Kratki film "Blijedi s godinama": kritika marginalizacije starijih osoba u Americi
Aaron Naar i Seth Cuddeback producirali su 23-minutnu priču o ostarijem muškarcu koji ponovno pokušava uspostaviti odnos sa sinom i unu
Zašto bi dvojicu mladih filmaša zanimala tema starenja u Americi? Za Aarona Naara razlog je bio osobne prirode, a Seth Cuddeback bio je nadahnut nečim drugim. Aaron Naar i Seth Cuddeback nedavno su diplomirali filmsku umjetnost na koledžu Vassar u američkoj saveznoj državi New York. Zajednički su producirali jednu novu dramu pod naslovom “Fades with Age,” ili “Blijedi s godinama,” koja se – kako kaže Aaron Naar – bavi problemom starenja u Americi: "'Blijedi s godinama' kratka je, 23-minutna izmišljena priča o ostarijem muškarcu u New York Cityju koji ponovno pokušava uspostaviti odnos sa svojim sinom i unukom u sve bržem svijetu koji ih okružuje. To je zapravo kritika marginalizacije starijih osoba u Americi koja je usmjerena prema poslovanju i novcu." Naar kaže da je želio napraviti ovaj film jer za njega problem starenja u Americi ima osobnu dimenziju: ove su godine umrli njegovi djed i baka. Bio je prilično nesretan i zabrinut kada je vidio kako je starijim ljudima u mnogim od njihovih zajednica pružano malo zdravstvene skrbi i podrške. Nije to, kaže on, samo pomanjkanje socijalnih usluga. Mnogi od njih, dodaje, osjećaju se izoliranima čak i u krugu svojih vlastitih obitelji. Upravo taj osjećaj, kaže Naar, on pokušava prikazati u svojoj priči. Film prati jedan dan života starijeg muškarca po imenu Roger i susrete s njegovom obitelji te s društvom općenito. U jednoj od prvih scena filma, Roger se mora brinuti za svog unuka, s kojim ima problema u komuniciranju. Seth Cuddeback režirao je film s Naarom i za njega napisao scenarij. On kaže da je njegov razlog za rad na ovom filmu prikazati stav starije populacije koji se obično ne iskazuje u američkim filmovima. Želio je, kaže, napisati nešto što će točnije pokazati kakav bi proces starenja danas mogao biti za nekoga u Americi. Primjer toga je scena kada Roger, u potrebi da obavi važni telefonski razgovor, prilazi recepciji jedne poslovne zgrade gdje je mladi recepcionar – s naušnicama i slušalicama u ušima - sasvim ravnodušan prema njegovoj molbi. "Iako ga vidimo kako provodi vrijeme sa svojim sinom i unukom, članovima obitelji koji ga vole, i jedan i drugi su toliko zaokupljeni svojim vlastitim životima da nikada ni ne pomisle na njega." Jedina osoba koja ga stvarno razumije je – kaže Cuddeback – njegova prijateljica Janet. Nju poznaje godinama, ona mu je bliska i osobno i generacijski. Janet je jedina osoba, dodaje Cuddeback, kojoj se Roger može požaliti o svojoj izolaciji i usamljenosti, ona suosjeća s njim. Cuddeback kaže da je većina Amerikanaca preokupirana na ovaj ili onaj način svojim životom, u kulturi koja naglašava individualizam, u kojoj svi uvijek žele nešto određeno za sebe, a na račun drugih. To mnoge od njih sprečava da ostvare smislenu vezu sa starijim osobama iz svoje obitelji. A to se, kaže on, mora promijeniti. Aaron Naar i Seth Cuddeback se nadaju da će njihov film pomoći mlađim generacijama da vide starije u milosrdnijem svjetlu. Možda ih čak i nadahnuti da maknu taj Blackberry na stranu, samo na nekoliko minuta, dok je djed u posjetu.