SAD u 2011: Godina koja neće moći biti zaboravljena
To je godina kraja bin Ladena i rata u Iraku, oštrih rasprava u Kongresu, godina početka pokreta Okupirajmo i nove izborne kampanje
Najčešće isticani slogan prosvjednika je „Mi smo onih 99 odsto.“ Poruka je bila direktna i jasna – na ulicama su Amerikanci koji čine ogromnu većinu najteže pogođenih postojećim sistemom preraspodjele nacionalnog bogatstva i povećavanjem jaza između bogatih i siromašnih. Primjera radi, prihodi 1 odsto najbogatijih u posljednje tri decenije porasli su 275 odsto, a najsiromašnijih samo za 18 procenata. Za Sjedinjene Američke Države 2011. je bila godina kraja lova na Osamu bin Ladena i rata u Iraku, godina icrpljujućih međustranačkih rasprava u Kongresu, godina izlaska na ulice hiljada prosvjednika i godina ulaska u preidzbornu predsjedničku kampanju. Predsjednik SAD Barack Obama 1. maja 2011. godine naciji i svijetu je saopštio: Neposredno nakon obraćanja gospodina Obame, veliki broj Amerikanaca spontano se počeo okupljati ispred Bijele Kuće i na Nultoj tački u New Yorku, mjestu najtežeg terorističkog napada na tlu Sjedinjenih Država. Nekoliko dana kasnije, 4. maja, predsjednik Obama je u New Yorku položio vijenac na mjestu gdje su se do 11. septembra 2001. godine uzdizali neboderi Sjetskog trgovinskog centra, odajući počast poginulim. Da likvidacija Osame Bin Ladena nije kraj terorističkih prijetnji Sjedinjenim Državama i svijetu, da rat protiv terorizma nije blizu kraja rekao je i Hollywood Houghton, tog dana jedan od prisutnih na Nultoj tački: Konačna sudbina Osame bin Ladena bila je nekoliko dana „breaking news“ i pažnja je ponovo preusmjerana na Kongres i međustranačko nesuglasje o krupnicama koje život Amerikancima svakodnevni čine. Republikanci su na izborima za Kongres početkom novembra 2010. godine, nudeći Amerikancima ideje i poglede uveliko drugačije od Demokrata, bili mnogo uspješniji i Sjedinjene Države su u 2011. godinu ušle sa novim odnosom snaga u Kongresu – Republikanci u izrazitoj većini u Zastupničkom domu, Demokrati sa minimalnom večinom u Senatu. Norman Ornstein, jedan od analitičara koji se oglašavao tih dana, rekao je, između ostalog, i ovo: Vrijeme je pokazalo da je takva ocjena bila na mjestu. Osnovna ideja Demokrata, odnosno predsjednika Obame tokom cijele godine bila je da većim porezima na prihode bogatih olakša brojne teškoće prosječnog Amerikanca i sanira ogroman budžetski deficit. Govoreći vrlo često o tome, gospodin Obama je, između ostalog rekao i ovo: Republikanci su odgovarali energično i oštro, ne ustežući se poput kongresmena Paula Rayana istaći: Naravno, ni predsjednik Obama se nije sudržavao oštrog odgovora. I to je zapravo suština. Demokrati ne daju na siromašne, Republikanci su protiv većeg oporezivanja bogatih. Duboka međustranačka podijeljenost u Kongresu i istrajavanje na stranačkim političko-ideološkim stavovima rezultirali su gubljenjem povjeranja u sadašnji saziv Kongresa. U novembru je, prema jednom istraživanju javnog mnjenja, samo 9 posto Amerikanaca, najmanje ikada zabilježeno, odobravalo rad zastupnika i senatora. Nezadovoljni, ne samo radom Kongresa, nego prije svega vlastitim ekonomskim položajem, na hiljade Amerikanaca je od početka jeseni počelo izlaziti na ulice, gradske trgove i kampovati u parkovima. Prva okupljanja nazvana „Okupirajmo Wall Street“ počela su u New Yorku 17. septembra. Već 9. oktobra slični prosvjedi održavani su u 70 velikih američkih gradova. Ovisno od grada i svrhe okupljanja i nazivi prosvjeda su bili razlitičiti – „Okupirajmo D.C.“, „Okupirajmo Kongres“, „Okupirajmo Boston...“ Najčešće isticani slogan prosvjednika je „Mi smo onih 99 odsto.“ Poruka je bila direktna i jasna – na ulicama su Amerikanci koji čine ogromnu većinu najteže pogođenih postojećim sistemom preraspodjele nacionalnog bogatstva i povećavanjem jaza između bogatih i siromašnih. Primjera radi, prihodi 1 odsto najbogatijih u posljednje tri decenije porasli su 275 odsto, a najsiromašnijih samo za 18 procenata. Ralf Nader, nekadašnji predsjednički kandidat i učesnik više prosvjeda održanih u Washingtonu tokom novembra i decembra, konstatovao je da pokret „Okupirajmo...“ nije imao nekog velikog uticaja na političare, ali i dodao: Pokret „Okupirajmo...“ je tokom jeseni 2011. godine tekao izvan aktualnih političkih procesa, bez izrazitih lidera, bez definiranja ciljeva i prioriteta, bez precizirane organizacione strukture. Da bi u 2012. moglo doći do krupne promjene nagovijestio je osnivački skup pokreta „Okupirajmo san,“ održan u Washingtonu sredinom decembra, na kojem su bili prisutni predstavnici organizacija i crkava koje okupljaju američke crnce. Asocijacija na čuveni govor „I Have a Dream“ Marthina Luthera Kinga nije nimalo slučajna. Skoro pola stoljeća od sticanja jednakih građanskih prava san ogromne većine Amerikanaca afričkog porijekla je ravnopravnija imovinska jednakost i bolji sveukuopni životni standard. Velečasni Jamal Harrison-Bryant, glasnogovornik novoosnovanog pokreta „Okupirajmo san“ je tada istakao: . Prvo veliko okupljanje najavljeno je za 16. Januar, na Dan Martina Luthera Kinga. Za Kevina Zeesea, prosvjednika pokreta „Okupirajmo...“ to je mogućnost velikog iskoraka: Ako takvim potencijalom pokret „Okupirajmo...“ bude obogaćen sasvim je izvjesno da zahtjevi prosvjednika neće moći biti ignorirani. Kandidati za narednog američkog predsjednika, osim Baracka Obame praktično samo jednom rečenicom, tokom protekle jeseni, se nisu izjašnjavali o pokretu „Okupirajmo...“ Gospodin Obama je, inače, još početkom aprila državnoj izbornoj komisiji predao potrebne dokumente i time zvanično i prvi počeo kampanju za ponovni izbor. I dok kod Demokrata nema dilema ko će biti njihov predsjednički kandidat, Republikanci tek trebaju odabrati konkurenta predsjedniku Obami. Za dosadašnji tok te unutarstranačke kampanje analitičar Stuart Rotenberg je rekao: U svoj toj nepredvidljvosti, svim kandidatima Republikanaca jedno je zajedničko – česti verbalni napadi na kandidata Demokrata. - primjera radi rekao je nedavno Mitt Romney. Jedan od elemenata te slobode izbora je i spremnost Amerikanaca da glasaju za promjene. Rano je reći da li će se birači odlučiti za nešto novo i bez Obame, ili mu dati još jednu, četvorogodišnju šansu da pokuša ostvariti sve one promjene čijim je zagovaranjima osvojio prvi predsjednički mandat. Ono što je sasvim izvjesno je da nijedan od predsjedničkih kandidata neće morati odgovarati na pitanje šta sa ratom u Iraku. Polovinom decembra, i zvanično, prisustvo američkih vojnih snaga u Iraku je okončano. Na ceremoniji održanoj na aerodromu u Bagdadu koplje sa zastavom američkih borbenih snaga u Iraku je spušteno, zastava smotana.... Tom prilikom ministar odbrane Sjedinjenih Država Leon Panetta je izrazio uvjerenje da je Irak od sada u stanju osigurati vlastitu budućnost, ali i upozorio: Ovdje u Americi dileme o ostvarivanju misije ostaju i dalje. Primjera radi, Peter Van Buren, diplomata i autor više knjiga, oštar kritičar rata u Iraku kaže: Da podsjetimo.... za skoro devet godina rata u Iraku je u 500 baza bilo stacionirano i preko 170 hiljada američkih vojnika. Živote je izgubilo oko 4.500 vojnika, preko 30 hiljada ih je ranjeno. Rat je Sjedinjene Države koštao oko 800 milijardi dolara. Izbor događanja o kojima je bilo riječi nikako ne znači da se i mnogo toga drugog bitnog s ovu stranu Atlantika nije desilo. Recimo... odlazak Steva Jobsa. U 2011. godini ostali smo bez čovjeka čije su nam ideje omogućile da na sasvim drugačiji način pišemo, čitamo, slušamo, gledamo...... da budemo građani svijeta bilo gdje da jesmo.