Gradić Poultney u Vermontu odaje počast afričkom robu koji se borio za američku neovisnost
Pretrpio je grube gospodare, kao i one blaže, naučio čitati i pisati i konačno zavrijedio slobodu boreći se u Američkom ratu za neovisn
Preko60 članova obitelji Brace okupilo se nedavno u gradiću Poultney u američkojsaveznoj državi Vermont na jednom povijesnom susretu kako bi razmijenili pričei proslavili svoju zajedničku povijest, te – kako u svom prilogu kaže Nina Keck– odali počast svom zajedničkom pretku, bivšem robu i veteranu Američkog rataza neovisnost, Jeffryju Braceu. Nevjerojatna priča Jeffreyja Bracea nije bilaneuobičajena u kasnom 18. stoljeću. Nasilno odvedenog iz Afrike, preuzeli su gaeuropski trgovci robljem i prevezli do američkog kontinenta. Pretrpio je grubegospodare, kao i one blaže, naučio čitati i pisati i konačno zavrijedio sloboduboreći se u Američkom ratu za neovisnost. Ono što Braceovu priču čini takoneobičnom jest što je ona zapisana i objavljena u memoarima 1810. godine. JohnNassivera profesor je afričko-američke književnosti na koledžu Green Mountain kaže: "Postoji vrlo, vrlo malo takvih zapisa koje jenapisao netko tko se sjeća svog uhićenja u Africi. Kada je Jeffrey Bruce bioodveden, autoru memoara bilo je 16 godina. Njegovo pravo ime je BoyrereauBrinch, a ime Brace je iskoristio zato što je slično njegovom. On se sjećakompletnog hvatanja i njegov opis vrlo je precizan i pun grafičkih detalja" Nakon što je postao slobodan 1784. godine, Brace sedoselio u Poultney u američkoj državi Vermont, gdje se oženio i podigao obitelj.Iako je u svojim kasnijim godinama oslijepio, putovao je po Vermontu pričajućisvoju životnu priču kako bi promicao pokret protiv ropstva. Ljudi koji su čulinjegovu priču bili su vrlo dirnuti. Jedan bjelački odvjetnik koji se borio zaukidanje ropstva po imenu Benjamin Franklin Prentiss upitao je Bracea da li bimogao zapisati njegovu priču i objaviti je. Brace se složio, i knjiga koja jeiz toga proizašla obiluje snažnim opisima njegovog hvatanja i postupanjagospodara prema njemu kao robu. Kari Winter, profesoricana Državnom sveučilištu New Yorka naišla je na jedan od svega nekolikopreživjelih primjeraka ovih memoara u jednoj rijetkoj kolekciji knjiga uVermontu. "Kada sam je prvi puta čitala, nitko nije znao je lito istinita priča ili roman Benjamina Franklina Prentissa. Nitko je nijedovoljno istražio da bi poznavao priču. Mene je u njenu istinitost uvjerio glasu pripovijetki – glas Jeffreyja Bracea" - kaže Kari Winter. Ona objašnjava da se Brace sjeća određenihimena, datuma i mjesta na temelju kojih je mogla provjeriti njegovu priču ulokalnim arhivima i dokumentima iz tog vremena. O njemu je 2005. godine izdalaknjigu. Za mnoge Vermonćane i Braceove potomke bio je to prvi put da su čuli zaovog nekadašnjeg roba. Sean Henry direktor je Afričko-američkog kluba kulturena koledžu Green Mountain u Poultneyju. On kaže da bi Braceovu priču trebaopoznavati svaki Amerikanac: "Najbolji način za to je da se podigne spomen-ploča unjegovu čast, u znak priznanja ne samo njegovih postignuća, već i činjenice daje Vermont bio jedna od prvih država koja je u potpunosti ukinula ropstvo usvom ustavu." Jednog sunčanog jesenskog popodneva na povijesnomgradskom trgu u Poultneyju, okupilo se više od 60 Braceovih potomaka kako binazočili otkrivanju spomen-ploče njemu u čast. Među njima je bila iRobin Murphy iz Massachusettsa, sa svojim kćerima i unukom. Ona kaže: "Moja je majka bila Madeleine Brace, potomkinjaJeffreya Bracea. Teško mi je to sve to shvatiti, preplavljena sam emocijama. Toje naprosto nevjerojatno." Nakon posvete na gradskom trgu, građani i članoviobitelji okupili su se u crkvenoj dvorani u Poultneyju. Tamo je, izmeđuostalih, govorio i Jim Brace, bjelački rođak Jeffreya Bracea iz St. Albansa uVermontu, koji je u šali rekao: "Uvijek sam se pitao kako to da je moja put takosvijetla. Kada sam odrastao u St. Albansu, nitko nikada nije spomenuo da jenaša obitelj pola bijela, a pola crna." Jim Brace kaže da povijest nije nešto što treba skrivati ili čega se trebaplašiti. Preletivši pogledom preko svoje novo-pronađene obitelji, on kaže da jedobar osjećaj vidjeti kako svi oni dijele i slave istu povijest.