ה"מפתח" של עמדות שמאל הוא לעולם פירוד; בעוד הרעיון המסדר מימין לעולם חיבור.
עפ"י תורת הקבלה העולם הולך ומתתקן (ר"ל: מאליו), ועמדות השמאל מייצגות את מה שנותר לברר.
כשטיב ה"בירור" הוא להפריד בר מתבן, אמת משקר. מה שדי מאתגר באיך שהתקשורת בארץ כמו בחו"ל מציגה כעובדות.
על שני הקווים האלו ב"עבודה" כותב חכם בגדאד הבן־איש־חי, יש קו שלישי: קו אמצע. חיבורו הארוך מוביל לכך שהמיצוע הרצוי הוא כפית השמאל תחת הימין. (שמאל וימין באדם)
ר"ל, שתהיה החוכמה משרתת את החיבור, ולא התחכמות לשם הדיון האקדמי או בנין דור הפלגה תלי תילים של משפט ומילים ששקר יסדם.
כשהשקלא וטריא התלמודית באה לשם אותו בירור פסולת הדעות בבית המדרש, בכח שכלו של האדם ולא בעולם המעשה אליו לקחו DEI את שיבושיהם.
שכן ההשוואה היא לבורא אינסוף - ולא השוואה בין הבריות, וזה אי־אפשר שייעשה אלא האדם פנימה, בו. ולכן רעיון ה"שוויון" אפשר לקיימו כחסיד ולא כחוקה מעשה ידי אדם.
שלמה המלך אמר: "שְׂמֹאלוֹ֙ תַּ֣חַת לְרֹאשִׁ֔י וִימִינ֖וֹ תְּחַבְּקֵֽנִי", שמגלם את כפיית הדינים משמאל בחסדים מימין.
ותכונת השמאל פירוד, ששרש הפירוד מן הכלים, לא מן האורות. ולימדנו שיש לדחות האורות ולבנות כלים, אלא שהכלים חייבים הגעלה שיהיו כשרים, שהוא ענין החסד מימין.
עד כי יבוא שילה, שימשח העולם במיתוק האחרון מצרימת הכלים הלא מכוונים, שהוא התו השמיני שיתגלה לעתיד לבוא וכינור דוד מנגן מאליו.