חזרתו של טראמפ תסלול את הדרך לנורמליזציה?

חזרתו של טראמפ לבית הלבן תוביל מטבע הדברים לשינויים מהותיים במדיניות הממשל האמריקני בזירה הבינלאומית והאזורית. בניגוד לתקופת הכהונה הראשונה, טראמפ מגיע הפעם בשל ומוכן יותר, מכיר טוב יותר את המערכת הממשלית ומבין כי זו ההזדמנות הגדולה והאחרונה שלו להטביע את חותמו ההיסטורי. על כן, סביר כי טראמפ ינסה לקדם את מרבית השינויים שהוא מתכנן בזירה הפנימית והחיצונית כבר בשנתיים הקרובות, עד לבחירות האמצע הבאות בנובמבר 2026, תוך ניסיון להישען על הרוב הרפובליקני השמרני בכל מוקדי הכוח – הסנאט, בית הנבחרים ובית המשפט העליון.
בראש ובראשונה, טראמפ יחתור לשפר את מצבה הכלכלי של ארה"ב, להוריד את יוקר המחייה ולהילחם בתופעת המהגרים. אלו למעשה הבטחות הבחירות המרכזיות שלו. אחת הדרכים של טראמפ, שרואה עצמו כ"סוגר עסקאות" מעמדת כוח, להשגת יעדים אלו תהיה באמצעות יצירת משברים, תוך הבעת נכונות פומבית לעשות שימוש בעוצמתה המדינית, הכלכלית והצבאית של ארה"ב. האיומים להחזיר את תעלת פנמה לשליטת ארה"ב ולהשתלט על גרינלנד, כמו גם המסרים התקיפים והמשפילים לטרודו כאילו קנדה היא המדינה ה-51 של ארה"ב והדרישה ממדינות נאט"ו להגדיל את הוצאות הביטחון שלהן, נועדו בראש ובראש להשיג תמורות כלכליות, לצמצם מכסים המוטלים על סחורות אמריקניות, להשתלט על נתיבי שייט ומשאבי טבע ולהפחית את ההשקעות של ארה"ב בסיוע ביטחוני וצבאי למדינות ברחבי העולם.
השאיפה של טראמפ לסיים את המלחמות באוקראינה ובמזה"ת נובעת מההבנה שלו, כי אלו גוררות את ארה"ב להשקיע תשומות מדיניות וכלכליות רבות, וככל שיימשכו כך הן עלולות לשאוב את ארה"ב למעורבות רבה יותר ולהעיב על יכולתו להתמקד בסוגיות המרכזיות עבורו. התחרות הרב-מימדית מול סין, בעיקר בתחומים הכלכליים והטכנולוגיים, תעמוד בראש סדר העדיפויות שלו בזירה הגלובאלית. לתפיסתו, סיום המלחמה באוקראינה נועד, בין היתר, לשרת מטרה זו מתוך תקווה, כי הוא יצליח בכך לצמצם במידה מסוימת את התלות הרוסית בסין.
שלושת היעדים המרכזיים עבור טראמפ במזרח התיכון יהיו סיום המלחמה בעזה והחזרת החטופות והחטופים, קידום הסכם נורמליזציה היסטורי בין ישראל לסעודיה ולמנוע מאיראן לפרוץ להשגת נשק גרעיני. טראמפ מבין כי למעשה קיימות זיקות גומלין בין כל הסוגיות. ללא סיום המלחמה בעזה, יהיה קשה ביותר עד בלתי אפשרי לכונן נורמליזציה ולהעמיק את הברית האזורית והקשרים בין ישראל למדינות בעולם הערבי והמוסלמי. כשלון בהשגת הנורמליזציה עלול להקרין לשלילה גם על האפשרות לגבש קואליציה אזורית כנגד איראן, לצד החמצת ההזדמנויות הכלכליות שייפתחו עבור מדינות המזה"ת וארה"ב.
על כן, טראמפ מתכוון להשקיע מתחילת הדרך מאמצים רבים בקידום הנורמליזציה, שלתפיסתו עשויה גם להעניק לו פרס נובל. נוכח זאת, סביר כי טראמפ יהיה נכון להפעיל לחצים גם על ראה"מ נתניהו לגלות גמישות רבה יותר בכל הקשור לדרישות של יורש העצר הסעודי, ובראשן כאמור סיום המלחמה בעזה והצהרה על אופק מדיני לפלסטינים. בסוגיה האיראנית, מסתמן כי האופציה המועדפת בשלב הראשון תהיה לגבש הסכם גרעין 2.0,כדי להבטיח שאיראן לא תפרוץ להשגת נשק גרעיני. לשם כך, טראמפ יאמץ תפיסה של "לחץ מקסימלי", תוך איומים בהטלת סנקציות כלכליות נשכניות, ויתכן אף רמיזות על נכונות לפעול צבאית כנגד אתרי הגרעין של איראן. זאת, כדי להמחיש לאיראן את המחירים הכואבים, שהיא עלולה לשלם, באם תסרב לעסקה חדשה. אחת השאלות המרכזיות היא באשר לרכיבי העסקה – האם טראמפ יתעקש על עסקה בתנאים נוקשים שתבטיח כי איראן לא תישאר מדינת סף ולא תוכל להשיג נשק גרעיני או האם הוא יגלה נכונות להתפשר על מרכיבים שונים כדי להבטיח הצלחה, מתוך הבנה שהמשמעות של כשלון עלולה להיות הסלמה בעימות בין ישראל לאיראן.
המדיניות הצפויה של טראמפ מערבבת מחדש את הקלפים במערכת הגלובאלית בכלל ובמזרח התיכון בפרט. מצד אחד לכאורה כל האופציות על השולחן, אך מצד שני נראה כי טראמפ יישאף למקד מאמצים בשיקום העוצמה והכלכלה האמריקנית ולהימנע מהישאבות למלחמות. טראמפ כבר הוכיח בקדנציה הראשונה, ויתרה מכך בשורת ההצהרות בשבועות האחרונים, כי הוא אינו מהסס ללחוץ גם על מדינות הנתפסות כבעלות ברית של ארה"ב כדי להשיג את המטרות שהוא מסמן. ראש הממשלה נתניהו יצטרך לקחת זאת בחשבון בגיבוש מדיניותו והתנהלותו בסוגיות המפתח, אחרת הוא עלול לגלות שטראמפ יכול להפוך מחלום לסיוט.

ראיון לפלד ארבלי במעריב