Frederick Taylor: 'Za Sovjete, Zapadni Berlin je bio svojevrsni Trojanski konj kapitalizma'
"Krajem pedesetih bilo je očito da Istočna Njemačka gubi najproduktivniji dio svog stanovništva.  Režim je morao nešto učiniti da zaust
Nadolazeći tjedan obilježava se dvadeseta godišnjica pada Berlinskog zida. Andre de Nesnera razgovarao je s britanskim povjesničarom Frederickom Taylorom koji objašnjava zbog čega je ovaj zid uopće bio podignut. Prema sporazumu iz Jalte, Njemačka je nakon Drugog svjetskog rata bila podijeljena u četiri okupacijske zone, američku, britansku francusku i sovjetsku. Oko 160 kilometara duboko u sovjetskoj zoni nalazio se Berlin, glavni grad poražene Njemačke, koji je također bio podijeljen u četiri zone. U godinama nakon rata, odnosi zapadnih saveznika i Sovjetskog Saveza su se naglo pogoršavali. Frederick Taylor, autor knjige 'Berlinski zid, od 1961. do 1989', o položaju Zapadnog Berlina kaže: "Grad je bio u sovjetskoj zoni i smatran je svojevrsnim trojanskim konjem kapitalizma. Zapadni Berlin bio je simbol zapadnog načina života, usred komunističkog bloka koji je postajao sve zatvoreniji i represivniji." Zapadnu i Istočnu Njemačku razdvajala je već početkom pedesetih državna granica, no u Berlinu se tada još uvijek moglo nesmetano prelaziti iz jednog dijela grada u drugi. Zbog toga je, između 1949. i 1961. s 'istoka' na 'zapad' – upravo kroz Berlin – prešlo gotovo dva i pol milijuna Nijemaca. Frederick Taylor kaže da su oni bježali s Istoka zbog sve većeg siromaštva ali i zbog političke represije: "Krajem pedesetih bilo je očito da Istočna Njemačka gubi najproduktivniji dio svog stanovništva. Režim je morao nešto učiniti da zaustavi egzodus tih ljudi. Pitanje je bilo – što." Mogao je – kaže Taylor – ponuditi ekonomske reforme ili popustiti s političkom represijom. No, njemačko komunističko vodstvo bilo je staljinističko i jedno što mu je palo na pamet, kaže ovaj britanski povjesničar, bilo je – izgraditi zid: "Prvo su postavili bodljikavu žicu, a poslije i protu-tenkovske prepreke i betonske barijere, preko većine ulica koje su graničili sa zapadnim četvrtima Berlina. Radnike koji su gradili sam zid čuvali su stražari. Sam zid podignut je za manje od 12 sati. U nedjelju 13. kolovoza 1961, Berlinčani su otkrili da im je grad podijeljen na pola, mjestimično zidom a djelomice žicom i uličnim barikadama." Ova je fizička prepreka podijelila tisuće obitelji. "Gdjegod da ste se zatekli te večeri, morali ste se brzo odlučiti – gdje želite završiti. Stanovnici zapadnog dijela grada koji su te noći bili u nekom istočnom kvartu mogli su se vratiti kući. 'Istočnjaci' koji su bili u zapadnom Berlinu morali su odlučiti – hoće li ostati tamo gdje su ili se vraćati kući. Tisuće su odlučile da ostanu na 'zapadu' i time prekinule sve kontakte s obitelji i prijateljima u drugom dijelu Berlina. Neke su četvrti bile doslovce podijeljene na pola, jedna strana ulice bila je u sovjetskoj zoni, druga na Zapadu" - kaže Frederick Taylor. Kada je bio završen, Berlinski se zid protezao ukupno 110 kilometara, a nad njim je bdjelo više od 300 stražarskih mjesta, kao i brojna minska polja i reflektori. Frederick Taylor kaže da je naprasno podizanje zida stvorilo klaustrofobiju među Berlinčanima, uz to što su, naravno, bile razorene i brojne ljudske sudbine. Tisuće su se Nijemaca u sljedećim desetljećima pokušale prebaciti preko zida, na Zapad, no većina pokušaja bila je neuspješna. No, kaže Frederick Taylor, bjegunaca je uvijek bilo, jer su ljudi sanjali o boljem životu na Zapadu.