text:
Borba za zapošljavanje u Bosni i Hercegovini | Balkan Diskurs
Amina Sejfić | Balkan Diskurs | Eleni Karvountzi
19. decembra, 2022.
Jednostavna Google pretraga s pojmovima ‘tražim posao’ ili ‘mogućnosti zaposlenja’ na bosanskom jeziku daje vam odličnu sliku trenutne situacije u zemlji. Ono što se najčešće pojavljuje su opcije za poslove u Njemačkoj, prilike u inostranstvu ili statistike o nezaposlenosti, posebno mladih i žena. Imajući na umu ovu sumornu sliku, ovaj će se članak baviti predstavljanjem najvećih izazova za postizanje pune zaposlenosti u zemlji i potencijalnim načinima za napredak.
Nekoliko faktora doprinosi povećanju nezaposlenosti u Bosni i Hercegovini, a najznačajniji su nedostatak praktičnih komponenti u obrazovanju, sveukupna nepovezanost između obrazovnog sistema i tržišta rada, korupcija i nepotizam te nedostatak poticaja za pojedina područja poslovanja. Prema podacima Svjetske banke, stopa nezaposlenosti u zemlji je pala s 15,7 posto u 2019. godini na 14,9 posto u 2021. godini, dok je stopa nezaposlenosti mladih za 2021. godinu iznosila 32,9 posto, u odnosu na globalni prosjek od 19,14 posto. Uz to, najveća stopa nezaposlenosti mladih u posljednjih 30 godina (1991-2021) u Bosni i Hercegovini iznosila je 63,11 posto 2012. godine. Stalan pad nezaposlenosti nije pravi znak napretka, već je uglavnom rezultat vanjske migracije. Prema Uniji za održivi povratak i integracije, 2021. godine iz države je otišlo 170.000 osoba, a postoje podaci da je u proteklih deset godina blizu pola miliona napustilo Bosnu i Hercegovinu.
Iako je bh. ekonomija u stalnom porastu od 1990-ih, prema Međunarodnoj organizaciji rada (ILO), Bosna i Hercegovina još uvijek ima jedno od ‘najizazovnijih tržišta rada u regiji.’ Svaki napredak na bh. tržištu rada otežan je trendovima vanjske migracije, heterogenom  strukturom vlade i složenom birokratskom javnom upravom koja svaki razvoj prema dugoročnim reformama i socioekonomskim odgovorima čini gotovo nemogućim. ILO također primjećuje da se ekonomija zemlje relativno uspjela oporaviti od uticaja krize izazvane virusom COVID-19, ali da taj oporavak nije poboljšao tržište rada, budući da je samo 2020. godine zabilježila pad radnih sati od 7,4 posto, što je ekvivalentno 85.000 poslova s punim radnim vremenom.
Od 1990-ih, obrazovni sistem u Bosni i Hercegovini prolazi kroz tranziciju s ciljem modernizacije prvo infrastrukture uništene u ratu, a potom i zastarjelih nastavnih planova i programa. Međutim, ova tranzicija je uveliko zaustavljena nepostojanjem Ministarstva obrazovanja na državnom nivou, budući da su sve reforme i upravljanje obrazovnim sistemom visoko koncentrisani na entitetskom, kantonalnom i lokalnom nivou te na nivou Distrikta Brčko. U takvom okruženju, Program za međunarodno ocjenjivanje znanja (PISA) iz 2018. godine naglasio je ozbiljnu zabrinutost za kvalitetu obrazovanja općenito, budući da je više od polovine 15-godišnjaka imalo slabe uspjehe u čitanju, pisanju i matematici, u usporedbi s petinom svojih kolega u Evropskoj uniji. Zanimljivo je da je ista procjena pokazala da je indeks kognitivne prilagodljivosti učenika u Bosni i Hercegovini bio jedan od najviših među zemljama i ekonomijama. Dok je većina škola u kojima su provedene procjene rekla da im nedostaje kapaciteta za pravilno podučavanje učenika, izvještaj Evropske komisije također navodi da postoji stalna neusklađenost obrazovnih kurikuluma s potrebama tržišta rada (Evropska komisija, 2020).
Što se tiče kapaciteta i sredstava, oko 4,6 posto ukupnog proračuna Bosne i Hercegovine odlazi na obrazovanje. Otprilike 91 posto tih sredstava troši se na nastavne i administrativne troškove, ostavljajući vrlo malo prostora za ulaganja u infrastrukturu, poboljšanja kvalitete ili inovativnosti. Obuka nastavnika također je izazov, jer se većina oslanja na obuku koju pruža civilno društvo ili druge institucije izvan njihovih škola (Evropska fondacija za obuku, 2020). Imajući sve ovo u vidu, ne čudi što mladi ljudi u Bosni i Hercegovini izlaze iz učionice nespremni za teško tržište rada i konkurenciju za stabilno zaposlenje koje ih čeka. Poslodavci u većini slučajeva traže samo iskusne radnike, isključujući mlade bez prethodnog radnog iskustva, što onemogućuje mladima čak i početna radna mjesta. Ova pojava stvara takozvanu ‘experience trap’ jer mladi diplomanti nemaju priliku iskoristiti svoje vještine i znanja nakon godina obrazovanja jer niti su više dio obrazovnog sistema, niti zaposleni niti na obuci.
Općenito, postoje neke razlike kada je riječ o zapošljavanju u privatnom naspram javnog sektora. Čini se da je privatni sektor ‘svijetla tačka’ zemlje, posebno u područjima koja se tiču novih tehnologija i IT-a, s više početnih poslova i ulaganja u razvoj radne snage. Međutim, i privatni i javni sektor muči ista stvar – najgori neprijatelj i najveća prepreka državi – sistematska korupcija i nepotizam. Poslovni sektor obično je najosjetljiviji na korupciju, jer zaustavljen i složen proces registracije i dugotrajna administracija predstavljaju plodno tlo za podmićivanje, kako bi se dobio pristup uslugama ili jednostavno ubrzali procesi zapošljivosti (CHR.Michelsen Institute, 2018). Javni sektor, s druge strane, pati od tako visokih nivoa korupcije i političkog favoriziranja da je najveća ‘javna tajna’ u zemlji da bez novca i/ili članstva u političkoj stranci, čak i početna pozicija pripravnika u javnom sektoru je pusti san. U istraživanju koje je proveo UN Ured za drogu i kriminal 2011. godine, 70 posto ljudi koji su se prijavili za posao u javnom sektoru priznalo je da su tu poziciju platili, dali dar ili učinili uslugu kako bi bili zaposleni.
Obzirom na neumoljive statističke podatke o stanju i preprekama zapošljavanja u Bosni i Hercegovini ipak postoje inicijative, projekti, privatni sektor, kao i pojedinci koji su se uspjeli izboriti s grubim političkim i društvenim sistemom i stvoriti prilike za posao i razvoj za sebe i druge. Od mladih poduzetnika do studentskih udruženja i aktera civilnog društva, Bosna i Hercegovina još uvijek ima ljudi i grupa voljnih uhvatiti se u koštac s korumpiranim sistemom.
Ovaj članak dio je serije tekstova u okviru projekta #EmployMe Centra za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskursa. Cilj serijala je podići svijest o problemima s kojima se susreću mladi ljudi u oblasti obrazovanja i zapošljavanja u BiH te istaknuti neke dobre prakse u borbi s tim preprekama. Ovaj serijal dio je “Programa zadržavanja mladih u BiH – Opšta mobilizacija” kojeg provodi Udruženje građana Nešto Više u saradnji s PRONI Centrom za omladinski razvoj, uz podršku Delegacije Evropske unije u BiH.


text:
Manjak ekološke svijesti u Bosni i Hercegovini | Balkan Diskurs
Kenan Kečanović
23. decembra, 2022.
Klimatske promjene su prisutne, a bosanskohercegovačka vlast i društvo nemaju dovoljno razvijene mehanizme borbe i “zelenih” reformi koje će unaprijediti ekološku svijest. Ipak, postoje mladi ljudi koji svojim akcijama potiču na aktivizam, poput Emira Delića, 28-godišnjeg Bišćanina, koji je svoje ideje podijelio i na konferenciji Mladih za klimu u New Yorku.
„Neki smatraju da su klimatske promjene mit, a ne realnost, kao što jesu. Pokazatelj je suša u Južnim dijelovima Španije i Portugala, također u Africi i Capetownu. Postoji još primjera, što zahtjeva efikasan rad sa manje priče, što ne umanjuje vrijednost seminara i konferencija, već treba raditi konkretne aktivnosti“, kazao je Delić.
Smatra da je jedan od velikih globalnih problema i veliki broj automobila, kao i nerazvijena svijest o korištenju sredstava javnog transporta.  Uz to, malo je onih koji koriste električne romobile ili bicikla, a zanimljiva je činjenica da je u Amsterdamu više bicikala nego ljudi.
Delić je ekološki radnik i aktivista, a završio je Biotehnički fakultet u Bihaću, smjer šumarstvo. Sada uporedo pohađa 2. ciklus studija na fakultetima u Banjaluci i Sarajevu u oblastima ekologije šuma i ekološkog monitoringa voda.
Povodom 77. godišnjice zasjedanja Ujedinjenih naroda (UN-a), Delić je učestvovao na Konferenciji mladih za klimu koja je okupila više od 150 učesnika iz više od 90 država svijeta i predstavljao je mlade iz Bosne i Hercegovine. Pojašnjava da su bili prisutni mladi klimatski lideri sa vizijom i ciljevima, od kojih su neki bili ispred nevladinih organizacija, dok su drugi, inovatori, predstavljali svoja mala preduzeća sa ciljem pravilnog selektiranja otpada.
„Imao sam priliku razgovarati sa vodećim stručnjacima UN agencija, glavnim administratorom UNDP-a sa kojim sam razmjenjivao mišljenja i ideje, kao i slušao savjete na koji način djelovati – svako za svoju državu, sistem i uvjerenje“, kazao je Delić.
Jedan od važnijih segmenata i zadataka učestvovanja na konferenciji je predstavljanje aktivnosti koje se realizuju u našoj državi, kao odnosu društva i vlasti prema zaštiti prirode i klimatskim promjenama te da li su naši mladi aktivni i učestvuju li u zagovaračkim procesima.
Delić je mišljenja da potcjenjujemo prirodne potencijalne koje imamo. Bogata mreža rijeka, kao i nepregledno šumsko zelenilo su na udaru uslijed manjka kolektivne svijesti o zaštiti životne sredine.
„Dubaji koristi vodu, a odakle im ona? Troše milione i milione za skupe mašine kojima vrše desalinizaciju. Mnogo novca su potrošili da morsku vodu pretvore u pitku. Trebamo se zapitati kakav je naš odnos prema rijekama“, smatra aktivista Delić.
Dodao je da siromaštvo i nezaposleno stanovništvo zbog egzistencijalnih razloga nije u mogućnosti ugrijati se tokom zime te je primorano sjeći šume.
„Imamo više od 62 posto teritorije države pokrivene šumama i po tome smo prvi na Balkanu, ali dijelimo i prvo mjesto u brojnim nelegalnim aktivnostima poput: siječe i paljenja šuma, uništavanje šumskog i pretvaranja u poljoprivredno i građevinsko zemljište“, pojasnio je Delić.
Osim šuma, najveća prijetnja rijekama je izgradnja hidrocentrala koje mijenjaju njihov tok, a time se uništava biljni i životinjski svijet.  Delić ističe da slabo čuvamo ono za što neke države već sada paniče.
Da bismo to promijenili, on smatra da je ključno provođenje i poštivanje zakonskih regulativa. „U Bosni i Hercegovini inspekcije slabo rade svoj posao, živimo i dio smo koruptivnog sistema, a to možemo vidjeti po obalama rijeke Une. Jedna od najljepših rijeka u Evropi se betonira. Svi znaju, ako se ne varam, da deset metara od rijeke Une se ne smije graditi, a kamoli betonirati. Također, brojni hoteli i restorani su povezani kanalizacionim sistemom sa rijekom Unom bez posebnih, po zakonu propisanih, filtera za pročišćivanje voda. To je javna tajna, to se zna, ali se na tome ništa ne radi“, naveo je Delić.
Angažmanom u Nacionalnom parku Una, Delić je bio aktivan na različitim projektima, a trenutno svoje aktivnosti implementira kroz brojne edukacije o biodiverzitetu u Centru za održivi razvoj, gdje na stotine učesnika uči o pravilnom selektiranju otpada, urbanom zelenilu, sadnji drveća i tako dalje. Kada se priča o zaštiti jedne i jedine rijeke Une, on ističe i udruženje Unski smaragdi, kroz koje su, kako kaže, „odgajane generacije mladih“.
„Naš zadatak i sada je da radimo sa najmlađima koje učimo o ekologiji kroz nevladin sektor. Kod nas je problem što u nastavnim planovima i programima nije uvršteno obrazovanje o klimatskim promjenama i zaštiti prirode ili je veoma malo uključeno. Ovdje aktivisti zaista djeluju, jer smo zasadili preko 250 stabala u proteklom periodu, čistili smo prigradska naselja, obale rijeke Une, srednjovjekovne Tvrđave, promovirali smo recikliranje i slično“, kazao je Delić.
On dodaje da upravo u nevladinim organizacijama možemo pronaći iskrene lidere koji se brinu o prirodi.
„Lokalne NVO po meni još drže tu prekretnicu da ovo što imamo još opstaje i stoji na nogama. Ono što čine svojim aktivnostima su promjene, a u njima rade timovi ljudi koji su iskreni i srčani lideri te aktivisti, zagovarači promjena. Čuvari prirode koji rade zato što to vole, što žele promjenu kako bi se sačuvalo ono što imamo“, istaknuo je Delić.
Ipak, mladi ljudi još ne vide kakve sve benefite i mogućnosti nudi nevladin sektor. Mladi aktivista iz Krajine pojašnjava da su ljudi od početka čovječanstva do danas preživjeli zbog toga što su radili kao tim jer pojedinac može nešto uraditi ali u manjim slučajevima. Kada govorimo o ekologiji, ističe da trebamo kao pojedinci bacati opuške u kantu, nositi platnene kese, ali generalno i učiti djecu pozitivnim ekološkim pristupima kako bismo kroz generacije promijenili svijest.
„Moramo se potruditi i željeti bolje, a ne biti sebični i govoriti: „Mene neće biti kad se budu te stvari događale“. Ono što smo naslijedili od prethodnih generacija trebamo i sačuvati“, pojasnio je Delić.
Razmišljanja je da kada bismo slijedili 17 ciljeva održivog razvoja, bez da mijenjamo svoje životne navike drastično, mi bismo normalno živjeli i radili na očuvanju prirode i okoliša. Odnos prema prirodi, zaključio je, treba biti kao i odnos prema našoj kući u kojoj živimo, jer ne bacamo otpatke pored kreveta.

source: news-balkandiskurs

license: Creative Commons - Attribution - https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/

author: Kenan Kečanović


text:
Uloga italijanske diplomatije u izgradnji mira u Bosni i Hercegovini | Balkan Diskurs
Serena Lucia Bassi
26. decembra, 2022.
Među prvim zemljama koje su uspostavile diplomatske odnose s Bosnom i Hercegovinom (BiH) je bila Italija i to još u ratnom periodu putem „specijalnog diplomatskog predstavništva“, a službeno ambasada je uspostavljena u novembru 1996. godine. Dobre odnose u trgovinskom, kulturnom, medicinskom, obrazovnom i drugim aspektima između Italije i Bosne i Hercegovine danas u italijanskoj ambasadi u Sarajevu žele još više ojačati, ali i doprinijeti procesu izgradnje mira.
Italijanska diplomatija, kako navode iz ambasade Italije u Bosni i Hercegovini, ima dva glavna cilja a to su snažniji bilateralni odnosi između obje zemlje, promocija mira i stabilizacija Bosne i Hercegovine, a što nastoje potaknuti kroz evropske i atlantske međunarodne strukture.
Italija je članica Upravnog odbora Vijeća za implementaciju mira (PIC-a), koji daje smjernice Visokom predstavniku u Bosni i Hercegovini, a italijanski napori da pomogne bh. stabilizaciji vidljivi su i na vojnoj razini, kroz EUFOR i NATO.
Uz blisku političku saradnju, od velike su važnosti ekonomski i trgovinski odnosi ove dvije zemlje. Kako pojašnjavaju u Ambasadi, Italija je bila prvi uvoznik za BiH, prvi izvoznik i drugi po redu trgovinski partner u 2021. godini ali i tokom prvih pet mjeseci 2022. godine.
,,Italija ima koristi od vrlo razgranate mreže poduzeća ove zemlje. Oni [poduzeća] su odavno uspostavljeni u proizvodnom tkivu BiH na vrlo učinkovit, prilagodljiv i dinamičan način u različitim sektorima“, kazao je Marco Di Ruzza, ambasador Italije u BiH.
Ova ekonomska saradnja uveliko se može objasniti geografskom blizinom Italije i BiH, kao i prednostima u smislu energetskih i transportnih troškova za investitore. Upravo zahvaljujući ovim povoljnim uvjetima bio je moguć razvoj tipično italijanskih industrija u BiH poput industrije obuće, tekstila, odjeće i metalurgije, koje su naišle na istinsko uvažavanje oznake “Made in Italy”. Štaviše, Italija ima značajnu ulogu u bankarskom sistemu BiH sa svoje dvije banke, Unicredit i Intesa Sanpaolo.
Osim političkih i ekonomskih veza, Italija je od početka rata davala značajan doprinos razvoju BiH. Zapravo, Italija je prvi put pružila medicinsku i logističku pomoć zemlji 1992. godine i pomogla zbrinjavanje velikog broja ranjenih i izbjeglica iz BiH.
Nakon potpisivanja Daytonskog sporazuma 1995. godine, Italija je usmjerila svoje resurse uglavnom u obnovu i ekonomski razvoj, time pridonoseći naporima međunarodnih organizacija i drugih zemalja. Posljednjih godina italijanska razvojna saradnja bila je uglavnom u sektorima ruralnog razvoja i izgradnje institucija. Na primjer, Italijanska agencija za razvojnu suradnju (AICS) provela je 2021. godine 11 inicijativa u Bosni i Hercegovini, što odgovara 11.373.632 eura bespovratnih sredstava.
,,Kroz AICS se finansiraju brojni projekti s ciljem što većeg razvoja veza, mostova i poveznica između različitih zajednica“, kazao je ambasador Di Ruzza.
Jedan od projekata koji je dobio snažnu potporu je Via Dinarica, platforma osmišljena da razvije dinamične i održive oblike turizma prilagođene mladima a kako bi doprinijeli ekonomskoj ravnoteži i omogućili da BiH iskoristi i unaprijedi izvanredne prirodne ljepote koje ima za ponuditi.
Snažnu bilateralnu saradnju prate i bliski kulturni odnos, a što se odražava u raznim inicijativama koje su proistekle iz Sporazuma o bilateralnoj saradnji na području kulture, obrazovanja i sporta, potpisanog 2004. godine, a koji je stupio na snagu 2015. godine.
U području obrazovanja, na univerzitetskoj razini, snažno se potiče podučavanje italijanskog jezika zahvaljujući doprinosu Ministarstva vanjskih poslova i međunarodne saradnje Italije (MAECI-ja). Druge nedavne saradnje uključuju uvođenje programa “Radio Italia” tokom pandemije kao i organizaciju tri koncerta Orkestra mladih uz potporu italijanske ambasade.
Italiju i BiH povezuje i kinematografija, a što se moglo vidjeti na “Danima italijanskog filma”, manifestaciji koja je održana od 27. juna do 3. juna ove godine u većim bosanskohercegovačkim gradovima poput Sarajeva, Banjaluke i Mostara.
Ambasador Di Ruzza je istaknuo da filmska selekcija nastoji ,,simbolično izgraditi most ka tradicionalnoj, filmskoj ljetnoj sezoni Sarajeva, periodu izvanredno intenzivnom i dinamičnom za prijestolnicu, u koju pristižu redatelji i akteri iz cijele regije i iz mnogobrojnih zemalja“.
Postoji i velika umjetnička saradnja između Italije i BiH, što svjedoči o bliskoj kulturnoj vezi ove dvije zemlje još od završetka rata. Italijanski umjetnici i muzeji su odigrali ključnu ulogu u Ars Aevi projektu sarajevskog Muzeja savremene umjetnosti, a kojim se podržavaju temeljna uvjerenja da “Umjetnost može pobijediti zlo i destrukciju”,“Kultura je majka tolerancije” i “Interkulturalni dijalog obogaćuje”.
Tokom godina umjetničke saradnje bile su česta pojava, a najnoviji primjer je izložba “La luce si colora” (Obojena svjetlost), italijanskog umjetnika Claudija Malacarnea, koja je bila u sarajevskoj Umjetničkoj galeriji od 2. do 27. juna ove godine.
Kustos izložbe Cesare Orler pojasnio je da je cilj Malacarneova rada prikazati “mediteranskost”. ,,U izložbi ima figurativnih djela u rasponu od južnotalijanskih vrtova do raznih vodenih scena – bazena, jezera, vodenih trgova raznih vrsta – u kojima je subjekt jednostavno povod za slikanje. Pravi protagonisti su mediteransko svjetlo i jarke, jako kontrastne boje“, kazao je Orler.
Prema riječima kustosa, skrivena poruka iza Malacarneovog rada je da postoji snažna veza između ljudskih bića koja može nadvladati mržnju i rat. To je razlog što je Ambasada Italije snažno podržala ovu izložbu, koja je ujedno služila i jačanju kulturnog mosta između Italije i BiH.
Orler pojašnjava da to nije postignuto toliko odabirom umjetnika i njegovih djela koliko samo izložbom. ,,To što će strana ambasada imati priliku izlagati u državnoj galeriji jedne zemlje znači da je bosanskohercegovačka država ustupila svoj najprestižniji prostor kako bi Italiji dala priliku da se uključi u vrlo važan dijalog. Smatram da je ovo snažna i smislena poruka, koja je apsolutno i hitno potrebna“, istaknuo je Orler.
Uz sve navedeno, kako ističu sagovornici, Italija nastoji doprinijeti procesu pomirenja u BiH koji još uvijek traje. U tu svrhu, Ambasada radi na promicanju međureligijske i međuetničke saradnje na lokalnoj razini kako bi stvorili mogućnosti za razmjenu i kulturni razvoj.
„Ideja je da u vremenima očaja, poteškoća i tragedije za jednu naciju, druga zemlja može priskočiti u pomoć nudeći joj sigurno utočište“, istaknuo je Orler.
Nada postoji da će se takve inicijative nastaviti i proširiti u godinama koje dolaze, s dalekosežnim potencijalom da pozitivno utiču na društvo koje je još uvijek jako pogođeno nasljeđem rata.

author: Serena Lucia Bassi


text:
Želje mladog Sanjanina pretvorene u stvarnost | Balkan Diskurs
Dženisa Joldić
30. decembra, 2022.
Dvadesetjednogodišnjak iz Sanskog Mosta nije sjedio i čekao da mu neko pomogne da ostvari svoju dječačku želju da postane frizer već je tokom pandemije krenuo da radi po kućama ili dvorištu mušterija, ponekad i bez naplate, da bi danas postao uspješan u svom poslu.
Nedim Ramić u toku pandemije virusom COVID-19 objavio je tekst na društvenoj mreži Facebook u kojem navodi da želi šišati i raditi frizure po kućama ili dvorištu mušterija jer kao maloljetan nije mogao da radi ni u jednom salonu. Cijena šišanja je bila pet maraka a za one koji nisu u mogućnosti da plate a žele da imaju uređenu kosu naveo je da će to učiniti besplatno. Njegova objava na Facebook-u izazvala je pažnju pa su je počeli dijeliti drugi i imala je puno pregleda.
Šišanje tokom COVID-a pomoglo je Nedimu da ostvari svoju ljubav iz dječačkih dana. Kad bi kao dječak, kako pojašnjava, otišao kod frizera gledao je kako to radi i jednostavno ga je počelo zanimati, da bi kasnije upisao Srednju mješovitu školu, smjer frizer.
„Počeo sam šišati prijatelje i svidjelo mi se. Kroz neko vrijeme posavjetovao sam se s njima i tako odlučio da počnem raditi šišanje na kućnim adresama kako bih stekao neko iskustvo“, kazao je Nedim.
Išao je i na nekoliko edukacija i seminara za barbere, što ga je dodatno ohrabrilo jer je dobio dodatno iskustvo i usavršio svoje vještine. Uz rad po kućama i dvorištima je zarađivao novac i uz nagovor i pomoć prijatelja i članova porodice otvorio je frizerski salon u Sanskom Mostu.
„Pronašao sam prostor u Sanskom Mostu i počeo ga uređivati. Bilo je teško ali evo isplatilo se“, kazao je Nedim, dodavši da je ponosan što je frizerski salon otvorio s 18 godina i što je dospio do ovoga gdje je sad.
Svjestan je da uvijek može bolje, ali ističe da će se „truditi da bude uspješniji i da nikada neće stati“.  Iako je jako mlad nije zaboravio ljude koji su u potrebi. Tako je već dva puta učestvovao u humanitarnim akcijama na način da je prihod koji je bio zarađen u određenom periodu proslijedio za potrebe liječenja.
Ističe da voli pomagati ljudima i planira biti dio i drugih humanitarnih akcija. Uz to, naglašava da nekome može i osmijeh biti od pomoći, odnosno popraviti dan. „Ljudi, osmijeh je besplatan“, dodaje Nedim.
Za problem nezaposlenosti mladih u Bosni i Hercegovini Nedim navodi da je alarmirajući, ističući izrazitu neaktivnost populacije u dobi od 15 do 24 godine.
„Najveći problemi mladih u BiH je to što ovdje, nažalost, ne vide svoju budućnost, krenuvši od toga da je teško naći posao do toga i kada nađu posao da su plate veoma niske. Naravno to ih primorava da odlaze iz naše BiH. Ja ne planiram napustiti Bosnu, jer se želim boriti ovdje kao “svoj na svom”, a u budućnosti se vidim kao jedan od uspješnijih muških frizera“, kazao je Nedim.
Biti frizer u današnje vrijeme za Nedima je super jer uvijek ima priliku upoznavati nove ljude, družiti se s njima, šaliti se a uz to sve i uljepšavati njihovu kosu. „Zar to nije lijepo? Meni jeste“, naglašava Nedim.
Mlade u Bosni i Hercegovini, Nedim savjetuje da prate svoje snove i idu prema svom cilju. „Sve što zamislimo, radom i trudom možemo ostvariti“, kazao je Nedim.
Ovaj članak dio je serije tekstova u okviru projekta #EmployMe Centra za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskursa. Cilj serijala je podići svijest o problemima s kojima se susreću mladi ljudi u oblasti obrazovanja i zapošljavanja u BiH te istaknuti neke dobre prakse u borbi s tim preprekama. Ovaj serijal dio je “Programa zadržavanja mladih u BiH – Opšta mobilizacija” kojeg provodi Udruženje građana Nešto Više u saradnji s PRONI Centrom za omladinski razvoj, uz podršku Delegacije Evropske unije u BiH

author: Dženisa Joldić


text:
Slavljenje muzičke scene po uzoru na Kuću slavnih | Balkan Diskurs
Ena Rizvić
9. januara, 2023.
Amerikanac Will Richard, crpeći inspiraciju iz Kuće slavnih muzičara, počeo je sa stvaranjem EX-Yugo Rock Centra (EYRC) u Sarajevu, kako bi odavali počast i slavili jugoslavenski rock and roll kao i današnju muzičku scenu u Bosni i Hercegovini i regionu.
Richardova ljubav prema muzici započela je u očevoj trgovini vinilnih ploča a razvila se u strast prema jugoslavenskom rock and roll-u tokom života i rada u Bosni i Hercegovini. Prepoznavši ovu specifičnu rock glazbu kao svjetsku, Richard je 2021. godine počeo s razvojem ideje za stvaranje Centra. Centar će imati muzejsko-izložbeni prostor, suvenirnicu, koncertni prostor a, naravno, kako ističe ne bi bio pravi sarajevski prostor da nema kafić.
Općenito rock muzika se povezuje s Amerikom ili Velikom Britanijom, ali mnogi tvrde da je i Jugoslavija stvorila izvođače koji su bili u rangu sa zapadnim kolegama. Bijelo Dugme smatra se da je bio jedan od najutjecajnijih i najuspješnijih bendova u regiji, a nastao je u samom Sarajevu, a remasterirao je svoj rad s Abbey Road Studios. Njihova mješavina klasičnih rock and roll instrumenata i vokala s tradicionalnim melodijama iz regije zapadnog Balkana stvorila je autentični stil muzike. Za razliku od drugih, ovu vrstu rocka možemo posmatrati kao nešto jedinstveno jugoslavensko što je pomoglo stvoriti neku vrstu zajedničkog kulturnog identiteta.
Ne samo Bijelo Dugme već i mnogi najpoznatiji rock izvođači potekli su iz Sarajeva, što ga, kako navodi Richard, čini idealnom lokacijom koju EYRC zove domom. No, muzejski prostor EYRC-a neće slaviti samo bendove koji dolaze s područja Bosne i Hercegovine. Primjerice, Majke (“Mothers”), jedan od Richardovih omiljenih bendova s prostora bivše Jugoslavije, koji dolaze iz Hrvatske vjerojatno će biti centar muzeja. Dok svi predstavljeni bendovi imaju svoju jedinstvenu historiju i stilove, EYRC daje prednost muzici nad nacionalnošću. Bilo da su srpski, crnogorski, bosanski, hrvatski, slovenski, kosovski ili makedonski, ovi bendovi se prvo smatraju umjetnicima, a zatim jugoslavenskim umjetnicima.
Za neke je nostalgija za Jugoslavijom sporna. Međutim, EYRC, prema riječima Richarda, nema za cilj biti nostalgičan već nudi priliku da se cijeni jugoslavenska rock muzika iz perspektive koja je neutralno informativna. Ovo stvara atmosferu koja bi mogla biti primamljiva kako za lokalno stanovništvo, tako i za strance, da uče i steknu dublje razumijevanje regije.
Projekat uspostave EYRC-a, kako je istaknuo Richard, je dobra prilika da se istraži ova vrsta muzike ali ujedno i prilika da grad Sarajevo proširi izbor muzeja jer se trenutno većina muzeja u ovom glavnom gradu bavi različitim ratovima i sukobima. Iako su ovi muzeji neizostavni dio historije, oni stvaraju osjećaj da je rat ključno obilježje kulture, što je daleko od istine. Stoga su potrebni projekti čiji je cilj odavanje počasti kulturnim aspektima grada i njegove historije kako bi se turistima koji možda ne razumiju nijanse sarajevske historije i svih njegovih kulturnih razdoblja pružila preciznija slika o ovom gradu.
Jedan primjer sličnog projekta je Sevdah Art House, koji se fokusira na specifičnu vrstu bosanske narodne muzike koja se zove sevdalinka. Ovaj kafić i muzej odaju počast stoljetnoj muzičkoj tradiciji koja je počela postajati vrlo popularna početkom 20. stoljeća.
Richard ističe da je cilj EYRC-a da postane atrakcija. „Ne samo da će ponuditi strancima koji posjećuju Sarajevo jedinstvenu priliku da urone u jugoslavensku muziku, već će također omogućiti ljudima iz cijele regije da prihvate kulturu u neutralnijem i pozitivnijem okruženju“, kazao je Richard, ističući da slavljenjem jugoslavenskog rocka slavi se multikulturalna historija Sarajeva.
EYRC ima za cilj i da privuče nove umjetnike i potakne ih da podijele svoju muziku s lokalnim stanovništvom i strancima. „Ovdje će koncertni prostor igrati ključnu ulogu jer će omogućiti umjetnicima iz cijele regije koji su možda bili inspirisani legendarnim nastupima prikazanim na izložbama da podijele svoje radove. Poštujući prošlost, ljudi mogu ići naprijed i razvijati nove autentične stilove, baš kao što su to činili hrabri umjetnici kroz historiju“, dodao je Richard.
Njegova ideja za stvaranje EYRC-a, kako je kazao, oduševila je štovaoce rock and roll muzike, ali i mnogobrojne umjetnike. Dragan “Điđi” Jankelić, bivši bubnjar Bijelog Dugmeta, rekao je: ,,Ideja o Ex-Yu rock muzeju u Sarajevu je zaista zapanjujuća i podržavam je svim srcem i dušom! Volio bih da nas sve vidim tamo na otvaranju. Vidimo se tamo!“
Dino Šaran, pjevač grupe Letu Štuke, izjavio je u nedavnom intervjuu s Richardom da također u potpunosti podržava projekt i spreman je doprijeti do svih drugih izvođača koji bi bili od interesa za njih. Šaran je u ovom intervjuu ukazao i na veliku poteškoću s kojom će se centar morati suočiti: „odvajanje umjetnosti od umjetnika“. Iako zasigurno obožava jugoslavenske rock albume koje su izdali umjetnici prije rata, priznaje da su umjetnici još uvijek odgovorni za svoje nacionalističke akcije ili retoriku tokom i nakon raspada Jugoslavije.
Hodanje ovom tankom linijom između uvažavanja umjetnosti i priznavanja kontroverzi pojedinih umjetnika težak je, ali neophodan dio puta, a EYRC razumije da mu se mora pristupiti pažljivo i ponovno, s ciljem stavljanja muzike na prvo mjesto.
Ova politički sporna pitanja koja bi mogla biti prepreka, nisu spriječila EYRC da dobije međunarodnu potporu Centra za promociju civilnog društva, Asocijacije kompozitora-muzičkih stvaralaca (AMUS-a), Organizacije Ujedinjenih naroda za edukaciju, nauku i kulturu (UNESCO), kao i drugih koji su već sponzorisali ovaj projekat.
„Ovo je tek početak, ali EYRC je već pokazao vrijednosti svoje misije“, kazao je Richard.
Umjetnici, producenti, rukovoditelji, promotori, fotografi, novinari i fanovi, ukoliko želite donirati ili posuditi orginalne/autentične fotografije, postere, snimke, instrumente, odjeću, dokumente, rijetke plože i tako dalje, a koje bi mogle biti od vrijednosti za centar, obratite se na [email protected] ili +38762332770 ili +381 63 386 451.

author: Ena Rizvić


text:
POZIV ZA PRIJAVE: Festival MIRA ‘23 | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
11. januara, 2023.
Centar za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskurs pozivaju mlade ljude iz Bosne i Hercegovine na učešće u drugom Festivalu Mira u Vitezu od 23. do 26. februara 2023. godine.
Festival Mira je jedinstvena inicijativa Centra za postkonflikta istraživanja koja ima za cilj osnaživanje aktivnog angažmana i učešća mladih i lokalnih zajednica u procesu izgradnje mira u Bosni i Hercegovini kroz saradnju na umjetničkim projektima, aktivnostima i radionicama posvećenim transformaciji sukoba i društvenom pomirenju. Prvi Festival Mira je organizovan u martu 2022. godine i više o prošlogodišnjem programu možete pronaći ovdje, a utiske učesnika možete pogledati ovdje.
allowfullscreen="true" style="border:0;" sandbox="allow-scripts allow-same-origin allow-popups allow-presentation allow-popups-to-escape-sandbox">
Ovogodišnji Festival Mira donosi niz sadržaja za mlade, uključujući muzičke koncerte, teatarske predstave, izložbe fotografija, projekcije dokumentarnih filmova i promocije različitih mirovnih sadržaja domaćih i međunarodnih organizacija. Festival se organizuje u okviru kompleksa etno sela Čardaci u Vitezu, na obali rijeke Lašve.
Od izabranih učesnika se očekuje prisustvo tokom svih dana Festivala. Troškovi prevoza, smještaja i hrane će biti obezbjeđeni od strane organizatora. Ukoliko ste zainteresovani za učešće, popunite obrazac koji možete pronaći ovdje i pošaljite ga na [email protected]. Rok za prijave na Festival je 10. februar 2023. godine.

author: Balkan Diskurs


text:
Neophodne mjere i definisanje femicida u Bosni i Hercegovini | Balkan Diskurs
Amina Sejfić
13. januara, 2023.
Nasilje muškaraca nad ženama u Bosni i Hercegovini (BiH) je veoma rasprostranjeno, ali često ostaje skriveno dok se ne desi zadnji korak – ubistvo.
Iako postoje i razvijaju se sudske prakse kojima se nastoji stati u kraj nasilju nad ženama, ipak stručnjaci upozoravaju da nismo na zadovoljavajućem nivou a pokazatelji su i skorašnja ubistva. Uz to, femicid i dalje nije univerzalno definisana kategorija niti ga sudske prakse u BiH prepoznaju kao zaseban zločin.
Opće usluge podrške ženama koje su izložene nasilju su u velikoj mjeri rodno neosjetljive i ne odgovaraju na potrebe žena, a sudska praksa ukazuje da se počiniocima nasilja nad ženama izriču uglavnom uslovne ili izuzetno niske kazne zatvora. Ostvarivanje prava žrtve na nadoknadu štete u krivičnom postupku je još uvijek izuzetak a ne praksa u sudskim postupcima.
Stručnjaci i borci za ljudska prava su saglasni da bi prepoznavanje femicida u pravnom smislu zasigurno olakšalo procesuiranje počinilaca a da bi došlo do smanjenja broja ubijenih ili do konačne eliminacije ovog krivičnog djela potrebno je uskladiti zakone na nivou entiteta i Brčko distrikta, edukovati širu javnost, sprovesti efikasne procjene rizika ali i politička volja, odnosno zainteresovanost nadležnih institucija.
U Bosni i Hercegovini, prema istraživanju OSCE-a iz 2018. godine, svaka druga žena starija od 14 godina doživjela je neki oblik nasilja koji ima karakter fizičkog, psihičkog, seksualnog i/ili ekonomskog nasilja, odnosno prijetnje tom vrstom nasilja.
Tokom 2022. godine, odnosno do 13. novembra, prema podacima Fondacije CURE, zabilježeno je 11 slučajeva ubistva žena, a koja se mogu definisati kao femicid. Medina Mujić iz Fondacije CURE kazala je da je jako bitno imati relevantne podatke o slučajevima nasilja koji nerijetko rezultiraju femicidom, kao i dosljednu primjenu zakona u situacijama kada se dogodi smrtni slučaj a najčešće bude kao posljedica nasilja u porodici jer tek tada se može očekivati i zahtijevati da se počinitelju sudi prema odredbama zakona koje predviđaju težu kaznu.
Analizom “Analize prakse sudova u procesuiranju femicida i pokušaja femicida u Bosni i Hercegovini”, koju je objavio AIRE Centar [Advice on Individual Rights in Europe], obuhvaćeni su krivični predmeti iz perioda od početka 2017. do kraja juna 2021. godine, u kojima su izvršioci muškarci a žrtve žene, a slučajevi su kvalifikovani kao ubistvo, teško ubistvo, pokušaj ubistva, pokušaj teškog ubistva ili nasilje u porodici sa smrtnim ishodom. Na kaznu zatvora osuđen je 31 počinilac, s tim da su tri osuđena na kaznu dugotrajnog zatvora. Najmanja izrečena kazna zatvora je jedna godina.
„Ubistvo ženske osobe koje je motivisano mržnjom prema ženama je femicid“, kazala je Amila Ždralović, vanredna profesorica na Pravnom fakultetu Univerziteta u Sarajevu, istaknuvši da femicid treba tumačiti u kontekstu patrijarhalnog, socio-kulturalnog konteksta i patrijarhalno definisanih rodnih uloga.
Pojasnila je i da se femicid dešava u različitim društvima, uključujući i bosanskohercegovačko i kao takvo treba biti definisano u bh. krivičnim zakonima.
Zašto je potrebno razlikovati femicid od drugih vrsta ubistava pojasnila je Nataša Jovanović, psihologinja i praktičarka transakcione analize.
„Važno je razlikovati femicid od drugih vrsta zločina zato što se radi o zločinu nad ženama samo zato što su žene. Razlika između femicida i drugih vrsta zločina je u samom motivu da se počini femicid, a to se odnosi na bijes, mržnju, ljubomoru, osjećaj posjedovanja žene, kao i traganje za zadovoljstvom i moći počinitelja femicida“, kazala je Jovanović.
Postojeće zakonodavstvo u Republici Srpskoj, Federaciji Bosne i Hercegovine i Brčko distriktu, prema Aleksandri Petrić iz Fondacije Udružene žene Banja Luka, potrebno je usaglasiti međusobno ali i s Istanbulskom konvencijom, odnosno konvencijom Vijeća Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Da bi došlo do usaglašavanja, Petrić naglašava da je nužna saradnja institucija vlasti.
„Većina zakona i javnih politika rodno su neutralne, ne prepoznaju rodnu dimenziju diskriminacije i nasilja s kojima se susreću žene i djevojčice“, kazala je Petrić.
Prema dostupnim istraživanjima, uzroke femicida treba tražiti u položaju žena i rodnim ulogama koje vladaju u patrijarhalnom društvu kakvo je i bosanskohercegovačko, gdje se nerijetko smatra da je nasilje nad ženama od strane partnera, poznanika ili stranaca uobičajeno i u kojem je rašireno mišljenje da žena treba biti podređena muškarcu.
„Društvo često okrivljuje žrtve zbog pasivnosti, loših izbora partnera, čak se ide toliko daleko da se ponašanje žrtve smatra uzrokom nasilja i ubistava žena“, kazala je Petrić, dodavši da na ovo uveliko utiču mediji koji prilikom izvještavanja ubistvo žene predstavljaju kao porodičnu tragediju a počinitelja zločina kao mirnog, uzornog i brižnog muškarca.
Mujić smatra da je uzrok femicida nasilje, odnosno da je „svaki smrtni slučaj – femicid – posljedica kulminiranog nasilja“.
„Nasilje ne poznaje granice“, ustvrdila je Mujić.
Prema “Analizi prakse sudova u procesuiranja femicida i pokušaja femicida u BiH (2017-2021)” uzroci izvršenja ubistava mogu se pratiti i kroz prijašnja ponašanja počinilaca.
„Učinioci su ranije osuđivani za različita krivična djela, najčešće za krivična djela imovinskog kriminaliteta (krađe, teške krađe, razbojništvo), ali i za krivična djela lake i teške tjelesne povrede, nasilničkog ponašanja, ugrožavanja sigurnosti, sprečavanja službenog lica u vršenju službene radnje, neovlaštene proizvodnje i stavljanje u promet opojnih droga,“ objašnjeno je u Analizi.
Petrić također navodi da počinilac nasilja često intenzivira nasilje prema žrtvi nakon što ne dobije adekvatne sankcije jer „osjeća da ga niko ne može zaustaviti“.
„Neadekvatan odgovor sistema u pravcu zaštite žrtve nasilja, odsustvo snažnih mjera protiv počinilaca nasilja i odsustvo detaljne procjene rizika da se nasilje može intenzivirati i završiti femicidom jesu veoma česti razlozi da slučajevi nasilja prema ženama završe femicidom“, pojasnila je Petrić.
Ona smatra da je prije svega od presudne važnosti pooštravanje kaznene politike za djela nasilja prema ženama i osiguravanje kontinuirane edukacije sudija i tužilaca o problemu femicida, kao i  unapređenje sudske prakse kroz adekvatnu podršku ženama koje su preživjele nasilje i koje u postupcima svjedoče protiv počinioca nasilja – da im se osigura zaštita sigurnosti i pristup pravdi.
,,Potrebno je da policija dosljedno vrši procjene rizika u svim prijavljenim slučajevima nasilja prema ženama i prepoznaje situacije odnosno indikatore koji mogu ukazivati da će se nasilje ponoviti ili eskalirati,“ kazala je Petrić, dodavši da su to obično prijetnje, ili radnje počinioca nasilja koje ukazuju na namjeru ponavljanja nasilja i posjedovanje oružja od strane počinioca.
Važnost edukacije djece i mladih kako bi prepoznali prve znakove nasilja, kako pojašnjava Jovanović, je način kako se mogu zaštititi od nasilja, naučiti o štetnostima rodnih stereotipa i nametnutih rodnih uloga u društvu. ,,Studente takođe treba edukovati o rodnoj ravnopravnosti i rodno zasnovanom nasilju, kako bismo imali adekvatne profesionalce u sistemu zaštite žrtava“, istakla je Jovanović.
Javlja se i potreba za stručnim edukacijama i obukama u vezi s uvođenjem međunarodnih standarda i zakona koji bi trebali biti nužni za sve stručnjake u sistemu lanca zaštite.
,,Provođenje obavezne obuke svih profesionalaca/ki koji rade sa žrtvama i počiniocima nasilja i pooštravanje kaznene politike za djela rodno zasnovanog nasilja moraju biti prioritet institucija širom Bosne i Hercegovine, što sada nažalost nije slučaj“, kazala je Petrić.
Istog je mišljenja i Jovanović, koja naglašava da je potrebna dodatna obuka profesionalaca koji rade sa ženama žrtvama nasilja.
„Kako raste opresija, tako raste i otpor. Aktivistice, feministice i braniteljice ženskih prava koje odbijaju dopustiti rodnu nepravdu rade 24 sata dnevno. U zajednicama diljem svijeta ljudi pozivaju na promjene i vrše pritisak na vlade da poduzmu hitne mjere. Možemo vidjeti da hiljade njih, od Irana do Zapadnog Balkana, izlaze na ulice tražeći pravdu za žene“, istakla je Mujić, dodavši da ,,diljem Balkana i dalje vidimo opresivne vlade postavljene na takav način da su žene koje dožive nasilje kontinuirano viktimizirane i nemaju odgovarajuće resurse ili podršku“.
Prema riječima Mujić, vrijeme je da se usvoje mjere politike utemeljene na dokazima kako bi se zaštitile žene i djevojčice, ali i provedu obrazovne reforme koje jačaju rodnu ravnopravnost.
„Vrijeme je da se zaustavi nasilje nad ženama“, kazala je Mujić.
Na definisanju femicida kao krivičnog djela u novom mandatu rekao je da će raditi Saša Magazinović, zastupnik u Zastupničkom domu Parlamentarne skupštine Bosne i Hercegovine ispred Socijaldemokratske partije (SDP).
,,Definisanje femicida kao posebnog krivičnog djela s posebnim kaznama – biti će prvi zakonski projekat na kojem ću raditi u novom mandatu, zajedno sa organizacijama za zaštitu ženskih prava“, kazao je Magazinović, istaknuvši da je do sada vlast ignorisala i pitanja i inicijative u vezi sa femicidom.
Prepoznavanje femicida u pravnom smislu bi zasigurno olakšalo procesuiranje ovog zločina, ali i doprinijelo smanjenju broja ubijenih žena na državnom nivou. Međutim, za potpunu eliminaciju potrebno je uraditi niz drugih mjera, od usklađivanja zakona, edukacije profesionalaca koji se susreću s nasiljem u porodici u fazi prijave, zatim istrage i u konačnici procesuiranja tog krivičnog djela, kao i edukacije mladih, djece i šire javnosti.

author: Amina Sejfić


text:
Vijeće mladih FBiH: Zajedno protiv trenda odlaska mladih i nezaposlenosti | Balkan Diskurs
Amina Sejfić
16. januara, 2023.
Mladi u Federaciji Bosne i Hercegovine (FBiH) kao najveće probleme s kojima se susreću navode nezaposlenost, korupciju, slabe mehanizme podrške, nizak standard života i loše obrazovanje.
Ovo su rezultati ankete “Šta kažu mladi” koju je provelo Vijeće mladih FBiH 2020. godine koja djeluje kao krovna i legitimna organizacija mladih na području Federacije. Iz Vijeća poručuju da je jedan od načina povećanja zaposlenosti mladih implementacija programa Garancija za mlade, koji se primjenjuje u zemaljama Evropske unije.
Prije osam godina u FBiH osnovano je Vijeće mladih u čiji je rad uključeno više od 500 mladih iz 71 zajednice a koji dolaze iz više od 100 omladinskih udruženja. Aktivnosti i zadaci su različiti, u zavisnosti od nivoa djelovanja, ali svi imaju zajednički cilj – bolji položaj mladih u Bosni i Hercegovini.
Irma Rešidović, projektna asistentica u Vijeću mladih FBiH, je kazala da je samo osnivanje Vijeća mladih na lokalnom, kantonalnom i nivou Federacije prvenstveno doprinijelo položaju mladih i omladinskom organizovanju zbog toga što su prepoznati Zakonom i predstavljaju krovne organizacije mladih na ovim nivoima, a uz to svakodnevno osluškuju potrebe mladih koji su dio njihovih struktura.
Sam početak rada Vijeća nije bio lagan, ali su uspjeli zahvaljujući ogromnoj podršci koju su imali širom Zapadnog Balkana.
,,Najveću podršku i vjetar u leđa imali smo od strane regionalnih krovnih tijela i omladinskih organizacija širom Zapadnog Balkana te pozitivne prakse koje su oni iznjedrili. Nakon duže saradnje s njima, bili smo podstaknuti na naše djelovanje u ostvarivanju dijaloga mladih i predstavnika institucija vlasti upravo u polju zapošljivosti”, objasnila je Rešidović.
Zakonom o mladima Federacije Bosne i Hercegovine jasno je definisano da su vijeća mladih legalna i legitimna predstavnička tijela mladih. Zadatak je prvenstveno uključiti mlade u društveni život zajednice te ohrabriti stvaranje kvalitetnih politika prema mladima.
,,Prema posljednjoj Analizi implementacije Zakona iz 2020. godine koju provodi Vijeće mladih FBiH, moramo istaknuti da se Zakon ne implementira u onoj mjeri u kojoj bi to bilo potrebno mladima i poboljšalo njihov svakodnevni život u ovoj zemlji“, objasnila je Rešidović, dodavši da ipak nije sve tako crno jer postoje zajednice koje implementiraju ovaj Zakon na pravi način.
Kao lideri pozitivnih promjena koji uspješno implementiraju odredbe Zakona o mladima su gradovi Tuzla, Brčko, Ilijaš te sarajevska općina Centar.
Kroz različite događaje i aktivnosti, Rešidović je istaknula da su mladi predočili niz problema kada je u pitanju nezaposlenost, ali zaključak svega toga jeste simultani rad u sektoru obrazovanja i prilagođavanju istoga tržištu rada, ali i rad sektora zapošljavanja u BiH i njihov doprinos u kreiranju adekvatnih prilika za posao.
Povećanje zaposlenosti mladih moguće je osigurati reformom obrazovanja, jačanjem partnerstva između institucija, neformalnim obrazovanjem i usvajanjem dokumenata koji će mladima garantovati posao nakon završetka obrazovanja. Rešidović je pojasnila da se zaposlenost mladih može poboljšati implementacijom novih mehanizama kao što je Garancija za mlade, program koji mladim osobama koje su završile određeni ciklus obrazovanja u sljedeća četiri mjeseca garantuje posao, prekvalifikaciju, stažiranje ili nastavak studija. Uz to, naglasila je važnu saradnju između civilnog društva, institucija i privatnih kompanija.
Garanciju za mlade u evropskim zemljama pokrenula je Evropska komisija 2013. godine, a 2020. godine je postala politička obaveza svih članica Evropske unije. Garancija za mlade svim osobama mlađim od 30 godina nudi kvalitetno zapošljavanje, nastavak obrazovanja ili pripravnički rad u roku od četiri mjeseca po završetku obrazovanja ili gubitka posla.
Pored toga što se BiH suočava s problemom nezaposlenosti mladih, tu je i problem masovnog odlaska mladih koji je iz godine u godinu sve izraženiji, a predstavnici krovnih tijela mladih kao dio rješenja vide intenzivniji angažman lokalnih zajednica i strateški pristup u kreiranju i realiziranju politika prema mladima na svim nivoima.
Provođenjem različitih projekata, Vijeće FBiH nastoji edukovati mlade s područja cijele države o njihovim pravima ali i stvoriti siguran prostor gdje mladi slobodno i otvoreno mogu razgovarati o aktuelnim problemima. Pored toga, potrebno je odbaciti tvrdnju da su mladi pasivni i da ne žele promjene, jer kako je kazala Rešidović, svako od nas želi promjenu u sferi koja je njemu/njoj zanimljiva.
Organizacije civilnog društva i mediji su zato itekako bitni za promovisanje mladih, vrijednih, uspješnih, samostalnih ljudi koji su primjeri da se i u društvu poput bosanskohercegovačkog može uspjeti.
Vlast u BiH ne nudi mladima sistemska i dugoročna rješenja koja bi riješila problem s kojima se susreću. Zbog toga je izuzetno važno da institucije vlasti napokon pokažu da im je stalo do mladih i da mladi nisu samo mrtvo slovo na papiru kojim kupuju glasove u izbornoj godini.
,,Ono na šta mladi ljudi apeluju jeste na rad institucija vlasti. Ukoliko budu implementirali zakone, strategije i politike koje su prvashodno donijeli i usvojili, mladim ljudima će se maknuti teret sa leđa da sve moraju sami i da na njima ostaje cijeli svijet. Skrojite nam barem jedan dio kvalitetnog svijeta, a mi ćemo ostalo“, dodala je Rešidović.
Ovaj članak dio je serije tekstova u okviru projekta #EmployMe Centra za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskursa. Cilj serijala je podići svijest o problemima s kojima se susreću mladi ljudi u oblasti obrazovanja i zapošljavanja u BiH te istaknuti neke dobre prakse u borbi s tim preprekama. Ovaj serijal dio je “Programa zadržavanja mladih u BiH – Opšta mobilizacija” kojeg provodi Udruženje građana Nešto Više u saradnji s PRONI Centrom za omladinski razvoj, uz podršku Delegacije Evropske unije u BiH.


text:
Historijski doprinos za razumijevanje genocidne namjere | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
20. januara, 2023.
“Presretnuti razgovori: Pripreme za rat” autora Hikmeta Karčića, Emira Suljagića i Seada Turčala je knjiga koja je 09. januara ove godine predstavljena u Sarajevu, a u kojoj se nalazi niz presretnutih razgovora, odnosno pisanih transkripata, vođenih u periodu od maja 1991. do marta 1992. godine između srpske političke i intelektualne klase koje je snimila Služba državne bezbjednosti Bosne i Hercegovine, a iz kojih je analizom vidljivo kako su se pripremali za rat u Bosni i Hercegovini.
Na Fakultetu političkih nauka Univerziteta u Sarajevu, autori su istaknuli da su tokom izrade ove knjige koristili kolekciju dokumenata, presretnutih razgovora, audio i pisanih transkripata između gotovo svih učesnika udruženog zločinačkog poduhvata koji je kasnije rezultirao formiranjem entiteta Republika Srpska.
„Promocija knjige “Presretnuti razgovori: Pripreme za rat” na današnji datum [09. januar] nije slučajna. Samo 14 kilometara od nas, proslavlja se početak priprema za rat, institucijalizacija etničkog čišćenja, zločina protiv čovječnosti i genocida. Obilježava se neustavni dan Republike Srpske“, kazao je Sead Turčalo, jedan od autora knjige i dekan Fakulteta političkih nauka Univerziteta u Sarajevu.
Emir Suljagić, autor knjige i direktor Memorijalnog centra Srebrenica, zahvalio se pripadnicima Službe državne bezbjednosti Bosne i Hercegovine, patriotama koji su radili svoj posao, pokazali kako se koriste instrumenti države za njenu zaštitu i snimili razgovore resora Državne bezbednosti Srbije (današnje BIA-e) jer se u historiji nije desilo da jedan šef državne bezbjednosti jedne države bude prisluškivan dok organizuje napad na drugu državu i zločine u njoj.
Memorijalni centar Srebrenica će kao nastavak ovog projekta objaviti online platformu na kojoj će svi razgovori biti na raspolaganju u online formatu i u pisanom obliku na bosanskom i engleskom jeziku.
„Svi lideri udruženog zločinačkog poduhvata koji je na kraju rezultirao formiranjem entiteta Republika Srpska su snimljeni ovdje. Mislim da je jako mnogo ljudi, od Joje Tintora i izvjesnog Koprivice do Miloševića, Karadžića, Jovice Stanišića, Gojka Đoge koji su sa Karadžićem strastveno maštali kako će Sarajevo biti karakazan u kojem će biti ubijeno 300.000 muslimana i tako dalje. Dobrica Ćosić je tu […]“, kazao je Suljagić, naglasivši da su ti ljudi aktivno davali savjete i aktivno huškali, pogotovo Karadžića da će biti historijska ličnost koja zaokužuje historijsku ideju ujedinjenja Srba nakon što je ujedinjenje južnih Slavena propalo.
Suljagić je naglasio da ne postoji bolji uvid u stanje svijesti srpske političke i intelektualne klase od ovih razgovora, razgovora koje su oni vodili vjerujući da razgovaraju samo jedni s drugima, da tu nema trećeg, potpuno opušteni planirajući otvoreno napasti drugu zemlju i uništiti njeno nesrpsko stanovništvo.
Preko presretnutih razgovora, kako je dodao, mapira se srpska politika, locira vrijeme i prostor i identificiraju akteri i njihova namjera.
Edina Bećirović, profesorica na fakultetu Kriminalističkih nauka Univerziteta u Sarajevu i istaknuta stručnjakinja u oblasti genocida, za knjigu je kazala da je neprocjenjiv historijski doprinos za razumijevanje genocidne namjere i dinamike upriličene agresije na Bosnu i Hercegovinu.
„Analiza ovih razgovora koje su za nas uradili Suljagić, Karčić i Turčalo u periodu između maja 1991. i marta 1992. zajedno sa selekcijom transkripata je jedinstven dokument koji daje uvid bez presedana u današnjoj povijesti o tako detaljnom i temeljitom planiranju raspada jedne zemlje i planiranja genocida“, kazala je Bećirović, istaknuvši koliko razgovori daju značajan doprinos za komparativne studije genocida posebno u polju koje analizi genocida pristupa iz ugla počinitelja.
Hikmet Karčić, autor knjige i stručnjak za genocid, kazao je da u ovoj knjizi nisu stavljeni svi presretnuti razgovori već dio jer bi bila u suprotnom ogromna knjiga, zahvaljujući se kolegama iz Memorijalnog centra Srebrenica koji su bili tehnička i istraživačka pomoć.
Pojasnio je da u presretnutim razgovorima se može vidjeti uloga akademske zajednice, od toga šta da rade do terminologije koju će koristiti i tako dalje. U budućnosti će biti nastavljen ovaj projekat, a sve će biti prevedeno na engleski jezik.
Uz knjigu “Presretnuti razgovori: Pripreme za rat” na Fakultetu političkih nauka u Sarajevu promovisana je knjiga “Torture, Humiliate, Kill: Inside the Bosnian Serb Camp System” autora Hikmeta Karčića, koja predstavlja istraživanje o logorima u Bosni i Hercegovini, što je prvo takvo istraživanje na ovim prostorima. U knjizi se opisuju logori u Bijeljini, Prijedoru, Bileći i Višegradu, u kakvim su okolnostima ti logori nastajali, ko je imao upravu nad njima i u kakvim uslovima su boravili zatočenici.
„Ova knjiga predstavlja istraživanje o logorima u Bosni i Hercegovini koji su postojali od 1992. do 1995. godine. Ove dvije knjige danas smo promovisali i zapravo to je naš odgovor na provokacije. Naš odgovor je naukom“, rekao je Karčić.
Profesorica Bećirović je istakla da su obje knjige neprocjenjiv historijski doprinos za praćenje razvoja genocidne namjere i agresije na Bosnu i Hercegovinu ali umjesto da se ovakvi transkripti koriste u obrazovnom i sigurnosnom sistemu kao temelji postojanja genocidne namjere, ratni zločinci se još uvijek slave kao heroji. „Ne možemo reći da se radi o laži već o masovnoj samoobmani o herojstvu kao motivu za genocid koji najviše košta taj isti narod. Poricati se može samo ono što se zna“, istakla je Bećirović.
Profesor Jasmin Medić je kazao da su prije knjige “Torture, Humiliate, Kill: Inside the Bosnian Serb Camp System” o logorima pisali bivši zatočenici opisujući torture kroz koje su prolazili tokom zatočeništva. Prema njegovim riječima, logori nisu nastajali spontano jer se više mjeseci vršila priprema, samo se razlikuju po broju ubijenih i količini brutalnosti kojoj su bili izloženi zatočenici. Na pitanje zašto su postojali logori, Medić je kazao da je to zbog kolektivne traumatizacije.
„Izazivanje kolektivne traumatizacije kod zatočenika [je vršeno] sa ciljem da ih dolazak u zavičaj ponovno vraća u period kada su doživjeli teške torture i da to bude glavni razlog da se nikada ne odluče na povratak“, kazao je Medić, istaknuvši da ih na torture podsjećaju i mjesta na kojima su uhvaćeni, gdje su razdvojeni od porodica. Isto tako, kolektivnoj traumatizaciji kumuje i to što je velika vjerovatnoća da će tokom boravka ponovno se susresti sa ljudima koji su zlostavljali njih ili njihove prijatelje ili članove porodice.
O važnosti ovih knjiga govorio je i Hariz Halilovich, profesor sa RMIT Univerziteta (Royal Melbourne Institute of Technology). „Ono što je nekad izgledalo trivijalno, ležerno, banalno, danas se institucionalizira, mislim na zlo koje je započelo, pripremama, razgovorima“, pojasnio je Halilovich, dodavši da je prilikom čitanja transkripata primijetio ležernost prilikom obavljanja razgovora, koja u Hikmetovoj knjizi iz ležernosti prelazi u brutalnost.
Promocija obje knjige na 09. januar je bila simbolična. Dok jedni i dan danas slave ideju o stvaranju etnički čiste srpske države, postoje i oni koji svim silama se trude da se zlo ne ponovi.
,,Kada neko slavi genocid i njegove posljedice, kaže nam da je nasilje u redu i to povećava vjerovatnost novog nasilja. Kada se slavi nasilje i genocid onda pate žrtve. Zato treba podizati svijest. Podsjećajući se na posljedice genocida jedino tako možemo da ga spriječimo. Pamćenje ima ograničen rok trajanja jer se sve manje sjećamo onoga što je prije bilo. Bez sjećanja gubimo spoznaju o svemu. Živimo sa okom prema budućnosti i nastojmo se pozabaviti onim što se dešavalo prije“, kazao je profesor Turčalo.


text:
Vedra geografija uz “Profu” za pet | Balkan Diskurs
Amina Sejfić
23. januara, 2023.
Mnogobrojna priznanja, dokaz da nauka može biti zabavna a predavanja zanimljiva, podsticanje kritičkog mišljenja i njegov odnos prema učenicima je ono što Vedrana Zubića kao profesora geografije, od milja nazvanim “Profa”, izdvaja u obrazovnom sistemu Bosne i Hercegovine (BiH).
Iako mu svako priznanje znači, ipak jedno izdvaja: „Najdraža nagrada mi je ona od djece. Ali još draži mi je osmijeh djeteta, zagrljaj djeteta. E to je prava nagrada. Lijepo je dobiti bilo kakvo priznanje ali bih volio i da te nagrade podstaknu razgovor o reformama obrazovnog sustava“.
Zubića je u maju 2016. godine Vijeće učenika Kantona Sarajevo nagradilo titulom “Profesor za pet”, godinu kasnije ga je Mreža vijeća učenika Bosne i Hercegovine izabrala za najboljeg srednjoškolskog profesora. Dobitnik je i prestižne nagrade “Global Teacher Award” u Indiji 2022. godine koja se dodjeljuje istaknutim profesorima iz svih zemalja svijeta. Tokom pandemije virusom Covid-19, dobio je nagradu Večernjakovog pečata “Heroji 2022”, a izabran je i za najboljeg nastavnika na području bivše Jugoslavije. Dobitnik je plakete “Safet Hadžić” za poseban doprinos obrazovnom sistemu i ovo su samo neke od nagrada koje su dodijeljene ovom profesoru geografije u Gimnaziji u sarajevskom naselju Dobrinja.
Odrastajući uz globuse i atlase, ljubav prema prirodi naslijedio je od roditelja, koji su također profesori geografije.
„Nisam sebe zamišljao kao profesora geografije i kao nekoga ko će druge učiti. Više sam se ja tim počeo baviti radi sebe, da ja nešto shvatim i naučim i da putujem“, kazao je Zubić, dodavši da je kao profesor počeo raditi sasvim slučajno jer je jednoj školi trebao profesor da popuni sate.
Vjeruje da kako se razvija zajednica, tako se treba razvijati i obrazovanje koje je za njega permanentna pojava. „Ono što je u krizi je obrazovni sustav i evidentno je da mora pretrpiti neke promjene ako želimo da preživi. Ulaganje u ljude i njihovo obrazovanje je jedino pravilno ulaganje“, smatra Zubić.
Svjestan je da je inovativnost bitna u nastavi ali i da su udžbenici danas nedorasla forma modernom obrazovanju.
„Ne možete očekivati da današnja djeca imaju koncentraciju od 45 minuta. Ako promatrate koliko naprimjer traju videi na YouTube-u, vidjet ćete da su veoma kratki“, objašnjava Zubić, istaknuvši da se moderna tehnologija u nastavi mora koristiti s oprezom da od „homo-digitalisa ne stvorimo homo-asapiensa“.
Sarajevski profesor geografije poznat je i po raznim aktivnostima koje uglavnom sprovodi uz pomoć svojih učenika a pomoću kojih edukuje širu publiku na zanimljiv način o osnovnim i zanimljivim pojavama iz geografije.
Pored Facebook stranice “Učimo s profom” i kviza “Sveznalice”, prije četiri godine je pokrenuo Youtube kanal pod nazivom “Vedra geografija”. Nastavne jedinice, kao i sve aktualnosti koje se događaju u domenu geografije ili neke geografske discipline, snima skupa s učenicima Gimnazije. Osim što djelimično prati nastavni plan i program, na navedenom kanalu se mogu naći i epizode koje govore o trenutnim interesantnim dešavanjima ali i zanimljivosti s njegovih putovanja.
,,Izvlačio sam iz nastavnih lekcija samo najzanimljivije informacije i ti video zapisi traju maksimalno pet minuta. Ali čitava ideja Vedre geografije je njihova [učenika], ja sam samo glumac“, kazao je Zubić.
Tokom pandemije, dok se nastava odvijala isključivo online, Zubić je postao vrlo popularan kod đaka koji su geografiju učili putem televizijskih ekrana.
U Gimnaziji “Dobrinja” radi skoro od samog osnivanja ove srednje škole ispraćajući generacije koje odlaze s lijepim uspomenama s časova geografije, a generacije ga pamte i po tome što diplomantima na zadnjem času napiše dirljivu čestitku i donese im buket cvijeća.
,,Rad sa djecom nisu puka predavanja. To može mašina. Nije ni papirologija. I to, uz asistenciju tipkanja, može mašina. Biti profesor ne znači puko prenošenje znanja. To je mnogo više. Ne zaboravite da se djeca ne sjećaju planova, programa, naslova, lekcija, obrazovnih reformi, udžbenika, naučnih predavanja itd. Oni se sjećaju samo vašeg osmijeha dok ih gledate”, istaknuo je profesor Zubić.


text:
EKO ZH: Ekološko djelovanje mladih, zaštita prirode i kulturne baštine | Balkan Diskurs
Kristina Gadže
27. januara, 2023.
Ekološko djelovanje, zaštita prirode i kulturne baštine, povezivanje mladih umjetnika, edukacija i terenski rad, kroz izložbe, radionice i kampanje, samo su neke od aktivnosti koje provodi Udruga za razvoj, okoliš i kulturu EKO ZH, čije se sjedište nalazi u Širokom Brijegu, a s ciljem doprinosa razvoju kvalitete života.
Udruga EKO ZH, kao članica Vijeća mladih grada Širokog Brijega, kao i viših struktura vijeća mladih, kroz različite aktivnosti okupljajući veliki broj mladih osoba, kao i širok spektar stručnjaka doprinosi ekološkom djelovanju, zaštiti prirode i kulture, a što smatraju odličnom referencom svakog mladog čovjeka da doprinese zajednici.
„Mlade zanima promjena i inovativnost u programu recikliranja, promocije projekta iz područja kulture kao i konkretna zaštita okoliša“, kazala je Kristina Ćavar, savjetnica za kulturu EKO ZH, istaknuvši da svaki projekat Udruge vrlo često rezultira pokretanjem aktivnosti u lokalnim zajednicama odakle potječu mladi.
EKO ZH je posebno fokusiran na povezivanje mladih studenata i studentica s likovnih akademija u regiji kroz projekt “Eko kolonija”, a što im, kako je kazala Ćavar, omogućuje edukaciju i terensku nastavu u Parku prirode Blidinje.
„Umjetnost je oduvijek bila most koji spaja dvije strane, bilo da se radi o zaštiti prirode, pomirenja ili donošenja noviteta u društvo“, istaknula je Ćavar, dodavši da zbog toga žele na poseban način senzibilizirati zajednicu kroz spoj “eko-art” aktivnosti.
Uz likovne radionice i izložbe, EKO ZH je kreirala i niz kampanja, među kojima je lociranje divljih deponija, a s ciljem buđenja svijesti pojedinaca. Posebno ističu projekt “Youth Drive”, u sklopu kojeg su provedene analize postojećeg stanja zagađenosti vodotoka, utvrđene lokacije i veličine ilegalnih deponija otpada te koje su prednosti i nedostaci postojeće planske dokumentacije i sustava vezanih za upravljanje otpadom u programskom području.
Udruga EKO ZH je provela 192 edukativne info sesije u školama, četiri digitalne promotivne kampanje na društvenim medijima, a donirali su 320 kanti za skupljanje otpada i izradili publikaciju o lociranju i uklanjanju divljih deponija, kao i ispitivanje kvalitete vode na području Zapadnohercegovačkog kantona. U rad EKO ZH, odnosno realizaciju pojedinih projekata, kako je potvrdila Ćavar, podršku im daju i lokalne vlasti.
Udruga EKO ZH je osnovana 2017. godine, a uz mlade stručnjake iz različitih polja djelovanja, članove i članice bivšeg Društva za zaštitu okoliša i kulturno povjesnog nasljeđa zapadna Hercegovina, čiji su rad od 2006. do 2017. naslijedili kao Udruga, planiraju raditi na osvještavanju lokalne zajednice o očuvanju prirode i razviti ideje na spajanju ekologije, razvoja i umjetnosti kroz različite nadolazeće projekte koje pripremaju.
Ovaj članak dio je serije tekstova u okviru projekta #EmployMe Centra za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskursa. Cilj serijala je podići svijest o problemima s kojima se susreću mladi ljudi u oblasti obrazovanja i zapošljavanja u BiH te istaknuti neke dobre prakse u borbi s tim preprekama. Ovaj serijal dio je “Programa zadržavanja mladih u BiH – Opšta mobilizacija” kojeg provodi Udruženje građana Nešto Više u saradnji s PRONI Centrom za omladinski razvoj, uz podršku Delegacije Evropske unije u BiH.

author: Kristina Gadže


text:
Osvrt na memorijalizaciju genocida i Holokausta | Balkan Diskurs
Adrian Feinberg
30. januara, 2023.
Židovski pravni teoretičar poljskog porijekla Raphael Lemkin prvi je skovao termin ʻgenocidʼ u djelu ʻVladavina osovine u okupiranoj Evropi: Zakoni okupacije, analiza vlade, prijedlozi za ponovnu uspostavuʼ 1944. godine. Lemkinov opis genocida podrazumijeva „zločinačku namjeru da se uništi ili trajno osakati jedna grupa“. Ovom definicijom postavio je temelje za Konvenciju o genocidu i studije o genocidu kao sociološku disciplinu.
Lemkin je oblik i potrebu genocida izvukao iz armenskog genocida i iz Holokausta koji je tada činjen. Holokaust je posebno nastavio oblikovati temeljni rječnik proučavanja genocida kako je odmicalo 20 stoljeće. Dok su se povici “nikad više” pokazali uzaludnim u Kambodži, Bosni i Hercegovini i Ruandi, medijski i stručnjaci za genocid podjednako su bacali novije masovne zločine u kalup Holokausta. Tako je Slobodan Milošević postao “balkanski Hitler”, a Hutu ekstremizam je postao “ruandski nacizam” (Jinks, 2018).
Kako je Holokaust postao paradigmatski primjer genocida, tako su se promijenile i strategije obilježavanja sjećanja na Holokaust inicijativama obilježavanja sjećanja na genocid. Načini i estetika memorijalizacije Holokausta dugo su uticali na spomenike izgrađene žrtvama genocida na globalnoj razini, pa su tako mjesta kolektivne traume prenamijenjena u memorijalne centre u kojima izložbe ističu pojedinačne priče i narative jedne veće slike (Radonić, 2018).
Bosna i Hercegovina (BiH), mjesto prvog genocida na evropskom tlu nakon Holokausta, nije iznimka. U bh. entitetu Republika Srpska, gdje je poricanje genocida praktički postalo institucionalizirano, u bivšem stožeru Holandskog bataljona UNPROFOR-a u Potočarima smješten je Memorijalni centar Srebrenica.
Usporedo s međunarodnom pojavom sjećanja na Holokaust, u akademskoj su zajednici izbile rasprave o retoričkim implikacijama referencijalizma o Holokaustu. Možemo li povući paralele između Shoaha i drugih masovnih zločina za „artikulaciju [ovih] drugih historija,“ pita se stručnjak za Holokaust Michael Rothberg u svom radu Multidirectional Memory.
Ili, da li upoređivanje Holokausta da bismo razumjeli nepovezane genocide nagriza “jedinstvenost” svake historije. Ovo je fenomen koji David B. MacDonald opisuje kao “historijski plagijat”. Kako možemo s poštovanjem priznati i identifikovati sličnosti između različitih masovnih zločina te zaustavlja li se referencijalizam inherentno na grubom razumijevanju komparativnog – igri brojeva koja sjećanje na Holokaust degradira na mjerilo patnje.
Usred ovih rasprava, institucije sjećanja na genocid diljem svijeta uspješno su njegovale odnose s inicijativama sjećanja na Holokaust. U BiH, jedna takva saradnja između Fondacije USC Shoah i Memorijalnog centra Srebrenica postavlja produktivan model za povezivanje sjećanja na Holokaust s onima na druge genocide.
Pilot zbirka od dvadeset svjedočanstava preživjelih i svjedoka inicijative svjedočanstava Memorijalnog centra Srebrenica dodana je u Arhiv vizualne historije USC Shoah Foundation (VHA). Ovakav korak jača revolucionarno partnerstvo između međunarodno poznate memorijalne institucije Holokausta i vodeće mnemotehničke institucije u BiH posvećene genocidu u Srebrenici 1995. *(Mnemotehnika je povezivanje slika i riječi da bi se informacija lakše zapamtila.)
Svako od dvadeset svjedočanstava sada se obilježava s tezaurusom ključnih riječi Fondacije USC Shoah od 60.000+ prije nego što se uključi u obrazovne aktivnosti o ratu i genocidu u BiH. Nakon dovršetka, svi resursi razvijeni s Memorijalnim centrom Srebrenica bit će dostupni širom svijeta na online obrazovnoj platformi Fondacije USC Shoah, IWitness. Kako formalno školovanje širom svijeta i dalje zanemaruje odgovarajuće nastavne planove i programe o genocidu, učenici će sada imati pristup besplatnim materijalima za učenje o genocidu u Srebrenici uz lekcije o Holokaustu i drugim slučajevima masovnog nasilja.
S ovim snažnim materijalnim uticajem, Fondaciju USC Shoah i Memorijalni centar Srebrenica prati nekoliko saradnji između Fondacije i drugih memorijalnih institucija kako bi se na novi način predstavili masovni zločini počinjeni u Ruandi, Mjanmaru, Gvatemali, Osmanskom Carstvu i Kini.
Kako ističe dr. Badema Pitić, vršiteljica dužnosti istraživačkih službi Fondacije USC Shoah, dobro utvrđene memorijalne institucije Holokausta poput Fondacije USC Shoah imaju mnogo toga za ponuditi inicijativama sjećanja usmjerenim na druge genocide.
Uz veliko iskustvo i znanje u područjima obilježavanja genocida, istraživanja i obrazovanja, Pitić ističe i značajnu ulogu međunarodne publike i vladina partnerstva.
Dok memorijalne institucije Holokausta predstavljaju velike platforme za pomoć manjim inicijativama sjećanja na genocid u širenju svoje publike, same institucije poput Memorijalnog centra Srebrenica nude neprocjenjivo znanje. Pod vodstvom preživjelih genocida u Srebrenici, Centar održava duboke mreže povjerenja unutar zajednica preživjelih i njihovih potomaka. Takav društveni kapital dao je ovom Centru i sličnim lokalno orijentiranim mnemotehničkim institucijama sredstva za proučavanje i očuvanje događaja iz prošlosti.
,,Iako je svaki genocid jedinstven, određeni zajednički koncepti mogu se usporediti radi potpunijeg razumijevanja genocida kao sociološkog fenomena“, objašnjava dr. Hikmet Karčić. Dok istraživači i studenti koji se kreću web stranicama IWitness i VHA nailaze na svjedočanstva iz Evrope pod kontrolom nacista i Srebrenice iz perioda bh. rata, mogu istraživati društvene uslove – slične i ne – koji su omogućili da se uglavnom asimilirano stanovništvo označi za istrebljenje.

author: Adrian Feinberg


text:
Zemaljski muzej BiH: Historijska borba za opstanak | Balkan Diskurs
Amira Banjić
1. februara, 2023.
Još od 1. februara 1888. godine, Zemaljski muzej se bori s brojnim i čestim finansijskim problemima, ali ga to nije spriječilo da se razvije u najvažniju naučno-obrazovnu i kulturnu instituciju u  Bosni i Hercegovini.
Samom osnivanju prethodio je dug period u kojem su brojni pojedinci i grupe intelektualaca ukazivali na potrebe za jednom takvom ustanovom. Historičar Semir Hadžimusić ističe da su politički, strateški i ekonomski ciljevi koje je sebi tada postavila austrougarska uprava zahtijevali evropsku pismenost i masovniju obrazovanost. A budući da je Bosna i Hercegovina krajem 19. stoljeća bila slabo istražena zemlja Balkana, kako navodi Hadžimusić, time je i jednako privlačila radoznalost mnogih naučnika, naročito onih iz Austro-Ugarske. Tu su se našli i kvazi naučnici, što je već prvih godina okupacije rezultiralo odnošenjem spomenika kulture iz naših krajeva te doprinijelo poduzimanju konkretnijih mjera u osnivanju muzeja. Prvi direktor Muzeja bio je Kosta Herman.
„Muzej je imao uz sebe raznovrsnu pomoć države, od obezbjeđenja materijalnih sredstava, do pružanja pomoći najnižih organa vlasti u prikupljanju predmeta i konkretnim istraživačkim radovima. Već godinu dana poslije osnivanja, Muzej pokreće svoju publikaciju ,,Glasnik Zemaljskog muzeja“ u kojoj su javnosti saopćivani rezultati istraživanja koja su obavili kustosi i saradnici. Afirmisanjem Zemaljskog muzeja i njegovog ,,Glasnika“ ukazala se potreba za muzejskom publikacijom koja bi bila izdavana na njemačkom jeziku i na taj način rezultate djelovanja učinila poznatim široj svjetskoj naučnoj javnosti. Tako je došlo do pokretanja paralelne muzejske publikacije pod privlačnijim naslovom Wissenschaftliche Mitteilungen aus Bosnien und der Herzegovina“, priča  Hadžimusić.
Danas Zemaljski muzej čine Biblioteka, Odjeljenje za arheologiju, Odjeljenje za etnologiju, te Odjeljenje za prirodne nauke. Pored toga, značajan prostor Muzeja čini Botanički vrt koji je za vrijeme svog otvaranja bio veoma značajan objekat u Evropi.
Hadžimusić objašnjava kako se Muzej razvijao pod austrougarskom vlašću: „Za osiguranje daljeg plodonosnog rada muzeja bilo je neophodno obezbjediti adekvatan prostor koji bi bio reprezent austrougarske misije u Bosni i Hercegovini. Po projektu čuvenog Karla Paržika, u periodu 1909-1913. godine izgrađen je novi objekat za Zemaljski muzej, odnosno kompleks paviljonskog tipa koji se sastoji od četiri paviljona, međusobno povezana terasama sa unutrašnjim atrijem u kojem se nalazi Botanički vrt. Za izgradnju novog objekta muzeja tada je utrošeno blizu dva miliona kruna. Bio je to među prvim i najznačajnijim objektima u jugoistočnoj Evropi koji su planski građeni za muzejsku namjenu“, pojašnjava Hadžimusić kako je teklo razvijanje Muzeja u Austro-Ugarskoj državi.
Kako navodi Ana Marić, načelnica Odjeljenja za arheologiju, osnovni zadatak Muzeja je prikupljanje, briga i prezentacija materijalne i duhovne kulture, te prirodnih znamenitosti. Također, Muzej ima naglašenu pedagošku i društvenu ulogu. Pored stalnih postavki u tri odjeljenja, povremeno se organiziraju tematske izložbe, kao i izložbena gostovanja. Svake godine se obilježavaju Međunarodni dan muzeja i rođendan Zemaljskog muzeja, pojedinačna predavanja, različite aktivnosti za djecu i slično. Od svog osnivanja, Muzej izdaje i svoj časopis – Glasnik ZMBiH.
Iako je pandemija virusa COVID-19 uticala na obustavljanje rada gotovo svih aktivnosti unutar Muzeja, a koji podrazumijevaju kontakt s publikom, ipak su određeni projekti nastavljeni. Oni obuhvataju rad na zbirkama i izložbama, naučni rad i slično.
,,Bosna i Hercegovina u prethistoriji naziv je stalnog izložbenog postava koji se priprema posljednjih nekoliko godina i koji je vjerojatno najveći muzejski projekt nakon rata. Posljednji postav prethistorije otvoren je za javnost 1988. godine, uz proslavu stogodišnjice osnivanja Muzeja, ali je već 1992. godine uklonjen i nikad više nije vraćen. Uz dva postojeća stalna postava (BiH u antičko doba i BiH u srednjem vijeku), završetkom ove izložbe upotpunit će se slika o kulturnom razvoju Bosne i Hercegovine od prethistorije do danas, a svjetski poznat materijal s lokaliteta kao što su Butmir, Badanj, Donja Dolina, Glasinac i drugo, konačno će biti dostupan javnosti“, objašnjava načelnica Odjeljenja za arheologiju.
Jedan od najznačajnijih eksponata koji se čuva u Zemaljskom muzeju jeste primjerak pashalne hagade, jevrejskog iluminiranoga kodeksa, širom svijeta poznatog kao Sarajevska hagada (na hebrejskom priča, kazivanje).
U svakom odjeljenju nalaze se eksponati koji su od neprocjenjive vrijednosti za umjetnost i kulturu BiH. Stoga, Odjeljenje za etnologiju, koje je smješteno u zasebnoj zgradi, sadrži dvije stalne izložbene postavke – ,,Diorame sa maketama“ i ,,Život i kultura gradskog stanovništva u BiH u XIX stoljeću“. U prizemlju zgrade postavljena je i tematska izložba ,,Sarajevski fragmenti safavidskih tepiha iz 17. stoljeća“. Svoje mjesto u Zemaljskom muzeju našao je i prvi crtež iz razdoblja paleolitika, gravura na stijeni iz pećine Badanj pored Stoca. Tu su i Povelja kralja Tvrtka I Kotromanića, upućena Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću iz 1380. godine, te Povelja kralja Stjepana Tomaša iz 1459. godine. Važno je spomenuti zbirku od pola miliona insekata, kao i 130.000 biljaka. U Zemaljskom muzeju nalazi se i najbogatija zbirka meteorita u bivšoj Jugoslaviji, dok njegov botanički vrt čini nekoliko hiljada endemičnih, autohtonih i egzotičnih biljaka.
Ja sam Muzej!
Finansijski problemi zaustavili su rad Zemaljskog muzeja na cijele tri godine. Značajan projekat koji je doprinio poboljšanju ove situacije jeste građanska akcija „Ja sam Muzej“ kojom se bosanskohercegovačka i međunarodna javnost podsjetila na težak položaj u kome se Muzej nalazi. Akcija je bila usmjerena na promjenu javnog imidža Zemaljskog muzeja u medijima i javnosti. To je rađeno kroz ukazivanje na tešku situaciju radnika Muzeja.
„Kroz niz filantropskih, simboličnih i art akcija senzibilizirala se javnost u BiH i šire o vrijednosti i multikulturalnom karakteru kolekcije koju Muzej čuva i, što je najvažnije, uspjelo se vratiti pitanje spašavanja Zemaljskog muzeja na dnevni red donosilaca političkih odluka. Akcija ,,Ja sam Muzej“ sastojala se iz art akcija – portreta i priča radnika i radnica Muzeja, te autorskih tekstova o muzeju istaknutih bh. i regionalnih književnika/ca i esejista/ca – i dežura za Muzej, u koje su se uključili svi relevantni društveni akteri, javne ličnosti i građani/ke, šaljući poruku o hitnosti rješavanja statusa Zemaljskog muzeja“, navedeno je na stranici ove građanske akcije.
Nakon tri godine, Muzej je ponovo otvoren. Upravo borba za njega jeste borba za Bosnu i Hercegovinu, s bogatstvom svih njenih različitosti.
_________________________________________________________
Ovaj članak je ranije objavljen u prvom izdanju MIR Magazina. MIR Magazin je godišnja publikacija i platforma za mlade inovativne ljude koju su razvili Centar za postkonfliktna istraživanja i Balkan Diskurs. Posvećen je pojedincima i organizacijama koje su nam ostavile u naslijeđe čvrste temelje za nastavak naše borbe za mir i pravdu.

created: 1. februara, 2023.

author: Amira Banjić


text:
SOS Bihać: Humanost ne poznaje granice | Balkan Diskurs
Redžo Efendić
3. februara, 2023.
Zlatan Kovačević, osnivač SOS Bihać, u protekle četiri godine okuplja volontere iz Bosne i Hercegovine ali i inostranstva kako bi pomogli ljudima koji su u nevolji a nalaze se na području Unsko-sanskog kantona. Kovačevićev dugogodišnji rad na različitim projektima koji su humanog karaktera, a koji je i kao dječak bio među prvim civilnim žrtvama rata u Bosni i Hercegovini, pokazatelji su borbe i spremnosti običnog čovjeka da pomogne drugima.
U prvoj godini rata u Bosni i Hercegovini, Kovačević, koji je tada imao 14 godina, teško je ranjen i trebao je biti izmješten u Republiku Hrvatsku na liječenje. Obzirom da su mu ukradeni papiri s kojima bi mogao preći granicu, Kovačević pojašnjava da je ilegalno boravio u Zagrebu i prošao i doživio ono što danas prolaze migranti i izbjeglice u Bihaću, odnosno Unsko-sanskom kantonu.
Put od Bihaća do Zagreba, pa kasnije do Njemačke, nehumani uslovi u kampovima, ali i povratak u Bosnu i Hercegovini, Kovačević je kazao da je za njega bilo jedno veliko iskušenje. „Ne bih bio ovakav da nisam imao iskušenja od Boga, a što mi je otvorilo oči. Volio bih da ljudi shvate da je ruka koja daje uvijek iznad one ruke koja prima“, dodao je Kovačević.
Zajedno s drugim civilnim žrtvama rata, Kovačević je kazao da su osnovali Udruženje građana “Sportsko-rekreativni centar Una”, u kojem se okupljaju mladi, druže i imaju sportske aktivnosti (paintball, airsoft i slično) ali i humanitarni rad. Posebno je ponosan, kako je kazao, što su uz pomoć partnerskih organizacija radili na projektu izgradnje kuća za djecu bez roditeljskog staranja. „Jedan takav projekt je bio u Bosanskom Novom, a dva su bila u Bihaću“, pojasnio je Kovačević.
Pružali su pomoć i osobama s invaliditetom, socijalno ugroženima, porodiljama bez naknade, kao i oboljelima od raka za koje su preko „kolačijade“ skupljali novac.
Tokom migrantske krize Kovačević je zajedno sa ostalim članovima Udruženja “Sportsko-rekreativni centar Una” priskočio u pomoć izbjeglicama i migrantima budući da Crveni križ Bihać u početku nije imao kapaciteta da pomogne svima obzirom na veliki broj onih koji su tražili pomoć. Te 2019. godine, kako je kazao, preimenovali su organizaciju u SOS Bihać.
„Borili smo se za ljudska prava na način da smo doveli komisiju iz Strazbura koja je sačinjavala forenzičare, doktore, advokate. Odveli smo ih na samu granicu s Hrvatskom gdje smo im pokazivali šta znači ilegalna deportacija i kakve to posljedice nosi u vidu povreda kako fizičkih, tako i psihičkih“, kazao je Kovačević, istaknuvši da su se na taj način borili protiv tadašnje evropske politike prema migrantskoj populaciji.
Jedan od najčešćih problema, prema njegovim riječima, bio je vraćanje migranata koji su bili došli do Italije a policija ih je uhvatila.
SOS Bihać, koji se finansira isključivo od donacija, tražio je od drugih da se novac troši transparentno kako bi pomogli što većem broju ljudi, a Kovačević pojašnjava da se to prvenstveno odnosi na pomoć migrantima koji nisu u kampovima i smatra da je situacija dosta bolja.
SOS Bihać, koji broji 50-ak volontera, odgovarao je i na apele za liječenje ljudi oboljelih od raka, operacije očiju, sanacije izgorjelih kuća te su vršili i medicinske transporte. Također, posjeduju i čamac jer jedan dio grada Bihaća svake godine bude odsječen zbog visokog vodostaja rijeke Une te se na taj način pruža pomoć građanima u poplavljenim područjima, od nabavke hrane pa do odlaska ljekaru.
U Udruženju SOS Bihać ne rade samo Bišćani nego i stranci. Bračni par Tobias iz Njemačke i njegova žena Melani iz Austrije već duže vrijeme volontiraju za ovo Udruženje.
„Došli smo ovdje krajem decembra 2021. i nadamo se da ćemo ostati ovdje barem godinu dana, a ako je moguće i duže. Dugo mi je bila namjera da učinim ovakvu vrstu volontiranja i na taj način pomognem ljudima. Od prijatelja iz Bosne koji se zove Ismar sam saznao za SOS Bihać. On mi je dao kontakt od Zlatana pa sam kroz razgovor s njim odlučio da dođem u BiH“, ispričao je Tobias koji je već, zajedno sa partnericom, predao zahtjev za jednogodišnju volontersku radnu vizu a pokušat će zatražiti i azil za njih dvoje.
„Bosna i Hercegovina je lijepa zemlja s prelijepim krajolikom i jako mi se sviđa. Ljudi su veoma ljubazni tako da nam to olakšava boravak ovdje“, kazala je Melani.
Tobias je tokom volontiranja promijenio vjersko opredjeljenje te postao musliman. Kako je istaknuo, za njega volontiranje predstavlja riznicu dobrih djela koje čini u ime Allaha.
„Strani volonteri kažu kako ih kritikuju njihovi prijatelji zbog toga što su došli volontirati u BiH i tako napustili topli dom i uređenu državu kakva je Njemačka. Ipak, za njih se ovdje radi o svijesti jer ne smije biti ništa preče od čovjeka“, zaključuje Kovačević.

created: 3. februara, 2023.

author: Redžo Efendić


text:
Centar “Mali svijet”: Pomoć djeci za svjetliju budućnost | Balkan Diskurs
Selmir Smajić
6. februara, 2023.
Koristeći savremene pristupe i terapijske tehnike Udruženje građana Centar za ranu intervenciju djece s poteškoćama u razvoju “Mali svijet” više od 12 godina pokušava omogućiti djeci u dobi od 18 mjeseci do šest godina lakše savladavanje svakodnevnih prepreka i poteškoća s kojima se suočavaju kako bi dostigli svoj puni potencijal u najranijem periodu, kao i svjetliju budućnost.
Vođeni vizijom da svako dijete dobije priliku za ranom intervencijom i mogućnošću da postigne puni potencijal u Centru “Mali svijet” boravi 170 djece, od kojih je 110 u centru u Bistracu (Lukavac) i 60 u podružnici u Dubravama (Živinice) a s kojima rade 23 stručnjaka.
„Centar “Mali svijet” se bavi sistemskom rehabilitacijom djece s poteškoćama u razvoju u najranijoj dobi. Svojim radom nastojimo pomoći djeci s teškoćama u razvoju i njihovim porodicama, s posebnim fokusom na djecu s autizmom“, kazao je Almedin Imširović, izvršni direktor Centra “Mali svijet”.
U proteklih 12 godina, Centar “Mali svijet” pružao je podršku za stotine djece i njihovih roditelja s kojima je radilo desetine terapeuta. Mnogo sretnih ali i tužnih priča, kako je kazao Imširović, ispratili su uposlenici Centra dajući svoj maksimum kako bi djeci omogućili sretnije djetinjstvo i svjetliju budućnost.
Imširović je pojasnio da se finansiraju iz budžeta grada Lukavca i dijelom od austrijske organizacije “Red Charity”, kao i apliciranjem na projekte i dobijanjem donacija. „Centar je opremljen s modernom i didaktičkom opremom, jako stručnim ali i mladim kadrom“, istaknuo je Imširović.
U radu, kako je pojasnio, susreću se s djecom s raznim teškoćama u razvoju, najčešće autizmom, govorno-jezičkim poteškoćama, ADHD. ,,Sve je više djece koja su ili imaju neke razvojne teškoće, sve je više vremena provedenog ispred nekog medija (televizije, mobitela, tableta,…) što automatski djeluje i utječe na neko od razvojnih odstupanja“, dodao je Imširović.
U saradnji s Međunarodnom humanitarnom organizacijom “World Vision”, Centar je pokrenuo akciju “Budi Mali svijet”, koja je trajala 360 dana, a putem koje su skupili sva potrebna sredstva za restauraciju objekta područne škole Bistrac Donji koji je ustupljen za rad centra od strane mjesne zajednice Bistrac Donji i tadašnje Opštine Lukavac. U akciju su bili uključeni svi privatni subjekti s područja Lukavca, od kojih neki i dalje podržavaju rad centra “Mali svijet”.
Nakon niza edukacija koje su prošli uposlenici Centra “Mali svijet”, Imširović je kazao da su potpisali i saradnju s austrijskom ProMente akademijom, s kojom će proći devet modula edukacije a sve s ciljem unapređenja rada.
U Centru sprovode neurofeedback tretman, tretman senzorne integracije te tretmane defektologa i logopeda, kao i prve preglede i opservacije, rad po ABA metodi i tako dalje.
„U prošloj godini broj individualnih tretmana i pruženih usluga u Centru je bio 43.000“, kazao je Imširović, naglasivši da Centar pruža podršku onima kojima je najviše potrebna uz pomoć prijatelja iz Rotary klubova, među kojima je i Rotary klub Lukavac.
Uskoro bi trebali započeti i implementaciju projekta s ciljem doprinosa uspješnoj rehabilitaciji i održivosti Centra “Mali svijet” a koji finansiraju Rotary club Wien Donau i Rotary International.
Generalno govoreći Imširović je poručio roditeljima da puste dijete da bude dijete, da padne, isprlja se, popne na drvo, baca kamen, druži s vršnjacima i tome slično. „Ostavite moderne tehnologije sa strane. Ne dopustite da vam dijete odgaja jedan od medija jer takav odgoj dolazi na naplatu kasnije“, istaknuo je Imširović.

created: 6. februara, 2023.

author: Selmir Smajić


text:
Američki kutak u Banjaluci: Edukacija i pomoć za mlade | Balkan Diskurs
Dunja Rujević
10. februara, 2023.
Prostor gdje se održavaju radionice od septembra do juna s maksimalnim brojem učesnika čija dob nije ograničena, educiraju mladi, čitaju knjige na engleskom jeziku ali i pruža mogućnost volontiranja mladima poslije kojeg dobijaju certifikat koji im može poslužiti za apliciranje za posao je Američki kutak u Banjaluci, koji je osnovan prije 18 godina kao plod saradnje Narodne univerzitetske biblioteke Republike Srpske i Američke ambasade u Bosni i Hercegovini.
Kako su pojasnili u Američkom kutku u Banjaluci, prostor je koncipiran kao “smart space”, gdje se sve može sastaviti i rasklopiti, u skladu s radionicama koje se održavaju, a sadrži biblioteku u kojoj se nalaze knjige na engleskom jeziku, dronovi, iPads, 3D printeri i tako dalje. Takođe, tu se mogu dobiti sve informacije vezano za Sjedinjene Američke Države (SAD), a sve radionice i seminari su besplatni i dobna granica učesnika nije ograničena.
,,Što se tiče radionica, kalendar je za svaki mjesec različit. Od septembra do kraja juna radionice se ne ponavljaju, a jedina koja traje tokom školske godine je radionica engleskog jezika“, kazala je Bojana Lekić, generalna direktorica Američkog kutka u Banjaluci.
U ponudi, kako je istakla, imaju STEM (Science, Technology, Engineering, Mathematics) radionice koje se razlikuju od mjeseca do mjeseca, a sve ostale radionice su iz različitih oblasti kao što je poduzetništvo, ekonomija, karijerna orijentacija za srednjoškolce, online biznis, uskoro nutricionizam, volonterski programi i slično. „Naše edukacije su koncipirane tako da mladi nakon njihovog završetka mogu da apliciraju negdje za posao“, dodala je Lekić.
Ne može se izdvojiti koja je radionica najposjećenija jer su, prema Lekić, „sve bukirane i zaista dobro prođu, pa se često prijave zatvaraju i ranije nego što je planirano“.  U toku jednog mjeseca, Američki kutak u Banjaluci posjeti oko 1.000 – 1.200 ljudi.
Kako bi pomogli mladima, prije COVID-19 započelo je volontiranje, odnosno volonterski program na način da mladi vide šta sve mogu i žele kako bi im bilo lakše da se izraze i pronađu različite prilike.  To je program, kako je kazala Lekić, gdje oni uče kako doprinijeti zajednici, šta je zajednica i kako kao individue ili kao grupa mogu da pomognu.
Generalno, Lekić smatra da su mladi razočarani u sistem Bosne i Hercegovine i nemaju s kim da pričaju. „Imamo tinejdžere od 15 do 18 godina, koji imaju brilijantne ideje, a nema niko da ih sasluša. Tu nastaje najveći problem, a i tu se rađa moj volonterski tim“, dodala je Lekić, istaknuvši da volonteri dobijaju i certifikate od Američke ambasade da su volontirali u Američkom kutku u Banjaluci, čime se verifikuje njihov rad i trud.
Rade Milaković, dugogodišnji volonter, navodi da mu se dopao sam princip rada i tematike radionica zbog čega se odlučio da postane dio Američkog kutka u Banjaluci.
,,Definitivno bih izdvojio niz radionica ‘STEAM experts talks’, gdje su eksperti iz tih polja, mladima pričali o svojim zanimanjima i životnim putevima koji su ih doveli do istih. Kao učeniku četvrtog razreda, koji razmišlja o različitim oblastima za osnovne studije, to mi je bilo od velike pomoći. Spomenuo bih i TOEFL test, koji mi je pomogao da dobijem referentnu tačku svog trenutnog poznavanja engleskog jezika te olakšao pripreme za isti, koji mi je potreban za dalje studije“, kazao je Milaković, istaknuvši da je pohađao i dvije radionice profesionalne orijentacije za srednjoškolce kako bi mu pomogli pri donošenju odluke o polju studija.
Kalendar Američkog kutka u Banjaluci je popunjen do maja 2023. godine, a plan za naredni period je priprema i održavanje nadolazećih radionica.
„Omladini bih poručila da dođu do nas jer postoji deset kutaka u BiH i svaki od njih nudi nešto svoje. Ono što mi ovdje sigurno možemo ponuditi je sigurnost i sprovođenje njihovih ideja da mogu da izraze mišljenja, da smo tu da edukujemo, pomognemo i dajemo informacije“, istakla je Lekić.

author: Dunja Rujević


text:
Tajna ljubavi Samre i Dražena: Razumijevanje i kompromis | Balkan Diskurs
Kristina Gadže
14. februara, 2023.
Unatoč društvenom pritisku zbog vjerskih razlika, bojazni da neće biti prihvaćeni od obitelji, fizičke udaljenosti ali i druge nedaće nisu uspjele da unište višegodišnju ljubav i brak Samre i Dražena Prgića, koja je inicirana pozivom da bude njen par na maturalnoj zabavi. Danas, tridesetogodišnjaci Samra i Dražen žive u Orašju i roditelji su jedne djevojčice, a kao tajnu ljubavi otkrivaju da je sve u razumijevanju i kompromisu.
Dražen i Samra zajedno sa volonterima rade u Udruženju građana “Nela” Orašje, čija je suosnivačica Samra, na međureligijskoj saradnji i dijalogu, posebnu pažnju posvećujući djeci.
Kako su se upoznali i svidjeli jedno drugom, Dražen pojašnjava da je vidio Samru u srednjoj školi u koju su išli i da mu se „svidjela na prvu“ ali da su se zvanično upoznali vani, u jednom kafiću u koji su izlazili zajedno sa svojim vršnjacima. Samra se prisjeća da je otišla u Draženov razred i htjela da pita Dražena da bude njen maturski par, međutim, njegovi prijatelji su rekli da se on odselio u Austriju. Informaciju da ga je tražila neka djevojka prenijeli su Draženu.
Samra i Dražen su kontakt uspostavili putem društvenih mreža, a viđali su se kada bi on dolazio u posjetu u Bosnu i Hercegovinu, odnosno Orašje. Dražen ističe da ga je „ljubav vratila u Bosnu“.
Samra za Dražena kaže da joj se najviše sviđa što je „jako dobra duša, iskren čovjek i prijatelj koji uvijek pomaže svima, te veseo i zabavan i može je nasmijati u svakom trenutku i kad je najtužnija i najljuća“. Dražen opisujući Samru, kazao je da je humana, zabavna, može s njoj razgovarati o svakakvim temama, razumije ga, jednostavno „najbolja je“.
Iako su različiti karakteri, Samra smatra da je to za njih bila prednost: „(…) možda nas je to spojilo i privuklo, kao što ljudi kažu različitosti se privlače. Tako je i kod nas bilo“.
Samra i njena obitelj dolaze iz Velike Kladuše, gdje kako kaže, većinski žive Bošnjaci muslimani. Stoga joj je bilo teško objasniti obitelji svoju ljubav prema nekome tko je katoličke vjeroispovijedi.
„Imali smo osude od drugih, ali mi nismo obraćali pažnju na to. Ja nisam sad gledala koje je on religije, meni to nije značilo, našoj okolini jeste“, kazala je Samra. Dražena nije zanimalo ničije mišljenje nego je, kako je kazao, “ter'o po svom”.
„Ja mislim da su naši roditelji na samom početku možda i mislili da će to nas proći. Kao, to će možda kratko trajati, ali mi smo bili deset godina u vezi prije nego što ćemo stupiti u brak. Tako da nije nikad prošlo“, istakla je Samra.
Samra i Dražen su kroz cijelu vezu osjećali neku vrstu straha, a pogotovo kada su trebali da imaju svatove. Samra pojašnjava su nisu imali niti jedno vjersko obilježje, niti bilo kakvu molitvu. Bili su suglasni: „Ili ćemo imati sve ili nećemo ništa“ i odlučili da neće ništa. Na svadbi su imali dva barjaktara, od kojih je jedan nosio hrvatsku, a drugi bosanskohercegovačku zastavu.
Samra smatra da svatove ne čine „obilježja, nego ljudi koji se vole i ljudi koji dođu da ih podrže“.
Ljudi, prema riječima Samre, imali su puno komentara i pitali su Dražena zašto se nije vjenčao u crkvi i da će to biti osuđeno od Boga, kako će sutra djecu krstiti, kako neće crkva dati da krste djecu, kako će se djeca zvati i slično.
I zajednica je imala komentare na odnos Samre i Dražena, odnosno nije im bilo drago da Samra iz svoje zajednice prelazi u neku drugu. „Ali oni nisu shvatali da ja zapravo nisam prešla niti u jednu drugu zajednicu, da se ja nisam promijenila, da nisam promijenila svoju religiju, a to je vrlo teško dokazati, jer su oni puni predrasuda i samo imaju te neke stereotipe da nešto mora biti tako“, dodala je Samra.
Vrlo često ih nazivaju „miješanim parom“, a Samra smatra da se mogu pronaći i kvalitetnije riječi i opisati ih na primjer kao multietnički par, dok Dražen ne gleda to kao nešto osuđujuće zato što  „ima puno ljudi koji to nazivaju gorim i pogrdnim nazivima“.
Sve blagdane slave u krugu obitelji, a za Bajram idu kod Samrine tetke. „Bajram slavimo kao što bi slavili da su u vezi dvije osobe islamske vjeroispovijesti. Tako i Božić slavimo kao da su u braku dvije osobe katoličke vjeroispovijesti, tako da ne pravimo nikakve razlike, slavimo sve blagdane. Ja sam i od malena, i prije nego što ću upoznati njega, zapravo voljela i radovala se Uskrsu i farbanju jaja, i Božićnim poklonima, jelki…To mi moji nikad nisu branili“, kazala je Samra.
U njihovoj obiteljskoj kući imaju svete knjige Bibliju i Kur'an. „Tako isto i mene zanima kada dođe Bajram, kako šta trebam reći, kako se trebam ponašati. Kad dođe vrijeme Svih svetih, dođemo kod nas na groblje, da obiđemo moje mrtve tj. moju familiju, da posvetimo, i tako. Praktikujemo baš sve“, opisao je Dražen njihove vjerske običaje.
Boga, kako su kazali, gledaju kao ljubav, a ne kao religiju. „Mi smo stvarno posvećeni našim vjerama, ali kroz tu neku ljubav, kroz pomoć drugima, kroz naš osobni razvitak, tako da nama ne trebaju odlasci u crkve i džamije da bismo mi pokazali da smo mi vjernici i da bi mi stvorili taj neki odnos sa Bogom. Mi to svakako radimo u naša četiri zida, privatno, bez da se ikome dokazujemo“, navela je Samra.
Tajna uspjeha njihove veze je, kako smatraju, u razumijevanju i kompromisu. „Ispočetka smo imali neke različite poglede na život. Tako da smo trebali da nađemo dosta kompromisa da bismo danas uspjeli. Danas zajedno vodimo udrugu i imamo iste ciljeve, poglede na život, snove koje ćemo zajedno i ostvariti. Mi smo zajedno odrastali, jedno uz drugo. Ja znam kako on diše“, ispričala je Samra.
Dražen smatra da su velik problem za današnje mlade multietničke parove, starije generacije koje su bile u ratu. „Mi radimo [u Udruzi] na tome da se bar djeca međusobno poštuju, da malo razviju svoje znanje o drugim vjerama, ne samo islamskoj i katoličkoj, nego je tu uključena i pravoslavna i židovska vjera, nacionalne manjine, apsolutno svi su uključeni. Radimo na tome da otvorimo ljudima oči, da se opuste što se tiče tih stvari, upoznavanja novih ljudi, kroz sve moguće, kroz sport, kroz kulturna dešavanja i tako“, objasnio je Dražen.
Samra je istaknula kako kod većine multietničkih brakova netko „prijeđe“ na nečiju vjeru i kako poznaje dosta mladih parova koji kriju svoje multietničke veze.
„Šta god mi mislili, nitko od nas ne želi da osjeti osudu i da se osjeti odbačeno od strane svoje obitelji, tako da je to žalosno. Problem je u roditeljima, oni treba da shvate da oni to mogu djeci zabraniti, ali ta djeca će biti sutra nesretna sa nekim ko je njihove vjere. To nema nikakve veze sa ljubavlju“, poručila je Samra.
Samra je dodala da je razlog društvenog gledanja na multietničke parove patrijarhalna sredina, ali i stanje u državi. „Ja kao feministica i osoba koja vjeruje u feminističke pokrete i ideologije, vidim koliko je naše društvo takoreći zatucano i koliko samo gledaju u jednom smjeru i ne žele da se promjene. Kao što je on [Dražen] rekao, za razliku od prije jedanaest godina, sada je puno bolje“, kazala je Samra.
Na pitanje što je za nju ljubav, Samra kaže da je to čitav svijet i svaki odnos „sa partnerom, sa obitelji, prema drugim ljudima, prema životinjama, prema prirodi“. „Smatram da bez ljubavi nitko ne može da živi, bez obzira što neko ima drugačije afinitete, što živi da bi izgradio karijeru, da bi postigao nešto drugo u životu, ako nema ljubavi, ja sam sigurna da će ta osoba biti nesretna osoba. Bez obzira na to kakva je to ljubav. Ne mora biti partnerska, ne moramo se svi ni ženiti, ni udavati, ni imati partnere bilo kakve vrste. Samo je važno da ljubav postoji u nama, prema čemu god. Samo da ljubav raste i živi“, smatra Samra.
Dražen opisuje ljubav kao pokretač svega, kao gorivo za ljude, bez koje ne može funkcionirati ništa. „Kad bih morao opisati u dvije, tri riječi ljubav, mislim da je to: razumijevanje, kompromis, i strpljenje, i, naravno, poštovanje“, nabrojio je Dražen.
Mladima poručuje da se ne boje i da prihvate različitost vjera i običaja. „Običaji, kao takvi, jesu jedna jako lijepa stvar, i nacionalna, i etnička. Ali treba opet naći nekakav kompromis za sve, i jednostavno se ne treba bojati. Ako nekoga voliš, ako nekoga cijeniš, poštuješ i želiš sa njim nešto više, onda se jednostavno ne smijete bojati ničega“, podijelio je Dražen svoj savjet.
Samra je, s druge strane, mladima poručila da dosta čitaju i putuju jer „ako se ne miču iz svoje sredine, svoga mjesta, nikada neće naučiti nešto novo, upoznati neke nove ljude, neke nove običaje“.
„Preporučila bih im da dosta razgovaraju sa roditeljima ukoliko se nađu u ovakvoj situaciji, da se ne svađaju, da ne bježe, da ne rade neke scene. Svaki roditelj će to razumjeti. Roditelj koji voli svoje dijete će vidjeti da je to dijete zaljubljeno i kad tad će ga podržati, bez obzira na sve. Tako da savjetujem mladima da razgovaraju sa roditeljima i da vole i dalje one koje vole i da ne bježe od toga, jer bez ljubavi stvarno nema ništa“, zaključila je Samra.