Svaka nova predsjednička kampanja još više ograničava privatnost  američkih političara
Ove izborne sezone mogu se čuti pozivi novinarima da ne pišu o obiteljskom životu kandidata. Međutim, većina stručnjaka za medije smatr
Posljednjihdesetljeća američki mediji su uveli kao standardnu praksu da iznose u javnost pojedinosti iz privatnihživota političara. To istraživalačko izvještavanja – s jasnom tendencijom premanapadu na privatnost – potaknulo je ove izborne sezone na pozive novinarima dadrže svoje radoznale nosove podalje obiteljskog života kandidata. Međutim, neki medijskistručnjaci smatraju kako to nije više moguće. Kad je guvernerka AljaskeSarah Palin uletjela na nacionalnu političku scenu kao dopredsjednički kandidatJohn McCaina, malo se o njoj znalo. Međutim, nakon nekoliko tjedana intenzivnog medijskog izvještavanja,gospođa Palin je postala dobro poznata političarka. "Ona je tijekom cijele svoje političke karijere zauzimala stavdruštvene konzervativke, one koja naglašava obiteljske vrijednosti" - kaže Steve Haycox, profesorpovijesti i zemljopisa na Sveučilištu Aljaske. On kaže kako guvernerka Palinnije sama ušla u žižu medijskog interesa. S njom je ušla i cijela njenaobitelj, posebice kći, tinejdžerka Bristol: "Mnogo se raspravljalo o trudnoći njene sedamnaestogodišnjeneudane kćeri, međutim, sad je to zamrlo." Profesor Haycox kaže da jeistraživanje privatnog života političara bilo glavna osobina praćenja američkihpolitičkih kampanji posljednjih desetljeća. On kaže da su ta istraživanja imalaveliki efekt na ishod kampanje 1988. godine. "Kad se prije nekoliko izbornih ciklusa demokrat Gary Hart natjecao zapredsjednički položaj, nije bio potpuno iskren glede nekoliko svojihizvanbračnih veza." Iz nekog razlogamediji su se upravo na to usredotočili. "Vjerovali smo da je to pitanje bitno za kampanju i za nas je bilo važnoda s time nastavimo" - kaže Tom Fiedler, koji je 1988. bio novinar MiamiHeralda, lista koji je prvi otkrio izvanbračnu vezu senatora Harta. "Senatora Harta su pitali, prije negoli smo se mi umiješali u cijelustvar, da li je održavao takvu vrstu veza. On je to opovrgnuo. Rekao je da kadbi bilo ikakve istine u tim glasinama, ona bi bila otkrivena puno prijepredsjedničke kampanje. Hart je jednomnovinaru tijekom interviewa kazao da ako mu ne vjeruje 'možete me pratiti, bitće vam dosadno'. U tom trenutku naš je stav bio da to više nije pitanjeprivatnosti. Bilo je to pitanje kredibiliteta i vjerojatno licemjerja" - kaže Fiedler. Fiedler je danas dekanFakulteta za komunikacije pri Sveučilištu Boston. Kaže da ponekad izvještavanjeo privatnim stvarima nekog izabranog političara može pomoći glasačima daprocijene osobnost i kredibilnost nekog kandidata: "Mislim da je prvo pitanje na koje novinar treba odgovoriti, 'postojili potreba da to javnost sazna'? Postoji li neki javni politički razlog zašto bi o tom privatnomponašanju trebalo izvještavati? I ako na to ne možete odgovoriti, ili nepostoji opravdanje za tako nešto, tad mislim da zastor privatnosti treba ostatispušten." Profesor Fiedler smatra dadjeca uglednih političara također imaju pravo na privatnost, međutim, napominjeda to pravilo ima i neke iznimke. Primjerice, kad osoba koja se natječe zapolitičku funkcija koristi svoju obitelj za stjecanje političke prednosti, kaošto je poziranje za medije ili paradiranje kako bi se pokazala solidnostobiteljskih vrijednosti kandidata. Neki stručnjaci predviđaju da će političkonovinarstvo u budućnosti postati još agresivnije negoli danas. Povjesničar Steve Haycox kaže da todjelomice treba pripisati nedostatku samozadanih pravila ponašanja u medijskimorganizacijama koja su se koristila u prošlosti: "Veliki primjer u američkoj povijesti je Franklin Roosevelt. Tisak je bio vrlo oprezan da se nekoncentrira na to da je on nepokretan. Tako da niste često vidjeli njegovefotografije na štakama, fotografije na kojima se vidi kako mu drugi pomažu dase popne na podij. To su bila samozadana pravila ponašanja. Sad kad je na neki način kutija otvorena, ne znamkako možete navesti medije da se vrate natrag na samo-regulaciju." Tu zabrinutost dijeli i dekan sa SveučilištaBoston Tom Fiedler. On kaže dapromjenjiva priroda medijskog krajobraza sama po sebi ne dopušta da se višeprivatne stvari zadrže privatnima. Po njemu, dok pomno ispitivanje privatnogživota političara može pomoći glasačima da saznaju više o svojim kandidatima,to istovremeno može nanijeti štetu političkom procesu. Može odvratiti pažnju glasača od bitnihpitanja. I vjerojatno će obeshrabriti neke od potencijalno dobrih kandidata dase natječu za politički položaj, ako znaju da u bilo kojem trenutku njihovobiteljski život ili osobna pitanja mogu bolno postati dio javnog života.