MED KNUT ÄR JULEN SLUT

I större delen av den kristna världen anses julen vara över i och med trettondagen. Sverige, Finland och Norge skiljer i detta avseende ut sig, då vår jul är en vecka längre och anses vara ända till tjugondedagknut den 13 januari.

Denna förlängda nordiska jul infördes av kyrkan någon gång under 1600-talet. Ingen vet med säkerhet idag vad motivet till denna förändring var, men en av de mest framträdande teorierna som förfäktas av bland andra Jan-Öyvind Swan, professor emeritus i folkloristik, är att kyrkan på detta sätt ville utrota de sista resterna av det hedniska midvinterblotet. Enligt Swan med flera var det sannolikt så att midvinterblotet inföll senare än den kristna julen och att delar av allmogen därför fortsatte att fira jul fast med en mer hednisk inramning när den kristna julen hade tagit slut. Genom att förlänga den kristna julen hoppades kyrkan kunna få bort dessa rester av asatron. Knutsdagen som fram till 1600-talet alltså infallit den 7 januari flyttades således helt sonika till den 13 januari och började då kallas för tjugondedagjul eller tjugondedagknut. Dagen behöll dock sin starka ställning som en märkesdag för julens avslutande.

I äldre tider var tjugondedagknut en av årets största festdagar och en vild flora av seder och traditioner är knutna till denna dag.

På de gamla runstavskalendrarna markerades knutsdagen med en bild på ett uppochnervänt dryckeshorn.

Den äldsta nedtecknade beskrivningen av ett svenskt tjugondedagsfirande skildrar en högreståndsmiljö och kommer från Olof Rudbecks bok ”Atlantica” från år 1679. Rudbeck beskriver där ett ”gästabudskrig”, där värdfolket symboliskt körde ut gästerna:

”Husbonden kommer in i gästabudsstugan och hugger fast en yxa mitt på golvet. Efter honom kommer stugpigan med sopkvasten, kokerskan med kniven och stekspettet, drängen med syltan källardrängen med tunnetappen och mera sådana sällskap, viljandes liksom köra ut gästerna, dock med allt skämt”

Över hela Sverige anordnades fester i form av knutsbaler, knutsdanser och knutsgillen där man gemensamt gjorde slut på det sista av julens överflöd i form av mat och dryck. På till exempel södra Gotland samlades säljaktslag till knutsgille för att dela upp vinsten från det föregående årets fångst och ställa till med ordentlig fest.

Sätten att symboliskt köra ut julen har varit många och har varierat mellan landskapen. Huruvida det ursprungligen legat någon djupare mening bakom dessa seder (till exempel i form av att man velat rensa husen från förfädernas andar eller de övernaturliga väsen som man trodde var särskilt närvarande vid juletid) eller om det bara handlat om stoj och glam, vet man inte säkert.

På vissa håll i landet sopade man ut julen med kvastar. Det kunde antingen ske i det egna hemmet eller genom att man utklädd och oinbjuden tog sig in hos grannarna och symboliskt sopade ut julen ur deras hus. I det senare fallet blev man ofta bjuden på någonting att äta eller dricka hos dem som fick julen utsopad. Denna tradition lever än idag på vissa platser, men tycks vara särskilt stark på Åland.

Att ”skjuta ut” julen med gevär och pistoler är någonting som också förekommit på flera platser i landet.

I andra delar av landet har man istället ”bankat ut julen”. Detta gick till så att en grupp knutsfirare (oftast ungdomar) osedda försökte smyga sig fram till husen för att där banka ut julen med vedträn eller påkar som man slog mot husknuten eller väggen. De boende i husen försökte i sin tur ta fast bankarna genom att hålla utkik eller lägga sig i bakhåll. Beroende på var i landet man befann sig, så kunde den som åkte fast antingen räkna med att bli bestraffad på något sätt ( t ex genom att få ansiktet nedtryckt i snön) eller så kunde han/hon bli inbjuden på fika.

Den yngsta, men kanske idag mest levande knutstraditionen, är julgransplundringen. Seden med julgransplundring, där man kastar ut granen, äter godsaker och ordnar dans- och lekar för barnen, har sannolikt sina rötter i Tyskland och fick fäste i Sverige någon gång under 1800-talet, men den anknyter naturligtvis också till äldre tiders gillen och danser.

Övriga seder med anknytning till tjugondedagknut som kan vara värda att nämna är att de vackra julbonaderna alltid skulle tas ned denna dag. I bland annat Småland fick man på julafton en så kallad ”julhög” bestående av tre sorters bröd; rågkaka, blandkaka och överst en vetekaka. Dessa bröd fick man börja äta först på tjugondedagknut.

På bland annat Öland gick man på julaftonen ut i stallet och tog gödsel från varje spilta och bås. Denna gödsel lade man vid sidan av den ordinarie gödselhögen fram till tjugondedagknut, då den ströddes ut på höstvetet. Om man utförde denna handling trodde man att skörden skulle bli god. Blev skörden ändå inte som man önskade förklarade man det ofta med att gårdstomten eller något annat illasinnat väsen hade stört den magiska processen.