Intervju s Carlosom Nakaiem pred Festival indijanske umjetnosti, glazbe i plesa u Zagrebu
Sa svjetski poznatim i priznatim multiinstrumentalistom i kulturnim antropologom Navajo/Ute porijekla, Carlosom Nakaijem razgovarali sm
Hrvatsko-američko društvo u Zagrebu ovaj tjedan, treću godinu zaredom, održava Festival indijanske umjetnosti, glazbe i plesa. Okosnica ovogodišnjeg festivalapredstavljanje je dva tradicijska puhačka glazbala, s hrvatske strane – sopila,a s ove – flaute/frule američkih Indijanaca.Koncerte, predavanja i radionice u Zagrebu, ali i u Osijeku i Opatiji,održali su ili će do kraja ovog festivalskog tjedna održati Keith Secola,Ojibwe Indijanac, i njegov sastav “Wild Band of Indians,” oni su bili gosti iproslogodišnjeg festivala, te priznati frulaš Joseph Fire Crow, pripadnikCheyenne naroda. Danas, desetog rujna, uz sudjelovanjeStjepana Večkovića, osnivača i voditelja Centra za tradicijska glazbala Hrvatske,Društvo će, u sklopu festivala, u prostorijama knjižnice Bogdan Ogrizović, unjenom “Američkom kutku,” uz tehničku potporu Veleposlanstva Sjedinjenih Državau Zagrebu, pozdraviti, ali putem videokonferencije, još jednog gosta – svjetskipoznatog i priznatog multiinstrumentalista i kulturnog antropologa Navajo/Uteporijekla, Carlosa Nakaija s kojim smo razgovarali o značajui mjestu frule u životu američkih Indijanaca, o potrebi čuvanja tradicija inasljeđa, o njegovim kulturnim razmjenama s glazbenicima diljem svijeta.... Zvuci koji izviru iz frule CarlosaNakaija poput jesenjeg lišća su koje treperi na topolama i onda na zemljupada. Carlos Nakai prvo i govori oonome što vidi i čuje oko svog doma u južnom Koloradu – o topolama, borovima,travi, zelenilu, vjetru, pticama, životinjama i povremenom zvonkom dječjemsmjehu koji dopire s neke od šumskih staza.Prizori su to, i ponajviše zvuci, koji i inspiriraju Nakaija. I nije priroda jedini izvor inspiracije; osluškujeon pomno, kaže, i kad je na avionu i kad je na ulicama New Yorka. Jedan od vodećih na glazbenoj sceniameričkih Indijanaca, Carlos Nakai, rođen 1946. godine, u Arizoni, specijalizirana indijanskoj fruli, ali njegova glazbena vizija spoj je tradicionalnihstilova s “New Age” glazbom, jazzom, klasičnom i raznim drugim etničkimtradicijama. Za razumijevanje indijanske frule,kaže, potrebno je znati da se lokalna glazba koristila unutar kulturnetradicije za prenošenje glazbe ili zvukova i priča. “Također, frula je u mnogimplemenima pratila obred zrelosti i druge važne događaje u životu pojedincaunutar zajednice kao što je vjenčanje. Frula na kojoj ja sviram nema neko posebno sveto značenje. Na njoj su svirali muškarci plemena s Velikihravnica i susjednih područja, samo muškarci, kao način povezivanja sa svojomvlastitom kreativnijom, umjetničkom stranom." “U kulturi ratnika i lovac a, muškarcisu bili odgovorni za skupljanje hrane kojom je žena hranila obitelj. Njegov život je u takvoj zajednici biokrhak, neizvjestan, težak i opasan. Frulamu je pružala mogućnost da bude kreativan.Danas, u modernom svijetu, rekli bi – pružala mu je mogućnost da izrazisvoju “zensku” stranu, drugim riječima “umjetničku.” “To je dakle bila primarna ulogaglazbala. Osim toga, frulu je bilo lakonositi u tobolcu sa strijelama, jer od ljudske podlaktice nije puno duža. Kadbi našli vremena, kad nisu morali loviti, svirali bi za sebe ili onom drugom,na frulama.” Danas, kaže Carlos Nakai, uloga frule uglavnom je u društvenom formatu. Za svakog suvremenog Indijanca, od kojihmnogi žive u gradskim središtima diljem Sjeverne Amerike, njen zvuk je spona sa starijom kulturnomtradicijom koju su im možda prenijeli stariji članovi obitelji. “Potičem mlađe,” kaže Nakai, “da tradicijufrule održavaju, ali moji studenti danas mahom su djevojke, žene, ne više muškarci. S prijelazom na kršćanstvo i u društvo kojese temelji na evropskoj agrarnoj zajednici, mnoge su se stvari promijenile,zamijenile, u zajednici, uloge muškarca i žene, frula ne igra više ulogu kojuje imala ranije. “I to je situacija s kojom sam jasučeljen sada. Činim ono što mogu – pišem,pokušavam dokumentirati povijest glazbala.Vjerujem da je frula došla od plemena s Velikih ravnica, ali i iz područjadanašnjih saveznih država New York i Massachusetts. Ja nisam i jedini koji na tome radi. Imat ćemo barem pisanu dokumentaciju, iz naše, indijanskeperspektive i iz naših pera, o indijanskoj fruli, njenom mjestu i ulozi. Postoje, kaže Nakai, lijepe zbirkeindijanskih frula u Austriji, Škotskoj, Engleskoj i Njemačkoj, a uz njih i povijesnadokumentacija, o tome kako su prikupljene, ali ništa o tome odakle su potekle. “Svjestan sam da moram stalnoohrabrivati mlađe jer aktivno znanje povijesti i tradicije izuzetno je važno. Naime, u psihološkom smislu, to vas znanjepostavlja, u svijetu, na vaše vlastite dvije noge.” I ne samo to, ističe Carlos Nakai – to znanje također čovjekuonda pruža priliku da s raznim drugim kulturama komunicira uspješnije. I on sam ostvario je brojnekulturne razmjene i suradnje, muzicirajući s umjetnicima s raznih stranasvijeta, predstavnicima raznih glazbenih žanrova. U njih ulazi, kaže, na isti način na koji ulazi u susrete istevrste s pojedincima unutar vlastite, indijanske zajednice. “Prilikom naših susreta mi uvijekpitamo tko ste i odakle ste. Pravi jeodgovor – po majčinoj liniji, po očevoj liniji, pripadam tome i tome, oni potječuiz te i te kulturne zajednice. Ondarazgovaramo malo o našoj teškoj i bolnoj povijesti, o tome kako smo je preživljavalii kako su je preživljavale naše zajednice, naročito kad su onemultikulturalne. Kad vidim da onajdrugi ima jasnu spoznaju sebe, svog mjesta u životu, svoje povijesti, onda počinjemoglazbeno komunicirati, moj instrument i njihov. No, to nije samo zvuk koji proizvodimo, ta se komunikacijatemelji na onome što o sebi znamo.Takav se pristup svakoj mojoj suradnji, uključujući one s klasičnimglazbenicima, dodaje Carlos Nakai, uvijek pokazao pozitivnim. Imati povijest kao nešto na što se možeosloniti. Za svoj večerašnji nastup putem videokonferencije, Nakai je pročitaosve što je o Hrvatskoj našao na Internetu, rekao je. Ali, glazbu, nju nikad nije čuo i izrazio je veliko veselje što ćei za to biti prilike. Veteran vijetnamskog rata, Nakai kaže da svira i zasve one mlade ljude koji su izgubili živote. Kaže da im to duguje, kaže da je životizvor njegove glazbe. Sav život. Jer u jeziku jednog od njegovih plemena i nemariječi za “boga;” umjesto toga kažu “sav život.” Njome objašnjavaju sve oko sebe, sve što je živo, pokretno ilinepokretno. Bio to čovjek, ptica ilidrvo.