Holiday Inn 
Holiday Inn unio je reda na američkim cestama, motelska je soba bila sanitizirana i standardizirana, pozornica postavljena za čitave le
Kad je tijekom prva dva-tri desetljeca proslog stoljeca postalo jasno da ce ljubav izmedju Amerike i automobila biti vjecna, kad su sve duzi bili potezi asfalta preko kontinenta, pocela se duz njih radjati i cestovna arhitektura – u obliku diner-restorana, benzinskih crpki i, naravno - motela, americkog fenomena koji odrazava tako vazan dio povijesti i kulture Sjedinjenih Drzava. Rijec je, kako navodi, vecina izvora, nastala 1930, kad je izvjesni Oscar Tomerlin, vlasnik jednog cestovnog konacista na zapadnoj obali, od dviju rijeci – motor hotel, skovao jednu – motel. Moteli su, u to vrijeme, bili sumnjiva mjesta, ne bas prikladna za boravak cijelih obitelji na dugim putovanjima. No, i to ce se uskoro promijeniti, zahvaljujuci osobnoj misiji Kemmonsa Wilsona. U ljeto 1951, Wilson je odlucio suprugu i djecu povesti na izlet u Washington, autom, iz Memphisa, gdje je obitelj i zivjela. Razocaran prljavim, zapustenim motelima i neadekvatnim uslugama duz puta, Wilson je svojoj supruzi rekao:”Sramota! Otvorit cu vlastiti lanac od 400 hotela.” “Poludio si,” odgovorila je Wilsonu supruga. Nije prosla ni godina dana, a Kemmons Wilson je, na aveniji Summer, u Memphisu, vec otvorio vrata svog prvog motela. Dao mu je ime koje je cuo u jednom od filmova Binga Crosbyja – Holiday Inn. Prvi je bio tako uspjesan da, na nekoliko drugih gradskih prilaza, Wilson uskoro gradi jos tri potpuno identicna. Do 1972, dvadeset godina kasnije, Wilson ce imati lanac ne od 400 nego od 1.400 Holiday Inn motela, u Sjedinjenim Drzavama i diljem svijeta. Rezultat odbijanja jednog covjeka da odstupi od vlastitih standarda! One prve motele, za vozace kamiona, za putujuce trgovce, za kratkotrajne susrete, Wilson ce, bas u vrijeme kad Dwight Eisenhower uvodi novi sustav medjudrzavnih prometnica, zamijeniti novim, modernim i svijetlim gradjevinama, smjestenim na idealnim lokacijama, kraj petlji autoputeva, i u njima putnicima jamciti prednosti i blagodati nevidjene do tada – udobne i uredne, klimatizirane sobe, u njima telefone, besprijekorno ciste kupaonice, bazen za plivanje, restorane obiteljima s djecom sklone, besplatno parkiranje, smjestaj za mezimce. Te pogodnosti, iako jednostavne, bile su za hoteljerstvo - revolucionarne. Holiday Inn unio je reda na americkim cestama, motelska je soba bila sanirana i standardizirana, pozornica postavljena za citave legije optimizmom ispunjenih i radoznalih poslijeratnih putnika. Obitelji vise nisu morale putovati na nacin onih iz “Plodova gnjeva,” jer Kemmons Wilson im je nudio sve udobnosti kraj puta, dom daleko od doma, i ono najvaznije – povoljne cijene, dosljednost u pruzanju usluga i uvijek idealna lokacija. Onaj ogromni znak, visok preko 13 metara – Holiday Inn of America – bio je dobro vidljiv sa svih Eisenhowerovih prometnica. Danas, istina, njega vise nema, zamijenila ga je, jos pocetkom 80-ih godina, puno manja, skromnija i jeftinija plasticna verzija. Ali upravo onaj originalni znak Holiday Inna, a ne Elvis Presley, postao je prva globalna marka iz Memphisa! U americkom businessu, Kemmons Wilson je “otac suvremenog hoteljerstva.” Lanac Holiday Inna nije vise u njegovim rukama, kupila ga je, 1990, britanska korporacija. U njemu je danas 2.800 motela, sa 450.000 soba, u 90 zemalja svijeta. Holiday Inn prestao je biti fenomen americke pop-kulture i postao vazan dio medjunarodnog konglomerata. I njegovi su se slogani tijekom godina mijenjali i duh vremena odrazavali – sezdesetih je godina Holiday Inn bio The Nation’s Innkeeper, Konaciste Amerike, zatim Your Host from Coast to Coast, Vas domacin na putu od obale do obale, a onda i World’s Innkeeper, Svjetsko svratiste, da bi, sredinom 70-ih godina, korporacijski direktori odabrali slogan – The best surprise is no surprise – najbolje iznenadjenje je nikakvo iznenadjenje, obecavajuci tako noc u Holiday Innu koja ce biti kao i svaka druga. Kemmons Wilson mozda i jest kulturni krajolik “spljostio”, jednolicnim ga ucinio, ali je zato horizonte prosirio, znacajno na putnike utjecao i, za dobro ili za zlo, zauvijek njegovo motelsko iskustvo promjenio. U americkoj obitelji zapalio je zelju, otvorio apetit, za putovanjima, omogucio joj da automobilom putuje na odmor do dalekih mjesta, da putuje sigurno, da joj na tom putovanju bude zabavno i da putovanje bude ekonomicno. Kriticari motela kazu – to su mjesta bez duse i karaktera. Zagovornici? Dusu i karakter trazimo na drugim mjestima, kad smo umorni od puta i djece na zadnjim sjedistima, onda nam treba cista, uredna i uvijek pouzdano ista motelska soba i uvijek ljubazna lica recepcionera. Holiday Inn moteli omogucili su, onim prvim generacijama, i lakse kretanje od grada do grada, od drzave do drzave, u potrazi za mogucnostima i tako potaknuli mobilnost Amerikanaca, doveli do mnogih demografskih pomaka – s hladnog sjevera na topli jug, s oblacnog istoka zemlje do vjecnog sunca Kalifornije. U geografskoj potrazi za srecom, regionalne su razlike bile izbrisane, zahvaljujuci Kemmonsu Wilsonu i Holiday Innu, svagdje su mogli naci sigurno mjesto koje im je jamcilo iste odlike.