50 godina romana Ubiti pticu rugalicu
Nagrađen Pulitzerom, preveden je u više od 40 jezika, uključujući i hrvatski, a po njemu je snimljen i film koji je nagrađen Oscarom
Kad je Harper Lee objavila Ubiti pticu rugalicu 1960. godine, pokret za građanska prava u Sjedinjenim Državama dobivao je na snazi i primoravao na promjene u američkom društvu. Međutim, na jugu, odakle je autorica rodom, zakoni i običaji još su uvijek držali bijelce i crnce odvojenima u gotovo svakom aspektu života 11. srpnja 2010. navršava se pedeset godina otkako je objavljen popularni roman . Radnja se događa u jednom izmišljenom gradiću na američkom Jugu tridesetih godina prošlog stoljeća, a knjiga je po objavljivanju postala jedno od najdražih štiva Amerikanaca. Ova priča o neuspjeloj potrazi za rasnom pravdom još uvijek ima odjeka u mjestu na kojem je napisana. Kad je Harper Lee objavila 1960. godine, pokret za građanska prava u Sjedinjenim Državama dobivao je na snazi i primoravao na promjene u američkom društvu. Međutim, na jugu, odakle je autorica rodom, zakoni i običaji još su uvijek držali bijelce i crnce odvojenima u gotovo svakom aspektu života. Rasizam je bio još brutalniji 1932. godine, u izmišljenom mjestu u Alabami, gdje je gospođa Lee smjestila radnju svog romana. To je priča o mladoj djevojci Scout i njenom ocu odvjetniku Atticusu Finchu. Radnja je usredotočena na njegovu obranu crnca koji je pogrešno optužen da je silovao jednu bijelkinju. Naslov knjige inspiriran je razgovorom za stolom tijekom večere, kad se Atticus prisjetio jedne lekcije koju je naučio u djetinjstvu. U filmskoj adaptaciji romana Gregory Peck je glumio Atticusa. Evo jednog od njegovih citata: Sjećam se kad mi je tata prvi put dao tu pušku. Rekao mi je da ne smijem nikad nišaniti ni na što u kući. I da mogu ubiti sve plave šojke, ako ih mogu pogoditi. Međutim, upamti, grijeh je ubiti pticu rugalicu." Ptica rugalica je vrsta sive ptice pjevice. Atticus objašnjava da je grijeh njih ubijati jer ne nanose nikome štetu, već samo proizvode glazbu. To je pouka te priče. Budimo dobri jedni prema drugima. Iskažimo ljudsku suosjećajnost i naklonost." Melinda Byrd-Murphy nalazi se na čelu Centra za književnu umjetnost Alabame, a rođena je u mjestu Monroeville, koji je i rodni grad Harper Lee. Pročitala je četiri puta: Ako o ičem, ova knjiga govori o humanosti i univerzalnosti ljudskih bića i kako postoji dobrota u ljudima i kako trebamo poznavati svoje susjede." Ta poruka odzvanjala je među čitateljima i kritičarima tijekom godina. je obvezatna lektira iz engleskog diljem svijeta, a nazivaju je i knjigom koju svaki čovjek mora pročitati prije smrti. Prodano je preko 40 milijuna primjeraka te knjige, a bila je nagrađena i uglednom Pulitzerovom nagradom. Prevedena je u više od 40 jezika, uključujući i hrvatski, a po njoj je snimljen i film koji je nagrađen Oscarom. U Monroevillu, u Alabami, pak priča iz ovog književnog djela osobne je prirode. Iako autorica mjesto radnje romana zove Maycomb, svoje likove temelji na ljudima koja je upoznala u djetinjstvu. Međutim, Monroeville se znatno promijenio od vremena kad je Harper Lee bila djevojčica. Veći broj Amerikanaca afričkog podrijetla radi u lokalnoj upravi. Sudnica koja je igrala tako moćnu ulogu u romanu pretvorena je u Muzej ptice rugalice. A na mjestu autoričine kuće iz djetinjstva nalazi se mala radnja i jedan restoran brze hrane. U vrijeme ručka gosti plaćaju sendviče, pržene krumpiriće i frapee na prozoru za vanjske narudžbe tog restorana. Keith Cannon kupuje ručak za svoju djecu. Oni su na ljetnom odmoru. Njegov sin upravo je pročitao tu knjigu u školi: "Počeo je postavljati puno pitanja. 'Dal' se to stvarno dogodilo ovdje?' Žena koja je to napisala je odavde, tako da uistinu ne znamo je li sve izmišljeno ili je temeljeno na nečem iz njene prošlosti. Oduševljen je." Međutim, ljudi u Monroevillu nisu baš bili oduševljeni kad se knjiga pojavila u prodaji 1960. George Thomas Jones bio je u to vrijeme ovdje. On je dugogodišnji autoričin prijatelj i zove je prvim imenom Nelle: Naravno, mnogu su me puta intervjuirali o tome, i najčešće pitanje bilo je kakav je efekt knjiga imala na ovaj grad kad je objavljena. Naravno, odgovor je da nije bilo efekta. Ljudi su govorili, dakle, Nelle je napisala knjigu o ljudima u gradu. Nisu imali pojma da će se to vratiti kao bumerang." Međutim, gospodin Jones kaže da su obratili pažnju godinu dana kasnije kad je Gregory Peck, glavni glumac u filmskoj verziji knjige, posjetio Monroeville kako bi proveo istraživanje prije početka snimanja filma. Bio je čvrsto s nogama na zemlji, išao je sam gradom i razgovarao s ljudima. Naravno, sve su se žene odjenule u najbolju odjeću i stavile nakit, kao da će on na to obratiti pažnju." U Monroevilleu i diljem Sjedinjenih Država ove godine slavi se pedeseta godišnjica knjige prikladnim javnim čitanjem ulomaka, diskusijama, prikazivanje spomenutog filma i glazbenim i drugim umjetničkim sadržajima koje je inspirirala priča ovog romana.