BiH: Pandemija ojačala vjerovanje u teorije zavjera 
Pandemija COVID-19 pojačala je prisutnost dezinformacijskih sadržaja i narativa koji pripadaju diskursu teorija zavjera globalno, pa i u Bosni i Hercegovini. 
U zemlji u kojoj je korupcija postala praktično moto življenja, a nacionalne i etničke podjele onemogućavaju progres, u kojoj građani zbog korupcije gube povjerenje u državne institucije, ovakvi narativi imaju plodno tlo. koje je provelo Udruženje građana „Zašto ne“ analiziralo je rasprostranjenost teorija zavjera kod građana BIH. Istraživanje pruža empirijske podatke o sadržaju, obimu i rasprostranjenosti vjerovanja u teorije zavjere i slične narative. Cilj istraživanja je bilo ustanoviti i kako vjerovanja utječu na stvarne životne odluke i ponašanje (posebno u vezi s imunizacijom protiv Covid-19), te ustanoviti odnose između takvih vjerovanja i drugih grupa podataka, kao što su demografske karakteristike, informacijske navike, povjerenje u institucije i javne aktere te kolika je sklonost nenaučnim stilovima mišljenja. Kako se navodi u studiji, „“. Ovo je dovelo do toga da u pandemiji određeni dezinformatorski sadržaji postaju viralni i dobijaju enormno visok broj interakcija, kakav do sada nije viđan. Naklonost vjerovanju u teorije zavjera građana BiH je djelimično povezana sa razočarenjem u državne institucije i naročito za iskustva korupcije ili nesnalaženje institucija u datim kriznim situacijama, a djelimično je produkt temeljnih kolektivnih uvjerenja. Tako su osobe koje su sklonije antiglobalističkom pogledu na svijet, svjetonazoru po kojem Atlantske integracije i globalizam ugrožavaju nacionalno biće kolektiva (država, etnos, vjera) , ujedno i sklonije teorijama zavjera i odbijanju vakcina. „ objašnjava , urednica i jedna od autora i autorica ovog istraživanja te je članica savjetodavnog odbora u međunarodnoj mreži za provjeru informacija i urednica fact-checking platforme . Situaciju dodatno usložnjava i nekoliko afera koje su se dogodile u toku pandemije – afera respiratorima u FBiH i istraga u RS koja uključuje kompanije „Travel4fun“ te „Procontrol“, i ugovore zaključene od strane Instituta za javno zdravstvo RS tokom krize uzrokovane koronavirusom, kao i afera s korištenjem tehničkog kisika za respiratore. Te afere su potkopale javno povjerenje u institucije i njihovo upravljanje zdravstvenom krizom. Protiv dezinformacija i krivih uvjerenja koja nisu zasnovana na činjenicama i nauci najteže se boriti kada predstavljaju dio „temeljnih vjerovanja“ koja su dio ličnog i/ili kolektivnog identiteta. Kada je neka dezinformacija dio kompleksnijeg sistema vjerovanja, osobi koja u to vjeruju teško je prihvatiti činjenice jer bi to predstavljalo prijetnju za njihov sistem vjerovanja. „“, ističe Cvjetićanin. Neki od zaključaka istraživanja jeste da oko polovine građana BiH nije odlučno po pitanju teorija zavjera ili se slažu s nekim teorijama zavjera. Drugim riječima oko polovine građana vjeruje, djelomično vjeruje ili potencijalno vjeruje u neku od teorija zavjera. U ovoj grupi je nešto više žena nego muškaraca, više srednjovječnih i osoba bez fakultetskog obrazovanja i češće su u ruralnim nego u urbanim područjima. Interesantno je da čak veliki broj građana koji su primili vakcine protiv COVID-19 ujedino vjeruje i da je virus vještački kreiran i namjerno rasprostranjen. Skoro 30% ispitanika smatra tvrdnje preuzete iz teorija zavjere mogućim ili istinitim. Više sklonosti ka takvim vjerovanjima nalazimo u grupama dobi preko 55 godina, kod osoba bez fakultetskog obrazovanja, kao i među ruralnim stanovništvom. Sklonost ka vjerovanju u teorije zavjere o pandemiji je sveprisutna, gdje pojedine tvrdnje dostižu nivo slaganja od čak 73%. U teorije zavjera sa antisemitskim sadržajem nešto više vjeruju muškarci. Onima koji vjeruju u teorije zavjera ne smeta ni to što su neke od njih međusobno kontradiktorne. Primjerice, postoje tvrdnje koje kažu da COVID-19 ne postoji kao ni virus koji ovu bolest izaziva, ili da virus nije izolovan, a paralelno postoje i tvrdnje kako su PCR testovi prevara ili da je virus namjerno raširen. Da bi neko vjerovao da PCR testovi nisu dobri ili da je virus namjerno raširen, mora prihvatiti da virus postoji. Također, teoretičari zavjera selektivno vjeruju ekspertima. Odnosno, vjeruju ekspertima kada govore ono što oni žele čuti, kada se narativ eksperta poklapa s njihovim ličnim, čak i onda kada se ne poklapa sa činjenicama. Potom razvijaju mišljenje kako su eksperti koji govore suprotno ili zavjere ili nisu dovoljno stručni. Manje od četvrtine populacije ne vjeruje u takve tvrdnje. Među njima preovladavaju muškarci, osobe mlađe životne dobi (ispod 34 godine), te fakultetski obrazovano i stanovništvo koje živi u urbanim naseljima. Sve ovo znači da je Bosna i Hercegovina zemlja u kojoj teorije zavjera, pa i sve reperkusije povezane s ovim diskursom, imaju plodno tle. Kod osoba, odnosno profila na društvenim mrežama i web-mjestima koje šire ovakve rubne teorije i pseudonauku zapažena je sklonost ismijavanju, uključujući i stavljanje reakcija koje se smiju na ozbiljne i tužne vijesti, pozivanju na linč neistomišljenika te prakse uznemiravanja i mobbinga, kao i prijetnji onima koji demistificiraju i debunkaju ove tvrdnje. Na meti su često naučni novinari, naučnici i fekt-čekeri. Ostaje da se ispita koliko ovakvo ponašanje, vjerovanje u teorije zavjera i protivljenje vakcinama može voditi u ekstremizam. U Hrvatskoj postoje slučajevi Marka Franciškovića koji je poticao na terorizam i Bernarde Jug koja je pozivala na linč neistomišljenika. Istraživanje preporučuje usvajanje politika i aktivnosti koje bi jačale ukupnu otpornost na teorije zavjera i dezinformacije koje bi bile fokusirane na jačanje informacijske i naučne pismenosti građana. „“, dodaje Cvjetićanin. Zapravo, kada gledamo unazad, ovi narativi postoje decenijama, a ponegdje su se prezentirali i kao „ozbiljna nauka“, tačnije pseudonauka. Sadašnja situacija nije proistekla iz ničega, nego su postojeći narativi našli odjednom plodno tle za razvoj. Također, institucije - naročito one u zdravstvenom i obrazovnom sektoru - trebaju usvojiti ciljane politike i aktivnosti kako bi preduprijedile dezinformacijske poremećaje i njihovo širenje. Pri tome, odgovori na fenomene kao što je anivakcinacijska propaganda, ali i druge potencijalno radikalizirajuće ideje i pokrete, moraju se usvajati brzo i biti zasnovani na naučnom znanju.