Sing Me Back Home, priča Dane Jenningsa o Americi, kroz klasični country
Sing Me Back Home, s podnaslovom Love, Death, and Country Music, dijelom je povijest countryja, onog njegovog zlatnog doba, između 1950
Na temu countryja, glazbenog žanrakoji je, početkom 20. stoljeća, nastao na jugu Sjedinjenih Država i područjuAppalachia, iz tradicionalnih elemenata narodne glazbe evropskih doseljenika,nema puno knjiga, literatura je prilično štura. Stoga je dobrodošlo štivo knjiga Dane Jenningsa, autora i jednogod urednika . , naslov je preuzet od hita Merlea Haggarda. , s podnaslovom , dijelom je povijestcountryja, onog njegovog zlatnog doba, između 1950. i 1970.godine,ili kako ga autor, potpunoispravno, zove – “zlatno razdoblje ,”a dijelom memoari Dane Jenningsa, koji je odrastao uz glazbu Merlea Haggarda, WaylonaJenningsa, Johnnyja Casha, Jimmieja Rodgersa, Lorette Lynn, Patsy Cline, TammyWynette, Leftyja Frizella, Boba Willsa, Georgea Jonesa, i najvećeg od svih,Hanka Williamsa... Jennings je rođen 1957. godine, umalom mjestu Kingston, ne kako biste očekivali - negdje u Tennesseeju iliMississippiju, već u saveznoj državi New Hampshire, na sjeveroistoku Amerike,gdje se govori izrazito Yankee akcentom.New Hampshire? Country uvijekasociramo s bjelačkim Jugom! DanaJennings, međutim, otkriva nam da country nije samo Dixie, iako u njemu imaobilje Dixieja, i da country nije glazba samo ruralne, već i radničke Amerike. “To da je country isključivo bjelačka,ruralna i južnjačka umjetnost,” piše Jennings, “čisti je mit, jer country glazbenicidolaze sa svih strana, od Kalifornije, poput Merlea Haggarda, do kanadskepokrajine Nova Scotia, poput Hanka Snowa, i iz raznih mjesta između.” “Country znači zemlja... Desetljećima,country je bio glazba siromašnih, glazba koju su stvarali siromašni i koju sukupovali siromašni. Život na marginamadruštva bio je uz nju barem donekle podnošljiviji. Country iz razdoblja od 1950. do 1970. godine, skrovita jepovijest ruralne i radničke Amerike dvadesetog stoljeća, na vidjelo svima... Countryzna da je mračno srce ‘Američkog stoljeća’ kucalo u krčmama kraj naftnih poljaTeksasa i u detroitskim barovima u kojima su se okupljali kad bi u Fordu ili GM-u odrađena bila još jedna smjena. Country u potpunosti razumije što to značibiti uhvaćen u klopku kulture alijenacije: siromaštvom, šugavim poslom, požudom,alkoholom... Ako zaista želite razumjeti Sjedinjene Američke Države 20. stoljeća,”dodaje Jennings, “onda je potrebno da razumijete country s kojim su, i premakojemu su, radni ljudi živjeli i u kojemu su utjehu tražili i nalazili.” U , Dana Jennings pruža obilje argumenata, u prvomredu – iz vlastitog života. Odrastao jeu siromašnoj radničkoj sredini, svi u njegovoj obitelji, i svi u mjestuKingston, u tvornicama su radili, svi su nosili ožiljke Velike depresije, teškeekonomske krize, iz tridesetih godina, i ožiljke Drugog svjetskog rata. U Jenningsovoj sredini američki prosperitetnije se dotakao nikoga, u njegovom kutku New Hampshirea poslijeratniprosperitet je bio samo glasina. Jenningsozbiljno shvaća country i važnost njegova komentara na život trajno siromašnih,najnižih bjelačkih slojeva društva, onima koji su ostali na selu i onima kojisu zalutali u gradove, ali razumije i cijeni, istovremeno, i humor i onuraskalašenu stranu countryja. Ključne teme klasičnog countryja – zatvor,alkohol, glad, ljubav, vjera, nevjera, osamljenost, nostalgija, cesta i željaza lutanjima... i opet zatvor, zatvor, ali i zatvor alkoholizma, siromaštva, domaćeg nasilja, lošegzdravlja... sve su to teme Jenningsu poznate iz prve ruke. I sve, po riječima Stevea Goodmana, elementisavršene country pjesme. Poglavlje popoglavlje, Jennings svaku od tih tema i istražuje, uvijek vođen specifičnimpjesmama. , ,, , , , ,, , , ... postaje Križnog puta za svakog ljubitelja countryja. Jenningsu one služe i kao odskočna daska zamnoge druge, sa sličnim značenjima. Od svih uz koje je odrastao, pišeJennings, Cashova je glazba na njega imala najviše utjecaja, čeličila ga unjegovom krajnjem siromaštvu, prenijala na njega i onu ljubav prema teretnimvlakovima... Za razliku od one Hanka Williamsa –,koju također u knjizi obrađuje, Dana Jennings se uspio izvući izKingstona. Studirati na Sveučilištu NewHampshire, postati novinarom, objaviti nekoliko romana. Za svojih prvih pedeset godina,country se, pise Jennings, obraćao zaboravljenima. Ono što se danas prodaje kao country, samo je u stilu countryja,odnosno – country glazba o country glazbi.Jenningsova knjiga o onim je najslavnijim godinama tog žanra, od završetkaDrugog svjetskog rata do ranih sedamdesetih godina, otprilike od JimmiejaRodgersa do Willieja Nelsona. Po čitanju knjige , piše u osvrtu NYT-a, lakoćemo se svi s Jenningsom složiti – da su tužne pjesme koje su njemu i njegovojobitelji i milijunima drugih poput njih pjevali Hank Williams ili George Jonesili Patsy Cline ili Merle Haggard ili Willie Nelson, pjesme o gladi, neimaštini,varanju i piću, svim našimživotima, da smo svi osamljeni i preplašeni.Ako ne čamimo u nekom zatvoru ovog časa, country nam govori da je tosamo pitanje vremena. priča je o jednom iščezlom svijetu kojiVelika depresija nije nikada napustila, u kojem šezdesete nisu nikada pokucalena vrata. Jennings koristi klasičnicountry kako bi opisao živote onih iz svoje obitelji i svoje zajednice ipokazao da su njihovi životi - naši životi, samo je u njihovima bilo više nego u našima.”