Rocking Chair, običan komad namještaja, čudesna naprava
U Ameriku je stigla kao vrtna stolica, no Amerikanci su je brzo prenijeli unutra - i napravili 'američki fenomen' od obične stolice!
“Brinuti je isto što i ljuljati se u stolici, daje vam nešto za raditi, ali nikamo ne vodi” - rekao je Glenn Turner, jedan od vrhunskih novozelandskih igrača kriketa. Striktno govoreći, porijeklo stolice za ljuljanje, , još uvijek nije jasno. Ono što nije upitno, međutim, američka je strast za taj komad namještaja. Njen se izum često pripisuje Benjaminu Franklinu. I makar je taj najslavniji Amerikanac svog vremena, osim političara, jednog od potpisnika Deklaracije o nezavisnosti, znači – jednog od očeva-utemeljitelja Sjedinjenih Država, i osim pisca, filozofa, borca protiv robovlasništva, vojnika, izdavača, satiričara, vatrogasca, znanstvenika, ambasadora... bio i veliki izumitelj (gromobran iliti munjovod, bifokalne naočale, Franklinova peć, nekoliko mjernih instrumenata i još štošta) nema čvrstih povijesnih dokaza da je stolica za ljuljanje bila plod njegova uma. Ona je, negdje na prijelazu 17. u 18. stoljeće došla iz Evrope, u Ameriku iz ili preko Engleske; Franklin je, međutim, bio taj koji je popularizirao u tadašnjih 13 američkih kolonija. Dao je, po svemu sudeći, ipak jedan svoj mali doprinos – na stolicu za ljuljanje, jednom kad je postao njen vlasnik, pričvrstio je lepezu; ljuljajući se, istovremeno se i hladio! Genijalna ideja, Ben, bravo! je u Ameriku stigla kao vrtna stolica, ali Amerikanci su je brzo prenijeli u svoje domove, napravili američki fenomen od tog običnog, ali funkcionalnog komada namještaja. Stolica za ljuljanje bila je tako popularna među kolonistima da je, već 1750., kompanija American Windsor Rocking Chair, u Philadelphiji, bila svjetski poznata. Generacije i generacije Amerikanaca uz nju su odrastale. Majke su u njoj ljuljale bebe, pjevajući uspavanke; se preporučivala za bolesnike, za rekonvalescente; preporučuje se i danas za mnoge bolesti i boljke - za bolove u leđima, za emocionalne rane, jer ima utjesno djelovanje, ali i umirujući efekt ravnoteže, za oporavak nakon operacije, od moždane kapi, za srčane bolesnike, za one koji pate od Alzheimerove bolesti, za smanjenje krvnog tlaka, za dijabetičare... jer ljuljanje u stolici, prema mnogim zdravstvenim istraživanjima, u tijelu oslobađa endorfine koji smanjuju bol i povoljno djeluju na raspoloženje. Običan komad namještaja, izvanredna medicinska naprava! U početku, stolica za ljuljanje je bila prilično gruba izgleda - na običnu, standardnu stolicu bile su montirane dvije savijene metalne šipke. Windsor stolice imale su već razne oblike i bile izrađivane od raznih vrsta drveta. Potom su došle one još ljepše, od pletera, iako ne tako trajne kao stolice izrađene od drveta. je bio pravi luksuz, s blago savijenim sjedištem i visokim naslonom, sve za udobnije sjedenje. Od drveta, do pletera, željeza... stolica za ljuljanje prošla je kroz niz transformacija. A onda je Austrijanac Michael Thonet, godine 1860., napravio prvu od savijenog drveta i stolica za ljuljanje postala je elegantni komad namještaja. Pedesetih godina prošlog stoljeća, majstor Sam Maloof, libanonskog porijekla, kojega će Smithsonian proglasiti “najznačajnijim suvremenim obrtnikom,” drugi “Hemingwayom drveta,” počinje, u Americi, s izradom svojih stolica za ljuljanje, delux dizajna. Maloofova je stolica za ljuljanje predsjedniku Ronaldu Reaganu bila najdraža. Volio ju je i Carter, veliki Maloofov prijatelj, prije njega. I Clinton poslije njega. Ne zaboravimo i neke druge slavne koji su za gajili veliku ljubav – Mark Twain, često ga u stolici za ljuljanje vidimo na fotografijama; predsjednik Dwight Eisenhower; Martin Luther King, Jr.; za predsjednika Abrahama Lincolna ona je, nažalost, bila i zadnja u kojoj je sjedio one kobne večeri, na Veliki petak, cetrnaestog travnja 1865. godine, u kazalištu Ford, kad je pao od metka atentatora Johna Wilkesa Bootha. Najslavnija je svakako ona stolica za ljuljanje predsjednika Kennedyja. Još tijekom predsjedničke kampanje jedan ga je novinar pitao: “Kanite li u Bijelu kuću ponijeti i stolicu za ljuljanje, budite li izabrani predsjednikom?” Kennedy je odgovorio: “Kamo ja, tamo i ona!” Zbog bolova u leđima, njegova mu je liječnica i prepisala terapiju plivanjem i ljuljanjem u stolici, kako bi se na taj način mišići stezali i opuštali. Ne samo da ju je imao u Bijeloj kući, u Ovalnom uredu i spavaćoj sobi, Kennedy je identične stolice za ljuljanje, istina, ne Boston Rocker, slavni proizvod njegove države, Massachussetsa, nego Carolina Rocker, iz Sjeverne Karoline (P & P Chair Company), koji će postati poznat kao Kennedy Rocker, držao i u Camp Davidu i u svojim domovima u Hyannis Portu i Palm Beachu i u njujorškom hotelu Carlisle, gdje je često odsjedao, i na predsjedničkom zrakoplovu, Air Force One, a često ju je i drugim državnicima darovao. Predsjednik Lyndon Johnson nastavio je koristiti Carolina Rocker u Bijeloj kući, nekoliko ih je i u svojem domu, u Teksasu, imao. “Brinuti je isto što i ljuljati se u stolici, daje vam nešto za raditi, ali nikamo ne vodi,” rekao je Glenn Turner, jedan od vrhunskih novozelandskih igrača kriketa. Stolica za ljuljanje, na način – noge gore, zadovoljan osmjeh na lice, puno je bolja opcija. Slažete se?