E 5 dimineața. Și am mai scris o poezie. Cu vers alb. Fără rimă.
Am băut aseară ceai verde. Și... na... cică nu mai dormi deloc dacă bei seara ceaiul verde.
😂 😂 😂 
Deci... NEAȚA, nedormiților...
💜
Iată capodopera ! Se numește FRAGMENTE DE INFINIT și m-am gândit să scot un album întreg de poezii cu acest titlu.
Că altfel... se pierd...
Și atunci...
🙏🙏🙏

Fragmente de infinit

Cerul se sparge în tăcere,
ca un vitraliu îngropat sub timp,
fragmentele plutesc în jurul meu,
lumini pierdute pe un drum fără hartă.

Pietrele tac, dar aud povești,
crăpături care șoptesc eternități,
un cântec al începutului,
încețoșat de marea uitării.

Mâna mea prinde umbra unui fir de lumină,
dar lumina se destramă înainte să o numesc.
Ce e mai vast – universul sau dorința?
În mine se naște o lume, dar rămâne mută.

Pașii mă poartă prin nisipuri vechi,
un dans al absenței și al prezenței,
fragmentele strălucesc,
ca niște cioburi ale unui vis care refuză să moară.

Între ce a fost și ce va fi,
găsesc doar clipa aceasta –
un fragment de infinit,
împletit cu spaima de a-l pierde.

💜💜💜