Historien bruges som argument imod Danmark i Grønland, og derfor er der akut behov for at få uddannet befolkningen. 

Dagens boganbefaling er denne, som beskriver Grønlands historie op til grundlovsændringen i 1953, hvor Grønland blev en fuldt integreret del af Danmark.  Bogen er blot 109 sider, så den kan læses på et par timer. 

Populister (som eksempelvis Aki Mathilda Høgh Dam forleden i Deadline) rejser rundt med en fortælling om, at grønlænderne ikke blev spurgt, om de ville være en del af Danmark. Det gjorde de. Det grønlandske landsråd stemte enstemmigt og uden modstand for. 

Der blev ikke afholdt en folkeafstemning, men der var heller ingen, der bad om det. Det var en no brainer at blive en ligeværdig del af Danmark, for det betød fremskridt, varmt vand og lægehjælp i stedet for de meget hårde livsvilkår, som grønlænderne kun lige havde lagt bag sig. 

Helt op til 1960'erne var det dominerende ønske i Grønland kun at blive mere integreret i Danmark. Det var ikke noget, der skete mod grønlændernes  vilje. Det skete med fuld opbakning.

Det er kun nu, hvor de basale behov er blevet dækket, at ønskerne går den modsatte vej mod selvstændighed og mindre danskhed. Det synes jeg er helt legitimt. Jeg har står respekt for grønlændere, som siger "Tak for samarbejdet. Nu vil vi gerne stå mere på egne ben". Men det bør ske uden at lyve om, at Grønland skulle være blevet annekteret af Danmark mod befolkningens vilje, for det passer ikke.