Nick Popaditch: "Nekoć marinac"
Ovaj autor, kroz vlastitu priču, donosi pojedinosti o izazovima s kojima se suočavaju ranjeni ratni veterani
Teško ranjeni zapovjednikameričkog marinskog tenka u Iraku, NickPopaditch, priča svoju priču o oporavku u novoj knjizi nazvanoj "Nekoćmarinac". U njoj donosi pojedinosti o izazovimas kojima se suočavaju ranjeni ratni veterani. Marince prati glas da su tvrdokorni i ponosni zato što su u središtu akcije.Topnički narednik Nick Popaditch bio je u središtu zbivanju u Bagdadu 8.travnja 2003. godine kad su koalicijske snage prodrle u središte grada.Popaditch je sjedio na vrhu svog Abrams tenka i pušio u trenutku kad ga jesnimio fotograf agencije Associated Press. U njegovoj pozadini bila je srušenaskulptura zbačenog iračkog čelnika Saddama Husseina. Ta fotografija obišla je svijet. Godinu dana kasnijePopaditch je ponovno bio u središtu akcije, ovaj put u žestokoj, prvoj bitci zaFaludžu. On kaže da su marinci imali očitu prednost u uvježbanosti i opremi,ali su pobunjenici znali gradske četvrti i mogli su se skriti među lokalnimstanovništvom: "Oni su imali prednost jer su mogli hodati uokolo nenaoružani. Oni su moglipostavljati oružje na različitim lokacijama u gradu. Mogli su nam sepribližiti, promotriti nas i pripremiti svoj plan. Uglavnom su oni ti koji biprvi zapucali u bilo kojem okršaju tako da je u toj situaciji najbolje otežatiim da vas ubiju." Popaditchi njegova tenkovska posada tragali su za pobunjenicima u uskoj uličici. Kad sudošli na raskrižje, jedan pobunjenik s krova je ispalio protutenkovsku raketukoja je pogodila kupolu tenka. Popaditch se spremao uzvratiti vatru kad jepobunjenik ispalio još jednu raketu koja je pogodila marinčevu kacigu. On jebio ošamućen te je jako krvario, ali je preživio zahvaljujući svojoj posadi imedicinskom osoblju. No ne bez trajnihposljedica. "Izgubio sam desno oko, a na lijevom sam 92 posto slijep. Zakonski gledano, jasam slijepac," kaže ovaj ratni veteran. Vraćanje u svakodnevnicu trajalo je nekoliko godina i bilo je teško. Popaditchje imao više operacija, borbi s vladinim birokratima te se suočavao sneizvjesnom budućnošću: "Kad sam bio pogođen bio sam u životnoj točki u kojoj sam htio biti. Bio samtopnički narednik, zapovjednik voda, u stranoj zemlji sam pomagao u oslobođenjutlačenog naroda. Bio sam sve što sam htio biti i bio sam vrlo sretan." Popaditch kaže da se disciplini i koncentraciji naučio kao mladi marinski novakte da mu je to pomoglo tijekom teške tranzicije. Vrijednosti marinaca, navodiPopaditch, inspirirale su ga da napiše knjigu, a naslov je pronašao u marinskomsloganu "Jednom marinac, uvijek marinac." Popaditch je zahvalan isvojoj supruzi April na pomoći u tranziciji na novi civilni život. April kažeda žene marinaca dijele osjećaj misije kad su njihovi muževi na bojištu, a ženesu ostavljene s obiteljskim obvezama i bojaznima. "Nitko vam nikad nekaže da se od vas očekuje da budete super-junak, ali se iz nekog razlogaosjećate kao da ste i vi marinac. Osjećate se da imate obvezu na koju morateodgovoriti. Čak i kad osjećate bol pred drugima, uvijek pokazujete svoje snažnolice," kaže April, supruga Nicka Popaditcha. Popaditchi danas žive u San Diegu gdje Nick pohađa lokalno državno sveučilište.On je ponosan na ono što je radio u Iraku te kaže da nije ljut zbog ranjavanja,čak ni na pobunjenika koji ga je pogodio: "Nisam ljut na njega. U knjizi se čak šalim da, kad bih danas naišao na njega,rekao bih mu: 'Dobar pogodak,' jer je doista bio." Nick Popaditch dodaje da se priključio marincima kao tinejdžer koji je tragao zaizazovom. Pronašao ga je i usput naučio vještine kako da se suoči s novima.