i koncertnog filma, Lian Lunson nas vodi do mjesta s kojega je moguće malo bolje vidjeti život i umjetnost kultnog trubadura.... Tek na kraju, Cohen diže i vlastiti glas u , Bono i Edge su uz njega. Ipak, dovoljno da svakoga, i starog, dugogodišnjeg obožavatelja i novoobraćenoga pošalje na izvor materijala, u Cohen Library, u knjižnicu Cohena, da potraži više od samog majstora.” Lian Lunson ne odstupa od uobičajenih formula prema kojima se radi većina koncertnih filmova, a to uključuje i često prekidanje pjesme ubacivanjem Cohenovih komentara ili komentara drugih osoba što odvlači pažnju od pjesama i od glazbenika. piše: “Dijelom koncertni film, dijelom meditacija na temu utjecaja legendarnog glazbenika, Lian Lunson ga je lijepo i elegantno iako malo nepovezano i nesuvislo napravila.....Glazba je, naravno, božanstvena....zato i iritira kad redateljica, usred pjesme, usred izvedbe, umeće dijelove intervjua.” A : Iako Cohen lako i bez napora mijenja raspoloženja, filmu, i Lian Lunson, to ne uspijeva. Gene Seymour, za : “Nesređeni, hiroviti, ali povremeno privlačni ...Lunson pokušava sve odjednom – biografski film, simpozij, koncertni film – osoba koja iz svega toga izranja je ili egzotična ili izobličena, ovisno u uglu gledanja.” Steve Rea, za : “Veličanstveni spoj dokumentarca i koncertnog filma, sjajno pokazuje kako je bezvremena Cohenova glazba, kako su bezvremeni njegovi tekstovi, kako je vječna njegova poezija.” Owen Gleiberman,: “Ima trenutaka tako divnih da su me doveli do suza. A bilo je i trenutaka kad sam jako želio čuti - Cohena.” Film je odlična početnica za mlađe i neupućene u Leonarda Cohena, pod uvjetom, naravno, da slušaju i majstora... Sve su izvedbe u filmu jako dobre, i hvaljene, naročito one Nicka Cavea, Antonyja, Rufusa Wainwrighta.....ali čovjek jako poželi čuti Cohena.... bez U2, bez ikoga.....Ne preostaje drugo nego vratiti se na izvor, u “knjižnicu” Leonarda Cohena, čovjeka “rođenog s darom zlatnoga glasa”.......