השבוע הציג אחד, יריב לוין, השר לחיסול בית המשפט העליון ומערכת המשפט "מתווה פשרה" לעניין הרכב הוועדה לבחירת שופטים, שמה שנתיים הוא מנסה להפוך לוועדה פוליטית, וזה בעזרת השר לשיקום מעמדו הפוליטי – גדעון סער.

נתחיל מזה ששני שרים מאותו הצד לא יכולים להציג מתווה פשרה, שהרי פשרה היא בין שני צדדים ניצים ולא בין צד אחד לבין עצמו, אבל נעזוב לרגע את גניבת הדעת הזו, ונעבור לגניבת הדעת הגדולה יותר, לתמיכה בפשרה בינם לבין עצמם הם הציגו שניים: יזהר שי ודדי שמחי.

מה לשני אלה ולמתווה? מה להם ולהרכב הוועדה לבחירת שופטים? ובכן, התשובה היא שאין להם דבר עם הוועדה, הם אינם מומחים למשפט ודעתם על הרכב הוועדה לבחירת שופטים היא כשל כל הדיוט אחר במרחב הציבורי, היא לא טובה יותר ולא טובה פחות, אין לה שום ערך מוסף מלבד עובדה אחת שאיננה קשורה כלל לוועדה לבחירת שופטים והיא ששניהם אבות שכולים.

איך העובדה שהם אבות שכולים קשורה לעניין? ובכן, השכול מאז ומעולם היה בבת עינה של החברה הישראלית כולה, התחום היחיד שבו לא היו מחלוקות, התחום היחיד שחיבר את כל מרכיבי החברה כמעט ללא הבדל בין דת, גזע, מין, נטיה מינית ודעה פוליטית.

עד שבא בנימין נתניהו, המומחה לניצול כל אדם וכל נושא ולצרכיו, והפך אפילו את השכול לנושא פוליטי. והוא יכול היה לעשות זאת שכן הוא בן למשפחה שכולה ולכן אף אחד לא יכול לחשוד בו שהוא משתמש בנושא מטעמים לא ענייניים. והוא ניצל הן את השכול הפרטי והן את השכול לאומי לרווח פוליטי.

זה התחיל בתזכורת מתמדת לעובדה שהוא בן למשפחה שכולה, התזכורת הזו נועדה להשתיק כל ביקורת עניינית נגדו. אין טקס, אין אירוע זיכרון שבו הוא לא הזכיר את היותו אח שכול, משל די בכך כדי להלבין כל מעשה שלו, כל הפקרות, כל שליחת חיילים למלחמה ללא ציוד אלמנטרי וללא דיון בקבינט כפי שאירע בצוק איתן ובדרך להשתיק כל ביקורת עניינית של הורים שכולים, בבחינת אין לכם זכות לבקר אותי, אני ממש כמוכם.

אבל כמו כל דבר אצל נתניהו, מה שמתחיל בקטן, כמה סיגרים וכמה חמגשיות, הופך להיות כלי משחית. כך קרה שהוא והפושעת הצטלמו מתחת למודעת אבל על חייל צעיר, זה נראה להם לגמרי בסדר להצטלם צילום יח"צ בכניסה לבית אבלים, כך קרה שהם שלחו את חני להתעמר במשפחה שכולה (בטח כי הם מבינים מה זה שכול), כך קרה שהוא שלח עבריין תומך טרור שלא שרת בצבא לטקסי הזיכרון בבית העלמין, כך קרה שהשופרות ערלי הלב שלו סופרים באדיקות כמה חללים יש מכל מגזר, ועוד לא הזכרתי את הסרטון הבחירות שצולם בחלקה הצבאית בהר הרצל באדיבות החברים המרושעים של ילד"ז.

והצגת התמיכה של שי ושמחי במתווה הוא לא יותר מעוד מופע של ניצול שכול לטעמים פוליטיים רק שפה הניצול הוא הרבה הרבה יותר ציני ונכלולי שכן, מדובר בשני אבות שכולים שהשכול היכה בהם בטבח השבעה באוקטובר, ואין צורך להכביר מילים על הקשר ההדוק בין הטבח לבין ההפיכה המשטרית – קשר שהממשלה והעומד בראשה מונעים את בדיקתו בציפורניים כי הם חוששים שהבדיקה תגלה את מה שמבין כל בר דעת, שלולא ההפיכה המשטרית לא היה מתרחש הטבח – ולכן, הצגת שני האבות השכולים כתומכים במתווה לא נועדה להצגת תמיכה בנושא זה בלבד אלא נועדה לשמש ככלורקס להלבנת האחריות שלהם לטבח – היינו, אם הורים שכולים שנפגעו ישירות מהטבח תומכים בממשלה, אף אחד אחר לא יעז לבקר אותם – וזו כל מטרת הצגת התמיכה שלהם בפשרה בין חברי ההפיכה לבין עצמם.

המשלה הזו והעומד בראשה לקחו את כל היסודות המחברים עליהם מושתתת החברה וטחנו אותם לאבק דת, הם לא בחלו בדבר, אפילו לא בשכול, השכול הפך בידיהם הגסות לעוד מטבע עובר לסוחר, עוד כלי להיאחזות בשלטון – ערלות לב מהזן הכי נחות שיש.