Robert McNamara - 'arhitekt rata u Vijetnamu'
Robert McNamara, negdašnji ministar obrane za kojeg se često govorilo da je bio glavni američki strateg tijekom rata u Vijetnamu, umro 
, negdašnji ministar obrane za kojeg se često govorilo da je bio glavniamerički strateg tijekom rata u Vijetnamu, umro je prije nekoliko dana u 93.godini života. O životu čovjeka, čije seime neizbježno veže uz ovaj rat, podrobnije : je 1961.godinenapustio odlično plaćeni posao predsjednika automobilske kompanije Ford te jeprihvatio ponudu predsjednika da bude ministar obrane. Tu je dužnost obavljao i u vrijemepredsjednika . Odprvog dana, kada je došao u Washington, njegova zaglađena crna kosa, naočalebez okvira i dotjerana pojava – postali su prepoznatljivi. Rođen u SanFranciscu 1916.godine, McNamara je smatran briljantnim studentom na sveučilištuCalifornia u Berkleyju. Kasnije je okončao postdiplomski studij na Poslovnojškoli Sveučilišta Harvard. Tijekom Drugog svjetskog rata, služeći uzrakoplovstvu, postao je dopukovnik. Nakon rata, zajedno sa skupinomprijatelja bavio se statističkom kontrolom. Nakon toga jeprešao u Ford gdje je brzo stekao reputaciju odličnog menadžera. Međutim, njegova uloga u ratu u Vijetnamu je ono po čemu ga Amerikancipamte, jer se smatra jednim od vodećih stratega politike koja je rezultiralasmrću 58 tisuća američkih vojnika. Kada je 1964.godine predsjednik ušao u Bijelu kuću,McNamara je bio smatran pristašom rata. Evo jedne njegove izjave iz togvremena: "Južni Vijetnamci su voljni boriti se. Mi osiguravamo ekonomsku pomoć ivojnu obuku s logističkom potporom. Mi ne nosimo glavni teret u borbama." Međutim, onje brzo promijenio svoj stav te počeo podržavati što brže i snažnijesudjelovanje Sjedinjenih Država u ratu. Do lipnja 1968.godine u Vijetnamu senašlo oko pola milijuna američkih vojnika. McNamara je, zajedno s ostalimvažnim političarima, opisivao takvu situaciju kao „domino efekt". "Ukoliko komunisti budu kontrolirali Južni Vijetnam, gotovo je sigurno daće svoju kontrolu proširiti diljem Južne Azije, što bi moglo dovesti i doširenja njihovog utjecaja na zapad, sve do Pakistana, odnosno na istok doFilipina, te na jug do Indonezije. Bit će to duga bitka, frustrirajući rat ukojem se može pobijediti." McNamaraje bio ministar obrane sedam godina, duže nego itko na tom mjestu. Bio jeključna figura tijekom kubanske raketne krize sa Sovjetskim savezom. Podržao jepropalu invaziju u Zaljev svinja, kada se skupina protjeranih Kubanaca, uzpotporu CIA-e, iskrcala na Kubu kako bi svrgnuli režim No, sve do 1995. godine, kada je objavio svoje memoare „Retrospektiva:Tragedija i lekcije iz Vijetnama" – bivši ministar obrane nije priznao neuspjehpolitike koju je svojedobno strastvenobranio. "Predsjednik Kennedy, državni tajnik Dean Rusk, ja, te zapovjednik glavnogstožera, svi smo se borili u Drugom svjetskom ratu. Winston Churchill je rekaokako je kasna reakcija Zapada na Hitlerova osvajanja koštala milijune života utom ratu. Zato smo bili odlučni da ne odgovorimo prekasno na komunističkuagresiju 1950-tih i 60-tih...Vjerovali smo da komunisti pokušavaju kontroliraticijeli svijet. Postojali su i dokazi: u kolovozu 1961.godine Sovjeti su htjelipreuzeti zapadni Berlin, godinu kasnije postavili su nuklearne projektile naKubu. Tada smo bili jako blizu nuklearnom ratu. U lipnju 1967. godinepodržavali su Egipat želeći eliminirati Izrael. Dakle, postojale su prijetnje.No, pogrešno smo ih procijenili na jugoistoku Azije. Nismo bili u pravu." Negdje1968.godine McNamara je počeo sumnjati u potrebu da se vodi vijetnamski rat,ali nije uspio uvjeriti predsjednika i tvrdolinijaške savjetnike u Bijeloj kućida vode umjereniju politiku. Zato je podnio ostavku na mjesto ministra obranenakon čega je bio imenovan predsjednikom Svjetske banke, gdje je ostao narednih13 godina. U Svjetskoj je banci pokrenuokampanju protiv siromaštva te uporno radio na što većoj financijskoj pomoćisiromašnim zemljama. Ipak, njegovo vijetnamsko iskustvo i utjecaj tog doba i zanjega i njegovu obitelj bili su problem: "U to vrijeme moja je supruga dobila dva, a moj sin jedan čir na želucu.Bilo je to vrijeme velikog pritiska što je i razumljivo jer bio je to problem zakojeg nije bilo rješenja." McNamara je bio kritiziran zbog toga što nijepriznao gporeške počinjene tijekom njegove vijetnamske politike godinama nakonšto je napustio Pentagon. Njegovi memoari su objavljeni tek 20 godina nakonpada Sajgona 1975.godine. Izjavio je kako je mislio da je konačno došlo vrijemeda se razgovara o događajima od prije toliko godina. "Ja i moji suradnici smo mislili da radimo u sklu s američkom tradicijom, načelima i vrijednostima. No,pogriješili smo! Zato mislim da dugujemo budućim generacijama objašnjenje zaštosmo to učinili, da se nauče lekcije kako ne bi ponovno učinili iste pogreške.To je cilj ovih memoara." RobertMcNamara je bio inspiracija za, nagrađen, film  „The Fog ofWar" iz 2003.godine u kojem je sugerirano da raniji opis McNamare kaoarogantnog i agresivnog tehnokrata nije u skladu sa zabilješkama njegovihodnosa s predsjednicima Kennedyem i Johnsonom. (ZN)