text:
Žrtve nisu ni na tragu osvete, ali društvo treba ozdraviti | Balkan Diskurs
Elma Hasanspahić
29. juna, 2023.
U posljednjih 50 godina u Bosni i Hercegovini nije bilo krvne osvete niti izvršenja smrtnih kazni, iako su počinjeni mnogobrojni zločini, genocid i ubistva.
Ajdin Huseinspahić, univerzitetski profesor na Katedri za historiju države i prava Pravnog fakulteta u Zenici poručuje da preživjeli i žrtve zločina ne proganjaju počinioce a kamoli da izvršavaju krivična djela i da kao društvo trebamo da se posvetimo suštini naše misije i u obrazovnom procesu i na svakom koraku kako ne bismo robovali formi da ispunimo norme, kvote, odradimo posao a ne polučimo rezultat tog posla koji je jako bitan.
U Bosni i Hercegovini posljednja smrtna kazna izvršena je 1973. godine zbog krvne osvete u kojoj je ubijen 11-godišnji Bruno Čalić iz Zenice. Dječak Bruno je ubijen kao čin osvete njegovom ocu Stipi, koji je u saobraćajnoj nesreći usmrtio Milenka, pastorka Višnje Pavlović, a zbog čega je oslobođen pod obrazloženjem nesretnih okolnosti. To je bio okidač za osvetu Višnji da od muža Rajka traži pola miliona tadašnjih dinara i pištolj. Ona je angažirala Dragomira Bajčetu, dala mu novac i on je ubio Brunu.
U vrijeme ubistva, Bruno je pohađao tadašnju Osnovu školu „Sestre Ditrih“, koja danas nosi naziv „Miroslav Krleža“ u Travničkoj ulici u Zenici. Kada je završavao sa nastavom, Bajčeta mu se predstavio kao očev prijatelj i odveo ga na groblje i nanio mu tjelesne povrede sa devet uboda nožem, nakon čega je Bruno preminuo.
Prema nekim izvorima Višnja i Bajčeta su uspeli pobjeći u Crnu Goru, a prema drugima policija je zatvorila grad i ubice su uhvaćene u vozu kod Vranduka nakon čega su odvedene u zatvor u Sarajevo. Višnja i Bajčeta su osuđeni na smrtnu kaznu dok je suprug Rajko osuđen na 20 godina zatvora zbog sudjelovanja u zločinu.
Nakon što im je ubijen sin jedinac, Stipo Čalić je preminuo 1991., a majka Anka Čalić 2020. Prema pisanju medija, pomišljala je da počini samoubistvo ali zbog vjerskih razloga nije, ali se posvetila vjeri, pjevala u crkvenom zboru i svaki dan se molila za svog Brunu koji je svojim životom platio zadovoljstvo osvete.
Naš sagovornik sa početka teksta, profesor Huseinspahić navodi da se krvna osveta i smrtna kazna mogu posmatrati kao jedan pravni instrument, pojasnivši da se krvna osveta razvijala kroz pravno-političke sisteme još od antičkog doba i bila je kao način uspostavljanja poremećene pravde.
„Poznato je da je kroz historiju sistem kompozicije, sistem taliona (oko za oko, zub za zub) imao svoje mjesto u pravnim sistemima rimskog, šerijatskog i socijalističkog sistema, u kojem se desilo ubistvo Brune Čalića i smrtna presuda počiniteljima“, kazao je Huseinspahić, istaknuvši da veliki sistemi istočnih zemalja poput kineskog pravnog sistema također poznaju smrtnu kaznu.
Profesor Huseinspahić navodi da krvna osveta može biti definisana krivičnim zakonom a ukoliko i nije ionako živi u narodu. U jednom periodu, kako je kazao dolazi do razdvajanja pojmova između smrtne kazne i krvne osvete, a na upit zašto se i u svijetu sve manje izriče smrtna kazna odgovori je da se to može tumačiti i sa sociološkog fenomena, šta znači krvna osveta i koliko ona dovodi do zadovoljena.
„Treba razlikovati zemlje i pravno političke sisteme koji izriču smrtnu kaznu zbog korupcije, mita, zloupotrebe položaja…Tu je presuda karaktera smrtne kazne poprilično stroga. S druge strane imamo zemlje pravnog sistema kao što je bio naš prethodni, socijalistički, gdje se smrtna kazna veže za uspostavljanje poremećenog sistema vrijednosti ili bezrazložnog lišavanja života zbog unutrašnjih poriva ubice“, smatra Huseinspahić.
Krivično-pravni teoretičari, prema profesoru, bliži su izricanju najstrožije sankcije, smrtne kazne, u slučaju namjernog ubistva nego li u slučaju krivičnog djela koje je imovinskog delikta, ali sve zavisi i od stepena razvoja jednog društva.
Izricanje smrtne kazne u Bosni i Hercegovini je ukinuto u krivičnom zakonodavstvu Federacije BiH 2000-ih, a u Republici Srpskoj 2019. godine.
Profesor je dodao da se može razmatrati da li je pravedno ili ne ukoliko je neko izvršio krivično djelo ubistva, planirao, o tome razmišljao, nebitno je kakvi su mu povodi, porivi, motivi, ali nije se našao u situaciji da brani vlastiti život ili život nekog drugog, već iz čiste objesti ili uspostavljanja neke subjektivne pravde u svijetu.
„Možemo postaviti pitanje da li je život onih koje je ubio manje vrijedan od njegovog života i ko može uopšte nekoga lišiti života. Oduzimanje života ubici za kojeg se utvrdilo ili koji je priznao da je ubio iz objesti bi možda druge potencijalne ubice mogao odmaknuti od činjenja tog krivičnog djela, odnosno prevenirati počinjenje ubistva. Smatram da što je rigoroznija sankcija ona bi trebala da zaplaši počinioce krivičnih djela i prevenira i dalje činjenje krivičnih djela“, kazao je profesor.
Pojedinac uzima pravdu u svoje ruke kada osjeti da je pravni sistem nepravedan ili kada unutra pravnog sistema ne postoje adekvatni mehanizmi uspostavljanja pravde koja je subjektivna procjena čovjeka, pojašnjava profesor i ističe da to nije nikako dobro i da to u svakom slučaju treba osuditi ali i biti signal, barem onim ljudima koji se bave istraživanjem određenih pitanja pa i ovih smrtnih kazni i krvnih osveta, da proniknu u karakter ličnosti koja je počinila takvo krivično djelo.
„Kada idemo u procese reformi treba pažljivo osluškivati društvo, slušati njegove jedinke i vidjeti da li je društvo sazrilo u pravnom smislu te riječi za krivične sankcije, aboliciju i ukidanje smrtne kazne i s druge strane da li je sazrilo za očuvanje smrtne kazne u sistemu krivičnih sankcija“, kazao je profesor, dodavši da kada se ide u reforme bez analiza i kada preuzimamo iz drugih sistema i radimo po diktatu onda kreiramo nezadovoljstvo.
Suština je, naglašava profesor, da ljudi prihvate normu i proces reformi.
Kada kaznu za ubistvo Brune Čalića uporedimo sa streljanjem mladića u blizini Trnova koje su počinili Škorpioni ili sa streljanjima u činjenju genocida u Srebrenici, postavlja se pitanje da li je pravedno uspostavljen krivično-pravni mehanizam kažnjavanja.
Profesor naglašava da nema proganjanja, nema krvne osvete iako su počinitelji genocida, mnogi od njih žive i mnogi povratnici i žrtve ih znaju. „Žrtve nisu na tom tragu da ih čak ne progone, a kamoli da uzvraćaju na tako okrutna krivična djela“, dodao je profesor.
I kada je u pitanju slučaj ubistva djece i čuvara u školi u Beogradu i drugi slučajevi ubistava, profesor je kazao da možda nismo dovoljno sazreli kao društvo da se posvetimo suštini naše misije i u obrazovnom procesu i na svakom koraku robujemo formi da ispunimo norme, kvote, da odradimo posao a ne da polučimo rezultat tog posla koji je jako bitan.
„Abdulah Sidran je napisao da bolesna društva ne mogu rađati zdrave pojedince. To je vrlo važno razumjeti. Samo društvo treba ozdraviti. Uzori djecu moraju biti zaista ljudi koji su produktivni, koji su korisni društvu. Ne mogu biti ljudi koji su na marginama društvenog života…“, kazao je profesor.
Dodao je da ako se u suštini ne vratimo onom praiskonu i ne shvatimo šta nam je misija i čemu naš život na ovom svijetu onda nećemo doći do one prave suštine a to je pokušaj da živimo jedan zdrav, normalan život u ovom periodu kada ono nenormalno postaje trend.

author: Elma Hasanspahić


text:
Bosansko-hercegovački heroji iz vode | Balkan Diskurs
Omar Zahirović
3. jula, 2023.
Iako osnovan s ciljem razvijanja inkluzivnog sporta, plivački klub „Spid“ već osmu godinu je mjesto susreta, neraskidivih prijateljstava i druženja djece iz cijele Bosne i Hercegovini (BiH) bez obzira na etničke ili bilo kakve podijele ali i mnogobrojnih nagrada koje osvajaju djeca sa poteškoćama u razvoju ili nekom vrstom invaliditeta, a koje nerijetko nazivaju „heroji iz vode“.
Amel Kapo, osnivač ali i trener kluba „Spid“, kazao je da je od studentskih dana znao šta je njegov cilj i nije ga mijenjao ali je ipak iznenađen uspjehom koji bilježi sa djecom koja treniraju jer je lično zaslužan za nastanak bosansko-hercegovačkih heroja iz vode.
Primjer uspjeha zbog kvalitetnog rada i snažne volje je Ismail Zulfić, sada 12-godišnji dječak kojeg nazivaju „leptir bez krila“. Ovaj dječak rođen je bez gornjih ekstremiteta i deformitetom desne noge ali to ga nije spriječilo da uz stručnu pomoć trenera Kape osvoji 40 medalja.
Kapo je podsjetio i na veliki uspjeh Ismaila Barlova, koji je osvojio A normu na Paraolimpijskim igrama sa samo 12 godina. Naglasio je da je riječ o heroju koji je ispisao stranice bosansko-hercegovačke historije kada je ova norma u pitanju.
„Kad sam počinjao nisam ni pomislio da ću imati ovakav uspjeh“, navodi Kapo, ističući da je sport pravo svakog čovjeka ali i da mora biti besplatan.
Uz Kapu, klub „Spid“ ima još nekoliko trenera koji su također zaslužni za nastanak heroja iz vode, a Klub se finansira od projekata i vanjskih sponzora.
Iako je završio Fakultet sporta i tjelesnog odgoja Univerziteta u Sarajevu i magistrirao na tom fakultetu, Kapo pojašnjava da je imao tremu na početku rada jer „nas niko nije učio kako da radimo“ zbog toga što u sistemu ne postoje programi koji buduće trenere pripremaju za ovakve zadatke, pa su uvjetovani da svoje znanje potraže izvan granica naše države.
„Volja se uvijek isplati“, naglasio je Kapo.
Klub „Spid“, kako je pojasnio, razvija sportske i tjelesne vještine, a ujedno i ruši predrasude i stigme koje su ustaljene u našoj zajednici.
„U ovom Klubu sastaju se djeca iz cijele BiH, bez obzira na nacionalnost, etnicitet i religiju. Na ovom mjestu spajaju se svi iz jednog i istog cilja, a to je da najmlađima sutra bude bolje i lakše“, kazao je Kapo, dodavši da se uz velika prijateljstva za neke počinju i nove ljubavi.
Svaka od priča nosi pokaz o jednom velikom trudu i ljubavi koja nema granice, o ljubavi i radu koja nije omeđena predrasudama i diskriminacijom. Za postignute rezultate zaslužan je Kapo, kao i njegov tim trenera koji neumorno daju sve od sebe za one kojima je potrebno samo jedno, a to je da budu jednaki kao i svi mi ostali.
„U sportu su bitni rezultati ali i važnost društvene priče koju smo izgradili“, naglasio je Kapo, osnivač porodice „Spid“ koja niže velike uspjehe ali i ruši mnogobrojne barijere.

source: news-balkandiskurs

license: Creative Commons - Attribution - https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/

author: Omar Zahirović


text:
Vaš put kući: BiH kroz oči mladih za Subjektivni atlas | Balkan Diskurs
Annabelle Werner | Theresa Rauch
6. jula, 2023.
Nekima karte služe kao jednostavni medijum kako bi stigli od tačke A do tačke B, ali za tim projekta Subjektivni atlas, sam čin kartografije predstavlja složeno putovanje potaknuto politikom, historijom i ličnim odnosima prema prostoru.
Tokom pet dana, mladi iz cijelog svijeta su u Sarajevu imali priliku istražiti svijet kartografije i umjetničkog izražavanja mapirajući vlastita iskustva u Bosni i Hercegovini (BiH). Centar za postkonfliktna istraživanja (CPI) ugostio je tim projekta Subjektivni atlas čije sjedište se nalazi u Briselu, a učesnici su se kritički bavili vlastitom i geografskom vizijom mapiranja Atlasa BiH.
Cilj projekta je oduprijeti se pojedinačnim narativima koji su uglavnom kreirani “odozgo prema dolje” a koji predstavljaju objektivne istine o regiji, tako što dokumentuju mjesta “odozdo prema gore”. Kroz fotografije zajedničkih i vlastitih kulturnih iskustava, kao što su dokumentacija dnevnih ruta, arhitekture, vlastitih stvari i jedinstvenih kulturnih fenomena, i kreatori i čitatelji atlasa mogu vizualno razumjeti šta znači živjeti na tom mjestu, praveći prostor za složene identiteti koji postoje u svakom pojedincu.
„Prvo smo počeli s izradom karte naše zemlje iz naše perspektive, a sada radimo na zastavama“, kazala je Jelena Ostoić, mostarska psihologinja i učesnica radionice. Kroz umjetničke prakse, uključujući izradu rukotvorina i mapa, mladi su na radionici bili potaknuti da kreativno oslikaju kako percipiraju i razumiju vlastito okruženje, zemlju i kulturu.
Zbirka njihovih radova bit će pretvorena u atlas Bosne i Hercegovine, koji će biti objavljen sljedećeg ljeta. Sam proces je pomno isplaniran, ali također je ostavljeno prostora i za spontanost. U ovoj vrsti izrade mapa – praksi kontramapiranja – proces je jednako važan kao i odredište.
Nizozemska dizajnerica i istraživačica, Annelys De Vet, otputovala je 2003. godine u Tallinn kako bi zabilježila estonske percepcije Evropske unije (EU) s obzirom na proširenje EU-a prema istoku koje je povećalo broj njezinih članica s 15 na 25. De Vet je istakla da uprkos tome kolektivna vizualna slika prema EU ostala je ista. Kako bi uključila ove podzastupljene imaginarne osobe, njena je radionica potaknula estonske učesnike da izrade vlastite zastave, karte i projekcije o tome što im znači pristupanje Estonije u EU. Dobiveni “Subjektivni atlas EU iz estonske perspektive” označio je početak serije Subjektivnog atlasa, koja će iznjedriti ukupno još 13 kartografskih publikacija prije nego što je tim stigao BiH.
De Vet, osnivačica i glavna urednica Subjektivnog atlasa, pojasnila je da se „naša percepcija svijeta informira (…) kroz atlase, kroz kartografiju – to često predstavlja prilično jedinstven pogled na svijet.“ Istaknula je da čin mapiranja ima ogromnu političku moć, iako se rijetko kao takav priznaje. De Vet dalje pojašnjava da institucionalizirana priroda karata i kartografije odozgo prema dolje ostaje nezapažena i neupitna. Službene karte rijetko artikuliraju uslove pod kojima su napravljene, iako su ljudske, subjektivne konstrukcije zajedničkog društveno-političkog prostora. Umjesto toga, takve karte, kako tvrdi De Vet, predstavljaju “jedinstvenu istinu”, navodno bez položaja i netaknutu dinamikom moći i nejednakostima koje upravljaju njihovom proizvodnjom.
Kao odgovor, Subjektivni atlas nastoji djelovati kao platforma za pluralnost, stvarajući alternativne karte odozdo prema gore kroz umjetničke prakse i svakodnevnu stvarnost. Kako bi demistificirali praksu izrade karata, De Vet i njen tim pozivaju lokalne učesnike da izrade karte „koje omogućuju različite načine identifikacije, različite načine pripadanja“. U tom procesu „ljudi koji nastanjuju prostor“ mapiraju svoje okruženje iz vlastitog iskustva i „situiranog znanja“. James Riding, istraživač antropogeografije sa Univerziteta Newcastle, objašnjava da krajolici, mjesta i iskustva ovdje dolaze u igru kao protusila državnim prikazima kartiranja.
Riding naglašava kako je Subjektivni atlas prvo trebao uspostaviti veze s lokalnom organizacijom kao što je CPI, kako bi stupili u kontakt s bh. mladima i sačuvali njihovu maštu o njihovoj budućnosti u BiH. Prema njemu, lokalna partnerstva su najvažnija za njihov rad te radionice provode u zemljama samo na poziv. Ovaj proces izgradnje odnosa može biti prilično dug jer je i Riding za izradu baze kontakata za akademski rad proveo deset godina u Bosni. Naglašava kako je takva metoda potrebna za sticanje povjerenja i ugleda da će takav rad spojiti „različite glasove na osjetljiv i pažljiv način“. Za njega je od vitalne važnosti napraviti prostor za složeni identitet i ne replicirati „jednostavne, izravne narative“ podjela. Umjesto da pojačava jedinstveni narativ koji pojedince svodi samo na njihovu etničku pripadnost, Ridingovo istraživanje nastoji obuhvatiti složenost i kreativnost u iskustvu krajolika svakog pojedinca. Dakle, BiH predstavlja idealan model u kojem su prisutni zahtjevi pozvanosti, partnerstva i potrebe za objavljivanjem kreativnosti i jedinstvenosti kompliciranog krajolika i ljudi koji ga nastanjuju.
Radionice tima Subjektivnog atlasa potiču učesnike da podijele proživljena iskustva svog okruženja kroz umjetnički izraz. Ova metodologija ima za cilj osporiti i zaobići vokalni i pisani jezik kao standardna sredstva za proizvodnju i prenošenje znanja. „Nosimo puno znanja u našim tijelima, u našim sjećanjima, koja se rijetko (…) izražavaju“, objašnjava De Vet. Vizualne komunikacije učesnika zauzimaju središnje mjesto u projektu a cilj  je aktivirati oblike situiranog, neinstitucionaliziranog znanja.
Izražavanje, međutim, zahtijeva malo vježbe, rekla je umjetnica performansa i koordinatorica Subjektivnog atlasa iz Brisela, Sana Ghobbeh. Iako je velik dio njenog rada temeljen na tekstu, Ghobbeh se jednako bavi problematičnim arhitektonskim i javnim prostorima. „U tom smislu, mislim da sam odlično konceptualno povezana s projektom“, pojasnila je ona, naglašavajući „različitu dinamiku i energiju“ koju svaki atlas nosi, istovremeno ističući univerzalnu važnost vizualnog u njihovim izdanjima.
„Iako mnogi učesnici radionice u početku pristupaju radionici veoma pažljivo, gledanje prethodnih primjera serije koja stalno raste ih inspiriše i olakšava stvaranje vlastitih doprinosa“, kazala je De Vet. Naglasila je da takvo okruženje ima koristi od kulture transparentnosti, sigurnosti i gostoljubivosti – faktora koji hrane „radosnu energiju, omogućujući odvijanje [pravih] razgovora“.
Prema riječima De Vet, upravo ti aspekti također igraju središnju ulogu u inkluzivnosti i pristupačnosti radionice. Projekat odabire lokacije za svoje atlase na temelju lokalne inicijative i partnerstva te se stoga uvelike oslanja na kontakte i infrastrukturu koju pružaju njegove partnerske organizacije na licu mjesta. Utoliko se ovim kanalima traže marginalizirane grupe i njihovi glasovi kako bi se dosegle određene razine različitosti u smislu spola, etničke i vjerske pripadnosti i dobi učesnika.
Dio zadatka je i navesti učesnike da prepoznaju i uključe se u svoje vlastite pozadine, te razumiju kako ta subjektivnost oblikuje njihove percepcije svijeta oko njih – proces koji se odražava u kartama, zastavama i drugim kreativnim doprinosima proizvedenim tokom radionice. Iako ovaj cilj čini atlas neizbježno političkom temom, De Vet i Riding naglašavaju da to „nije mjesto za propagandu“. Umjesto toga, atlas nastoji komunicirati „složenost ljudskog bića“ prikupljanjem niza glasova koji, zajedno, grade jedinstveni društveni kontekst.
Život atlasa nastavlja se i izvan radionice. U postprodukciji se obraća publici generalno. Pristup tima olakšava reprodukciju i širenje njegovog sadržaja kroz događaje, izložbe, ponovna izdanja i prateće projekte. Subjektivne karte, zastave i drugi prilozi stoga govore i lokalnoj i međunarodnoj publici. Mještani i drugi pojedinci vezani za mjesto koje se obrađuje, kao i dijasporske zajednice često pokazuju značajan interes za publikacije. No, u prošlosti su promišljanja nastala u seriji Subjektivni atlas podjednako ulazila u službene i institucionalne kontekste. “Subjektivni atlas Palestine”, na primjer, prihvatili su lokalni dužnosnici kao dar za međunarodne posjete.
Prema De Vet, to potvrđuje elastičnost tako duboko ličnog, a opet duboko društveno-političkog projekta da pridonese većem diskursu o kartografiji i pluralnim identitetima. „Cilj je demistificirati kartografiju i naglasiti druge načine izražavanja pripadnosti mjestu, što je i u središtu serije Subjektivni atlas“, kazala je De Vet koja dalje proširuje potencijal projekta kao alata u obrazovanju, kao i urbanom planiranju i razvoju. Kao takva, metodologija atlasa ima kapacitet diverzificirati profesionalne i institucionalne diskurse o pitanjima koja se svakodnevno tiču običnih građana. „Velikodušno, predano učešće koje je tim iskusio tokom svojih prošlih radionica bacilo je svjetlo na način kako umjetničke prakse mogu doprinijeti zamišljanju drugih budućnosti“, kazala je  De Vet.
Tim Subjektivnog atlasa razmotrio je metodologiju korištenja umjetničkih praksi za “kontramapiranje” složenog postkonfliktnog konteksta, a sudionici su jedva čekali objaviti svoje izraze. „Svima bih preporučila ovu radionicu,“ rekla je Zerina Sirćo, studentica međunarodnih odnosa i diplomatije iz Visokog.
Za Adnu Jeleč, studenticu socijalnog rada iz Sarajeva, radionica je pružila „novu priliku da izrazi mišljenje na temelju iskustva i znanja“ – subjektivnost koju projektni tim traži.
S druge strane, tim Subjektivnog atlasa radionicu u Sarajevu ocijenio je kao „ubrzani kurs historije, kulture, života, društvenog tkiva, administracije, jezika, izreka, navika, hrane…“, što ih je pokrenulo na njihov pothvat izrade atlasa BiH.
Radionica je očito ostavila dojam na lokalne mlade, koji ovu aktivnost mogu iskoristiti za razvoj umjetničkih i novinarskih vještina. Njihove priče će nedvojbeno sadržavati pronicljiva svjedočanstva o njihovom odnosu prema zemlji koja je rasla tokom njihovih života, ne isključujući ni bezbrižna predstavljanja bosanskog identiteta. Tako se iz Subjektivnog atlasa BiH mogu očekivati duboko lični, kartografski prikazi zajednice, uz slike i priče „toplih porcija bureka i bosanske kahve“.

author: Annabelle Werner | Theresa Rauch


text:
Obilježavanje genocida u Tuzli: „Ne mrzimo, ali nećemo nikad zaboraviti“ | Balkan Diskurs
Ramo Tučić
13. jula, 2023.
Protestima na kojima traže pravdu i podsjećaju da se ne zaboravi, šetnjom, čitanjem imena i prezimena ubijenih, različitim kulturnim ali i drugim događajima obilježava se genocid u Tuzli, Gradu, u koji su preživjeli uspjeli doći nakon pada Srebrenice u julu 1995. godine. Zajednička poruka je: „Ne mrzimo, ali nećemo nikada zaboraviti.“
Nuri Begović, predsjednici Udruženja „Žene Srebrenice“ u genocidu je ubijeno 18 članova uže porodice. Pronalazak i identifikacija posmrtnih ostataka predstavlja ponovnu proživljenu bol, ali i smiraj. Njeni ubijeni u genocidu pronašli su smiraj u Potočarima, izuzev tetka, čiji posmrtni ostaci još uvijek nisu pronađeni. Najmanje posmrtnih ostataka pronašli su od njenog brata.
„Najviše boli kada ne znate gdje su kosti najmilijih. Ali, kada pronađete posmrtne ostatke tek vidite o kakvom se zločinu tu radi. Tek onda shvatite šta su uradili tvojim najmilijim“, kazala je Begović.
Na 28. godišnjicu od genocida u Srebrenici, ona poručuje da je negiranje genocida jako bolno.
„Zamislite izgubili ste kompletnu porodicu i onda dođe neko i kaže to se nije desilo. To nas vrijeđa. To boli. Ispade kao da nikada nikoga nisam ni imala“, kazala je Begović.
Svakog 11-og u mjesecu, „Žene Srebrenice“ opominju na genocid kako se ne bi zaboravio ali i traže pravdu.
„Mi tražimo da se kazne oni koji su to počinili. Da se prizna genocid. Nisu svi krivi. Krivi su oni po imenu i prezimenu“, kazala je, ističući važnost pronalaska i identifikacije ubijenih.
Naglasila je da ne mrze ali da nikada neće zaboraviti. „Kada negiraju genocid, negiraju i postojanje naših najmlijih. Ko nam ih je uzeo?“, zapitala se Begović.
Opominju i ne zaboravljaju ni studenti Filozofskog fakulteta. Studentsko vijeće Filozofskog fakulteta treću godinu zaredom na Trgu Slobode u Tuzli organizuju čitanje imena žrtava genocida nad Bošnjacima u Srebrenici.
„Na taj način želimo da produbimo refleksiju svega onoga što se desilo i da na taj način, čitanjem, svakoj od tih žrtava damo glas i da tako postanu vidljive na taj način“, kazala je Amina Hodžić, predsjednica Skupštine Studentskog vijeća Filozofskog fakulteta Univerziteta u Tuzli.
To čine kako bi njegovali kulturu sjećanja. Međutim, najveći problem je u tome što na drugoj strani postoji drugačija vrsta kultura sjećanja. Tamo se ratni zločinci glorifikuju.
„Porazno je da mladi ljudi to gaje. Da se takva kultura sjećanja njeguje. Ovakve stvari i ova akcija nam mora poslužiti kao inspiracija da pokažemo šta je ispravno i šta je istina i pravedno jer svijet na nama ostaje“, zaključila je Hodžić.
Kultura sjećanja se njeguje kroz razne aktivnosti naročito one kulturne. Upravo zbog toga Bosanski kulturni centar Tuzlasnkog Kantona (BKC TK), već drugu godinu zaredom organizuje manifestaciju „Dani sjećanja na genocid u Srebrenici“.
„Program se sastoji od tri promocije knjiga, izložbe dokumenata koji pokazuju presude, i na kraju 10. jula program se završava šetnjom simboličnog naziva ʻMirna šetnja 8372 za Srebrenicuʼ, gdje građani Tuzle prave simbolično 8372 koraka od BKC TK do Trga žrtava genocida u Srebrenici“, pojasnio je Nedim Ćudić, stručni saradnik za odnose s javnošću javne ustanove BKC TK.
Opomena, njegovanje kulture sjećanja, oprost, ali ne i zaboravljanje. Bez mržnje, ali sa nadom da se pronađu posmrtni ostaci najmilijih jer onda, kako je kazala Begović, imaš gdje otići i proučiti Fatihu. Cijelu godinu, naročito 11. jula, u sebi ponavlja molitvu za Srebrenicu: „Molimo Te, Bože. Da tuga bude nada. Da osveta bude pravda. Da majčina suza bude molitva. Da se više nikada i nikome ne ponovi Srebrenica“.

author: Ramo Tučić


text:
Omladinski lideri: Vizionari koji mijenjaju svijet | Balkan Diskurs
Amina Bašić
17. jula, 2023.
Omladinski lideri u Bosni i Hercegovini (BiH), a među kojima je i Adnan Družić iz Bosanskog Petrovca, preuzimaju vodeću ulogu u neophodnim promjenama i svojim aktivizmom potiču mlade ljude da doprinesu pozitivnim promjenama u lokalnim zajednicama.
Za Družića aktivizam predstavlja mogućnost da radom, zalaganjem i trudom pomogne zajednici u Bosanskom Petrovcu, ali i poboljša stanje u cijeloj BiH. Svoje prvo iskustvo u aktivizmu, on je stekao sa 17-18 godina, kada se uključio u volonterski rad u organizaciji „Mozaik“ putem programa Omladinska banka. Stekao je iskustvo u radu s mladima i pomaganju njihovog razvoja. Uz to, on je kroz neformalno obrazovanje razvio vještine javnog nastupa, timskog rada, vođenja projekata ali i pisanja projektnih prijedloga.
„Ranije smo se suočavali s izazovima privlačenja mladih ljudi i poticanja njihovog sudjelovanja u aktivizmu i volontiranju. Međutim, danas sve više mladih prepoznaje važnost aktivizima i volonterizma i uključuje se u različite projekte“, kazao je Družić.
Naglasio je da postoji novi izazov a riječ je o „smanjenju broja mladih u malim lokalnim zajednicama“, što zahtjeva zajedničke napore u stvaranju povoljnijeg okruženja za povratak mladih koji su otišli.
S obzirom da razumije važnost aktivizma i kako mladi mogu doprinijeti razvoju zajednice, Družić mlade ohrabruje kako da koriste svoje aktivitičke napore kako bi ostvarili ciljeve u različitim područjima kao što su glazba, znanost, kultura i tako dalje. Naglašava važnost partnerstva i podrške jer kako ističe ne želi biti jedini vođa ili nositelj aktivnosti i projekata već želi osnažiti mlade da budu nosioci svojih ideja i inicijativa. Cilj mu je da mladi aktivizam dožive kao nešto svoje a ne samo kao još jedan zadatak ili projekt.
„Mladima treba omogućiti da rastu i razvijaju se kroz svoj aktivizam“, kazao je Družić.
Posebno ističe poštenje kao osnovnu vrlinu i važnost osjećaja pripadnosti zajednici.
„Potičem mlade da budu samosvjesni i da rade na sebi kako bi unaprijedili zajednicu u kojoj žive“, dodao je Družić, pojasnivši da vjeruje da svaki mali napredak koji mladi čine prema boljoj zajednici i samorazvoju je važan i vrijedan.
Družić je svojim zalaganjem pokrenuo aktivizam mladih u Bosanskom Petrovcu, a što nam je potvrdila Nejla Zukandžić. Istakla je kako je „Adnan zaista inspirativan lider“ i njegova posvećenost zajednici je nevjerovatna.
„Njegove inicijative su nam omogućile da se uključimo i osjećamo da možemo napraviti razliku. On nas potiče da iznesemo svoje ideje i podržava nas u ostvarivanju naših ciljeva. S njim se osjećamo sigurno i podržano. Pravi je vizionar koji nas potiče da sanjamo velike snove i vjerujemo da ih možemo ostvariti“, kazala je Nejla, opisujući Družićev utjecaj na mlade u Bosanskom Petrovcu.
Družićev aktivizam u ovom malom bosansko-hercegovačkom gradiću prepoznat je i od lokalnih institucija, a sve s ciljem veće uključenosti mladih u društvene aktivnosti i doprinosa da svojim zalaganjem mogu da mijenjaju svijet oko sebe. S nadom u bolju budućnost mladi zajedno sa Družićem vjeruju u bolje sutra.

author: Amina Bašić


text:
„Majčina marama“ u Istanbulu i Beogradu | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
21. jula, 2023.
U okviru obilježavanja 28. godišnjice od genocida u Srebrenici, u Istanbulu i Beogradu je postavljena instalacija „Majčina marama“ – postavka koja pokazuje da su sve žene svijeta uz majke Srebrenice i da se samo zajedno mogu boriti za istinu.
„Ovom instalacijom mi majke želimo da kažemo svijetu da smo mi još uvijek tu, da tražimo istinu i čekamo pravdu“, kazala je Munira Subašić, predsjednica udruženja Pokret Majke enklava Srebrenica i Žepa, ističući da je marama simbol onoga od čega nikada neće odustati – pravde za svoje najmilije.
Velma Šarić, predsjednica i osnivačica Centra za postkonfliktna istraživanja, kazala je da „Majčina marama“ ima za cilj kreiranje solidarnosti sa ženama i majkama svijeta, odnosno jačanje veze između majki, ali i svih drugih žena. Istaknula je da je prikupljeno preko 3.000 marama i šalova iz više od 20 država i preko 50 gradova iz cijelog svijeta. Simboličnim vezanjem marama, kako je pojasnila, pokazujemo da majke nisu same i da iza njih stoje sve žene svijeta.
Instalacija „Majčina marama“ postavljena je prvi put prošle godine u Potočarima tokom obilježavanja godišnjice genocida u okviru projekta „Heroine Srebrenice“ Centra za postkonfliktna istraživanja, Majki Srebrenice i Memorijalnog centra Srebrenica. Ove godine instalacija je bila 4. jula postavljena u Istanbulu, u općini Bagcilar, a 11. jula u Beogradu.
U organizaciji predstavnika općine Bagcilar i uz podršku Turske agencije za saradnju i koordinaciju (TIKA), otvorena je instalacija „Majčina marama“, te dvije izložbe „Marame sjećanja“ i „Memento“ koje imaju za cilj sačuvati sjećanje od zaborava i odati počast snazi i borbi majki i žena Istočne Bosne te je održan prigodan program tokom kojeg je odata počast žrtvama Srebrenice.
„Ne smijete zaboraviti počinjeni genocid jer zaboravljeni genocid je ponovljeni genocid. To je načelo kojeg se mi ovdje pridržavamo“, kazao je Abdullah Özdemir, načelnik općine Bagcilar, ističući veliku borbu majki Srebrenice.
Mahmut Çevik, potpredsjednik TIKA-e, smatra da su majke Srebrenice „živi svjedoci genocida u Srebrenici“.
„Vijekovi da prođu, tragedija ostaje tragedija. A jedna tragedija se desila prije 28 godina u Srebrenici. Tuga i bol nikad neće nestati a ono što je počinjeno neće biti izbrisano iz naših sjećanja. Jedna država u srcu Evrope je bila bombardovana od strane agresora“, istaknuo je Çevik.
Abdullah Uçgun, guverner općine Bagcilar, obraćajući se mnogobrojnim građanima Istanbula, kao i gostima iz Bosne i Hercegovine je kazao: „Ako ne želimo da nam se masakri i genocidi ponove, moramo znati razlog zbog kojeg su počinjeni. Stoga poručujem svi Bosancima, posebno mladima, da ne zaborave svoju kulturu i tradiciju. Ako se odvojite od svoje suštine, zaboravit ćete zašto postojite. Nemojte da vas zavara ono što se čini privlačnim i lijepim jer vas može odvojiti od vaše stvarnosti“.
Adis Alagić, ambasador Bosne i Hercegovine u Turskoj, prisjetio se svih žrtava genocida, naglasivši da stoji uz povratnike u Srebrenici, koji su odlučili da se vrate na svoja ognjišta bez obzira na sve što trpe.
Prilikom programa, prikazan je i film „Slučajevi zla: Vlasenica“, Centra za postkonfliktna istraživanja, koji ima za cilj da kroz priče žrtava, među kojima su i one koje su preživjele seksualno nasilje, sačuva sjećanje na žrtve i naglasi borbu preživjelih i onih koji su se nakon rata vratili u Vlasenicu.
„Veoma mi je bilo bitno da danas ovdje pogledamo ovaj film jer je ovaj film naša realnost. Naša borba nije prestala jer se u našoj državi još uvijek poriče genocid i zločini. I zato stalno moramo podsjećati na ono što je počinjeno“, kazala je Šarić.
Prisutnima se obratila i Kada Hotić, potpredsjednica Pokreta „Majke enklava Srebrenica i Žepa“.
„Mi se nismo ni nadali da će nas neko napasti. Ali napali su nas, iznenada. Opet smo mislili da će brzo proći nesvjesni opasnosti onoga što će biti počinjeno“, kazala je Hotić, kojoj je u samo dva dana ubijeno 56 članova porodice.
Bez obzira na sve, Hotić naglašava da majke Srebrenice svoju djecu nisu učile da mrze. „Na to smo najponosnije. Što smo same uspjele odgojiti i obrazovati svoju djecu koja danas ne mrze“, istakla je Hotić.
Emir Suljagić, direktor Memorijalnog centra Srebrenica, istakao je zahvalnost zbog pomoći koju Turska pruža Srebrenici i izgradnji Memorijalnog centra.
„Jednom kada dovedemo taj projekat kraju, moći ćemo reći da je turski narod kroz TIKA-u bio istinski prijatelj Srebrenici“, objašnjava Suljagić.
Iz Istanbula, „Majčina marama“ preselila se u Beograd ispred Predsedništva Srbije, na Andrićevom vencu, gdje je 11. jula odata počast žrtvama u Srebrenici uz pomoć Inicijative mladih za ljudska prava Srbije. Vežući marame jednu za drugu i paljenjem svijeća, građani Beograda, među kojima su većinom bili mladi, odali su počast žrtavama genocida.
Sofija Todorović, programska direktorica Inicijative mladih za ljudska prava Srbija, kazala je da je „akcija podsetnik na sve ono u vezi sa genocidom u Srebrenici, što ima veze sa nama samima, na šta ne smemo da zaboravimo, a to je odgovornost”.
Instalacija „Majčina marama“ nastavit će svoj put u druge države podsjećajući na zajedničku snagu žena i majki u borbi za pravdu, kao i druga prava.

author: Balkan Diskurs


text:
Konferencija u Srebrenici: Zajedno sa Jevrejima o prevenciji genocida | Balkan Diskurs
Emily Colcord Schrader
24. jula, 2023.
Puno prije jula 1995. godine, kada su svjedočili uništenju svog grada jedinim priznatim genocidom u Evropi nakon Drugog svjetskog rata, znali su i učili o Holokaustu. Ovo je potvrdila Munira Subašić, predsjednica Udruženja Pokret Majke enklave Srebrenica i Žepa, kojoj su sin i suprug bili među više od 8.000 muškaraca i dječaka bosanskih Muslimana koje su snage bosanskih Srba ubile tokom jula 1995. godine.
Za evropske Jevreje i bosanske Muslimane, analogije između ta dva zločina često se čine neizbježnima. Međutim, tokom obilježavanja 28. godišnjice od genocida u Srebrenici, okupili su se da zajedno u Srebrenici učvrste svoje partnerstvo u patnji.
Susret 10. jula bio je dio konferencije “Srebrenica, kolektivno sjećanje”, koju su zajednički organizovali Svjetski jevrejski kongres (WJC) i Memorijalni centar Srebrenica. Voditelj strategije i programa Svjetskog jevrejskog kongresa, Daniel Radomski opisao je konferenciju kao „snažan talas“ predanosti međuvjerskom dijalogu, a WJC je odlučio poslati 18 izaslanika iz svoje globalne vodeće strane, Jevrejskog diplomatskog zbora. Održan u bivšem stožeru nizozemskog bataljona UNPROFOR-a u Srebrenici, cjelodnevni skup uključivao je panele o očuvanju kolektivnog sjećanja kroz obrazovanje, poricanje i iskrivljavanje genocida i borbe protiv budućeg ekstremizma širom Evrope.
„Mislili smo da se to užasno iskustvo [Holokaust] više nikada neće ponoviti“, rekao je Hasan Hasanović, koji je s 19 godina pobjegao iz Srebrenice s izbjegličkom ‘kolonom’ od 10.000 do 15.000 muškaraca bosanskih Muslimana. „Opet se dogodilo, ne na [veličini] [Holokausta], ali dogodilo se 100.000 ljudi četrdesetak godina kasnije.“
Hasanović je bio jedan od samo 3.500 koji su uspjeli preživjeti i preći do teritorija pod kontrolom Armije BiH. Sastao se s preživjelima Holokausta iz Ujedinjenog Kraljevstva kako bi razgovarao o proživljenoj traumi. Kao voditelj Odsjeka za usmenu historiju Memorijalnog centra Srebrenica, Hasanović je dobio odlične smjernice za dokumentovanje usmene historije iz Memorijalnog muzeja Holokausta SAD-a (Sjedinjenih Američkih Država), kao polaznu tačku za vlastiti projekat, koji je u manje od četiri godine prikupio 521 svjedočenje.
Tema kolektivnog, aktivnog i preventivnog sjećanja ima poseban odjek u zajednici koja se još uvijek bori sa pokopom mrtvih i pronalaskom nestalih. U julskim vrućinama koje su zahvatile Srebrenicu u utorak (11. jula), na hiljade ljudi se okupilo na mezarju u Potočarima kako bi pokopali ostatke 30 žrtava koje je identificirala Međunarodna komisija za traženje nestalih (ICMP) putem DNK analize.
U razgovoru za Balkan Diskurs, direktorica ICMP-a Kathryne Bomberger rekla je da identifikacija 40.000 osoba nestalih širom regiona bivše Jugoslavije ima moć „osigurati da sama država preuzme odgovornost — ne samo kao proces ozdravljenja, već osiguravajući pravdu koja doprinosi miru.“
Za pravdu u Srebrenici je bilo potrebno 28 godina čekanja na ostatke žrtava koji se obično nalaze razbacani između nekoliko masovnih grobnica. Subašićeva je u mezar, koji je napravljen tako da ostavlja dojam čitavog tijela, pokopala dvije male kosti svog sina Nermina, ubijenog u dobi od 16 godina. Pronađene su u grobnicama udaljenim 25 kilometara.
Lekcije Holokausta su “opipljive” u Srebrenici „na način koji se zaista ne može doživjeti nigdje drugo“, rekao je Radomski, naglašavajući: „Ono što one (Majke Srebrenice) rade ovdje, na terenu, dok još uvijek očekuju ukop svoje djece, je veliko.“
Za okupljene jevrejske lidere, od kojih su mnogi izravni potomci preživjelih Holokausta, konferencija je stvorila snažan prostor za međuvjerski dijalog.
Članica Izvršnog odbora WJC-a, Efrat Sopher, kazala je da se vrsta „neformalne izgradnje mostova“ koju je doživjela „ne bi dogodila ni na koji drugi način“ nego da je bila fizički prisutna da podrži zajednicu bosanskih Muslimana u bolnom trenutku.
Kao potomak Sefardi Jevreja, Sopher ističe da su ti razgovori ključni za uspostavljanje povjerenja: „Jevreji su lijepo živjeli u muslimanskim zemljama jedni pored drugih. Ali bilo je i vremena kada su Jevreji protjerivani iz raznih zemalja na Bliskom istoku. Važno je obilježiti i podijeliti ta iskustva.“
Dok popularna fraza “nikad više” nailazi na slijepu ulicu usred onoga što su neki nazvali “dobom genocida”, dio te razmjene je jednostavna spoznaja da se „to nije dogodilo samo nama“, kazao je jevrejski novinar i aktivist Konstanty Gebert.
Panelisti su osudili ne samo zločine iz prošlosti, već i kontinuirano poricanje genocida koje prožima sadašnjost. Memorijalni centar Srebrenica svake godine izdaje izvješće u kojem bilježi slučajeve negiranja genocida u Srebrenici u javnom medijskom prostoru. Samo između 2022. i 2023. broj dokumentiranih slučajeva porastao je s 234 na 693 (Izvještaj o negiranju genocida u Srebrenici, Memorijalni centar Srebrenica, 2022). Epidemija poricanja holokausta zahvatila je i jevrejsku zajednicu, koja je svjedočila porastu antisemitizma od 36 posto između 2021. i 2022. samo u SAD-u.
Prilike za saradnju u sprečavanju poricanja genocida i Holokausta su brojne.
Potpredsjednik Svjetskog jevrejskog kongresa, Menachemu Rosensaft je, još u julu 2021. godine, napisao opširno otvoreno pismo osuđujući Gideona Greifa, istaknutog izraelskog historičara koji se specijalizirao na polju historije Holokausta, zbog njegove uloge u izvještaju srbijanske vlade u kojem se muslimanski Bošnjaci predstavljaju kao oni koji su “sami navukli genocid na sebe.” Kao sin preživjelih iz Auschwitza i Bergen-Belsena, Rosensaft je povukao izravnu usporedbu između onoga što je nazvao “Greifovim izvještajem” i opravdanjem Josepha Goebbelsa koji je opravdao nacističku antijevrejsku politiku.
U vrijeme kada politički lideri „više govore jezikom nacionalnog identiteta nego vjere“, rekao je fra Franjo Ninić iz Franjevačkog samostana sv. Petra i Pavla, „Srebrenica [negiranje genocida] postala je neka vrsta nacionalističkog mita utemeljenog u jednom od naših vjerskih zajednica.“
Kao jedan od dva panelista iz lokalne kršćanske zajednice i član novog Odbora za međureligijski dijalog Memorijalnog centra Srebrenica, Ninić je zagovarao „istraživanje i reinvestiranje pozitivnog kapaciteta [vjerskog sjećanja]“ podsjećajući kršćane, muslimane i Jevreje da se njihovi vjerski tekstovi kritički preklapaju.
,,Postoji jedna stvar koju vi i mi dijelimo. Mi nismo kršćani. Nemamo ideologiju koja se temelji na oprostu…Naša ideologija zahtijeva akciju“, poručio je Rosensaft u Srebrenici.

author: Emily Colcord Schrader


text:
Škola za mlade Srebrenica: Istraživači iz cijelog svijeta ujedinjeni u poruci mira | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
28. jula, 2023.
Centar za postkonfliktna istraživanja u suradnji s Memorijalnim centrom Srebrenica organizirao je četvrtu ljetnu Školu za mlade Srebrenica, na kojoj je 40 mladih ljudi iz zemalja Zapadnog Balkana, Bosne i Hercegovine i svijeta, imalo priliku steći znanja iz oblasti tranzicione pravde, memorijalizacije i gradnje historijskih narativa, ali i odati počast ubijenima u genocidu u Srebrenici.
Škola za mlade Srebrenica je održana od 7. do 14. jula, a otvorili su je Velma Šarić, predsjednica i osnivačica Centra za postkonfliktna istraživanja i Emir Suljagić, direktor Memorijalnog centra Srebrenica, govoreći o važnosti izučavanja i dokumentovanja genocida.
Sa Hasanom Hasanovićem, voditeljom Odsjeka za usmenu historiju Memorijalnog centra Srebrenica, učesnici su obišli Memorijalni centar Srebrenica i razgovarali o očuvanju sjećanja na genocid kroz dokumentaciju i umjetnost, te prisustvovali kolektivnoj dženazi i ukopu posmrtnih ostataka žrtava srebreničkog genocida.
Dino Abazović, profesor Fakulteta političkih nauka Univerziteta u Sarajevu, govorio je o religiji, identitetu i etnicitetu. Odnos između religije, identiteta i nacionalizma, ne samo nacije, kako je kazao, temeljna su pitanja globalnog poretka.
„Mi vidimo šta se dešava generalno, ali na našim prostorima, tu posebno ima svoju historijsko i kulturološko utemeljenje, tako da zapravo ta simbioza religijskih i etničkih identiteta je dosada očigledno bila dio problema. Najveći broj ljudi nema problem da to kaže, iako imamo jako visok stupanj religijske samoidentifikacije i imamo očekivanja da će u nekim boljim vremenima to biti dio rješenja“, kazao je Abazović.
Pojasnio je da univerzalna religijska proučavanja, pogotovo kršćanstva i islama na našim prostorima daju više nego okvir da religija konačno bude u funkciji izgradnje mira a ne razdvajanja i eventualno zloupotreba kao što smo to svjedočili 90-ih godina pa sve do danas.
Tanya L. Domi, profesorica na Kolumbija Univerzitetu i Hariman Institutu na programu Balkanske studije, govorila je o seksualnom nasilju uzrokovanog sukobom, a pojasnila je da je to zbog toga što se „ono upravo događa u brojnim zemljama, uključujući Ukrajinu i Etiopiju.
„Postoji 55 zemalja diljem svijeta u kojima su trenutno u tijeku sukobi i znamo na temelju istraživanja da su mnogi od njih seksualno nasilje uzrokovano sukobom. Povijest Bosne i ono što se dogodilo između ’92. i ’95. važno je da znaju jer oni ovdje uče o Bosni, ovo je dio suvremene povijesti Bosne“, pojasnila je L. Domi o čemu govori učesnicima Škole.
Na panelu o lokalnom i međunarodnom odgovoru na negiranje genocida i mrzilačku retoriku, govorio je Nihad Branković, viši savjetnik za odnose sa vladama iz Međunarodne komisije za traženje nestalih (ICMP), pojasnivši sam proces identifikacije nestalih osoba nakon što budu pronađeni njihovi posmrtni ostaci.
„U nastavi povijesti potreban je veći fokus na multiperspektivnost i empatiju prema „drugima“, jer to može rezultirati samo kohezivnijim društvima. Obrazovanje bi trebalo imati za cilj pridonijeti međusobnom razumijevanju i društvenom ozdravljenju, usredotočujući se na uravnoteženje kognitivnih, emotivnih i etičkih dimenzija u nastavi i učenju povijesti”, kazao je Fermin Cordoba, viši politički savjetnik u Delegaciji Europske Unije u Bosni i Hercegovini.
Zajedno sa Cordobom na panelu su bili Halisa Skopljak, pravna savjetnica Misije OSCE-a u BiH, Agnes Picod, viša savjetnica za ljudska prava pri kancelariji rezidentne koordinatorice Ujedinjenih Nacija (UN-a) u Bosni i Hercegovini, Ahmed Kulanić, direktor Fonda memorijala Kantona Sarajevo i Ismar Porić, generalni menadžer „Kuće susreta“- Fondacija KDT i Emmaus.
U sklopu ljetne škole mladi iz SAD-a, Velike Britanije, Njemačke, Austrije, Nizozemske, Italije, Japana, Libanona, Litve, Crne Gore, Sjeverne Makedonije, Kosova i Švicarske te brojnih gradova iz BiH, učestvovali su i na konferenciji „Srebrenica Collective Memory“, koju su organizirali zajedno Svjetski jevrejski kongres i Memorijalni centar Srebrenica.
Amina Begić, učesnica Škole za mlade Srebrenica, iskazala je bitnost postojanja Škole jer osim znanja, ima priliku da upozna i nove ljude.
„Smatram da je ovo jako bitno, pogotovo ovdje u Srebrenici da ima više ovakvih programa, čak da što više ljudi sa Balkana dolazi, i da se više priča o genocidu u Srebrenici i šta se ovdje desilo i da na pravi način obrazujemo mlade ljude jer su mladi ljudi ti koji prenose priču Srebrenice“, navela je Begić.
Učesnicima Škole je prikazan i dokumentarni film „Uspomene 677“, koji je urađen u koprodukciji Pinch Medija i Centra za postkonfliktna istraživanja, nakon čega su razgovarali sa Šarić i Tatjanom Milovanović, programskom direktoricom Centra za postkonfliktna istraživanja.
Milovanović je kazala da je cilj filma „Uspomene 677“ pokazati živote mladih u Bosni i Hercegovini koji su neminovno obojeni ratnom istorijom naših zajednica. Iz tog razloga, naglasila je da je rad Centra za postkonfliktna istraživanja  usmjeren da mladima pokažem da sve identitete koje poprimamo u životu, poput religijske i etničke pripadnosti, možemo njegovati zajedno kroz prijateljstva, ljubav i empatiju.
Specifičnost ovogodišnje Škole za mlade Srebrenica je što su učesnici imali priliku da zajedno sa timom Subjektivnog atlasa rade na kartografskom prikazu perspektive mladih u njihovim zemljama, dajući im priliku da budu kreativni u svom pristupu. Njihovi radovi će biti sastavni dio Subjektivnog atlasa Bosne i Hercegovine, koji će biti objavljen naredne godine na engleskom i lokalnim jezicima i promovisan kako u Bosni i Hercegovini, tako i u drugim državama.
Annelys De Vet, osnivačica i glavna urednica Subjektivnog atlasa istaknula je da je vizualni aspekt radova učesnika mnogo važniji od onog verbalnog te da je za nju ovo bila „emocionalna pronicljiva perspektiva“ učesnika.
Lamija Šarović pojasnila je zašto se prijavila na Školu za mlade Srebrenica.
„Prijavila sam se prije svega jer sam smatrala da bih se kao Bosanka trebala educirati o ovim stvarima, iako imam 18 godina. Moj najveći dojam do sada je da sam bila okružena ljudima koji dolaze iz različitih sredina i jednostavno sam bila jako inspirirana i na neki način motivirana od strane njih i bilo je jako emocionalno iscrpljujuće svjedočiti određenim stvarima“, kazala je Šarović.
Učesnici Škole su imali priliku da upoznaju lokalni ambijent Srebrenice, a neki od njih su se pridružili i učesnicima Marša mira na nekoliko kilometara prije nego što su stigli u Potočare.
Tijekom trajanja Škole, učesnici su bili smješteni u „Kući susreta“- Fondacija KDT i Emmaus, a imali su priliku posjetiti i prostorije „Kuće dobrih tonova“, koja ima za cilj da djeca i mladi u Srebrenici imaju pristup kvalitetnim edukativnim, kulturnim i zabavnim sadržajima.
Juan Ortiz, učesnik iz Sjedinjenih Američkih Država (SAD-a) naveo je da je aspekt smještaja u otvorenom prostoru bio vrlo osvježavajući. „Uživao sam u mnogim profesionalnim pojedincima, mislim da sam bio vrlo skroman prema svojim prijateljima kod kuće i svojoj zajednici jer ovo djeluje kao državni, politički studij, bilo je stvarno lijepo upoznati toliko dragih ljudi na istoj razini karijere“, dodao je Ortiz.
Program Škole za mlade Srebrenica završio je snimanjem TV serijala „Perspektiva“ koju su vodili Ada Sokolović i Marčelo, reper, novelist i kolumnist iz Srbije, a koja se bavi problemima mladih u društvu. Ova emisija se emitira već devet godina u regiji, a realizira je produkcijski tim iz Mebius Film.
Ovogodišnja Škola za mlade Srebrenica je održana uz donatorsku pomoć Nacionalnog fonda za demokratiju (NED), Sigrid Rausing Trust, Rockefeller Brothers Fund i Misije OSCE-a u Bosni i Hercegovini.


text:
Profesor Abazović o vjeri, identitetu i etnicitetu: Drugačijost i jedinstvo | Balkan Diskurs
Annabelle Werner
31. jula, 2023.
Tokom obilježavanja 28. godišnjice genocida u Srebrenici, u Školi za mlade Srebrenica, jedan od predavača je bio Dino Abazović, profesor sa Fakulteta političkih nauka Univerziteta u Sarajevu, koji je učesnicima postavljao dojmljiva pitanja, poput “Kakav je odnos vestfalske nacionalne države i vjere?”, “Kako su politički lideri iskoristili ili zloupotrijebili ljudsku potrebu za kolektivnom pripadnošću da bi učvrstili vlast?” i slično, a da bi im približio ova pitanja i usmjerio ih za raspravu započeo je sa definicijama.
Odvojio je koncept “religije” kao prakse zajednice od ideje individualnog vjerovanja. Stoga, budući da organizirana religija uključuje kolektivni identitet i hijerarhiju, ova vrsta pripadnosti jest i bila je inherentno politička interakcija kroz historiju. Ove interakcije uticale su na stvaranje naših najstarijih živućih političkih struktura, uključujući stvaranje međunarodnog svjetskog poretka. Primjerice, osvrnuo se na trenutak u postreformacijskom kontekstu kada je nova inteligencija zloupotrijebila religijske narative i ukalupila ih u okvire nacije, u konačnici perpetuirajući vjerski nacionalizam unutar naših najbitnijih političkih koncepcija.
Ovi veliki narativi relativno su funkcionirali na Zapadnom Balkanu stoljećima, ali je čitava regija bačena u krizu u 20. stoljeću. Ovo doba je doživjelo porast važnosti religije, uglavnom u temama koje okružuju izabrane ljude, obećanu zemlju i mesije.
„Vjerski simboli su korišteni kao nacionalni simboli“, kazao je Abazović, opisujući kako su lideri prilagodili svoju retoriku.
Kasnija zlouporaba vjerskih rukopisa od strane političara za osobnu korist postala bi pokretačka snaga sukoba.
Yana Ghazi, studentica magisterija na Sciences Po Paris i pripravnica Centra za postkonfliktna istraživanja, iz predavanja je naučila da „ne možemo promatrati religiju u vakuumu – ona je uvijek u interakciji, utiče na druge stvari i također je pod uticajem drugih društvenih procesa“.
Studenti nisu mogli a da se ne zapitaju je li moguće boriti se protiv kooptiranja religijskih narativa za političku konsolidaciju. Doduše, na ovo pitanje nije lako odgovoriti.
Reagirajući na to, profesor Abazović je poručio da društvo može i treba učiniti više da se zaštiti od manipulacije vjerskom retorikom. Umjesto na „bratstvu i jedinstvu“ iz prošlosti trebamo graditi društvo na „drugačijosti i jedinstvu“, ističe dr. Abazović, poučen idejom da država ne može postojati bez pluraliteta.
Škola za mlade Srebrenica je četvrta po redu, a organizira je Centra za postkonfliktna istraživanja u saradnji sa Memorijalnim centrom Srebrenica. Održana je od 7. do 14. jula u Srebrenici, a oko 40 mladih iz BiH i svijeta je imalo priliku da uči od domaćih ali i međunarodnih eksperata o tranzicionoj pravdi, memorijalizaciji, gradnji historijskih narativa, dokumentovanju genocida i drugih zločina, te da oda počast ubijenima u srebreničkom genocidu.

author: Annabelle Werner


text:
POZIV ZA PRIJAVE: LJETNA AKADEMIJA - GRADIMO ‘STANJE MIRA’ S MLADIMA ZAPADNOG BALKANA | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
4. augusta, 2023.
Evropska unija u Bosni i Hercegovini u partnerstvu s Centrom za postkonfliktna istraživanja (CPI) organizuje prvu Omladinsku akademiju ,,Stanje mira” od 18. do 31.8. u Bosni i Hercegovini. Mladi iz regije zapadnog Balkana učestvovat će u cross-country programu s više od 15 aktivnosti na 4 lokacije, putovati širom zemlje, ali i uživati u ljetnom odmoru u BiH!
Sa sveobuhvatnim ciljem doprinosa mirnijoj i demokratičnijoj budućnosti na Zapadnom Balkanu, Omladinska akademija ,,Stanje mira” ima za cilj poboljšati kapacitete i društveni kapital mladih kao nosilaca promjena. Programske aktivnosti nastoje osnažiti mlade ljude (u dobi od 18 do 30 godina) sa Zapadnog Balkana (Bosna i Hercegovina, Hrvatska, Crna Gora i Srbija) da preuzmu aktivniju ulogu u izgradnji mira i drugim društvenim procesima koji su neophodni za čvrsto demokratsko društvo.
Program će se sastojati od dvosedmične akademije za mlade širom Bosne i Hercegovine (Sarajevo, Vitez, Tuzla, Brčko) i uključit će preko 15 različitih aktivnosti (radionice, terenske posjete, filmske projekcije, koncerte, predstave, turističke događaje i seminare) koji su usmjerene na izgradnju razumijevanja, tolerancije i poduzetničkih veza između lokalnih i mladih u regionu, te učenje kako njegovati i slaviti kulturne, društvene i religijske razlike na Balkanu i u Evropi. Službeni radni jezici Akademije su bosanski/srpski/hrvatski/crnogorski. Sve troškove učešća (put, smještaj, hrana i materijali) pokrivaju organizatori.
MOŽETE SE PRIJAVITI AKO STE:
– Državljanin ili stanovnik Bosne i Hercegovine, Srbije, Hrvatske i Crne Gore
– Imate između 18 i 30 godina
– Imate želju da naučite više o procesu izgradnje mira na Zapadnom Balkanu
– Spremni ste dvije sedmice putovati s vršnjacima širom Bosne i Hercegovine i provesti svoj ljetni odmor u Sarajevu, Vitezu, Tuzli i Brčkom!
– Svi mladi su dobrodošli, bez obzira na prethodno radno iskustvo i školovanje!
KAKO SE PRIJAVITI?
Od odabranih učesnika se očekuje prisustvo tokom svih dana programa. Ako ste zainteresovani za učešće, ispunite obrazac koji možete pronaći ovdje i pošaljite ga na e-mail [email protected]. Rok za prijavu je 13.8. 2023. godine, do 23.59h.
Za sva pitanja kontaktirajte nas na [email protected].


text:
Ture preko kojih bh. krajolici dobijaju drugi značaj | Balkan Diskurs
Elma Hasanspahić
4. augusta, 2023.
Udruženje „Azimuth 135“ kroz slogan „Hodaj pravom stazom“ promoviše planinarenje kroz multidisciplinarni spoj nekoliko disciplina za osobe različite životne dobi.
Tematske, noćne ili ture u visoka gorja su samo dio njihovog programa, kroz koji možete upoznati biljne endemske vrste, planine Srednje Bosne i Zenice, koje imaju zanimljiv biodiverzitet, saznati informacije o prvom kralju a svakako dati doprinos zdravijem načinu života.
Afan Abazović, osnivač i predsjednik Udruženja „Azimuth 135“ koje djeluje već šest godina, certificirani planinarski i turistički vodič iz Zenice,  kazao je da se rijeko gdje mogu naći ovako raznoliki ekosistemi kao što su u planinama Bosne i Hercegovine.  Pojasnio je da ako se posmatraju reljefno, od sjevera ka jugu se smjenjuju i područja sa brežuljcima i sa brdovitim i visokim planinama, koje se mogu podijeliti na stjenovite, šumovite i one sa pašnjacima, a opet te šumovite se mogu podijeliti na crnogorične i bjelogorične.
Planinarske staze su odveć dobro poznate, a Abazović ističe da veliku čast ukazuje otkrivanje novih, poput nekoliko takvih koje je udruženje „Azimuth 135“ uredilo i označilo u okolini Zenice.
„Zenički kraj ima osam planina, sa preko 450 kilometara staza (…). Ako znamo da u godini imamo 52 sedmice, dolazimo do nevjerovatnog podatka da nam je potrebno više od godinu dana planinarenja jednom sedmično da bismo obišli cijelo planinsko područje grada Zenice, uključujući Mahnjaču, Hum, Tvrtkovac, Lisac, Smetove, Čolan, Zmajevac i Kuber“, kazao je Abazović.
Ljubav prema putovanjima i planinarenju, Abazoviću su razvili roditelji, a kako naglašava prvu turu je imao samo sa navršenih šest mjeseci života na planini Vranici. Nakon ratnih dešavanja, pojašnjava da su njegovi roditelji organizovali jednodnevne ture za njega i sestru i time „usadili ljubav prema upoznavanju domovine“.
Još kao student dobio je honorarni posao pratioca hiljade turista iz Bosne i Hercegovine, koji su imali priliku da putuju Evropom i saznaju mnogo informacija upravo od njega. Međutim, uočivši mogućnost svoje domovine, odlučio je se, kako ističe, posvetiti „domaćem turizmu i strane turiste upoznati sa Bosnom i Hercegovinom, naročito Srednjom Bosnom“.
Već 2009. godine stekao je certifikat za turističkog vodiča od Ministarstva okoliša i turizma Federacije Bosne i Hercegovine (FBiH), da bi 2017. bio certificiran za planinarskog vodiča od Planinarskog saveza BiH/FBiH. Uz to, završava nekoliko izuzetno kvalitetnih kurseva, poput ATTA vodiča, najveće svjetske organizacije avanturističkog turizma. Obrazovanje nastavlja i na master studiju Odsjeka za međunarodne odnose i diplomatiju Fakulteta političkih nauka u Sarajevu, što ga, kako ističe raduje, naročito zbog činjenice da je svaki turistički vodič, ustvari, ambasador svoje zemlje.
Od 2017. godine, osnivač je i predsjednik udruženja građana „Azimuth 135“, a od kraja 2022. godine vlasnik obrta planinarskog vodiča „Afantour“ u Zenici.
Od prvih planinarenja, Abazović je želio napraviti nešto drugačije ture, a koje bi bile povezane sa nekom tematikom.
„Naše, bosanskohercegovačko poimanje planinarenja bilo je da su u toj aktivnosti najčešće osobe treće životne dobi, koje borave u planinarskim domovima. No, planinarenje je multidisciplinarni spoj nekoliko, na prvi pogled, potpuno nepovezanih disciplina, od poznavanja botanike, meteorologije, fotografije, psihologije, geografije, historije, organizacije i drugih srodnih“, pojašnjava Abazović.
U udruženju „Azimuth 135“, kako ističe, rade planinarske ture za djecu i njihove roditelje, noćne planinarske ture, ture za početnike, edukativna predavanja eminentnih ličnosti iz svijeta planinarenja, ali i planinarske ture za visoka gorja za one najspremnije.
„Poslastica su tematske ture, poput šetnji do iftara, koje organizuju tokom mjeseca ramazana, zatim planinarska tura upoznavanja endemske vrste bosanski ljiljan, planinarska tura na Bobovac povodom krunisanja Tvrtka I Kotromanića za prvog kralja Bosne i mnoge druge“, kazao je Abazović, dodavši da za strane turiste rade ture po planinama Srednje Bosne, poput Vlašića, Vranice, te zeničkih planina, koje imaju izuzetno zanimljiv biodiverzitet.
Tokom prošle godine, na 20 aktivnosti udruženja „Azimuth 135“ učestvovalo je blizu 1.500 učesnika, odnosno prosječno po 75 po svakoj turi. Nakon svake ture, učesnici putem ankete daju ocjene. Najnižu ocjenu, 87,5 posto, dobila je tura na planinu Vitorog kod Šipova, a najviše od 100 posto su dobile dvije ture i to na Hum i Tvrtkovac kod Zenice.
Prosječna ocjena aktivnosti je 95,8 posto. „Neobičajno veliki broj planinara početnika je bio tokom cijele godine, a što je prepoznao i Planinarski savez FBiH, dodijelivši nam plaketu za najboljeg promotora planinarstva za 2002. godinu“, kazao je Abazović, dodavši da je najveći broj učesnika u dobnoj grupi od 19 do 30 godina.
Kojim tehnikama i promocijom je moguće dostići prednost u oblasti turizma, on je istaknuo da su „društvene mreže, zavisno od korisnika i autora sadržaja i alat i oružje“. U planinarskom smislu, pojašnjava da su one izuzetno koristan alat i služe i za razmjenu informacija.
„Moramo priznati da smo za mnoge skrivene i prelijepe lokacije u Bosni i Hercegovini čuli i vidjeli tek preko društvenih mreža. Stoga, smatram da je prisustvo ovakvog medija veoma bitno za promociju i jednostavno, sa dva-tri klika, na displeju naših mobitela dolazimo do uputa kako posjetiti te tačke. Srećom, mnogo njih je lahko dostupno vozilima, ali još bolje je što neke od njih nisu, pa su ostale netaknute i milina ih je vidjeti takve“, smatra Abazović i zaključuje da je cijeli jedan prosječan ljudski život malo da bi se obišle sve tačke koje imamo, kako prirodne, tako i kulturno-historijske ljepote.


text:
Mira Kovačević stvara čaroliju tehnikom vinorele | Balkan Diskurs
Dunja Rujević
6. augusta, 2023.
Slikarka Mira Kovačević svoju strast za umjetnošću pronašla je u slikanju pomoću vina i time potvrdila da se korištenjem i najneobičnijih materijala može doprijeti do srca drugih ljudi. Nakon što su je zasitile standardne tehnike slikanja, poželjela je da radi nešto što će biti drugačije i posebno.
Prilikom jedne degustacije vina, sjetila se tehnike koja joj je omogućila da pronađe svoj neobični stil – tehnika vinorele.
Već nakon prvog urađenog vinorela bila je sigurna da je na dobrom putu. Međutim, upoznavanje sa tehnikom, kako je kazala, bilo je dugo i sporo jer je jedna od gotovo zaboravljenih tehnika o kojoj se malo zna i ne uči u umjetničkim školama niti akademijama. „Ne postoji ni literatura o vinorelu i sve što umetniku preostaje je da slika po osećaju“, dodala je Kovačević.
Pojasnila je da nakon što skicira motiv koristi različite sorte crvenih vina. Strpljivo nanosi sloj po sloj, jer i vinoreli i vino traže strpljenje i vrijeme. Nakon što se nanosi vina potpuno osuše kako bi prešla na druge, na kraju stvara sliku neobičnog izgleda, koja nastaje isključivo od vina, uglavnom crvenih. „Može se slikati i roze i belim vinima i tada se dobijaju jako nežni, gotovo prozračni tonovi“, kazala je Kovačević.
Najveći dio njenog opusa čine portreti, koji nastaju iz želje klijenata, da nekoj dragoj osobi, koja voli vino, poklone sliku koja bilježi najljepše trenutke nastale omiljenim pićem. Sa druge strane, kada slika po svojoj zamisli, onda su motivi gotovo uvijek žene, a zajedničko im je uživanje u vinu, rad u vinogradu i slično.
„Te žene su nekad obučene u izazovno rublje, potpuno nage ili nose raskošne romantične haljine, a uvek je negde u blizini čaša vina. Ako rade u vinogradu, onda ih slikam kako brižno i pažljivo skupljaju svaki grozd i razmišljaju o budućem vinu”, objasnila je slikarka Kovačević.
Svoje radove izlagala je u septembru prošle godine u okviru najvećeg regionalnog sajma vina pod nazivom „Vinska vizija Otvorenog Balkana“. Tada je imala interesantan zadatak – da izradi portrete svih najviših zvaničnika koji su bili gosti sajma. Portreti su bili uručeni kao zvaničan poklon predsjednika Republike Srbije.
„Za mene je to bila ogromna čast, odgovornost, ali i potvrda da je ono što radim dovoljno dobro da postane deo tako važnog događaja”, kazala je Kovačević, naglasivši da su portreti nastali tim povodom za nju nešto najvažnije i najdraže što je naslikala.
Kako je vino jedini materijal od kog nastaju, neizbježna je promjena izgleda slike usljed oksidacije. Jaki ljubičasti, rubin crveni i bordo tonovi vremenom postaju smeđi, a u tome leži ljepota ovih slika – svakodnevno se mijenjaju pred našim očima.
Slike obično budu izložene u sklopu sajmova vina nekoliko puta godišnje, a to je jedinstvena prilika da se radovi vide uživo. Trenutno je u pripremi izložba vinorela koja će biti otvorena sredinom septembra u Muzeju vinarstva i vinogradarstva u Aleksandrovcu. Pored toga, slike svakodnevno objavljuje na društvenim mrežama, te ih tamo ljudi uglavnom poručuju, a takođe u ponudi su u online galeriji, ali i u vinotekama u Beogradu, Šapcu, te u Banja Luci.
„Ovo je umetnost koja traži strpljenje, poznavanje vina, njegovih boja i karakteristika, ali na papiru, sigurnu ruku umetnika i njegovu veštinu da ovu neobičnu umetnost približi publici”, zaključila je Kovačević.

author: Dunja Rujević


text:
Hipodrom Butmir: Vraćena 130-godišnja tradicija konjičkih trka | Balkan Diskurs
Dženisa Joldić
11. augusta, 2023.
Nakon 12 godina na hipodromu Butmir, na inicijativu mladih ljudi, zaljubljenika u konjičke sportove, održane su konjičke trke, što je vratilo nadu ali pobudilo i emocije da će ovo postati ponovno veliki događaj za Sarajevo ali i za Bosnu i Hercegovinu, odnosno nastaviti tradiciju dugu oko 130 godina.
Kroz četiri konjičke trke, pod nazivima „Imperia“, „Memorijal Ahmeda Begzadića“, „Butmirski galop“ i „Općina Ilidža“ trijumfovala su grla „Lenkoran 350“, „Abby's wedding“, „Ferrari Twister“ i „Aliso“.
„Svaka današnja trka bila je uzbudljiva jer su se najbrži konji i najvještiji džokeji nadmetali za slavu i prestižne nagrade. Želio bih istaknuti glavnu trku „Općina Ilidža“ sa nagradnim fondom od 10.000KM, kojom je zaključena sjajna višesatne sportska manifestacija na hipodromu, koja je pripala grlu Aliso.“ , kazao je Riad Gojak, član Konjičkog kluba „Butmirski galop“.
U prvoj trci na 1.200 metara, pod nazivom „Imperia“ učestovali su konji araberi, odnosno konji arapske rase, a trijumfovalo je grlo „Lenkoran 350“, dok su u četvrtoj na 2.000 metara, koja je ujedno bila i glavna trka pod nazivom „Općina Ilidža“ učestovala najklasnija grla u Bosni i Hercegovini, a pobijedilo je grlo „Aliso“.
Konjičke trke, kao i popratne sadržaje je pratilo oko 1.700 osoba, što je organizatorima dalo vjetar u leđa da se trude i bore za očuvanje tradicije. Prve konjičke trke na Butmiru su organizovane u septembru 1893. godine i ubrzo su postale veliki događaj za Sarajevo ali i cijelu Bosnu i Hercegovinu. Utrke su posljednji put održane 2012. godine, ali i uz pomoć mladih ljudi ponovno se vraćaju na butmirski hipodrom zaslugom Konjičkog kluba Butmirski galop, koji je osnovan u aprilu ove godine.
Mirsad Jelašković, predsjednik Konjičkog kluba „Butmirski galop“, kazao je da djeluju kao sportsko udruženje na promociji konjičkog sporta u Bosni i Hercegovini.
„Radimo s mladim ljudima na njihovoj pripremi za različita takičenja, podizanju kvalitete života, promicanju tjelesne aktivnosti, promociji i prevenciji zdravlja i provođenju odgojnih mjera“, pojasnio je Jelašković.
Prema njegovim riječima, osigurali su kvalitetno vodstvo u Konjičkom klubu „Butmirski galop“, koji su aktivno radili na uređenju uništenog hipodroma u Butmiru. Kao rezultat zalaganja i truda uspjeli su nakon 12 godina da vrate galopske trke na Butmir, a ujedno i nastave tradiciju konjičkih trka koja na prostorima Ilidže traje skoro 130 godina.
„Članovi našeg udruženja redovno prisustvuju konjičkim trkama, a za sada brojimo tri konja i deset stalnih i vrijednih članova koji marljivo i vrijedno treniraju konje i rade na uređenju našeg hipodroma“, dodao je Jelašković.
Uz uzbudljive trke, na hipodromu Butmir organizovan je raznolik popratni program za sve posjetitelje, pa je tako za pripadnice ljepšeg spola održan Ladies Day, gdje se birao najljepši šešir koji je bio nagrađen. Pored toga, dostupna su bila dva konja za rekreativno jahanje, kako bi se posjetitelji povezali i jahali konje te osjetili posebnu ljubav i čar prema konjima.
„Nama su ove trke pored uzbuđenja i zabave, dale priliku da se ljudi povežu sa prirodom i prepoznaju ljepotu i snagu konja. Ova je manifestacija pružila podršku našoj zajednici, privlačeći posjetioce i promovišući turizam“, kazao je Gojak, istaknuvši da se vidjelo kako na jahačima, tako i na posjetiocima da su inspirisani i puni energije nakon ovih utrka.
Konjičke utrke, prema njemu, ostavile su trag i obilježile jedan jako značajan događaj.

author: Dženisa Joldić


text:
Moralna hrabrost u teškom vremenu: Jelena će uvijek živjeti u srcima komšija | Balkan Diskurs
Lejla Karović
14. augusta, 2023.
Jelenu Križanac iz Krčevina (općina Vitez) njeni sugrađani opisuju kao ženu heroja jer je tokom ratnih dešavanja u periodu od 1992. do 1995. godine u Bosni i Hercegovini, hrabrošću i mudrošću, spasila mnoge ne obraćajući pažnju na etničku i vjersku pripadnost. Iako je napustila ovaj svijet, svoju djecu je zadužila da pomažu sve kojima je pomoć potrebna.
Hrabrost Jelene, koja je po vjeroispovjesti bila katolkinja, posebno je došla do izražaja kada je klečeći pred vojnicima molila da ne usmrte njene komšije muslimanske vjeroispovjesti. Njena komšinica prisjetila se kako su „hrvatski vojnici“ posuli jednu kuću benzinom sa ciljem da je zapale i tako izgori 40 osoba muslimanske vjeroispovjesti koju su bili u toj kući.
Jelena je zajedno sa mužem, kako je pojasnila komšinica S.Z. (čiji puni identitet je poznat timu Balkan Diskursa), vojnicima rekla da prvo usmrte nju i tako je rizikujući život i život članova porodice na koljenima molila vojnike da poštede njene komšije.
„Nas je bilo 40 u toj kući koja je polivena benzinom. Sve što je trebalo jeste samo jedna šibica. Prišla je vojnicima i molila da to ne rade, da im nismo ništa zgriješili i da im ne predstavljamo opasnost. Jedan od vojnika je udario kundakom puške i ona se onesvijestila“, kazala je S.Z., istaknuvši da Jelena iako svjesna da je mogla umrijeti ipak uspjela spasiti svoje komšije.
Budući da se Jelena bojala da bi se ovakve prijetnje mogle nastaviti, zamolila je komšije da sve vrijedne stvari prenesu u njenu garažu za 15 minuta, obećavši da će se o njima brinuti sve dok se stanje ne smiri.
„Rekla je mojoj mami da prenese veš mašinu, šporet i sve što može spasiti pa će joj ona čuvati sve to pod ceradom u svojoj garaži. I tako je i bilo. Kada se stanje malo smirilo, dobili smo nazad naše stvari koje su bile u onakvom stanju u kakvom smo ih ostavili. Održala je svoje obećanje“, prisjetila se S.Z..
Ona je nedugo nakon događaja sa benzinom, uspjela iz Viteza da pređe u Zenicu, koja je tada bila pod kontrolom Armije BiH. Iako je bila u nadi da je stanje izvan Viteza bolje, dodala je da je za nju počela strašna agonija jer mjesecima nije imala kontakt sa svojom porodicom, a čak je čula i priču da joj je poginula porodica.
„Ruši mi se svijet jer znam da bez njih nemam ništa. Hodam kroz Zenicu u nadi da će jedna granata pasti u mojoj blizini ali nijedna ne dospijeva do mene“, prenijela je tadašnja svoja razmišljanja S.Z., istaknuvši da sve to prekida poziv a na drugom kraju slušalice je „njena Jelena“.
Jelena joj je tada rekla, kako prenosi S.Z., da su njeni živi i dala joj oca na telefon. „Moja Jelena. (…) Počivala u miru Božjem. Mislim da joj nikada nisam dovoljno izrazila zahvalnost“, kazala je S.Z.
Nakon tog poziva, prisjetila se S.Z., da je svaka tri dana Jelena krišom vodila njenog oca da razgovara makar jedan minut sa svojom kćerkom a kako bi saznala da su živi i zdravi.
Nakon ratnih dešavanja, Jelena nije voljela da priča o ratu. Nikome nije govorila o svom herojskom činu i svojoj neizmjernoj hrabrosti. Sa komšijama je sačuvala prijateljski odnos i nije dozvolila da ga bilo šta poljulja.
„Dolazila bi nam na Bajram noseći keks ispod svoje ruke da zasladimo uz kafu, ljubila moju djecu kao da su njena unučad, a i mi smo njih posjećivali za njihove blagdane. Sačuvala je prijateljski odnos sa mojom mamom i pazile su se, kako prije i u toku rata, tako i nakon. Nikada nismo osjetili tu razliku“, ispričala je S.Z.
Jelena je umrla 25. aprila 2020. godine. Iako je njeno srce prestalo da kuca, komšije su rekle da će zauvijek živjeti u srcima ljudi kojima je spasila živote i dala im novu životnu priliku.
„Sjećam se zadnjeg momenta kad smo se srele. Sjedila je ispred naše kuće, kuće porodice koju je davno u toku rata spasila, i jako mi je stegla ruku. Poljubila me u obraz. Kao da je znala da nam je to zadnji put“, opisala je S.Z.
Marija Križanac, Jelenina kćerka, kazala je da je njena majka ih uvijek učila da budu dobri i pošteni i da pomažu svima kojima je potrebno i da nikada ne obraćaju pažnju na to koje je vjere i nacije neko drugi.
„Govorila bi nam da je bitno da si čovjek, da ne misliš nikome zlo i da poštuješ drugog“, kazala je Marija.
Hrabri i moralni čin Jelene o kojem nije govorila dok je bila živa, ostaje nam kao nada da i u vremenu zla postoje oni koji poštuju druge bez obzira na etničke i vjerske razlike.

author: Lejla Karović


text:
OMLADINSKA AKADEMIJA „STANJE MIRA“: TEHNIKE MIROVNOG AKTIVIZMA | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
15. augusta, 2023.
Na prvoj Omladinskoj akademiji „Stanje mira“, koju organizira Evropska unija u Bosni i Hercegovini (EU BiH) u saradnji sa Centrom za postkonfliktna istraživanja, 50 mladih iz regije Zapadnog Balkana će kroz kulturne i umjetničke događaje i radionice učiti o stanju mira i izgradnji demokratskog društva od 18. do 31. avgusta u Sarajevu, Tuzli, Vitezu i Brčko Distriktu.
Evropska unija u Bosni i Hercegovini kroz različite omladinske projekte koji se implementiraju širom BiH želi potaći mlade da preuzmu aktivniju ulogu u izgradnji društva, te se i sami uključe u reformske procese na putu ka Evropskoj uniji. Omladinska akademija „Stanje mira“ će kroz jedinstven program aktivnosti mladima pružiti platformu, ne samo da steknu nove vještine kroz niz radionica i studijskih posjeta, već priliku da kreiraju nova prijateljstva sa vršnjacima iz regiona.
„Programi pomirenja koji povezuju mlade iz Zapadnog Balkana nisu samo mostovi ka integraciji zemalja u Evropsku uniju, već temelji za trajni mir, zajednički prosperitet i svjetliju budućnost za regiju. Programi poput Omladinske akademije “Stanje mira” osnažuju sljedeću generaciju da prevlada podjele, potičući međusobno razumijevanje i saradnju. Iskreno se nadam da će ovo iskustvo pozitivno uticati na sve koji se pridruže ovom programu”, istakao je Johann Sattler, šef Delegacije Evropske unije u Bosni i Hercegovini i specijalni predstavnik Evropske unije u Bosni i Hercegovini.
Velma Šarić, predsjednica i osnivačica Centra za postkonfliktna istraživanja, kazala je da je cilj Omladinske akademije „Stanje mira“ da kroz dvosedmični program baziran na međuetničkom dijalogu i učenju o toleranciji uz upoznavanje i druženje mladih iz regije Zapadnog Balkana zajednički doprinesemo prosperitetnijoj budućnosti i procesu suočavanja s prošlošću.
„Mladi ljudi iz Bosne i Hercegovine, Srbije, Crne Gore i Hrvatske, koji su aplicirali i primljeni na akademiju i na ovaj način pokazuju želju da daju svoj doprinos izgradnji demokratskog društva na Zapadnom Balkanu“, pojasnila je Šarić, istaknuvši da je misija Centra za postkonfliktna istraživanja, između ostalog, i mirovno obrazovanje.
Prema riječima Šarić, Omladinska akademija „Stanje mira“ je još jedan inovativno edukativni program koji na multidisciplinaran način direktno uključuje mlade ljude i uči ih tehnikama mirovnog aktivizma.
Omladinska akademija „Stanje mira“ započinje u Tuzli kada će učesnici biti upoznati s kulturnom i umjetničkom scenom, te posjetiti Međunarodnu galeriju portreta, Kuću i atelje Ismeta Mujezinovića, Kuću bosanskog jezika i Dom književnosti „Meša Selimović“.
U Tuzli će priliku da uče kako da budu aktivniji u svojim zajednicama i državama iz kojih dolaze kako bi ostvarili svoja prava, ali i dali doprinos izgradnji boljeg društva. Posjetit će i arheološki park „Neolitsko naselje“ i imati priliku da borave na Panonskim slanim jezerima.
Također, razgovarat će i s predstavnicima Međunarodne komisije za traženje nestalih (ICMP) o projektu identifikacije „Podrinje“, te posjetiti Brčko Distrikt i Spomen obilježje civilnim žrtvama rata.
Šesti dan Omladinske akademije „Stanje mira“ učesnici dolaze u Sarajevo i posjetit će ured Evropske unije u Bosni i Hercegovini te upoznati Sarajevo kroz „Explore Sarajevo Tour“.
U Sarajevu će učiti o memorijalizaciji, međureligijskom dijalogu i saznati više o projektu „Obični heroji“, koji prikazuje priče o spašavanju i moralnoj hrabrosti u ratnim vremenima uz interaktivnu radionicu o ponašanju spasilaca. Učiti će o strateškom komuniciranju, razgovarati o obrazovanju i aktivizmu sa regionalnim borcima za ljudska prava. Posjetit će Sinagogu, Katedralu „Srca Isusova“, Begovu džamiju i Staru pravoslavnu crkvu, Olimpijski muzej, Ex-Yu Rock Centar Muzej ratnog djetinjstva i Tunel spasa.
S ciljem kreiranja inovativnih praksi memorijalizacije, mladi će na svom putu kroz BiH posjetiti i odati počast na Kapiji u Tuzli, Kazanima u Sarajevu, te Ahmićima i Osmici u Vitezu.
Razgovarat će s predstavnicima međunarodnih organizacija u Bosni i Hercegovini, lokalnih vlasti, kao i regionalnim borcima za ljudska prava, te prisustvovati otvorenju izložbe fotografija o pričama o ljubavi parova različitih etničkih pripadnosti i razgovarati s aktivistima i borcima za prava žena, te pogledati film „Bezbojni“ o djeci koja odrastaju u multietničkim porodicama.
U Etno selu „Čardaci“ imat će priliku i da pogledaju predstavu Kazališta mladih Vitez, razgovaraju s mladim glumcima, uče o izgradnji mira s predstavnicima Centra za postkonfliktna istraživanja, druže se u rekreativnom kompleksu etno sela – Čardaci a ujedno i upoznaju s ekološki održivim poslovnim modernim turizmom.
Nakon 14 dana prva Omladinska akademija „Stanje mira“ završava u Sarajevu s nadom da će mladi iz BiH, Srbije, Crne Gore i Hrvatske preuzeti aktivniju ulogu u svojim zajednicama i zajednički se boriti za svoja prava i bolju budućnost u regiji.


text:
Status Roma u Bosni i Hercegovini i Velikoj Britaniji | Balkan Diskurs
Ellise Gray
17. augusta, 2023.
Romi su najveća od 17 nacionalnih manjina u Bosni i Hercegovini (BiH) i na njenim prostorima su prisutni vise od 600 godina. Ipak, i dalje je živa stigma vezana za ovu manjinsku grupu, što se pretočilo u zlostavljanje i loše životne uslove širom zemlje.
Ova situacija u BiH se može uporediti s romskim pravima u Velikoj Britaniji. Iako ih je manje nego u BiH, zlostavljanje i stigma su još uvijek prisutni. U obje države postoji veliki broj organizacija koje rade na poboljšanju i zaštiti prava Roma i promijeni negativne percepcije o ovoj manjinskoj grupi među ostalim građanima.
U BiH ne zna se tačno koliko živi Roma kako zbog stigme ali i zbog toga što mnogi pripadnici ove zajednice se odbijaju identifikovati kao Romi. Prema popisu stanovništva 2013. godine, 12.583 osobe su se izjasnile kao Romi. Prema procjenama Vijeća Evrope iz jula 2012. godine, u BiH je najmanje 40.000, a najviše 76.000 Roma. To je 1,54 posto ukupnog stanovništva što znači da BiH ima najniži postotak Roma od bilo koje populacije zapadnog Balkana, procijene su Vijeća Evrope iz 2012. godine.
Prema specijalnom izvještaju o položaju Roma Institucije Ombudsmena za ljudska prava BiH, značajne romske zajednice žive u Brčkom, Bijeljini, Sarajevu, Banjoj Luci, Mostaru, Tuzli, Kaknju, Prijedoru, Zenici i Tesliću.
Tokom rata u BiH od 1992. do 1995. godine, romska zajednica je pretrpjela značajne gubitke i maltretiranja od svih strana u sukobu. Prema dostupnim podacima, više od 30.000 Roma je protjerano iz svojih domova i podvrgnuto nehumanim uslovima. I danas Romi žive u nehumanim uslovima bez pristupa vodi i struji. Postotak zaposlenih Roma je izuzetno nizak, u Federaciji BiH i Brčko distriktu ih je oko jedan posto te manje od tri posto u Republici Srpskoj. Nedostatak pristupa obrazovanju i slabe vještine povećavaju diskriminaciju na tržištu rada. Prema podacima UNICEF-a, samo 69 posto romske djece završi osnovno obrazovanje u BiH u usporedbi s 98 posto ostatka populacije. Neophađanje škole i nezaposlenosti ostavljaju mnoge Rome bez zdravstvenog osiguranja. Romska udruženja procijenjuju da tek između 60-70 posto romske populacije u BiH ima pristup zdravstvenoj zaštiti.
UNICEF je izvijestio da 69 posto romskih porodica zarađuje ispod 200 maraka (102 eura) mjesečno, dok je nacionalni prosječni mjesečni prihod 700 maraka (350 eura).
Sveobuhvatna posljedica ovoga je da je međugeneracijsko siromaštvo Roma u BiH izuzetno visoko. Romskim kućanstvima nedostaju sredstva, vještine i obrazovanje potrebni za školovanje djece, što dovodi do neprekidnog beskrajnog kruga siromaštva unutar romske populacije. Romska djeca su stoga postala najrizičnija grupa u BiH, a diskriminacija romske djece postala je prepreka na svim poljima društva.
Misija OSCE-a u BiH od 1996. kontinuirano radi na poboljšanju života Roma. Važan korak bio je razvoj i usvajanje Strategije BiH za rješavanje problema s kojima se Romi suočavaju. Vlasti BiH su nakon toga izradile i usvojile Akcijski plan za Rome, koji pokriva područja stanovanja, zdravstvene zaštite, zapošljavanja, a posebno obrazovanja. Otkako je BiH pristupila Inicijativi „Desetljeće“ 2008. godine, svake godine u proračunu BiH za provedbu Akcijskog plana za Rome izdvaja se približno 1,5 miliona eura. Nadalje, od 2008. godine institucije BiH su izgradile više od 1.000 stambenih jedinica za ugrožene romske porodice, realizirale brojne projekte zapošljavanja te radile na boljem uključivanju Romkinja i mladih u procese donošenja odluka. Također treba napomenuti da je Vijeće ministara BiH uspostavilo Odbor za Rome kao savjetodavno tijelo koje radi na sistematskom poboljšanju položaja Roma u BiH.
Misija OSCE-a u BiH blisko sarađuje s Ministarstvom za ljudska prava i izbjeglice BiH na provedbi Akcijskog plana za Rome. OSCE također sarađuje s romskim organizacijama civilnog društva širom zemlje i radi na jačanju njihovih pojedinačnih i kolektivnih kapaciteta za zagovaranje zaštite prava Roma. I dalje se fokusirajući na borbu protiv različitih oblika diskriminacije Roma i držeći institucije odgovornima za obveze za poboljšanje statusa Roma, OSCE također ove godine provodi istraživanje o pristupu sigurnom stanovanju Romkinjama koje su bile žrtve porodičnog nasilja. Osim toga, blisko sarađuju s lokalnim vlastima u regulisanju neformalnih naselja i rješavanju stambenih potreba i prava romske zajednice.
Centar za postkonfliktna istraživanja  i OSCE nastavljaju zajednički rad na projektu ‘Na marginama’, s primarnim ciljem da se “izazovu negativni stereotipi o romskoj zajednici u BiH” kroz pružanje platforme za Romske pojedince da daju svoj glas i bore se protiv negativnih stereotipa koji se za njih vežu.
BiH je postigla izuzetan uspjeh u rješavanju problema nedostatka dokumenata o civilnom registru i rizika od apatridije, zahvaljujući saradnji između državnih tijela i nevladinih organizacija, smanjivši broj Roma bez dokumenata s oko 3.000 na 57 u 2017. godini.
Prema izvještaju Institucije ombudsmena za ljudska prava BiH, Ministarstvo za ljudska prava i izbjeglice BiH u saradnji s općinama gradi stambene objekte za 150 romskih obitelji u 14 općina, zahvaljujući fondovima Evropske unije (EU) u ukupnom iznosu od četiri miliona eura u 2012. godini. Legalizacija i poboljšanje životnih uvjeta u neformalnim naseljima je u toku i još uvijek je neujednačena u cijeloj zemlji.
Vijeće ministara usvojilo je Revidirani akcijski plan o obrazovnim potrebama Roma u julu 2010. godine. Vlasti također osiguravaju udžbenike, školski prijevoz, obroke i druge subvencije. Od tada se povećao upis romske djece u osnovno, srednje, kao i visoko obrazovanje (Institucija ombudsmana za ljudska prava Bosne i Hercegovine, Specijalni izvještaj o položaju Roma u Bosni i Hercegovini).
Romska zajednica također je jedna od najugroženijih etničkih grupa u Velikoj Britaniji. Procjenjuje se da njih i Putnika ima najmanje 200.000 Roma, iako se smatra da je to vrlo mali broj zbog njihovog neučešća u popisu stanovništva 2011. godine.
Zajednice Roma i Putnika susreću se s izazovima u gotovo svakom aspektu života u Velikoj Britaniji, slično kao i u BiH, od stanovanja, obrazovanja i zapošljavanja do kontinuiranog negativnog prikazivanja u medijima. Nedavna anketa Pew Research Centra pokazala je da 50 posto ljudi u Velikoj Britaniji ima negativno mišljenje o romskoj zajednici (Katalin Barsony & Damian James Lebas, Before You Make Another Offhand Remark About Roma and Travellers in the UK, We'd Like to Tell You This, 2016).
Romska djeca u Velikoj Britaniji, kao i u BiH, su među  lošijima u obrazovnom sistemu. Samo 14 posto romske djece uspije postići minimalna GCSE očekivanja u usporedbi sa 60 posto njihovih vršnjaka, a četiri do pet puta je veća vjerovatnoća da će biti isključena iz škole (Katalin Barsony & Damian James Lebas, Before You Make Another Offhand Remark About Roma and Travellers in the UK, We'd Like to Tell You This, 2016). Ovo, kao i niska postignuća i niska pismenost i matematičke sposobnosti u mladoj dobi, zarobljavaju Rome u slabo plaćenim i nesigurnim poslovima kao odrasle osobe.
Zahtjevi za planiranje koje podnose Romi i Putnici u Velikoj Britaniji često odbijaju općine, što stalno otežava integraciju. Nadalje, rastuća ksenofobija nakon Brexita i potencijalni gubitak zaštite Evropske konvencije o ljudskim pravima rizikuje da britanske Rome učini još ranjivijima.
Postoje razne organizacije koje rade u Velikoj Britaniji kako bi pomogle u poboljšanju života Roma, uključujući Romi Support Group, Friends, Families and Travellers i Traveller Movement.
Treba napomenuti da je popis stanovništva u Ujedinjenom Kraljevstvu 2021. prvi put uključio kategoriju „Romi“. Došlo je do nekih poboljšanja u vezi s obrazovanjem Roma i Putnika, a Vlada je prihvatila uključivanje više smjernica vezanih uz karijeru za Rome kako bi istražili druge puteve karijere koji im možda prije nisu bili otvoreni.
Uvedeno je i više savjeta i planova za pomoć Romima u sticanju stalne boravišne dozvole nakon Brexita.
Sve u svemu, i u BiH i Velikoj Britaniji, Romi su jedna od najranjivijih grupa u društvu. U ova dva konteksta, mogu se povući paralele između nedostatka obrazovanja i dostupnih prilika za karijeru, kao i stalnih problema sa stanovanjem i zdravstvenom pomoći koji potkopavaju njihovu kvalitetu života.
Romi se često pogrešno predstavljaju i važno je suprotstaviti se štetnim zabludama i stereotipima. Skretanje pozornosti na romske glasove i romske priče može pomoći društvu u cjelini da razumije položaj Roma i različite izazove s kojima se suočavaju. Osim što obrazuju javnost i promiču romsku kulturu i tradiciju, ove pozitivne priče imaju potencijal osnažiti i nadahnuti sadašnje i buduće romske lidere koji se bore za promjene.

author: Ellise Gray


text:
Na Omladinskoj akademiji „Stanje mira“ 50 mladih iz regiona | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
20. augusta, 2023.
Na prvoj Omladinskoj akademiji „Stanje mira“, koju organizira Evropska unija u Bosni i Hercegovini (EU BiH) u saradnji sa Centrom za postkonfliktna istraživanja, 50 mladih iz regiona Zapadnog Balkana će kroz kulturne i umjetničke događaje i radionice učiti o stanju mira i izgradnji demokratskog društva od 18. do 31. avgusta u Sarajevu, Tuzli, Vitezu i Brčko Distriktu.
Evropska unija u Bosni i Hercegovini kroz različite omladinske projekte koji se implementiraju širom BiH želi potaći mlade da preuzmu aktivniju ulogu u izgradnji društva, te se i sami uključe u reformske procese na putu ka Evropskoj uniji. Omladinska akademija „Stanje mira“ će kroz jedinstven program aktivnosti mladima pružiti platformu, ne samo da steknu nove vještine kroz niz radionica i studijskih posjeta, već priliku da kreiraju nova prijateljstva sa vršnjacima iz regiona.
„Programi pomirenja koji povezuju mlade iz Zapadnog Balkana nisu samo mostovi ka integraciji zemalja u Evropsku uniju, već temelji za trajni mir, zajednički prosperitet i svjetliju budućnost za regiju. Programi poput Omladinske akademije “Stanje mira” osnažuju sljedeću generaciju da prevlada podjele, potičući međusobno razumijevanje i saradnju. Iskreno se nadam da će ovo iskustvo pozitivno uticati na sve koji se pridruže ovom programu” istakao je Johann Sattler, šef Delegacije Evropske unije u Bosni i Hercegovini i specijalni predstavnik Evropske unije u Bosni i Hercegovini.
Velma Šarić, predsjednica i osnivačica Centra za postkonfliktna istraživanja, kazala je da je cilj Omladinske akademije „Stanje mira“ da kroz dvosedmični program baziran na međuetničkom dijalogu i učenju o toleranciji uz upoznavanje i druženje mladih iz regije Zapadnog Balkana zajednički doprinesemo prosperitetnijoj budućnosti i procesu suočavanja s prošlošću.
„Mladi ljudi iz Bosne i Hercegovine, Srbije, Crne Gore i Hrvatske, koji su aplicirali i primljeni na akademiju i na ovaj način pokazuju želju da daju svoj doprinos izgradnji demokratskog društva na Zapadnom Balkanu“, pojasnila je Šarić, istaknuvši da je misija Centra za postkonfliktna istraživanja, između ostalog, i mirovno obrazovanje.
Kroz dvosedmični program, učesnici će učestvovati u nizu radionica, studijskih posjeta te imati priliku da razgovaraju sa preko 30 pojedinaca, uključujući donosioce odluka, aktiviste, predstavnike religijskih zajednica, nevladinih organizacija, međunarodne zajednice, borce za ljudska prava kako u BiH, tako i u regionu. Omladinska akademija „Stanje mira“ započela je u Tuzli, nakon čega će učesnici posjetiti Brčko, Sarajevo i Vitez.


text:
Omladinska akademija „Stanje mira“: Povezivanje i saradnja mladih | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
26. augusta, 2023.
Stanje mira nije odusustvo rata već puno razumijevanje i tolerancija drugih, kao i puno poštovanje ljudskih prava bez diskriminacije, jedna je od poruka sa sastanka predstavnika Delegacije Evropske unije u Bosni i Hercegovini (EU BiH) i učesnika Omladinske akademije “Stanje mira” koji je održan u sjedištu Delegacije EU BiH u Sarajevu.
Dvosedmična Omladinska akademija ,,Stanje mira”, koju organizuje Evropska unija u BiH u saradnji sa Centrom za postkonfliktna istraživanja, okuplja 50 mladih iz Srbije, Crne Gore, Hrvatske i Bosne i Hercegovine.
Tokom sastanka, učesnike je zanimao proces pridruživanja država regiona Evropskoj uniji, ali i oblastima razvoja koje mladi smatraju najbitnijima u regionu, poput sistema zdravstva, ekonomske podrške EU, pomirenja te obrazovanja mladih.
Govoreći o pristupanju EU i putu Zapadnog Balkana u EU, Ferdinand Koenig, šef komunikacija i portparol EU u BiH je naglasio da je EU osnovana kao mirovni projekat, a to znači da osiguravanje pristupanja svih zemalja Zapadnog Balkana u EU ima poseban značaj i važnost.
„Na dan koji danas slavimo kao Dan Evrope, 9. maja 1950. godine, tadašnji francuski ministar vanjskih poslova Robert Schuman govorio je da rat trebamo učiniti ne samo nezamislivim, već i materijalno nemogućim. Ova vizija će biti potpuna tek kada se cijeli evropski kontinent ujedini, uključujući i Zapadni Balkan. Oduševljen sam što je toliko mladih ljudi odvojilo dvije sedmice svog ljetnog raspusta kako bi upoznali druge iz regiona i pomogli ostvariti ambiciju kontinenta bez rata.“
Fermin Cordoba, politički savjetnik je ovom prilikom kazao ,,Mir ne može biti prazna floskula; pravi mir je pristup pravima i pravdi, toleranciji, nediskriminaciji, jednakosti ili pomirenju. A EU je, sa svim svojim nesavršenostima, vjerovatno najbolji okvir pod kojim pojedinac može razvijati svoje puni potencijal. Kada je u pitanju izgradnja mira, obrazovanje je ključni element: da li se učenici podučavaju da prihvate različitosti ili se obrazovni sistemi koriste za produbljivanje podjela? U tom smislu, potrebno je više kritičkog razmišljanja i empatije u školama Bosne i Hercegovineˮ.
Govoreći o etničkoj raznolikosti BiH i regije, pravni savjetnik Todor Skakić uporedio je sa samom EU, odnosno zajednicom kultura i nacija koje, iako su nekada bile u ratu, imaju veliki potencijal za zajednički razvoj i mirnu budućnost, ali ,,je potrebno više zajedničkog rada za prosperitet.ˮ
Na upit kako mladi mogu doprinijeti zajedništvu i procesu evropskih integracija, projektna menadžerica Asja Kratović je poručila da mladi moraju biti aktivni, da li politički, da li kroz nevladine organizacije, da moraju glasati i birati. ,,Evropska unija u regionu nudi mnoštvo programa za mlade ljude da budu aktivni, studiraju van svojih država, ili se pridruže brojnim projektima i aktivnosti koje EU podržava,“ objasnila je Kratović.
Omladinska akademija ,,Stanje mira” nakon Sarajeva će se nastaviti u Vitezu gdje završava 31. avgusta. Mlade još očekuju radionice o Holokaustu, religiji i međukulturalnoj komunikaciji, posjete memorijalnim i vjerskim objektima, i upoznavanje kulturnih i istorijskih znamenitosti.


text:
Učenjem o Holokaustu za bolje sutra | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
29. augusta, 2023.
Učesnici Omladinske akademije „Stanje mira“, koju organizira Evropska unija u Bosni i Hercegovini u saradnji sa Centrom za postkonfliktna istraživanja, razgovarali su o lekcijama naslijeđa Holokausta u regionu, te kako se kroz ove lekcije može raditi na prevenciji konflikta i jačanju procesa pomirenja.
Uvodničar u interkativne radionice ,,Holokaust i mirˮ predsjednik Jevrejske zajednice u Bosni i Hercegovini Jakob Finci kazao je da je Holokaust termin koji se najviše upotrebljava i zloupotrebljava u 20. i 21. vijeku. Riječ je o istorijskoj tragediji koja je počinjena nad jevrejskim narodom samo zato što su bili Jevreji.
„U našim krajevima, na Balkanu, stradalo je 85 posto Jevreja. U Sarajevu je na početku Drugog svjetskog rata živjelo 12 hiljada Jevreja, a na kraju rata manje od 2 hiljade Jevreja. Jakob Finci je objasnio da je i sam rođen u jednom od nacističkih logora u kojem su skupljani Jevreji, na otoku Rabu, a završetkom Drugog svjetskog rata se vratio sa svojom porodicom u Sarajevo, gdje i danas živi.
Život u Jugoslaviji je opisao kao jednostavan jer „smo živjeli normalno sa svim drugim građanima Sarajeva i Bosne i Hercegovine“.
Učesnicima akademije „Stanje mira“, koji dolaze iz Hrvatske, Srbije, Crne Gore i Bosne i Hercegovine, govorio je i o životu tokom opsade Sarajeva, najduže opsade u modernoj istoriji, naglasivši humanu ulogu jevrejske zajednice i humanitarnog udruženja La Benevolencija, kao i sam način preživljavanja zajedno sa drugim sugrađanima.
Učesnicima je predstavljen i priručnik „Holokaust i mir“, koji predstavlja jedinstvenu publikaciju o mirovnom obrazovanju na osnovu 20 godina rada civilnog sektora, te učitelja i nastavnika u regionu.
Tatjana Milovanović, programska direktorica Centra za postkonfliktna istraživanja jednog od kreatora priručnika, kazala je da priručnik „Holokaust i mir“ sa 14 lekcija obuhvata sve tematike koje danas nedostaju u obrazovnom procesu zemalja regiona, uključujući mir, toleranciju, razvijanje empatije i kritičkog mišljenja, memorijalizaciju, te borbu za ljudska prava i protiv diskriminacije i propagande.
Dio priručnika ,,Holokaust i mirˮ je mladim učesnicima predstavljen kroz nekoliko radionica iz koje govore o spomenicima i sjećanju, te običnim herojima i moralnoj hrabrosti, vođenim od strane profesorice Melise Forić i nastavnice Đuldine Kurtović. Priručnik je od ove školske godine i dio nastavnog plana i programa za javne osnovne i srednje škole u Kantonu Sarajevo, te se u narednim godinama očekuje njegova primjena širom države.
Učesnica Akademije, Asja Suljić iz Tuzle navela je da se kroz obrazovanje nije susreta puno sa tematikom Holokausta. „Ove neformalne edukacije doprinose mom razvoju i spoznaji da budem upućena koje su golgote prošli narodi samo zato što su drugačije nacionalnosti“.
Omladinska akademija ,,Stanje mira” je nakon Sarajeva nastavljena u Vitezu gdje završava 31. avgusta. Mlade još očekuju radionice međuetničkim vezama i porodicama, fotografske izložbe, posjete memorijalnim obilježjima u Srednjoj Bosni, te muzički koncerti.


text:
Upoznavanjem različitosti postajemo tolerantniji | Balkan Diskurs
Balkan Diskurs
29. augusta, 2023.
Na Omladinskoj akademiji „Stanje mira“ mladi iz Hrvatske, Srbije, Crne Gore i Bosne i Hercegovine razgovarali su o religijskim različitostima zaključivši da razlike u društvu moramo prihvatiti, ali i razumjeti kako bismo zajedno gradili mirnije i tolerantnije društvo.
U okviru programa međureligijskog dijaloga, mladi su obišli Gazi Husrev-begovu džamiju, Katedralu Presvetog Srca Isusova, Sabornu crkvu Rođenja Presvete Bogorodice i Aškenašku sinagogu i upoznali se sa multireligijskim i multietničkim glavnim gradom Bosne i Hercegovine, Sarajevom. Omladinsku akademiju „Stanje mira“ organizira Evropska unija u Bosni i Hercegovini u saradnji sa Centrom za postkonfliktna istraživanja, a održava se u Tuzli, Brčkom, Sarajevu i Vitezu.
Jedan od uvodničara ovog dijela programa bio je i Dino Abazović, sociolog i profesor na Fakultetu Političkih nauka Univerziteta u Sarajevu.
„Kako vrijeme prolazi postoji neka tendencija među mladim ljudima da se zadovoljavaju tek činjenicom puke razlike i iz nje crpe konformizam, kao mi znamo drugog i drugačijeg ali premalo je mogućnosti da se tom drugom i drugačijem ostavi prilika da se sam pokaže u svjetlu kojem jeste. S toga kada govorimo o međureligijskom dijalogu uvijek sam zagovarao i smatram da je mnogo bitnije imati razgovor između različitih konfesija na lokalnom nivou nego na visokim religijskim hijerarhijama“. Abazović pojašnjava da je življeno iskustvo drugog i drugačijeg uvijek bila ta veza, amalgam, koji je održao hiljadu-godišnju multietničnost naših prostora pa i religijskog suživota.
Učesnik akademije Nemanja Raičević iz Podgorice je kazao da mu je prisutnost više religija i multikulturalnost u Sarajevu pomogla da shvati različitosti koje postoje, a koje pomažu da budemo tolerantniji jedni prema drugima.
„U Sabornoj crkvi sam vidio slike svetaca, među kojima je i moj Sveti Nikola. U Katedrali sam vidio freske koje imamo i mi. Mislim da bi religija trebala da nas spaja i pomaže da ljubav i mir pobjede sve“, kazao je Raičević.
Manuel Jelić iz Rijeke je kazao da je naučio da se prilikom ulaska u džamiju treba izuti, da su hafizi osobe koje Kur'an znaju napamet, te da kada su u pitanju unutrašnji ukrasi da se u džamijama ne prikazuju lica ljudi i životinja. Također, izrazio je zahvalnost što je posjetio sinagogu, koja je jedna od tri najveće u Evropi, a koja pokazuje izuzetno afirmativan odnos prema Jevrejima, koji su imali i muslimani i rimokatolici i pravoslavni kršćani.
„Sarajevo nije samo multietničan, multikulturalan nego i multireligijski grad“, kazao je Jelić, istaknuvši da vjerski objekti simboliziraju zajedništvo, kao i kontinuitet postojanja građana različitih vjeroispovijesti u našem regionu.