Katolička crkva u Poljskoj: od kolaboracije do slamanja komunizma
Isti problem imaju i druge bivše komunističke zemlje: s otvaranjem arhiva, piše se i nova, autentičnija verzija povijesti
Nedavna ostavka varšavskog nadbiskupa zbog suradnje s tajnom policijom bivšeg komunističkog režima duboko je postidila katoličku crkvu u Poljskoj. Rubrika U žarištu analizira ovaj događaj u svjetlu crkvine uloge u obaranju komunizma u Poljskoj. Vrh katoličke crkve u Poljskoj najavio je sveobuhvatnu istragu kako bi se ustanovilo koliko je svećenstvo surađivalo sa sigurnosnim službama komunističkog režima. Ova je odluka objavljena nakon što je – netom prije stupanja na dužnost – ostavku podnio Stanislaw Wielgus, kojeg je papa imenovao nadbiskupom Varšave. Stručnjaci tvrde da je Wielgusova ostavka bila neizbježna, nakon što je priznao da je surađivao s tajnom službom. George Weigel je stručnjak za poljsku katoličku crkvu koji živi u Washingtonu. On kaže da se dokumenti o Wielgusovoj kolaboraciji nalaze u poljskom Institutu nacionalnog sjećanja te da oni ukazuju da je ovaj svećenik zaista surađivao s komunističkim režimom. No, kaže George Weigel, nije još jasno kakva je bila priroda te suradnje: "Ono što znamo je da je Wielgus pristao surađivati kada je bio mladić. No, nema dokaza koji bi pokazali da je on i učinio nešto na tom planu. Možda će takvi dokazi tek doći na svjetlo dana. U ovom trenutku postoji jedino dokument u kojem on pristaje na suradnju. Svih drugih 67 dokumenata iz ovog slučaja su dokumenti agenata tajne policije i kao takvi smatraju se sekundarnim izvorima." Biskup Wielgus je u svoju obranu rekao da nikad nikome nije učinio ništa nažao, da nikog nije uhodio, da o nikome nije dojavljivao, te da nitko zbog njega nije stradao. John Micgiel, stručnjak za Poljsku koji predaje na newyorškom sveučilištu Columbia, kaže da je ovaj slučaj vrlo štetio katoličkog crkvi – pogotovo kada se uzmu u obzir njezine povijesne zasluge u održanju poljskog nacionalnog identiteta i kulture: "Katolička je crkva bila ustanova koja je održala nacionalni identitet i kulturu u vrijeme kada Poljska kao država nije postojala – kroz čitavo 19 stoljeće pa do 1918. godine. Kada su nakon drugog svjetskog rata komunisti došli na vlast – što je za Poljake bila ogromna nacionalna tragedija – narod je u crkvi tražio svoje nacionalne vođe, i tu ih je i našao." Čovjek koji je simbolizirao to čelništvo bio je papa Ivan Pavao Drugi. George Weigel, autor biografije 'poljskog' pape, kaže da je pomoć Karola Woytile bila ključna u organizaciji slobodnog radničkog sindikata Solidarnost te u slamanju komunizma: "Da nije bilo crkve, ne bi bilo Solidarnosti, a niti revolucije iz 1989. Crkva je bila ta koja je održavala nacionalni otpor komunizmu, od 1945. pa sve do njegova kraja. Posjet pape Poljskoj, 1979. godine, bio je ključni događaj koji je doveo do osnivanja sindikata Solidarnost, te deset godina nakon toga, do revolucije iz 1989, kada su u Središnjoj i Istočnoj Europi nestali komunistički režimi." George Weigel govori o posjetu pape Ivana Pavla drugog svojoj domovini, osam mjeseci nakon što je postao sveti otac. U Poljskoj su papu dočekali milijuni vjernika. Mise na otvorenom predstavljale su najizravniji izazov komunističkim vlastima – o čemu govori Radek Sikorski, danas ministar obrane Poljske, koji je 1979. imao 16 godina: "Milijuni su se okupili na misi u Gnieznu, kolijevci poljskog kršćanstva. Nazočnost režima se tog dana nije uopće osjećala. Ljudi su se počeli pitati – 'toliko nas je mnogo, zar ne bi bilo prirodno da mi vladamo našom zemljom, a ne uska grupa komunističkih aparatčika i birokrata?'. Jasno, državna je televizija emitirala snimke tek nekoliko časnih sestara i starica u publici – uopće nisu emitirali snimke mase, stotina tisuća okupljenih vjernika. Svako je mogao vidjeti koliko se taj režim temeljio na lažima." Stručnjaci se slažu da se katolička crkva u Poljskoj mora ozbiljno uhvatiti u koštac s problemom suradnje nekih svećenika s komunističkim režimom. George Weigel u kontaktu je s poljskim znanstvenicima koji proučavaju policijske arhive kako bi iz postojećih dosjea prepoznali bivše doušnike: "Kažu mi da će – kada se prašina slegne – biti ustanovljeno da je vjerojatno s tajnom policijom surađivalo i do deset posto svećenika. Riječ je o raznim vrstama kolaboracije, od vrlo nevažnih, manjih stvari pa do vrlo ozbiljnih oblika suradnje s policijom." Stručnjaci naglašavaju da ovakav problem imaju i druge bivše komunističke zemlje. S otvaranjem arhiva, piše se i nova, autentičnija verzija povijesti. Iako je to često bolan proces, on je potreban – kako bi se krenulo naprijed i iza sebe ostavilo tu neugodnu epizodu iz prošlosti.