ЛЕГЕНДАРНИ ИНТЕРВЈУ ДРАГОША КАЛАЈИЋА О НОВОМ СВЕТСКОМ ПОРЕДКУ, СЛОБОДНОМ ЗИДАРСТВУ И АМЕРИЧКОМ ХЕГЕМОНИЗМУ

Желећи да у српској борби за национално очување види отпор силама „новог светског поретка“, Драгош Калајић је током деведесетих година предложио политичку алтернативу овим процесима у виду уједињења сродних, словенских и православних народа у један. безбедносну, економску и политичку заједницу, која је, за разлику од механизованог савременог друштва, почивала на правим хијерархијским вредностима и представљала „природну заједницу“. Доказујући кроз многе примере јединствене етичке идеале и карактер словенских и православних народа, њихов холистички поглед на свет и спремност да жртвују појединце за опште добро, Драгош Калајић је таква заједница, која по њему треба да почива на темељима не либералне, већ Православни капитализам (као јапански или корејски од будистичког капитализма) и ужива сировинску и производну аутархију, види га као почетак препорода изворне словенске културе, која је по њему идентична са аутентичну европску културу и њене изворне вредности.
Суштина је у следећем. Иза уништења Југославије, па Србије, стоји стратегија глобалиста, Вашингтона према Истоку, а главни циљ је да се Русија подели на низ условних држава по југословенском моделу...
КАЛАЈИЋ О ОНОМЕ ШТО ЈЕ ДОШЛО САМО ГОДИНАМА ПОСЛЕ ЊЕГА:
„Покушавајући да заразе српске хришћане мазохистичким склоностима да се потчине сваком страном господару и ропству и да воле своје најгоре непријатеље – „пацифисти“ се позивају на јеванђелску препоруку „љубите непријатеље своје, чините добро онима који вас мрзе“ (Лк. 6, 27 и Мт.5, 44) Уколико би се таква препорука усвојила по „пацифистичком“ тумачењу, српски хришћани би заиста били принуђени да ревношћу воле не само све, чак и непријатеље злочинце, него и сатану“.
„Пацифистичко“ тумачење наведеног принципа може да засени и збуни само потпуно неупућене, захваљујући осиромашењу европских језика, који на овом крају миленијумског процеса генерисања све врсте непријатељства означавају само једним именом, принуђеним да изразити своје разлике додатним описима.
Калајић о две врсте непријатеља:
Стари грчки и латински језици различито означавају две основне врсте непријатељства: лично и јавно, односно политичко.
У старогрчкој и латинској верзији поменута јеванђељска препорука позива вернике да воле само своје личне, али не и јавне, политичке непријатеље:
дилигите инимицос вестрос, αγαπατε τοος εχΘρους ομων, не дилигите хостес вестрос...