Vem föreslog att ögat måste ha receptorer för tre färger av ljus?
Thomas Young
Color vision
Två kompletterande teorier om färgseende är den trichromatiska teorin och teorin om motståndareprocessen. Den trichromatiska teorin, eller Young-Helmholtz-teorin, som föreslogs på 1800-talet av Thomas Young och Hermann von Helmholtz, som nämnts ovan, säger att näthinnans tre typer av tappar är företrädesvis känsliga för blått, grönt och rött. Ewald Hering föreslog den motsatta processteorin 1872. Enligt den tolkar det visuella systemet färger på ett antagonistiskt sätt: rött mot grönt, blått mot gult, svart mot vitt. Båda teorierna accepteras nu som giltiga och beskriver olika stadier i den visuella fysiologin, vilket visualiseras i diagrammet till höger. Grön ←→ Magenta och Blå ←→ Gul är skalor med ömsesidigt uteslutande gränser. På samma sätt som det inte kan finnas ett "lätt negativt" positivt tal kan ett enda öga inte uppfatta ett blågult eller ett rödgrönt. (Men sådana omöjliga färger kan uppfattas på grund av binokulär rivalitet).
Thomas Young
Color vision
Two complementary theories of color vision are the trichromatic theory and the opponent process theory. The trichromatic theory, or Young–Helmholtz theory, proposed in the 19th century by Thomas Young and Hermann von Helmholtz, as mentioned above, states that the retina's three types of cones are preferentially sensitive to blue, green, and red. Ewald Hering proposed the opponent process theory in 1872. It states that the visual system interprets color in an antagonistic way: red vs. green, blue vs. yellow, black vs. white. Both theories are now accepted as valid, describing different stages in visual physiology, visualized in the diagram on the right. Green ←→ Magenta and Blue ←→ Yellow are scales with mutually exclusive boundaries. In the same way that there cannot exist a "slightly negative" positive number, a single eye cannot perceive a bluish-yellow or a reddish-green. (But such impossible colors can be perceived due to binocular rivalry.)
Color vision