Predsjednik SAD u Cairu: Prepoznati ono što je svima zajedničko je tek početak našeg zadatka
Sve dok je naš odnos definiran međusobnim razlikama, dajemo moć onima koji siju mržnju, onima koji traže sukob,  a ne suradnju koja bi
Počastvovan sam biti u drevnomKairu, gdje su me ugostile dvije izuzetne istitucije. Preko hiljadu godina Al Azhar stoji kao simbol i tvrđava islamskogučenja, a preko jednoga stoljeća univerzitet Cairo je izvor egipatskog napretka. Zajedno,predstavljaju harmoniju između tradicije i napretka. Zahvalan sam na vašojgostoprimljivosti, i gostoprimstvu naroda Egipta. Ponosan sam reći da sa sobomdonosim dobru volju američkog naroda, i pozdrav mira iz muslimanskih zajednicamoje zemlje: Assalamu Alejkum! Sastajemo se u vrijeme velikenapetosti između Sjedinjenih Država i muslimana širom svijeta. Napetosti suukorijenjene u povijesnim silama, dalekim i drugačijim od trenutnih problema.Odnos između islama i Zapada se odlikuje stoljećima koegzistencije i suradnje,ali i stoljećima sukoba i vjerskih ratova. Napetosti su se hranile i vremenomkolonijalizma koji je nijekao prava i uspjeh mnogim muslimanima, a potom ihladnim ratom u kojem su zemlje s muslimanskom većinom često tretirane kao saveznik,ili neprijatelj, bez obzira kakve su njihove aspiracije bile. Nadalje, velilkepromjene koje su donijeli moderno doba i globalizacija su navele mnoge muslimaneda na Zapad gledaju kao na neprijatelja tradicijama muslimana. Nasilni ekstremisti iskorištavajuove napetosti putem male, ali vrlo moćnegrupe muslimana. Napadi od 11. septembra i nastavak pokušaja ekstremista daprovode nasilje protiv civila, navelo je dio ljudi u mojoj zemlji da na islamgledaju kao na neizbježnog neprijatelja, ne samo Amerike i zapada, nego ineprijatelja ljudskih prava. Sve je to proizvelo još više straha inepovjerenja. Sve dok je naš odnos definiran međusobnimrazlikama, dajemo moć onima koji siju mržnju, ane mir, onima koji traže sukob, ane suradnju koja bi svim ljudima pomogla da dođu do pravde i prosperiteta. Ovajse ciklus sumnje i nesloge mora okončati. Došao sam u Kairo da potražim novi početak između Sjedinjneih Država i muslimana širomsvijeta, odnos zasnovan na međusobnom interesu, poštovanju, i istini koja kažeda Amerika i islam nisu međusobno isključivii ne moraju se natjecati. Umjesto toga, Amerika i islam se preklapaju idijele mnoge zajedničke principe, principepravde i napretka, tolerancije i digniteta za svako ljudsko biće. Ja znam da se promjene ne mogu dogoditi preko noći.Isto tako znam da se puno pričalo o ovom mom govoru, ali jedan govor ne možeizbrisati godine nepovjerenja, niti jamogu odgovoriti, u ovoliko vremena koliko imam ovoga popodneva , na sva složenapitanja koja su nas i dovela do ove tačke. Ali, uvjeren sam da, da bismo sepokrenuli naprijed, moramo otvorenokazati jedni drugima sve ono što nam leži na srcu, a što se često čuje samo izazatvorenih vrata. Moramo uložiti veliki napor da možemo saslušati jedni druge,da možemo učiti jedni od drugih, da poštujemo jedni druge, da potražimozajedničko tlo. Kako kaže Kuran: Ne zaboravi dragog Boga, i uvijek govoriistinu. To je ono što ću pokušati danas - kazati istinunajbolje kako umijem, ponizan pred veličinom zadatka koji nas sve očekuje ičvrstoga vjerovanja da interesi koje dijelimo kao ljudi jesu mnogo , mnogomoćniji nego sile koje nas razdvajaju. Dio ovoga uvjerenja ima korijena u mom vlastitom životu. Ja samkršćanin, ali je moj otac iz obitelji kenijskih muslimana. Kao dječak, proveosam nekoliko godina u Indoneziji gdje sam slušao ezan svaku zoru i svakevečeri. Kao mladić, radio sam u zajednicama u kojima su mnogi našli svojedostojanstvo i mir u islamu. Kao student povijesti, znam koliki je dug civilizacije islamu. Upravoje islam, i to na mjestima kakav je Al Azhar, nosio baklju znanja vijekovima,praveći put evropskoj renesansi i prosvjetljenju. Upravo su inovacije i znanja izmuslimanskih društava dovele do razvoja algebre, razvoja magnetnog kompasa i sistema pomorskenavigacije, stvorile umjetnost pera ištampe, objasnile kako se to širi bolest i kako ju se može liječiti... Islamskakultura nam je dala veličanstvene lukove, kule što se dižu u nebo, poeziju kojuvrijeme ne može uništiti, izuzetnu muziku, eleganciju kaligrafije i mjesta kontenmplacije u miru...Krozhistoriju je islam pokazivao i dokazivao, kroz riječi i djela, mogućnostpostojanja vjerske tolerancije i rasne jednakosti. Ja isto tako znam da je islamoduvijek bio i dijelom američke priče. Prva zemlja koja je priznala moju zemljubio je Morocco. Pri potpisivanju Sporazuma iz Tripolija 1796, naš drugipredsjednik John Adams, je ujedno napisao da Sjedinjene Države u svom karakterunemaju animoziteta prema zakonima, vjeri ili miru muslimana. Od osnivanjaAmerike, američki muslimani našu zemlju čine bogatijom. Oni se bore u našimratovima, služe u našoj vladi, borili su se za građanska prava, uspječni subiznismeni, profesori su na univerzitetima, sjajni su sportisti, dobivajuNobelove nagrade, grade visoke zgrade, pale Olimpijsku baklju... A kada je prviamerički musliman nedavno izabran u Kongres, on je položio zakletvu držeći rukuna istom primjerku Kurana koji je pripadao biblioteci jednog od očeva našenacije, Thomasu Jeffersonu. Dakle, ja sam upoznao islam na tri kontinenta prijenego sam stigao u kolijevku njegova rođenja.Ta iskustva su vodič mojoj vjeri dase partnerstvo između Amerike i islama mora zasnivati na onome što islam jest,a ne što nije. Ja smatram dijelom svoje odgovornosti , kao predsjendikaSjedinjenih Država, da se borim protiv negativnih stereotipa o islamu, odakle god da dolaze. No, isti se principi moraju primjenjivati i namuslimansku percepciju Amerike. Kao što ni muslimani ne spadaju u samo krutestereotipe, tako ni Amerika ne pripada stereotipu samožive imperije. SjedinjeneDržave su jednim od najvećih izvora progresana zemlji, otkako je svijeta i vijeka. Rođeni smo iz revolucije protivimperijalista. Osnovani smo na ideji da su svi ljudi stvoreni jednakima. I mismo lili krv i stoljećima se borili da damo živo značenje tim riječima, i unašim granicama, a i širom svijeta. Nas oblikuju mnoge kulture, koje dolaze izsvakog kutka svijeta i zajedno smo odanijednostavnom konceptu - E Pluribus Unum, iz mnoštva, jedinstvo! Znam da se silna prašina digla oko činjenice da jecrnac po imenu Barack Hussein Obama izabran za predsjednika. No moja osobnapriča nije jedinstvena. San o mogućnostimane ostvaruje se za svakoga u Americi, ali te mogućnosti jesu izbor zasvakoga onoga ko sleti na naše tlo, uključujući i 7 miliona američkih muslimana, čija sudanas, usput rečeno, primanja iobrazovanje na višim nivoima nego je toamerički prosjek. Nadalje, sloboda u Americi se ne može odvojiti odslobode vjere. Upravo zato u svakojsaveznoj državi ima barem po jedna džamija, a preko 1.200 džamija sveukupno uAmerici. Zato smo mi Amerikanci išli sve do suda kako bismo zaštitili pravo muslimankiu Americi da se pokrivaju, i da bismokaznili one koji to pravo zabranjuju. I zato ne smije biti sumnje, islam je dioAmerike, Ja vjerujem da Amerika u sebi nosi istinu da, bez obzira na rasu,religiju i način života, mi dijelimozajedničke aspiracije, a to je da živimo u miru i sigurnosti, da radimo iobrazujemo se u dostojanstvu, da volimo svoju obitelj, svoju zajednicu, i svojuvjeru. To mi svi dijelimo. I to je nada za cijelo čovječanstvo. Naravno, prepoznati ono što namje svima zajedničko je tek početak našega zadatka. Same riječi ne mogu ispuniti potrebe ljudi.Ove će potrebe biti zadovoljene samo ako budemo hrabro radili na krajnjem ciljuu godinama koje su pred nama. I ako budemo razumjeli da su nam i izazovizajednički, a da će neuspjeh svima nama štetiti. Iz nedavnoga smo iskustva svinaučili da, ako oslabi jedan financijski sistem u jednoj zemlji, slabiprosperitet u svim drugim zemljama. Kada nova gripa pogodi jedno ljudsko biće,svi smo u opasnosti. Kada nasilni ekstremisti operiraju jednim planinskimlancem, u opasnosti su ljudi koje od njih dijeli okean. Kada bivaju ubijaninevini u Bosni i Darfuru, na našoj zajedničkoj savjesti se pojavljuje crnamrlja. Eto to znači dijeliti ovaj svijet u 21. stoljeću. To mi dugujemo jedandrugome, kao čovjek čovjeku. A to jest teška odgovornost. Jer,ljudska povijest je često bivalapovijest jednoga plemena, ili nacije, ili vjere, koje tlače drugu iz vlastitoginteresa. No, u današnje doba takvoponašanje poražava samo sebe. S obziromna to koliko ovisimo jedni o drugima,svaki svjetski poredak koji jednu naciju ili grupu izdvaja iznad drugih,osuđen je na propast. Što god da mislili o prošlosti, ne smijemo biti njenizarobljenici. Naši se problemi moraju rješavati kroz partnerstvo, naš senapredak mora dijeliti. Ovo sve, međutim, ne znači da možemo ignorirati izvore napetosti.Naprotiv, sa njima se moramo sučelitibez oklijevanja. U tom duhu, dajte da govorim , koliko god mogu jasnije iglasnije, konkretno o nekim posebnim problemima za koje vjerujem da im semoramo zajedno i čvrsto usprotiviti. Kao prvo, moramo se sučeliti s nasilnimekstremizmom u svakom njegovom obliku. U Ankari sam jasno rekao da Amerika nije, niti ćeikada biti u ratu s islamom. Mi ćemo se, međutim, bez ikakve zadrškesučeliti sa nasiljem i ekstremima kojipredstavljaju smrtnu opasnost našoj sigurnosti. Mi odbijamo ono što odbijajuljudi svih vjera - ubijanje nevinih ljudi, žena i djece. I moja prva dužnostkao američkog predsjednika jest zaštititi američki narod. Situacija u Afghanistanu pokazuje koji su američki ciljevi i dapostoji potreba da se surađuje. Prije sedam godina je Amerika započela progonTalibana uz široku međunarodnu podršku.Nismo to započeli jer nam se tako htjelo, nego zato što smo biliprisiljeni na to. Ja sam svjestan da jošuvijek postoje neki koji dovode u pitanje, ili čak opravdavaju događaje od 11septembra. Ali moja je poruka tu jasna - al Qaida je toga dana ubila preko 3.000 ljudi.Ti su ljudi, žene i djeca bili nevine žrtve, iz Amerike i drugih zemalja kojinisu nikome nanijeli nikakvog zla. Pa ipak, al Qaida je odabrala da ihbeskrupulozno poubija, prihvatila odgovornost za napade, a i sada poručuje dajoj je namjera masovno ubijati. Al Qaida ima pomoćnike u mnogim zemljama, inastoje se proširiti. Ovo nije mišljenjeo kojem se može diskutirati, to su gole činjenice. I nemojte misliti da mi žarkoželimo zadržati trupe u Afghanistanu. Ne trebaju nama tamo vojne baze. Agonijaje za Ameriku da gubi mladiće i djevojke u ratu. Skupo je, i politički teško,nastaviti s tim ratom. Mi bismo vrlo rado vratili sve i jednog vojnika kući, ako bismo mogli osigurati da više nemanasilnih ekstremista u Afghanistanu i Pakistanu, odlučnih u namjeri dapoubijaju što je moguće više Amerikanaca. No, do toga još uvijek ne može doći. I zato smo postali partneri ukoaliciji od 46 zemalja. Usrkoskoštanju misije, američka odlučnost nijeoslabljena. Istina je da nitko od nas ne bi smio tolerirati takve ekstremiste.Oni ubijaju u mnogim zemljama. Ubili su ljude mnogih vjera, ali više negoijednih drugih, pobili su muslimana.Njihove akcije su nepomirljive sa pravima čovjeka, sa napretkom svijeta,i sa islamom. Kuran nas uči da, ko god da ubije nevinoga,kao da je sav svijet poubijao. Kuran također kaže da ko god spasi jednu osobu,broji se kao da je spasio cijelo čovječanstvo. Postojana, trajna vjera više odmilijardu ljudi je jača nego ograničena mržnja nekolicine. Islam nije problem u suzbijanju nasilnogekstremizma. Islam je bitni dio promocije mira. Svi znamo da vojne snage ne mogusame donijeti mir u Afganistanu i Pakistanu. Zato planiramo investirati uPakistan 1,5 milijardi dolara svake godine u sljedećih 5 godina, kako bi bile izgrađene škole i bolnice, ceste i tvornice,kako bi pomogli milionima onih koji su bili prisiljeni napustiti svoje domove. Zato doniramo i 2,8 milijardidolara kako bismo pomogli Afganistancima da razviju svoju ekonomiju i stvore uvjete potrebne za život. Dozvolite mi također govorim i oIraku. Za razliku od Afganistana, irački rat je bio ratizbora, koji je podijelio ljude u mojoj zemlji kao i diljem svijeta. Ali jaipak vjerujem da je iračkom narodu bolje bez tiranina Saddama Husseina ivjerujem da je rat u Iraku podsjetio moj narod da je bolje u politici sekoristiti diplomacijom i postizatimeđunarodne konsenzuse kako bi riješili probleme kad god je to moguće.Možemo se pozvati na riječi Thomasa Jeffersona, koji je rekao: "Nadam seda će naša mudrost rasti s našom snagom, i da će nas ta mudrost naučiti da štomanje koristimo snagu, naša snaga će bitiveća." Danas, Amerika ima dvojnu dužnost- da pomogne Iraku da gradi bolju budućnost i da ostavi Irak Iračanima. I ja sam vrlojasno dao do znanja Iračanima da mi nemamo tendenciju imati baze u Iraku, nitićemo smatrati svojim njihov teritorij, niti resurse. Irak ima svoj suverenitet.I zato sam naredio odlazak naših trupado sljedećeg augusta. Mi ćemo se držati našeg dogovora koji smo napravili sdemokratski izabranom vladom Iraka, da povučemo svoje snage iz iračkih gradovado jula i da iz Iraka povučemo sve svoje snage do 2012. godine. Mi ćemo pomoćiIraku da obuči vlastite sigurnosne snage i razvije ekonomiju. I mi ćemo uvijekpodupirati siguran i ujedinjen Irak kao svog partnera, a nikada kao njegovigospodari. Konačno, isto kao što Amerikanikada ne tolerira nasilje ekstremista, ne smijemo nikada zamijeniti ilizaboraviti naše principe. 11. septembar je bio velika trauma za našu zemlju.Strah i ljutnja koji su nastali u Americi surazumljivi, ali u nekim slučajevima, naveli su nas da se ponašamosuprotno našim tradicijama i idealima. Sada poduzimamo konkretne akcije kakobismo izmijenili kurs svoje politike. Ja sam jasno zabranio mučenja u svojojzemlji, i naredio sam da zatvor Guantanamo bude raspušten početkom slijedećegodine. Amerika će se braniti poštivajući suverenitetdrugih nacija i vladavinu zakona. Mi ćemo to raditi u suradnji s muslimanskimzajednicama, koje su također u opasnosti. Što se prije ekstremisti izoliraju ipostanu nepoželjni u muslimanskim zajednicama, tim ćemo prije svi bitisigurniji. Drugi veliki izvor napetosti o kojem moramo govoriti je situacija izmeđuIzraelaca, Palestinaca i arapskog svijeta. Jake američke vezes Izraelom su dobro poznate. Ove veze su trajne, zasnivaju se na povijesnim ikulturnim vezama, te priznanju da želja za židovskom domovinom izvire iztragičnih događaja koje nitko nemože zanijekati. Širom svijeta, Židovi su bili protjerivanistoljećima, a anti-semitizam u Europi je kulminirao u holokaust bez presedana. Sutra ću posjetitiBuchenwald, koji je bio dio logora ukojima su Židovi ropski radili, bili zlostavljani, ubijani oružjem i trovani plinovima,za vrijeme Trećeg Reicha. Šest miliona Židova je ubijeno, više od cijele jednežidovske populacije u Izraelu danas. Negiranjete činjenice je besmisleno, punomržnje i neznanja. Prijetiti Židovima uništenjem, ili održavati stereotipe oŽidovima je veoma pogrešno, i samo služi podsjećanju Izraelaca na bolneuspomene i sprečava postizanje mira kojiljudi ovog regiona zaslužuju. S druge strane, također se ne može poreći da jepalestinski narod, muslimani i kršćani,- jako puno patio u potrazi za svojomdomovinom. Više od 60 godina oni trpe bol, jer nemaju svoju zemlju. Mnogi odnjih čekaju u izbjegličkim kampovima na Zapadnoj obali, Gazi i u susjednimzemljama na miran život i sigurnost koji nikada nisu imali. Savakog dana proživljavaju poniženja, velika imala, koja dolaze s okupacijom. Zatoneka nema sumnje - situacija u kojoj se nalaze Palestinci se ne možetolerirati. A Amerika neće okrenuti leđa legitimnoj palestinskoj želji zadostojanstvom i vlastitom državom. Već decenijama imamo bezizlazan slučaj - dva narodas legitimnim željama, oba bolnepovijesti što čini svaki kompromis nedostižnim. Lako je pokazivati prstom, Palestincima na Izraelce, jer su morali uizbjeglištvo zbog stvaranja izraelske države, i Izraelcima, jer su stalnonapadani kroz povijest unutar svojih granica kao i van njih. Ali ako gledamosamo s jedne strane na konflikt, ili samo sa druge, onda smo slijepi za istinu.Jedino rješenje za želje oba naroda je stvaranje dvije države u kojima će i Izraelci i Palestinci živjeti u miru isigurnosti. Ovo je u izraelskom interesu, palestinskominteresu, američkom interesu i interesu cijeloga svijeta. I zato se janamjeravam osobno uključiti u ostvarenje tog cilja, sa svom posvećenošću istrpljenjem koje taj process zahtijeva. Obje strane su pristale na obaveze kojesu pred njima. Vrijeme za mir među njima, a za sve nas ostale da učinimo onošto moramo. Palestinci moraju prestati snasiljem. Opiranje kroz nasilje i ubijanje je pogrešno i ne može uspjeti. UAmerici, crnci su stoljećima patili u ropstvu i segregacijskom poniženju. Alinije nasilje ono čime je ostvarena borba za puna i jednaka prava. Bila je tomirna i odlučna upornost američkih ideja. Ista priča se može ispričati od jugaAfrike do juga Azije, od istočne Europe do Indonezije. Sve te priče nose jednostavnu istinu - nasiljenas nigdje ne vodi. Nije znak ni hrabrosti, ni snage ispaljvati rakete na djecu dok spavaju, ili raznijeti staricu u autobusu. Tako se ne gradi moralnaodgovornost, na taj način sve pada u vodu. Sad je vrijeme da se Palestincifokusiraju na ono što mogu izgraditi. Palestinske vlasti moraju razviti snaguda mogu voditi, sa institucijama koje će služiti na dobrobit ljudima. Hamas imapotporu kod nekih Palestinaca, ali također oni moraju shvatiti da imaju iodgovornost. Kako bi palestinski narod krenuo ka ispunjenju težnji, kako bi seujedinio palestinski narod, Hamas mora prestati s nasiljem, priznati prošledogovore i priznati pravo Izraela na postojanje. U isto vrijeme Izraelci morajushvatiti da, isto kao što izraelsko pravo na postojanje ne može biti osporeno, ne može ni palestinsko. Sjedinjene Države neprihvaćaju legitimnost širenja izraelskih naselja na palestinskim teritorijama.Gradnjom tih naselja krše se prijašnji dogovore i narušavaju napori zapostizanjem mira. Vrijeme je da izgradnja naselja prestane. I Izrael mora ispuniti svojedužnosti da osigura Palestincima mogućnost da rade, žive i razviju svoje društvo.Isto kako uništava palestinske obitelji, humanitarna blokada u Gazi ne služi niizraelskoj sigurnosti. Ista situacija je i na Zapadnoj obali. Napredak usvakodnevnom životu palestinskih obitelji mora biti ključan na putu prema miru,a Izraelci moraju poduzeti konkretne korake kako bi osigurali taj napredak. I konačno, arapske zemlje morajuspoznati da je arapska mirovna inicijativa bila važan početak, ali da to nijekraj arapskih obaveza. Konflikt izmeđuArapa i Izraelaca ne bi smio odvući pažnju arapskih nacija od ostalih problema.Umjesto toga, morao bi biti razlog za pomaganje palestinskom narodu da razvijeinstitucije, koje će potpomagati njihovu državu, razlog da priznaju izraelskupostojanost, i da izaberu napredak umjesto fokusiranja na prošlost. Amerika će uskladiti svoju politiku s onima kojižele mir, i mi ćemo javno govoriti o onome što privatno dogovaramo s Palestincima,Izraelcima i Arapima. Mi ne možemo nametnuti mir. Mnogi muslimani su svjesni da Izrael nećenestati. S druge strane, mnogi Izraelaca shvataju da se Palestina morapriznati. Na nama je sada da izgradimo neštona činjenicama za koje svi znamoda su istinite. Previše godina je već uludopotrošeno. Previše je krvi uludo proliveno . Svi mi imamo odgovornost da radimona tome da dođe dan kada će palestinske i izraleske majke moći vidjeti bezstraha svoju djecu kako odrastaju, kada Sveta zemlja triju velikih vjera bude umiru u kojem ju je Bog zamislio, kada Jeruzalem bude siguran i trajni dom zaŽidove, kršćane i muslimane, i mir za svu djecu Abrahamovu, da se igraju u mirukao što spominje priča o Isri, kada su Mojsije, Isus i Muhamed, mir bio snjima, molili zajedno. Treći izvor problema u kojem svidijelimo interes, kao i prava i odgovornosti, je nuklearno oružje. Ovo pitanje je bio izvor tenzijaizmeđu Sjedinjenih Država i Islamske republike Iran. Već mnogo godina, Iransvoju politiku definira kao suprotnu politici moje države. Burna je prošlostmeđu nama. U vrijeme hladnog rata Sjedinjene Države su potpomogle skidanjedemokratski izabrane iranske vlade. Poslije Islamske revolucije, Iran je uzimaotaoce i provodio nasilje protiv američkih vojnih trupa i civila. Ova povijestje dobro poznata. Ja sam jasno poručio Iranuda je moja zemlja je spremna da krene dalje, radije nego da ostanemozatočeni u prošlosti. Sada nije pitanje protiv čega je Iran, nego što želigraditi za svoju budućnost. Priznajem da će teško bitivratiti povjerenje nakon desetljeća nepovjerenja, ali mi ćemo prići rješenju shrabrošću, poštenjem i odlučnošću. Mnoga pitanja će se morati riješiti izmeđudvije zemlje, i mi smo spremni krenuti naprijed bez uvjeta, i na bazimeđusobnog poštovanja. Ali, što se tiče pitanja nuklearnog naoružanja, ostajemoodlučni pri svojim stavovima. Ovdje nije pitanje samo američkog interesa. Riječje o sprečavanju trke u nuklearnom naoružavanju na Srednjem Istoku koja bimogla povesti cijelu regiju, kao i svijet, jednim veoma opasnim putem. I pitanje demokracije je jedno odonih o kojima ću govoriti. Znam da je bilo kontroverzipovodom promioviranja demokracije proteklih godina. Moje je duboko uvjerenje dasvaka vlada treba da odražava volju naroda. Svaka država ostvaruje te principena svoj način, zasnovano na tradiciji vlastitog naroda. Amerika ne smatra da zna šta jenajbolje za svakoga. Ja također čvrsto vjerujem da svi ljudi žude za određenimstvarima - mogućnošću da iskažu svoje mišljenje, da se čuje njihov glas uvladi, žude za vladavinom zakona i jednakopravnošću, za vladom koja je transparentna i koja ne kradeod ljudi, za slobodom da žive po vlastitom izboru. To nisu samo američkiideali, to su ljudska prava. I zato ćemo ih mi svugdje podržavati. Nema jedinstvenog puta uostvarivanju tih prava Ali je jasno da je vlada koja štiti ta prava definitivnostabilnija, uspješnija i sigurnija. Presijom se ideje nikada ne mogu uništiti. Amerikapoštuje pravo da se čuju svi miroljubivi glasovi koji poštuju zakon, čak i akose sa njima ne slaže. I mi ćemo pozdraviti sve legalno izabrane, miroljubivevlade, koje će vladati poštujući sve svoje građane. Ovo je važno naglasiti, jer ima nekih koji zagovaraju demokraciju samokada nisu na vlasti. Jednom kada preuzmu vlast, oni su nemilosrdni u gušenjuprava ostalih. Prema tome, bez obzira gdje je, vlada koju je izabrao naroduspostavlja jedinstven standard za sve koji će biti na vlasti. Vlast se mora održavatiprivoljavanjem, a ne prisilom, moraju se poštivati prava manjina, i surađivatiu duhu tolerancije i kompromisa, moraju se interesi građana i legitiman rad u političkom procesustaviti iznad političkih stranaka. Bez toga, izbori sami po sebi neće stvoritipravu demokraciju. Peto pitanje na kojem moramo zajedno raditi sureligijske slobode. Islam ima pravo biti ponosan na tradicijutolerancije. Mi to vidimo u istoriji Andaluzije i Cordobe tokom inkvizicije. Jasam to vidio iz prve ruke kao dijete u Indoneziji, gdje kršćani slobodnoispovjedaju svoju vjeru u predominantno muslimanskoj zemlji. To je duh kojegdanas trebamo. Ljudi u svakoj zemlji trebaju biti slobodni da, slijedeći svojum, srce i dušu, izaberu vjeru i slobodno je ispoljavaju. Ta je tolerancijaneophodna za napredovanje religije, ali je na razne načine dovedena u pitanje. Među nekim muslimanima postoji uznemirujućatendencija da svoju vjeru mjere odbacivanjem vjere nekog drugog. Bogatstvorazličitih religija mora se očuvati, bez obzira da li su to maroniti u Libanu, ili kopti u Egiptu. I, ako ćemo biti pošteni, taj pogrešan put se mora zatvoriti među muslimanima, jednako kao podjele izmedju sunita i šiitakoje vode do tragičnog nasilja, posebno u Iraku. Religijske slobode su ključne da bi ljudi živjelizajedno. Mi uvijek moramo tražiti put njihove zaštite. Na primjer, u SjedinjenimDržavama, pravila davanja dobrotovornih priloga su muslimanima otežalaispunjavanje njihove religijske obaveze. Zato sam ja posvećen da radim samuslimanima u Americi da osiguram da oni mogu ispuniti zekat. Jednako tako je važno da zapadne zemlje ne sprečavajumuslimane u prakticiranju njihove religije onako kako oni žele, na primjerdiktirajući kakvu će odjeću nositi muslimanke. Mi ne možemo prikrivatineprijateljstvo prema bilo kojoj religiji izgovarajući se liberalizmom. Ustvari, religija bi nas trebalazbližavati. I zato mi u Americi u uredima za inostrane poslove nastojimouposliti zajedno kršćane, muslimane i Jevreje. Zato mi pozdravljamo napore, kaošto je međuvjerski dijalog Saudijskog kralja Abdullaha i tursko vođstvo uSavezu civilizacija. Širom svijeta mi možemo okrenuti dijalog u korist međuvjerskograzumijevnja , kako bi mostovi među ljudima vodili ka akciji, bilo da je toborba protiv malarije u Africi, ili pružanje pomoći nakon prirodnih katastrofa. Šesto pitanje, o kojem želim da govorim, je pitanjeprava žena. Znam, i to se može reći po vama prisutnim, da se o tome vodi zdravadebata. Ja odbacujem gledišta nekih na Zapadu da su žene koje se odluče pokritina neki način manje jednake, ali vjerujem da ženama kojima se odbija pravo na obrazovanje, nijedata jednakost. I nije slučajno da je veća vjerovatnoća da će zemlje u kojimasu žene obrazovane biti naprednije. Da budem jasan - pitanje ženske jednakosti je bezsumnje jedan od problema u islamu. U Turskoj, Pakistanu, Bangladešu, Indonezijividjeli smo da većinske muslimanske zemlje biraju žene da ih vode. U međuvremenu,borba za ravnopravnost žena se u mnogim aspektima nastavlja u američkom životui zemljama širom svijeta. Ja sam uvjeren da naše kćerke mogu jednakodoprinostiti našim zajednicama kao i naši sinovi. Naš zajednički prosperitet ćebiti podstaknut tako što ćemo svima dozvoliti – i ženama i muškarcima - daostvare svoj puni potencijal. Ja ne mislim da žene moraju da rade sve kao muškarci da bi bileravnopravne, i ja poštujem žene koje izaberu da žive na tradicionalan način.Ali to treba biti njihov izbor. I zato će Sjedinjene Države biti partner savećinskim muslimanskim državama u podršci širenju pismenosti djevojčica, ipomaganju mladim ženama da nađu posao kroz mikro-finansiranje koje će ljudimapomoći da ostvare svoje snove. Konačno želim da govorim oekonomskom razvoju i mogućnostima. Znam da je za mnoge globalizacijakontradiktorna. Internet i televizija mogu u domove donijeti znanje iinformacije, ali i napadnu seksualnost i bezumno nasilje. Trgovina možedonijeti dodatno bogatstvo i mogućnosti, ali i veliki poremećaj i promjene uzajednici. U svim državama, uključujući Ameriku, te promjene mogu donijetistrah. Strah da sa modernizacijom gubimo kontrolu nad našim ekonomskim izborom,našom politikom i što je najvažnije ... našim identitetom, našom zajednicom,porodicom, tradicijom i vjerom koje moramo njegovati. Ali ja, također, znam da se nemožemo odreći ljudskog progresa. Nema potrebe za kontradikcijama između razvojai tradicije. Zemlje kao Japan i Južna Koreja su enormno razvile svoje ekonomijeodržavajući svoje osobene kulture. To jednako važi za zadivljujući napredak uvećinski muslimanskim zemljama od Kuala Lumpura do Dubaija. U davna vremena, ai u našem vremenu muslimanske zajednice su bile u prvim redovima inovacija iobrazovanja. I to je važno jer razvojnastrategija se ne može zasnivati samo na onome što dolazi sa tog područja,niti može biti kontinuirana kada sumladi ljudi bez posla. Mnoge zemlje Perzijskog zaljeva su ostvarile velikeprihode od nafte i neke se fokusiraju na širi razvoj. Ali, svi mi moramopriznati da će obrazovanje i inovacije biti novac 21. stoljeća, a u isuvišemnogo muslimanskih zemalja u to se ne ulaže dovoljno. Ja se za takva ulaganjazalažem u mojoj vlastitoj zemlji. I dok se Amerika u prošlosti fokusirala nanaftu i plin, kada je riječ o ovom dijelu svijeta, mi sada tražimo širiangažman. U oblasti obrazovanja,proširićemo programe razmjena, povećati fondove za stipendiranje, slične onomkoji je mom ocu omogućio dolazak u Ameriku. Istovremeno, ohrabrivaćemo višeAmerikanaca da studiraju u muslimanskim zajednicama. Omogućavaćemo talentiranimstudentima-muslimanima praksu u Americi, investirati u obrazovanje učitelja idjece putem interneta širom svijeta i kreirati novu internet mrežu da mladaosoba iz Kanzasa može brzo, u sekundi, komunicirati sa vršnjakom u Kairu. Zarad pomoći u ekonomskom razvojuformiraćemo nove grupe poslovnih stručnjaka, volontera kao partnere kolegama umuslimanski većinskim zemljama. Ove godine biću domaćin samitu o preduzetništvuna kome ćemo odrediti kako možemo produbiti veze među poslovnim liderima, fondacijama, socijalnim službama iaktivistima u Sjedinjenim Državama i muslimanskim zajednicama širom svijeta. U oblasti nauke i tehnologije,pokrenućemo nove fondove da podržimo tehnološki razvoj u muslimanski većinskimzemljama i pomoći tranfer ideja na tržište kako bi otvorili nove poslove.Otvorićemo svakome pristupačne znastvene centre o suvremenim dostignućima uAfrici, na Srednjem Istoku i jugoistočnoj Aziji i imenovati istaknuteznanstvenike kao izaslanike koji će surađivati na programima razvoja novihenergetskih izvora, realizaciji programa ekološki prihvatljivih poslova,osiguravanja čiste i zdrave vode, povećanja poljoprivredne proizvodnje. Danasja najavljujem novi, globalni angažman u saradnji sa Organizacijom Islamskekonferencije na iskorjenjivanju dječije paralize. Takođe ćemo proširitisuradnju i partnerstvo sa muslimanskim zajednicama da unaprijedimo zdravljedjece i majki. Sve ove stvari moraju bitiostvarene u tijesnoj saradnji. Amerikanci su spremni pridružiti sedržavljanima, vladama, organizacijama, vjerskim vođama, poslovnim ljudima umuslimanskim zemljama i širom svijeta i pomoći ljudima na putu do boljeg iljepšeg svijeta i života. Stvari o kojima sam govorio nećebiti lako ostvariti. Ali, imamo odgovornost da se udružimo, da radimo zajednoza dobrobit svijeta koji želimo - svijeta u kojem ekstremisti neće daljeprijetiti našim ljudima, svijet u kojem američki vojnici mogu kućama, svijeta ukojem su Izraelci i Palestinci sigurni u svojim državama, svijeta u kojem senuklerna energija koristi u miroljubivesvrhe, svijeta u kojem vlade služe svojim građanima, svijeta u kojem su pravasvakog čovjeka, Božijeg sina poštovana. To su zajednički interesi, to je svijetkojem težimo. Do njega možemo samo zajednički. Znam da ima mnogih, i muslimana i ne-muslimana,koji pitaju da li možemo ostvariti novi početak. Neki će i dalje poticati napodjele i stajati na putu napretka. Neki će isticati da sve ono što želimo nijevrijedno napora, da smo osuđeni na neslaganje, da je sukob civilizacijasudbina. Mnogi, mnogi jednostavno ne vjeruju da su stvarne promjene moguće.Jako mnogo je straha i tako mnogo nepovjerenja je nataloženo tokom vremena.Ali, ako izabermo da budemo zakovani prošlošću, nikad nećemo krenuti naprijed.I ja, posebno mladim ljudima svih vjera i uvjerenja u svim zemljama, naročitonjima, želim reći - vi ste ti koji, više nego bilo ko drugi, imate snage i moćida preoblikujete svijet, da ga učinite boljim. Svi mi dijelimo ovaj svijet, aliza kratak momenat, onoliko koliko su dugi naši životi. Pitanje je daiskoristiti to vrijeme na ono što nas dijeli, ili posvetiti se naporu, trajnomnaporu, da nađemo zajedničko tlo i fokusiramo se na dobrobit naše djece ipoštovanje dostojanstva svih ljudskih bića. Lakše je početi rat, nego okončati ga. Lakše jekriviti druge, nego pogledati unutar sebe. Lakše je vidjeti šta je drugačijekod drugog, nego naći ono što je zajedničko. Ali, mi trebamo izabrati praviput, a ne samo lagani put. U srcu svakereligije je jedno pravilo - da činimo drugima ono želimo da ti drugičine nama. Ta istina je veća od nacija i naroda, to uvjerenje nije novo, nijevjerovanje bijelih, crnih, smeđih, nije vjerovanje kršćana, muslimana,Jevreja... To je vjerovanje koje je pulsiralo u kolijevci civilizacije i jošuvijek kuca u srcima milijardi ljudi širom svijeta. To je vjera u druge ljude i to je ono što meje danas dovelo ovdje. Imamo moć da svijet napravimoonakvim kakvim ga želimo, ali samo ako imamo i hrabrosti da krenemo od novogpočetka, imajući na umu ono što je već zapisano. Kuran, sveta knjiga muslimana namkaže: "O ljudski rode. Stvorili smo vas kao muškarce i žene, od vasstvorili nacije i plemena da možete znati jedni druge." Talmud, sveta knjiga Jevreja namkaže: "Svrha cijele Tore, svih jevrejskih religijski zakona i znanja,svetih knjiga i usmene tradicije je promoviranje mira." Biblija, sveta knjiga kršćanstva,nam kaže: "Blagosloveni su mirotvorci, treba ih zvati sinovimaBožijim." Ljudi ovog svijeta mogu živjeti umiru. Mi znamo što je Božija vizija. I sada to mora biti naša dužnost, ovdje naZemlji. Hvala vam. Neka Božji mir bude savama i u vama. Velika vam hvala. Hvala vam.