Svemirsko dizalo za 15 godina? (27/6/04) - 2004-06-26
Po kablu od nanocjevčica, dizalo bi se uspinjalo u visinu gotovo 100 tisuća kilometara
Predsjednik Bush želi povratak na Mjesec, kao i stupanje ljudske noge na Mars, a znanstvenik Bradley Edwards u tom smislu ima ideju koja zvuči kao da je pala s Marsa: dizalo koje će se uspinjati s površine Zemlje u svemir, u visini od gotovo stotinu tisuća kilometara. Početna verzija takvog dizala bila bi operativna već za 15 godina, smatra Edwards. Dakle, godinu dana ranije od najavljenog roka predsjednika Busha za povratak na Mjesec, 2020. godine. Troškovi su proračunati na oko 10 milijardi dolara, što bi bila prava sitnica u usporedbi s drugim svemirskim programima. Ideja gospodina Edwardsa ne sadrži nikakvu novu fiziku, niti nova otkrića koja bi trebala započeti od samog zametka. A, kada on to kaže, onda mu vrijedi vjerovati: Bradley C. Edwards je, naime, voditelj projekta svemirskog dizala u Institutu za znanstvena istraživanja, u Fairmontu, u Zapadnoj Virginiji. NASA je već za njegov projekt dala pola milijuna dolara, a Kongres mu je namijenio još dva i pol milijuna. Svemirsko dizalo bi se uspinjalo po kablu, izgrađenom od nanocjevčica, sićušnih snopova atoma ugljika, koji su višestruko jači od čelika. Kabl bi bio širok gotovo jedan metar, ali tanji od lista papira, a uspijevao bi nositi teret težine do 13 tona. Kabl bi bio pričvršćen za platformu, smještenu na ekvatoru, uz pacifičku obalu Južne Amerike, gdje su vjetrovi vrlo blagi, vrijeme dobro, a komercijalnih avionskih letova nema mnogo. Platforma bi bila pokretna, tako da bi se kabl mogao maknuti ukoliko bi smetao orbitirajućim satelitima. Izgradnja kabla odvijala bi se iz svemira prema Zemlji, lansiranjem dijelova kabla u svemir pomoću raketa. Dok bi na jednom svom kraju bio pričvršćen uz plarformu, na drugom kraju kabla bio bi protu-uteg. Bradley Edwards uspoređuje svemirski lift s vrtnjom lopte na kraju užeta oko glave. Poput tog užeta, napetost kabla svemirskog lifta održavala bi rotacija Zemlje. Samo dizalo pokretalo bi se strujom iz fotoćelija, a laser, pričvršćen za platformu i usmjeren prema dizalu, osiguravao bi izvor svjetla za pretvorbu u električnu energiju. O čitavom će projektu biti riječi u dolazećim danima, jer se u Washingtonu slijedeći tjedan održava treća godišnja konferencija o svemirskim dizalima, koji organizira upravo Institut za znastvena istraživanja Bradleya Edwardsa. Glavni govornik na skupu bit će John Mankins, direktor NASA-inog odjela za ljudsku i robotsku tehnologiju.