Project Rebirth - filmska kronika obnove 'Ground Zero' (11/9/04) - 2004-09-10
S prozora na 9. katu poslovne zgrade Dow Jones, svakih 5 minuta, tijekom 24 sata, jedna filmska kamera snima kadar s gradilista
"Project Rebirth" je filmska kronika obnove i ponovne izgradnje mjesta na kojemu su nekad stajali tornjevi Svjetskog trgovinskog centra razgovor. S direktorom projekta Jimom Whitakerom razgovarala Jagoda Bush. Samo mjesec dana nakon teroristickih napada na tornjeve Svjetskog trgovinskog centra, kad je “Ground Zero” bio jedna nezamisliva gomila rusevina, obavijena u oblak prasine i pepela, Jim Whitaker, snimatelj dokumentarnih filmova, promatrao je scenu sa strane, ispunjen uzasom i tjeskobom zbog tolikih razaranja. U Jimovoj se glavi rodila ideja - trebalo bi fotografirati sve sto se na “nultoj tocki”, iz dana u dan, zbiva. Sest mjeseci kasnije, sav se pepeo i prasina od uklanjanja rusevina jos nisu ni slegli, a vec su poceli radovi na pripremi terena za izgradnju masivnog novog kompleksa i, unutar njega, spomenika zrtvama napada... vec se, zahvaljujuci ideji Jima Whitakera, rodio i Project Rebirth, neprofitna organizacija predana stvaranju povijesnog dokumenta ponovne izgradnje mjesta. S prozora jednog ureda na 9. katu poslovne zgrade Dow Jones, svakih 5 minuta, tijekom 24 sata, jedna filmska kamera snima jedan kadar s gradilista. Isto cini i ona postavljena na 47. katu zgrade American Expressa i dvije na vrhu zgrada na ulicama Broadway i Church i ona koja se nalazi na zgradi vatrogasne postaje na Liberty Street i ona u dvoristu crkve St. Paul’s. Sve u svemu, sest 35-milimetarskih kamera, svaka s razlicitog mjesta i svaka s drugim razlogom, svakih pet minuta dokumentira rekonstrukciju mjesta na kojemu su nekad stajali tornjevi Svjetskog trgovinskog centra i to ce ciniti punih 10 godina, odnosno sve dok ponovna izgradnja ne bude potpuno gotova, kaze Jim Whitaker, direktor i producent tog ambicioznog filmskog projekta. Predsjednik, inace, kompanije Imagine Entertainment, filmskog redatelja Rona Howarda i filmskog producenta Briana Grazera, Jim je u New York stigao u listopadu 2001, na vjencanje jednog prijatelja. I za boravka u New Yorku, posjetio Ground Zero: “Dok sam gledao sve one ljude kako se odlucno krecu kroz rusevine i kako ih uklanjaju, bio sam, kao i toliki drugi, ispunjen uzasom zbog onoga sto je bilo preda mnom, ali u meni se rodio i neki osjecaj nade i zelja da tu nadu, taj optimizam, s drugima podijelim. Naime, zelio sam da svi vide kakvom je brzinom nestajala ta gomila rusevina, zahvaljujuci bas odlucnosti i predanosti radnika. Najbolji nacin, mislio sam, da im taj osjecaj prenesem, bio bi doslovno im sve to pokazati, putem filma. Tako se rodila ideja za postavljanje kamera oko cijelog gradilista, ideja da se filmski materijal, na taj nacin prikupljen tijekom dugog procesa povijesne rekontrukcije cijelog mjesta, promisljeno uredi i montira u kraci dokumentarni film koji bi trajao 20-ak minuta. Prikazivan istovremeno na 6 ekrana, on bi cijeli projekt rekonstrukcije ozivio time-lapse snimkama, nove bi zgrade doslovno rasle pred ocima gledatelja.” S prozora stana prijatelja kojemu je dosao na vjencanje, Jim je napravio 10-minutni pokusni film na temelju kojega je, potom, zatrazio dozvolu za postavljanje kamera na 6 lokacija. Sest mjeseci kasnije, prva je bila i postavljena i njome snimljeni zadnji dani operacije ciscenja. Do proljeca 2002, montirano je bilo i drugih pet, uz punu podrsku onih na cijim su krovovima ili u cijim su uredima kamere postavljene na citavih 10 godina. Ogroman posao i zadaca, ali Jim kaze: “Nisam toliko bio svijestan toga koliko vlastitog osjecaja da nesto treba napraviti. Toliko sam emocionalno bio potresen. Jednostavno, sam sam posao ljudima, pitao ih bi li mi dopustili postavljanje kamera i pruzili mogucnost da svoju ideju istrazim i sprovedem u djelo. Njihove reakcije bile su nevjerojatne, svi su bili spremni pomoci, veliku su mi cast ukazali, osjecam se izuzetno privilegiranim.” Paralelno s tim projektom, Jim Whitaker ce, tijekom cijelog desetogodisnjeg razdoblja, voditi i jedan drugi, takodjer filmski, pod naslovom “Deset godina, deset ljudi”.. “Kad smo postavili kamere i odlucili dokumentirati zarastanje fizickih rana, bilo nam je logicno da isto treba uciniti s onim emocionalnima. Nasao sam desetoro ljudi ciji zivoti su bili drasticno promijenjeni dogadjajima od 11. rujna, intervjuirao ih na pocetku ovog projekta, razgovarat cu s njima svake godine tijekom desetogodisnjeg razdoblja; ovog 11. rujna, pocinje nasa treca godina. Dakle, kroz nas Project Rebirth, pratim ne samo rast i razvoj mjesta, vec i njihove zivote i evoluciju ljecenja njihovih rana. Svi mi to cinimo drugacije, svako ljudsko bice na drugaciji se nacin nosi s teskim gubitkom, na drugaciji nacin zacjeljuje.” Medju onima s kojima ce Jim razgovarati svake godine jedan je vatrogasac koji je izgubio sve svoje kolege, jedna zena ciji suprug je kao vatrogasac i poginuo, jedan tinejdzer koji je majku izgubio, jedan radnik koji je mjesecima radio na uklanjanju rusevina, i jedna zena koja se uspjela spasiti s jednog od katova iznad mjesta udara zrakoplova. Ti razgovori, priznaje Jim, jednako su potresni za njega kao i za njegove sugovornike. Vecina njih njemu zahvaljuje na prilici da mogu izraziti svoje osjecaje i priznaje da im nije lako naci ljude pred kojima se mogu otvoriti, s kojima mogu razgovarati. Neki su, kaze Jim, preselili daleko od New Yorka, u Floridu, Oregon... Druga godina je svima bila najteza, teza od prve, nitko nije vidio ni tracak svijetla u tunelu. Ali, iz kontakata koje imam s njima, dodao je, mislim da se polako pocinju mijenjati, da je proces ozdravljenja, mozda, konacno poceo. Dva paralelna projekta bit ce na kraju stopljena u jedan – slika ce biti popracena ljudskim glasovima, isjeccima Jimovih intervjua; s prizorima transformacije mjesta, koje neprestano snima 6 kamera, smijenjivat ce se i godisnja doba, dan i noc, svijetlo i sjena... “Nadam se da ce ovaj projekt biti od koristi i sadasnjim i buducim generacijama, da ce ljude nauciti kako se s teskim gubicima nositi i kako dalje nastaviti zivjeti,” rekao je Jim Whitaker, direktor projekta. Njegov 20-minutni film na vrlo je kratkoj listi od samo 15 programa i institucija koliko ih je, od 120 podnesenih iz cijeloga svijeta, uzeto u razmatranje kao sastavni dio buduceg Memorijalnog centra. No, sve sto ce tijekom desetak godina biti snimljeno, tisuce i tisuce kilometara filma, bit ce pohranjeno u Kongresnoj knjiznici. Project Rebirth kostat ce oko 8 milijuna dolara; medju glavnim sponzorima je korporacija AON, koja je, 11. rujna 2001, izgubila 175 ljudi iz svojih redova; takodjer, zaklada Oppenheimer; AOL podrzava website projekta, KODAK daje sav film, DELUXE ga besplatno razvija...donacije stizu od niza organizacija i pojedinaca. Za 20-ak minuta konacnog filmskog materijala, koji ce prikazati i fizicko i emocionalno protjecanja vremena, Jim Whitaker kaze: “Moja zelja je pruziti ljudima okruzje u kojem ce moguce biti meditiranje, ali i okruzje koje ce ljudima pruziti optimizam i nadu u obnovu. Pa, kad za sto godina pitaju: Sto su ti ljudi ucinili, kako su reagirali?, film ce im tocno reci sto smo ucinili, kako smo se odazvali, kako smo reagirali.” Web adresa - http://www.projectrebirth.com/