'Ništa se nije bacalo' - Amerikanci poznije dobi sjećaju se Velike depresije
Uspomene se razlikuju, ali jednu istu stvar spominje svih četvero sugovornika: proguralo se jer je postojao osjećaj zajedništva
Početakdvadesetog stoljeća omogućio je prosječnim Amerikancima da po prvi puta kupujuna kredit, a postalo im je dostupnije i ulaganje na burzi dionica. No, 1929. -godine koja se smatra početkom Velike depresije -, financijski se pejsaž zemljepreobrazio. Banke su propadale, dionice su izgubile 90 posto svoje vrijednosti,a svaki četvrti građanin bio je bez posla. Za mnoge Amerikance, to nisu samočinjenice i brojke iz udžbenika povijesti; to je bio dio njihova djetinjstva. Kavitha Cardoza razgovarala je sa četvero starijih građana koji su odrastali zavrijeme Velike depresije. Uspomene na doba Velike depresijerazlikuju se, ali jednu istu stvar spominje svih četvero sugovornika: njihoveobitelji su im rekle da će se uspjeti progurati kroz ta loša vremena 'jer su utome svi zajedno'. Sally Badu je kao dijete živjela u Iowi. Odrastala je kaokćerka uglednog bankara i obitelj nikad nije imala nikakvih financijskihproblema, sve do Velike depresije. George Porter je odrastao u Atlanti.Ljeto je običavao provesti kod rođaka na selu jer hrane – premda nije bila glad– nije bilo previše. Georgeova supruga Lois djetinjstvo jeprovela u Connecticutu. Njezinom je ocu uspjelo zadržati posao, ali je obitelj živjelavrlo štedljivo i skromno. Francis Jackson je odrasla na Floridiu vrijeme Velike depresije. Ono čega se najviše sjeća je način na koji jenjezina majka održala cijelu obitelj zajedno.