Slingorna och pilarna av skandalös lycka metafor?
To be, or not to be
Att vara eller inte vara, det är frågan,
Om det är ädlare i sinnet att lida
Att vara med om den oförskämda lyckans slungor och pilar,
eller att ta till vapen igen i ett hav av bekymmer,
och genom att motsätta sig dem, avsluta dem, dö i sömnen.
Inte mer, och genom en sömn, säga att vi slutar.
och de tusen naturliga stötarna.
som köttet är arvtagare till, det är ett slut.
Att vilja dö i sömn är en förödande föreställning,
Att sova, kanske att drömma, det är det som är problemet,
För i dödens sömn kan det komma många drömmar.
När vi har lämnat denna dödliga klyscha.
Måste ge vs paus, det är respekten.
som gör ett så långt liv till en katastrof:
För vem vill bära tidens piskor och hån,
Förtryckarnas fel, de stolta männens misshaglighet,
Den föraktade kärlekens kval, lagens fördröjning,
ämbetsmännens oförskämdhet, och de som försmäktar
som tålmodigt tar emot den värdiges förtjänst,
När han själv kan få sitt lugn och ro.
Med en bar livlina, som skulle bära en fardel,
För att gnälla och svettas under ett slitsamt liv,
utan att rädslan för något efter döden,
Det vndiscouer'd land, från vars borne
Ingen trauiler återvänder, förbryllar viljan,
och får oss att hellre bära de sjukdomar vi har,
än att fly till andra som vi inte känner till.
Så gör samvetet fegisar,
Och på så sätt är resolutionens natiue hiew
blir fördunklad av tankens bleka kast,
och företag av stor vikt och betydelse,
Med detta i åtanke vänds deras strömmar i fel riktning,
och förlorar namnet handling. Nu är du mjuk,
Ofelia, Nimph i dina orizoner.
Du ska minnas alla mina synder.
To be, or not to be, that is the question,
Whether tis nobler in the minde to suffer
The slings and arrowes of outragious fortune,
Or to take Armes again in a sea of troubles,
And by opposing, end them, to die to sleepe
No more, and by a sleepe, to say we end
The hart-ache, and the thousand naturall shocks
That flesh is heire to; tis a consumation
Deuoutly to be wisht to die to sleepe,
To sleepe, perchance to dreame, I there's the rub,
For in that sleepe of death what dreames may come
When we haue shuffled off this mortall coyle
Must giue vs pause, there's the respect
That makes calamitie of so long life:
For who would beare the whips and scorns of time,
Th'oppressors wrong, the proude mans contumly,
The pangs of despiz'd loue, the lawes delay,
The insolence of office, and the spurnes
That patient merrit of the'vnworthy takes,
When he himselfe might his quietas make
With a bare bodkin; who would fardels beare,
To grunt and sweat vnder a wearie life,
But that the dread of something after death,
The vndiscouer'd country, from whose borne
No trauiler returnes, puzzels the will,
And makes vs rather beare those ills we haue,
Then flie to others we know not of.
Thus conscience dooes make cowards,
And thus the natiue hiew of resolution
Is sickled ore with the pale cast of thought,
And enterprises of great pitch and moment,
With this regard theyr currents turne awry,
And loose the name of action. Soft you now,
The faire Ophelia, Nimph in thy orizons
Be all my sinnes remembred.
To be, or not to be