Zoner av uppvällning nära kusten av landmassor har hög primär produktion på grund av sådana zoner?
Upwelling
Djupa vatten är rika på näringsämnen, bland annat nitrat, fosfat och kiselsyra, som själva är resultatet av nedbrytning av sjunkande organiskt material (död/detrital plankton) från ytvatten. När dessa näringsämnen kommer upp till ytan utnyttjas de av växtplankton, tillsammans med löst koldioxid och ljusenergi från solen, för att producera organiska föreningar genom fotosyntesen.  Uppströmsområden resulterar därför i mycket höga nivåer av primärproduktion (mängden kol som fastläggs av fytoplankton) jämfört med andra områden i havet. De står för ungefär 50 % av den globala marina produktiviteten.  Den höga primärproduktionen sprider sig uppåt i näringskedjan eftersom fytoplankton är basen i havets näringskedja.
Deep waters are rich in nutrients, including nitrate, phosphate and silicic acid, themselves the result of decomposition of sinking organic matter (dead/detrital plankton) from surface waters. When brought to the surface, these nutrients are utilized by phytoplankton, along with dissolved CO2 (carbon dioxide) and light energy from the sun, to produce organic compounds, through the process of photosynthesis.  Upwelling regions therefore result in very high levels of primary production (the amount of carbon fixed by phytoplankton) in comparison to other areas of the ocean. They account for about 50% of global marine productivity.  High primary production propagates up the food chain because phytoplankton are at the base of the oceanic food chain.
Upwelling