Andrew Wyeth (1917.-2009.), jedan od najpopularnijih i najštovanijih američkih slikara 20. stoljeća
G. 1963. postao je prvi slikar nagrađen Predsjedničkom medaljom slobode, 1988. primio je Kongresnu zlatnu medalju, a 2007. - u dobi od 
Andrew Wyeth, jedan od najpopularnijih i najštovanijih američkih slikara dvadesetog stoljeća, umro je prošli tjedan u dobi od 91 godine. Njegove realističke slike posebno su se dopadale čak i onima koji uobičajeno izbjegavaju galerije i nikad ne čitaju umjetničke kritike. U eri koja je stvorila nebrojene umjetničke stilove, od apstraktnog ekspresionizma, pa do minimalističke umjetnosti, Andrew Wyeth se nikad nije pokolebao u svojoj privrženosti realizmu ... realizmu koji su mnogi sljedbenici pokušali imitirati, ali nitko nije uspio ponoviti. Andrew Wyeth je govorio da slika 'temeljne istine': "Slikam stvari koje mi mnogo znače, koje imaju emocionalni naboj ... ja osjećam duboku ljubav prema brežuljku ili prema drvetu, jednaku kakvu osjećam i prema ljudskom biću, kojiput i veću." Svoje umijeće, Andrew Wyeth je pokazao u vrlo ranoj dobi. Njegov otac, N.C. Wyeth, bio je slavni ilustrator dječjih knjiga. Andrew, njegovo najmlađe dijete, procvao je pod očevim vodstvom i uskoro razvio svoj vlastiti osobeni stil. Formalno obrazovanje mu je prestalo kad mu je bilo 16 godina i kad je postao naučnik u studiju svog oca. Tri godine kasnije, Andrew je imao prvu samostalnu izložbu u jednoj njujorškoj galeriji, koja je doživjela ogroman uspjeh. Ne samo da je Wyeth dijelio sa svojim ocem umjetničko umijeće, nego je u dokumentarnom filmu Glasa Amerike, 2004, izjavio da je s njim dijelio i vrlo duboko prijateljstvo: "On mi je bio jako, jako blizak. Ne samo izvanredan otac, nego i vrlo blizak prijatelj ... vodili smo sjajne razgovore o slikanju i svemu drugome sve do tjedan dana prije njegove smrti. Za mene je to bio ogroman gubitak. Vjerujem da sam nakon toga i stvari vidio drugačije ... mnogo jasnije nego ranije. Ponekad vam treba šok da vam se razbistri pogled." Pogibija njegova oca, u automobilskoj nesreći, 1945, Wyetha je teško pogodila. Slika "Zima 1946." odrazila je njegove osjećaje o smrti, a nakon toga, njegova su djela mračnija i intezivnija. Gledano površnije, slike Andrewa Wyetha izgledaju vrlo jednostavno: njegove su teme očigledne - ruralni pejsaži, rustikalni ambari, usamljene obale, lik farmera. U slici "Kristinin svijet", invalidna mlada žena vuče se uz travnatu uzbrdicu ka trošnoj kući. No, ispod površine, u duši slike, struje emocije u jasnoj atmosferi raspoloženja. To može biti radost ili tuga, zebnja ili čežnja, strah tek naslućen ili prijeteći usađen. Sposobnost 'hvatanja' trenutka suptilnog osjećaja u svakodnevnim prikazima umijeće je koje je, osim Wyetha, uspjelo ostvariti vrlo malo slikara. Njegov sin Jamie, također slikar, prepoznao je tu nadarenost: "Vjerujem da mnogi imaju krivu predodžbu o Andrewu Wyethu kao bukoličkom slikaru polja žita, usamljenih ambara ... ustvari njegova su djela britka, prepuna prijetećih emocionalnih struja ispod površine ... ja to i volim u njegovim djelima." Dok su mnogi američki kritičari osuđivali Wyethovu privrženost realizmu kao zastarjelom izražajnom stilu, publika je cijenila njegovu nadarenost; on je bio jedan od najpopularnijih slikara 20. stoljeća čija su djela prodavana za stotine tisuća dolara. Godine 1950, časopis Time ga je nazvao jednim od najvećih američkih umjetnika, a 1963. postao je prvi slikar nagrađen Predsjedničkom medaljom slobode. Bio je primljen u akademije umjetnosti u Francuskoj, Britaniji i tadašnjem Sovjetskom savezu. Godine 1988. primio je Kongresnu zlatnu medalju, a 2007. - u dobi od 90 godina - predsjednik Bush ga je odlikovao Nacionalnom medaljom za umjetnost.