EU: Ko i kako finansirati troškove brobe protiv klimatskih promjena?
Ko će  dati pare i u kojem omjeru? U zajednici od 27 država različite ideje o tome gdje uložiti novac nisu iznenađenje. Evropski minist
Mada je ostalo je manje od dva mjeseca do globalnog skupa uKopenhagenu, gdje bi se trebali utvrditi konkretni koraci u borbi protivklimatskih promjena, iz briselskog ugla se čini da Kopenhagen nikada nije biodalji. Uz još uvijek otvoreno pitanje da li i kako će se Brisel, Vašington i oostatak razvijenog dijela svijeta dogovoriti o potrebnim mjerama, hladan tuš jedošao i sa tek okončanog sastanka evropskih ministara finansija. Oni se, naime,nisu mogli dogovoriti kako i ko će finansirati evropski dio pomoći zemljama urazvoju da prebrode neophodne promjene. U najkraćem, u EU niko se ne zanoisi da će biti lako boriti se protivklimatskih promjena, niti da će to biti jeftin poduhvat. Unutar EU će biti hrpaproblema za čije rješavanje će se potrošiti ogromna hrpa para. Međutim, efekti ćeizostati ukoliko akcija ne bude globalna, što znači, ukoliko se EU ne pridružei zemlje u razvoju, koje su, po pravilu veliki i sve veći zagađivači. Procjene Evropske komisije govore o tome da će do 2020. dio svijeta u razvoju,ukoliko se želi uspješno nositi sa neželjenim klimatskim promjenama, moratiinvenstirati oko 100 milijardi eura u nove tehnologije, znanja i novi pogled nazajedničku budućnost. Problem je u tome što pomenute zemlje taj novac nemaju,pa se nadaju pomoći razvijenih. U tome bi EU trebala da učestvuje sa oko 15milijardi eura, dok bi za hitne intervencije bilo izdvojeno do 7 milijardieura. Međutim, ko će sa evropske strane dati pare i u kojem omjeru, s obziromda je riječ o društvu od 27 država u kojem različite ideje o tome gdje uložitivlastiti novac nisu nikakvo iznenađenje. Shodno tome, evropski ministrifinansija se do danas nisu uspjeli dogovoriti kako i koliko svaka od članicatreba da učestvuje u tom plaćanju - da li po tome koliko je bogata ili po tomekoliki je zagađivač? To dvoje ne idezajedno, a pitanje je na skupu minstarapostavila Poljska. Njen bi dio, ukoliko se uzme u obzir poljski "doprinos"ukupnom zagađenju, trebalo da bude mamutski. S druge strane, prazna kesa zaekologiju tjera Poljake i sve istočne evropske članice da se protiveozbiljnijem učešću u finansiranju. Istočnjaci idu korak dalje i predlažu dobrovoljnostpri punjenju tog anti-klimatskog globalnog fonda, što bi, s obzirom nafinasijsku snagu tih država, gotovo sigurno bilo jednako gašenju fonda. Komesar EU za monetarne poslove Joaquín Almunia je više nego suzdržan: Evropljani su zato javno pozvali ostale, prije svih SAD, da na tragu obećanjaadministracije predsjednika Obame , načine korak prema globalnom sporazumu oborbi protiv klimatskih promjena. Kažu uz to da bi opredjeljenje Brisela da do2020. godine smanji emisiju štetnih gasova za 20 posto moglo, ukolikoKopenhagen to bude tražio, da se poveća i na30 odsto manje emisije. To, međutim,zvuči više kao reklamna kampanja, a manje kao ozbiljna priprema za Kopenhagen decemra ove godine, koji mnogi dobroupućeni u sadašnje ekološko stanje smatraju posljednjom šansom da se sačuvabudućnost narednim generacijama.