'Inside Iran' - monografija američkog fotografa Marka Edwarda Harrisa
"Želio sam vidjeti svakodnevni život u Iranu. Pokušao sam odvojiti stvarnost od političke retorike, kolikogod mi to bude moguće"
Prošlegodine, u jeku globalnih napetosti oko iranskog nuklearnog programa, fotografMark Edward Harris putovao je u Iran kako bi otkrio tko su Iranci i kakav jestvarno njihov život. Njegovo je putovanje rezultiralo knjigom naslovljenomInside Iran, prvom suvremenom fotografskom monografijom o zemlji koju Zapadnije mnogo vidio zadnjih desetljeća, niti ju dobro razumije. Mark Edward Harris voli miješati posaoi avanturu. Umjetnička znatiželja odvela ga je na putovanja na neobična mjesta.Godine 2005. posjetio je Sjevernu Koreju, a svoje fotografije tamošnjihstanovnika i njhovih života iznio je u knjizi Inside North Korea. "Ustvari sve je počelo s govorompredsjednika Busha o stanju nacije, 2002, kad je imenovao takozvanu osovinuzla. Nešto mi se nije činilo ispravno strpati tri tako različite zemlje podisti naziv. I tako sam počeo sa Sjevernom Korejom" - kaže Harris. A onda, prošle godine, okrenuo sedrugoj zemlji iz te skupine – Iranu. "Želio sam unutar Irana vidjeti na štoliči svakodnevni život u toj zemlji. Želio sam pokušati odvojiti stvarnost odretorike kolikogod mi to bude moguće" - objašnjava ovaj fotograf. Harrisje proveo u Iranu ukupno više od mjesec dana, putujući kroz unutrašnjost zemljekao i kroz pogranična područja, tako da bi vidio što je moguće više od tezemlje. "Shvatiosam da mi je najbolje da idem kroz središnje dijelove Irana – gradove Isfahan,Shiraz, Kerman, Yazd, Turan – da dobijem početne utiske o zemlji. Potom, natemelju saznanja prikupljenih u prvom putovanju, isplanirao sam drugo putovanjekroz pogranična područja: išao sam u Mashhad, pa do granice prema Afganistanu,potom do Kaspijskog jezera. Nakon toga sam išao dolje do Hamadana, pa zatim doiransko-iračke granice" - kaže nam Mark Harris. Za svog prvog posjeta, Harris je putovao avionom. Ali, kad se vratio na drugoputovanje, morao je automobilom ići od Kaspijskog jezera pa sve do vodotokovaShatt al-Araba. Kako kaže, tek je tada shvatio da zemlja koja obiluje naftom,pati od nestašica benzina – i avionskog kerozina! – jer nema vlastitihrafinerijskih kapaciteta. No, ističe, putovanje automobilom pokazalo se iznimnokorisnim jer je upoznao i družio se s ljudima koje je susretao na putu: "Štogodnetko mislio o kompliciranim problemima između naših vlada, ne vjerujem da sečesto može susresti ljubaznije ljude od Iranaca. Svi koje sam susreo bili suiznimno prijateljski nastrojeni, druželjubivi i razgovorljivi. Mnogi ljude –posebice u gradovima – nezadovoljni su svojom vladom. Začudila me sloboda skojom su o tome raspravljali, posebice nakon što sam radio u Sjevernoj Korejigdje se nitko nije usudio ništa reći protiv vlade." Ovajfotograf kaže da je ustanovio da su Iranke mnogo otvorenije nego što jeočekivao: 'vrlo sofisticirane, vrlo dobro obrazovane, slobodne i izravne urazgovoru i diskusiji,' čak i sa strancem poput njega, kaže Harris. Očarala gaje raznolikost Irana, koju je pokušao 'uhvatiti' – kaže – odraženu krozarhitekturu na koju je nailazio: "Jednaod najdražih fotografija mi je ona tvornice kane u Yazdu. Svjetlost u nju ulazikroz otvore na stropu, dok veliko kameno kolo drobi kanu, podižući ka stropuoblake prašine. Efekt koji nastaje je nevjerojatan. Onda je tu jedan hram uShirazu, koji je prekrasan sa svojim brušenim staklima u svakom uglu tako dareflektira svjetlost u svaki kutak prostora. Bilo je zanimljivo u Hamadanuotići na grob likova iz židovske povijesti, Mordekaja i Ester. Sastao sam se is tamošnjim rabinom i slikao fotografije u grobnici." Harris kaže da ga je iznenadilo kolikoje još uvijek velik dio svakodnevnice – i u fizičkom i u psihološkom smislu –iransko-irački rat iz osamdesetih godina prošlog stoljeća: od ostataka tankerau vodotokovima Shat al-Araba, preko hramova mučenicima, pa do svakodnevnihspominjanja koja formuliraju i razmišljanja ljudi i dnevnu politiku. PredgovorHarrisovoj knjizi napisao je nagrađivani iranski filmski stvaratelj AbbasKiarostami, koji je posebno pohvalio autorovo iznimno oštro oko za životnost usvakoj temi koju je fotografirao.