U Nashville - po orgulje! (27/8/03) - 2003-08-26
Osim po country glazbi, Nashville je poznat i po vrhunskim orguljama koje proizvode Dennis Milnar i njegova četiri sina
Spomenite Nashville, u Tennesseeju, i diljem svijeta ljudi pomisle na country glazbu. Što je točno. Ali, u nekim krugovima, Nashville je jednako dobro poznat i po jednom posve drugačijem zvuku, bližem europskim crkvama. To je zvuk orgulja, instrumenta koji se malo promijenio otkako se prvi puta pojavio u katedralama, prije tisuću godina. Izrada tog masivnog instrumenta - i danas potpuno ručna - zahtijeva stupanj obrtničke vještine koji se uglavnom ne asocira sa Sjedinjenim Državama, mnogo poznatijim po masovnoj proizvodnji na tvorničkoj liniji. No, brežuljci Tennessija, premda neočekivano mjesto za gradnju orgulja, mjesto su gdje su tri generacije obitelji Milnar izradile stotine orgulja. Glava obitelji i majstor zanata izgradnje orgulja, Dennis Milnar, svoje je umijeće naučio posve slučajno. Ranih šezdesetih, dok je živio u ruralnom dijelu države New York, netom oženjen i očajan da nađe posao, zaputio se jednog dana u potragu za poslom, doslovce usred sniježne oluje. U manjoj industrijskoj zoni, išao je od vrata do vrata, bez rezultata dok nije zakucao na vrata jedne tvorničke hale ni ne znajući što se u njoj proizvodi. Bila je to radionica orgulja. Dobio je posao kao pomoćnik, a neduko zatim ponuđeno mu je sedmogodišnje šegrtovanje da nauči zanat i vještinu izrade ovih instrumenata. Učio je prvo umijeće rada s drvom, potom s kožom, kasnije i metalski rad s kositrom i električno ožičavanje. Najteži dio nauka bio je i posljednji – učenje 'štimanja' tona svake cijevi, pojedinih registara i čitavog instrumenta. Ustvari, kako kaže, sve je to – čista fizika: aerodinamika prolaza zraka kroz cijevi. I, na koncu, kad je sve naučio, započeo je vlastiti biznis, i to u Nashvilleu. Dok su susjedi u svoje suše pohranjivali sijeno, u njegovoj su bile ogromne cijevi, što je navelo pola Nashvillea da ga pita gradi li rakete za NASA-u. No, nakon nekog vremena, svi su se privikli na njegovu neobičnu radionicu i još neobičnije zvukove koji su se iz nje čuli. U posao su se uključila i njegova četiri sina, i to svaki već od svoje desete godine. Među sobom, podijelili su i posao: najstariji dizajnira nove orgulje, srednji se uglavnom bavi drvenim dijelovima instrumenata, mlađi je stručnjak za restauraciju starih orgulja, najmlađi brine o poslovnoj strani biznisa. U radionici već radi i jedan od unuka. No, čak i ako njegov obrt ne pređe na treću ili četvrtu generaciju, Dennis Milnar tvrdi da mu nitko ne može oduzeti zadovoljstvo koje osjeća kada pomisli da će njegove orgulje svirati desetljećima, ako ne i stoljećima nakon što njega više ne bude.