Priobalje Virginije - američka prijestolnica sunovrata
Na pragu službenog proljeća nema boljeg vremena nego se otputiti na kraće putovanje u Virginiju, gdje se na atlantskoj obali nalazi pre
Premda nas od proljeća službeno dijeli još gotovo tjedan dana, neslužbeno svi su znaci već tu: dani su blještavo sunčani, krošnje se raspupavaju, a ptice nas bude jutarnjim pjevom. Dakle, nema boljeg vremena nego se otputiti na kraće putovanje, ne daleko od Washingtona, u susjednu Virginiju, gdje se na atlantskoj obali nalazi predio poznat kao 'Svjetska prijestolnica sunovrata'. Zlato okruga Gloucester i njegovog manjeg istočnog susjeda, okruga Matthews, nije ono o kojemu se govori u burzovnim izvještajima; nije ni ono koje sjaji u nakitu, mada se neki strastveni cvjećari ne bi s tim složili. Ustvari, to zlato dolazi od mora žutih sunovrata koji su Gloucesteru priskrbili nadimak američke prijestolnice narcisa. Potaknuti toplim plimskim naplavnim tlom, sunčani cvijetovi počinju se pojavljivati već u siječnju, uzduž puteva i nasipa, između drveća i na livadama. Vrhunac sezone sunovrata – proglašen jednostavno na temelju toga da je narcisa onda najviše, u najvećoj raznolikosti oblika, a i boja, premda su žuti i bijeli najčešći! – upravo je od sada pa do druge polovice travnja. Okrug Gloucester posvećuje svojem žutom cvjetnom moru i lokalnu svečanost – Festival sunovrata (), ove godine planiran za 29. i 30. ožujka. Prošlogodišnji je trajao samo jedan dan – prekratko, slažu se domaći! – ali je i tako uspio privući 15 tisuća posjetitelja. Među posjetiteljima nisu samo ljubitelji cvijeća. Naime, s obalom dugom skoro 350 kilometara u okrugu čija je površina 225 četvornih kilometara, okrug Matthews je gotovo otok, a okrug Gloucester ima toliko potoka, pritoka i riječnih obala – da se ni ne spominje oceanska obala! – da mu niti jedna točka nije dalje od 15 minuta vožnje do prve vode. Dakle, oba okruga žive od marina, ribarskih brodica i rekreativnog turizma. Povijest narcisa u ova dva okruga – koji su nekad pripadali indijanskom narodu Powhatan, čija je najslavnija kćer bila Pocahontas – počinje dolaskom naseljenika iz Engleske, koji su sa sobom donijeli spomene na dom – male lukovice, često sakrivene u porubima haljina. Prema lokalnom predanju, žene su zasadile te lukovice na čistinama uz svoje okućnice. Lukovice su se našle u tlu u kojemu je plodna ilovača razrahljena pijeskom, oplakivana miljama slatkovodnih obala i još blagoslovljena dugim proljećima ... za njih, uvjeti iz rajskog vrta. No, tek nakon Građanskog rata, te se zahtjevima skromne, ali izgledom raskošne cvijetove počelo gledati kao nešto više od ne posebno znamenitog znaka proljeća. Značaj sunovrata, u financijskom smislu, prva je uočila izvjesna Eleanor Linthicum Smith, koja je, krajem 19. stoljeća, unajmljivala lokalnu djecu da joj beru cvijeće – za svakih stotinu ubranih divljih narcisa, dijete bi dobilo 10 centi! Ubrane bi cvijetove gospođa Smith stavila uspravno u košare, pokrila ih mokrim krpama i poslala u Baltimore, gdje su bili distribuirani cvjećarima. I drugi su se poduzetno ubacili u biznis, sadeći lukovice svake godine gdje god se pružao i najmanji slobodni komadić zemlje. Prodaja narcisa iz ovih okruga Virginije proširila se na sjever i jug, uzduž čitave američke istočne obale. No, tek je jedan Sjevernjak, koji je proveo neko vrijeme u Holandiji, ove više-manje amaterske poslovne poduhvate podigao na višu razinu. Charles Heath, sin bogate obitelji iz Nove Engleske, zatekao se u Gloucesteru 1916. godine. Očaran tamošnjim zlaćanim livadama, pretpostavio je da, ako divlje narcise tako dobro uspijevaju, onda bi i velike lukovice, po kojima je Holandija poznata, isto mogle odlično rasti na tom tlu. Heath se preselio u Gloucester i počeo uvoziti i potom i sam razvijati nove sorte sunovrata. Nije prošlo dugo, a polja bi u proljeće zaživjela i bijelim i žutim i posve-bijelim, i onima tamnijeg oka i visokim tamnožutim i tanašnim zelenkasto-žutim narcisama. Unuk Charlesa Heatha, Brent, i njegova supruga Becky i danas vode biznis pokrenut prije devedesetak godina, a njihova su polja sunovrata jedno od najpopularnijih odredišta posjetitelja u vrijeme festivala. Divljim narcisama malo se i pomaže u njihovoj samoniklosti. Svake jeseni, dobrovoljci, članovi lokalnih udruga cvjećara-amatera poklanjaju lukovice vlasnicima trgovina koji ih sade uokolo svojih lokala i obližnjih parkirališta. Prošle jeseni, tako je bilo poklonjeno više od 50 tisuća lukovica. Djecu se više ne pušta u najamni rad da beru sunovrate, ali škole održavaju tradiciju sadeći svake godine nove primjerke u vlastitim dvorištima. Ukratko, broj i raznolikost sunovrata svake je godine sve veća tako da i redovni posjetitelji uvijek imaju nešto novo za vidjeti. Procjenjuje se da u svijetu postoji oko 6 tisuća varijeteta sunovrata, no nemoguće je prebrojiti koliko ih se može vidjeti u vrtovima i na proplancima šumaraka u Gloucesteru. Za nas, na svaki način, čisto dovoljno.