U susret Pekingu - mogu li se Olimpijske igre odvojiti od politike?
Dok neki kažu da Olimpijadu ne treba miješati s politikom brojni analitičari podsjećaju da su Olimpijske igre često bile korištene za p
Razne političke organizacije koriste nadolazeću Olimpijadu u Pekingu kao priliku za pritisak na kinesku vladu da promjeni svoj stav prema ljudskim pravima. Neki tvrde da Olimpijadu ne treba miješati s politikom. No brojni analitičari podsjećaju da su Olimpijske igre često bile korištene za političke ciljeve. Bivša plivačica koja je nastupala na Olimpijadi, Nikki Dryden iz Kanade, član je organizacije Team Darfur, koju čini 300 sportaša voljnih da skrenu pozornost na nasilje koje se odvija u Darfuru i kineskim vezama sa sudanskom vladom. Radilo se o Darfuru, Tibetu ili ukupnim ljudskih pravima u Kini, različite organizacije koriste nadolazeće Igre kao platformu za protest protiv kineske vlade. Prosvjednici u Francuskoj, Sjedinjenim Državama i drugim zemljama onemogućili su prolazak baklje s olimpijskim plamenom. Prosvjedi su doveli do izljeva nacionalističke ljutnje u Kini. Peking vjeruje da Olimpijada mora proteći bez uplitanja politike. Glasnogovornica kineskog ministarstva vanjskih poslova: U Sjedinjenim Državama kandidati za budućeg predsjednika pozvali su predsjednika Busha da bojkotira svečanost otvorenja Olimpijskih igara ukoliko ne dođe do značajnijih promjena kineske politike. Hillary Clinton: Demokratski senator Barack Obama: Republikanski predsjednički kandidat John McCain: " Predsjednik Bush izjavio je da nije promijenio svoju nakanu da putuje u Peking. Predsjednik dodaje da pitanje ljudskih prava uvijek spomene na sastancima s kineskim predsjednikom Hu Jintaoom. Autor David Wallechinsky potpredsjednik je Međunarodnog društva povjesničara Olimpijskih igara. On primjećuje da će predsjednik Bush – ukoliko ustraje u svojoj nakani – biti prvi aktualni američki predsjednik koji će nazočiti otvorenju neke Olimpijade izvan Sjedinjenih Država. Wallechinsky dodaje da su se Olimpijske igre često koristile za političke svrhe. Wallechinsky podsjeća na Olimpijske igre u Berlinu 1936. godine i Adolfa Hitlera kao na događaj kad je politika prvi put značajnije ušla u Olimpijadu. 1936. godine afro-američki sportaš, atletičar Jesse Owens, porazio je nacističku ideju o arijevskoj superiornosti tako što je osvojio četiri zlatne medalje. 1968. godine u Mexico Cityu, američki sprinteri Tommie Smith i John Carlos upotrijebili su poseban pozdrav crnačkog pokreta na svečanosti dodjele medalja kako bi protestirali protiv rasne diskriminacije u Sjedinjenim Državama. 1972. godine na Igrama u Minhenu, palestinski teroristi ubili su 11 izraelskih sportaša, a 1980. godine, nakon Sovjetske invazije Afganistana, Sjednjene Države predvodile su bojkot Olimpijade u Moskvi. 1984. godine zemlje Sovjetskog bloka uzvratile su istom mjerom na Olimpijskim igrama u Los Angelesu. Brojni politički aktivisti kažu kako su naučili da bojkotiranje Igara može samo nanijeti štetu sportašima te da neće donijeti političke i društvene promjene. Bivša sportašica, a danas aktivistica za ljudska prava, Nikki Dryden, iz Teama Dafur kaže: Dryden kaže da Team Darfur, umjesto toga, poziva sportaše da tijekom Olimpijade govore o ljudskim pravima u javnosti.