'SAD neće dopustiti zatvaranje haaškog Tribunala sve dok se ne održe suđenja Karadžiću, Mladiću i Gotovini' (2/7/04) - 2004-07-01
Charles English: "Srbija nije taoc Washingtona; Srbija je taoc bjegunaca pred međunarodnom pravdom"
"Sjedinjene Države neće dopustiti zatvaranje Haaškoga tribunala, sve dok se ne održe suđenja Radovanu Karadžiću, Ratku Mladiću i Anti Gotovini" - izjavio je Charles English visoki dužnosnik State Departmenta. Na panelu o rezultatima srbijanskih predsjedničkih izbora, koji je organizirao Glas Amerike u Washingtonu, bilo je riječi o političkim pitanjima značajnim za čitavu regiju. Sudionici panela, američki politički stručnjaci ocijenili su da izbor Borisa Tadića predstavlja pozitivan razvoj događaja u Srbiji, no da se pred tom zemljom nalaze ozbiljna iskušenja. Četvorica stručnjaka složili su se da Srbija mora surađivati s haaškim Tribunalom za ratne zločine. Daniel Serwer iz Instituta za mir naglasio je da suradnja s Tribunalom ne predstavlja tek preuzetu obvezu, već i pitanje unutarnje sigurnosti Srbije, obrazlažući da "ljudi koji su Balkanu nanijeli takve patnje, moraju otići. Srbija nije sigurna zemlja sve dok postoji aparat koji štiti Karadžića i Mladića. Njihovi su ljudi infiltrirani u tajne službe, u policijske i vojne krugove i oni moraju otići. To predstavlja ključni uvjet za napredak demokracije u Srbiji i za sigurnost Srbije" - rekao je Daniel Serwer. Telefonskim putem pitanja su postavljali i novinari iz Srbije. Na upit, koliko će dugo "Washington držati Srbiju talcem Ratka Mladića i Radovana Karadžića" - odnosno, koliko dugo Srbija neće biti prihvaćena u euroatlantske integracije zbog činjenice da su spomenuti ratni zločinci "u bijegu", odgovorio je Charles English, direktor odjela za južnu i srednju Europu pri State Departmentu: "Washington ne drži Srbiju taocem. Taocem ju drže Ratko Mladić i Radovan Karadžić". Charles English povukao je paralelu s Hrvatskom i slučajem Ante Gotovine. Izjavio je da se i od Hrvatske traži izručenje bjegunaca, tako da nema govora da se ispunjavanje obaveza traži jedino od Srbije. Rekao je da će Sjedinjene Države inzistirati da Haaški tribunal ne zatvori svoja vrata, sve dok se ne održe suđenja Mladiću, Karadžiću i Gotovini. Jedan je novinar iz Srbije stavio primjedbu da Sjedinjene Države nemaju dovoljno strpljenja s Beogradom, s obzirom da, zbog sentimenta srbijanske javnosti, pitanje izručenja predstavlja vrlo teško i emotivno pitanje. Charles English odbio je takav prigovor, naglasivši da se slijedeće godine obilježava već deseta obljetnica Daytonskog sporazuma, te da su Karadžić i Mladić optuženi još prije njegova sklapanja. "Vrijeme za strpljenje je, dakle, prošlo, sada je vrijeme za djela" - rekao je English. Slično je govorio i Daniel Serwer, direktor Balkanske inicijative Instituta za mir. Odbio je navode da Washington nije dovoljno pomagao demokratskim snagama u Srbiji, napomenuvši da su od Miloševićeva pada toj zemlji poklonjeni mnogi milijuni dolara. "Prigovori da uvjetovanje američke pomoći suradnjom s Den Haagom ugrožava razvoj demokracije, jednostavno su nerealani. Mnogo je toga učinjeno, tako i u financijskom smislu, da se pomogne Srbiji. Sada je red na nju" – rekao je Serwer. John Lampe, profesor Sveučilišta Maryland upozorio je da izbor demokrate Borisa Tadića predstavlja dobru vijest, no i posljednju šansu za Srbiju. "Ne radi se o ‘novoj šansi’ – kako ju je nazvao dnevnik Wall Street Journal, već o posljednjoj šansi". Kao regionalni primjer, naveo je Hrvatsku koja je izborila status kandidata za Europsku uniju, te Bosnu i Makedoniju kao zemlje u kojima se već provode studiji izvedivosti u smislu budućeg priključenja Uniji. U Srbiji – čak niti to nije bilo moguće izvesti –obrazlaže svoj stav John Lampe, izražavajući nadu da će Boris Tadić uspjeti Srbiju izvesti na pravi kurs. Na panelu je govorio i Vladimir Matić, bivši diplomat, a sada profesor na Sveučilištu Clemson, koji je govorio o potrebi reforme policije, vojske i pravosudnog sustava te borbi protiv korupcije i sive ekonomije. Panel je satelitskim putem prenošen u živo putem radija i televizije u Europi, Sjevernoj Africi i Središnjoj Aziji.