Vilken är den största stjärnan i himlen?
VY Canis Majoris
List of largest stars
Lista över de största stjärnorna
Stjärnans namn
Solradier (Sol = 1)
Metod[a]
Anmärkningar
Saturnus omloppsbana
1,940-2,169
Rapporterad som referens
UY Scuti
1,708 ± 192
AD
Felmarginal för storleksbestämning: ± 192 solradier. I minsta fall skulle den ha en storlek som liknar VX Sagittarii (se nedan).
WOH G64
1,540-1,730
L/Teff
Detta skulle vara den största stjärnan i LMC, men är ovanlig i position och rörelse och kan fortfarande vara en förgrundsjätte i halo.
RW Cephei
 1,535
L/Teff
RW Cep är variabel både i ljusstyrka (med minst en faktor 3) och spektraltyp (observerad från G8 till M), alltså troligen också i diameter.  Eftersom spektraltyp och temperatur vid maximal ljusstyrka inte är kända är den angivna storleken bara en uppskattning.
Westerlund 1-26
 1,530-1,580 (-2,550)
L/Teff
Mycket osäkra parametrar för en ovanlig stjärna med stark radioutstrålning.  Spektrumet är variabelt men tydligen inte luminositeten.
KY Cygni
 1,420-2,850
L/Teff
Den övre uppskattningen beror på en ovanlig mätning i K-bandet och tros vara en artefakt av ett korrigeringsfel för rödfärgning, och tros strida mot den stellära evolutionsteorin. Den lägre uppskattningen stämmer överens med andra stjärnor i samma undersökning och med teoretiska modeller.
VY Canis Majoris
1,420 ± 120
AD
Humphreys et al har tidigare uppskattat radien för VY CMa till 1 800 R☉ till 2 200 R☉; en storlek som är så stor att den ligger utanför ramarna för den stellära evolutionsteorin. Förbättrade mätningar har fått ner den till en storlek. Denna stjärna är en röd hyperjätte, även om Massey et al. betraktade den som en normal röd superjätte med en radie på endast 600 R☉.
AH Scorpii
1,411 ± 124
AD
AH Sco är variabel med nästan 3 magnituder i det visuella området och uppskattningsvis 20 % i total luminositet.  Variationen i diameter är inte tydlig eftersom temperaturen också varierar.
VV Cephei A
 1,400, 1,050-1,900
VV Cep A är en starkt förvrängd stjärna i ett nära binärt system som förlorar massa till den sekundära stjärnan under åtminstone en del av sin omloppsbana. Andra uppskattningar ger ett intervall från 1 200 R☉ till 1 600 R☉.
RSGC1-F02
1,398
L/Teff
RSGC1-F01
1,335
L/Teff
HR 5171 A
 1,315 ± 260, 1,575 ± 400
AD
HR 5171 A är en starkt förvrängd stjärna i ett nära binärt system, som förlorar massa till den sekundära stjärnan, och som också varierar i temperatur och därmed troligen också i diameter. Traditionellt anses den vara den största kända gula överjätten, även om den senaste forskningen tyder på att den är en röd överjätte med en radie på 1 490 ± 540 R☉.
SMC 18136
1,310
Detta skulle vara den största stjärnan i SMC.
PZ Cassiopeiae
1,260-1,340, 1,190-1,940
L/Teff
Den största uppskattningen beror på en ovanlig mätning i K-bandet och tros vara en artefakt av ett korrigeringsfel för rödfärgning.  Den lägsta uppskattningen stämmer överens med andra stjärnor i samma undersökning och med teoretiska modeller, och de mellanliggande uppskattningarna har erhållits genom att förfina avståndet till denna stjärna, och därmed dess parametrar.
Mu Cephei (Herschels "granatstjärna")
1,260
Den rödaste stjärnan på natthimlen. Andra nyare uppskattningar varierar från 650 R☉ till 1 420 R☉.
LMC 136042
1,240
BI Cygni
1,240
L/Teff
Westerlund 1-237
1,233
L/Teff
Beräknat utifrån en effektiv temperatur på 3 600 K och en ljusstyrka på 230 000 L☉.
SMC 5092
1,220
S Persei
1,212 ± 124
AD & L/Teff
En röd hypergigant i Perseus dubbelkluster. En stor radie på 1 230 R☉ beror på en ovanlig mätning i K-bandet och tros vara en artefakt av ett fel i korrigeringen av rödfärgningen. En liten radie på 780 R☉ överensstämmer med andra stjärnor i samma undersökning och med teoretiska modeller.
LMC 175464
1,200
LMC 135720
1,200
RAFGL 2139
1,200
RAFGL 2139 är en sällsynt röd superjätte som är följeslagare till WR 114 och som har en bogchock.
SMC 69886
1,190
NML Cygni
1,183
L/Teff
RSGC1-F05
1,177
L/Teff
EV Carinae
1,168-2,880
L/Teff
RSGC1-F03
1,168
L/Teff
LMC 119219
1,150
RSGC1-F08
1,146
L/Teff
BC Cygni
1,140-1,230
L/Teff
Andra nyare uppskattningar varierar från 856 R☉ till 1 553 R☉.
SMC 10889
1,130
VX Sagittarii
1,120 - 1,550
L/Teff
VX Sgr är en pulserande variabel som beräknas variera i storlek från 1 350 R☉ till 1 940 R☉.
LMC 141430
1,110
LMC 175746
1,100
RSGC1-F13
1,098
L/Teff
RT Carinae
1,090
L/Teff
RSGC1-F04
1,082
L/Teff
LMC 174714
1,080
LMC 68125
1,080
SMC 49478
1,080
SMC 20133
1,080
V396 Centauri
1,070
L/Teff
SMC 8930
1,070
Jupiters bana
1,064-1,173
 Rapporteras som referens
HV 11423
1,060-1,220
L/Teff
HV 11423 är variabel i spektraltyp (observerad från K0 till M5), och därmed troligen också i diameter. I oktober 1978 var den en stjärna av typen M0I.
CK Carinae
1,060
L/Teff
SMC 25879
1,060
LMC 142202
1,050
LMC 146126
1,050
LMC 67982
1,040
U Lacertae
1,022
L/Teff
RSGC1-F11
1,015
L/Teff
LMC 143877
1,010
KW Sagittarii
1,009-1,460
AD & L/Teff
Möjlig felmarginal: ± 142 solradier (Torres 2013).
SMC 46497
990
LMC 140296
990
RSGC1-F09
986
L/Teff
NR Vulpeculae
980
L/Teff
SMC 12322
980
LMC 177997
980
SMC 59803
970
GCIRS 7
960 ± 92
AD
Betelgeuse (Alpha Orionis)
955 ± 217
AD
Andra nyare uppskattningar varierar från 887 ± 203 R☉ till 1 180 R☉.
SMC 50840
950
RSGC1-F10
931
L/Teff
S Cassiopeiae
930
IX Carinae
920
L/Teff
HV 2112
916
L/Teff
Den mest sannolika kandidaten för ett Thorne-Zytkow-objekt.
RSGC1-F07
910
L/Teff
LMC 54365
900
NSV 25875
891
L/Teff
LMC 109106
890
RSGC1-F06
885
L/Teff
LMC 116895
880
SMC 30616
880
LMC 64048
880
V437 Scuti
874
L/Teff
V602 Carinae
860-1,050
L/Teff & AD
Möjlig felmarginal: ± 165 solradier (Torres 2015).
V669 Cassiopeiae
859
L/Teff
SMC 55681
850
SMC 15510
850
LMC 61753
830
LMC 62090
830
SMC 11709
830
V1185 Scorpii
830
L/Teff
Asteroidbältets yttersta gränser
816
 Rapporterad för referens
LMC 142199
810
LMC 134383
800
BO Carinae
790
L/Teff
LMC 142907
790
SU Persei
780
L/Teff
I Perseus dubbelkluster
RS Persei
770-1,000
AD & L/Teff
I Perseus dubbelkluster. Möjlig felmarginal: ± 30 solradier (Baron 2014).
AV Persei
770
L/Teff
I Perseus dubbelkluster.
V355 Cepheus
770
L/Teff
V915 Scorpii
760
L/Teff
S Cephei
760
SMC 11939
750
HD 303250
750
V382 Carinae
747
Den ljusaste gula överjätten på natthimlen, en av de mest sällsynta stjärnorna. Achmad (1992) beräknar 600 R☉ till 1 100 R☉ eller 700 ± 250 R☉.
RU Virginis
742
LMC 137818
740
SMC 48122
740
SMC 56732
730
V648 Cassiopeiae
710
L/Teff
XX Persei
710
L/Teff
Ligger i Perseus dubbelkluster och nära gränsen till Andromeda.
TV Geminorum
620-710 (-770)
L/Teff
HD 179821
704
En gul överjätte, även om de flesta författare betraktar den som en överjätte, en protoplanetär nebulosa eller en post-AGB-stjärna med en luminositet på endast 16 000 L☉.
LMC 169754
700
LMC 65558
700
V528 Carinae
700
L/Teff
Följande välkända stjärnor finns med som jämförelse.
V354 Cephei
690-1,520
L/Teff
Antares A (Alpha Scorpii A)
680
AD
Denna stjärna verkar variera sin storlek med 165 R☉. Äldre uppskattningar har gett radier på över 800 R☉, men en del har troligen påverkats av atmosfärens asymmetri och det smala intervallet av infraröda våglängder som observerats. Andra nyare uppskattningar varierar från 653 R☉ till 1 246 R☉.
CE Tauri
587-593 (-608)
Den näst rödaste stjärnan på natthimlen. Kan ockulteras av månen, vilket gör det möjligt att exakt bestämma dess skenbara diameter.
R Leporis (Hind's "Crimson Star").
400-535
Möjlig felmarginal: ± 90 solradier.
Rho Cassiopeiae
400-500
Gul hypergigant, en av de mest sällsynta stjärntyperna.
Asteroidbältets inre gränser.
412
 Rapporterad för referens
Mira A (Omicron Ceti)
332-402
Prototyp av Mira-variabel. De beck (2005) beräknar 541 R☉.
V509 Cassiopeiae
400-900
Gul hypergigant, en av de mest sällsynta stjärntyperna.
CW Leonis
390-500, 700-826
L/Teff
CW Leonis är en av de felaktiga identiteterna som den påstådda planeten "Nibiru" eller "Planet X", på grund av sin ljusstyrka när den närmar sig 1:a magnituden.
V838 Monocerotis
380 (2009)
En kort tid efter utbrottet uppmättes V838 Mon vid 1 570 ± 400 R☉. Avståndet till denna "L superjätte", och därmed dess storlek, har dock sedan dess minskat och den visade sig vara ett övergående objekt som krympte ungefär fyra gånger under några år.
S Doradus
100-380
Prototyp av S Doradus variabel
R Doradus
370 ± 50
Stjärna med den näst största skenbara storleken efter solen.
IRC +10420
357-1,342
L/Teff
En gul överjätte som har ökat sin temperatur till LBV-området.
Pistolstjärnan
340
Blå hypergigant, bland de mest massiva och ljusstarka stjärnor som är kända.
La Superba (Y Canum Venaticorum)
307-390
L/Teff
Omnämnd som La Superba av Angelo Secchi. För närvarande en av de kallaste och rödaste stjärnorna.
Solsystemets beboeliga zon
305
Rapporteras för referens
Mars bana
297-358
Rapporteras för referens
Alfa Herculis (Ras Algethi)
284 ± 60
Moravveji et al anger också ett intervall från 264 R☉ till 303 R☉. Vid ett uppskattat avstånd på 110 parsec från solen motsvarar detta en radie på 400 ± 61 R☉.
Solens röda jättefas
256
Vätet i kärnan skulle vara uttömt om 5,4 miljarder år. Om 7,647 miljarder år skulle solen nå toppen av den röda jättegrenen i Hertzsprung-Russelldiagrammet. (se nedan) Rapporterad för referens
Eta Carinae A (Tseen She)
250, 60-800
Trodde tidigare att den var den mest massiva enskilda stjärnan, men 2005 insåg man att den var ett binärt system. Andra uppskattningar ger 85 R☉ till 195 R☉.
Jordens bana
211-219
Rapporteras för referens
Deneb (Alpha Cygni)
203 ± 17
LBV 1806-20
200
Tidigare en kandidat till den mest lysande stjärnan i Vintergatan.
Venus bana
154-157
Rapporteras som referens
Epsilon Aurigae A (Almaaz)
143-358
ε Aur hyllades felaktigt som den största stjärnan med en radie på 2 000 R☉ eller 3 000 R☉, trots att den senare visade sig inte vara en infraröd ljusstjärna utan snarare en skymningstorus som omger systemet.
Peony Nebula Star
92
Kandidat till den mest lysande stjärnan i Vintergatan.
Rigel A (Beta Orionis A)
78.9-115
Möjlig felmarginal: ±7,4 solradier.
Canopus (Alfa Carinae)
71 ± 4
Den näst ljusaste stjärnan på natthimlen.
Merkurius bana
66-100
Rapporteras som referens
Aldebaran (Alpha Tauri)
44.13 ± 0.84
Polaris (Alpha Ursae Minoris)
37.5
Den nuvarande nordpolstjärnan.
R136a1
35.4
Även den mest massiva och ljusstarka stjärna som man känner till.
Arcturus (Alfa Boötis)
25.4 ± 0.2
Den ljusaste stjärnan på norra halvklotet.
HDE 226868
20-22
Den överjättestora följeslagaren till det svarta hålet Cygnus X-1. Det svarta hålet är 500 000 gånger mindre än stjärnan.
VV Cephei B
13-25
B-typ huvudföljdskamrat till VV Cephei A.
Solens heliumförbränningsfas
10
Efter den röda jättegrenen har solen ungefär 120 miljoner år av aktivt liv kvar.  Rapporteras för referens
Solen
1
Det största objektet i solsystemet.  Rapporteras för referens
VY Canis Majoris
List of largest stars
List of the largest stars


Star name

Solar radii(Sun = 1)

Method[a]

Notes


Orbit of Saturn
1,940–2,169

Reported for reference


UY Scuti
1,708 ± 192
AD
Margin of error in size determination: ±192 solar radii. At the smallest, it would have a size similar to VX Sagittarii (see below)


WOH G64
1,540–1,730
L/Teff
This would be the largest star in the LMC, but is unusual in position and motion and might still be a foreground halo giant.


RW Cephei
 1,535
L/Teff
RW Cep is variable both in brightness (by at least a factor of 3) and spectral type (observed from G8 to M), thus probably also in diameter.  Because the spectral type and temperature at maximum luminosity are not known, the quoted size is just an estimate.


Westerlund 1-26
 1,530-1,580 (–2,550) 
L/Teff
Very uncertain parameters for an unusual star with strong radio emission.  The spectrum is variable but apparently the luminosity is not.


KY Cygni
 1,420–2,850 
L/Teff
The upper estimate is due to an unusual K band measurement and thought to be an artifact of a reddening correction error, and is thought to be against stellar evolutionary theory. The lower estimate is consistent with other stars in the same survey and with theoretical models.


VY Canis Majoris
1,420 ± 120
AD
Humphreys et al previously estimated the radius of VY CMa to be 1,800 R☉ to 2,200 R☉; a size so large that places it outside the bounds of stellar evolutionary theory. Improved measurements have brought it down to size. This star is a red hypergiant, although Massey et al. considered it as a normal red supergiant with a radius of only 600 R☉.


AH Scorpii
1,411 ± 124
AD
AH Sco is variable by nearly 3 magnitudes in the visual range, and an estimated 20% in total luminosity.  The variation in diameter is not clear because the temperature also varies.


VV Cephei A
 1,400, 1,050–1,900 

VV Cep A is a highly distorted star in a close binary system, losing mass to the secondary for at least part of its orbit. Other estimates give a range from 1,200 R☉ to 1,600 R☉.


RSGC1-F02
1,398
L/Teff



RSGC1-F01
1,335
L/Teff



HR 5171 A
 1,315 ± 260, 1,575 ± 400
AD
HR 5171 A is a highly distorted star in a close binary system, losing mass to the secondary, and is also variable in temperature, thus probably also in diameter. Traditionally, it is considered as the largest known yellow hypergiant, although the latest research suggests it is a red supergiant with a radius 1,490 ± 540 R☉.


SMC 18136
1,310

This would be the largest star in the SMC.


PZ Cassiopeiae
1,260-1,340, 1,190-1,940
L/Teff
The largest estimate is due to an unusual K band measurement and thought to be an artifact of a reddening correction error.  The lowest estimate is consistent with other stars in the same survey and with theoretical models, and the intermediate ones have been obtained refining the distance to this star, and thus its parameters.


Mu Cephei (Herschel's "Garnet Star")
1,260

Reddest star in the night sky. Other recent estimates range from 650 R☉ to 1,420 R☉


LMC 136042
1,240




BI Cygni
1,240
L/Teff



Westerlund 1-237
1,233
L/Teff
Calculated from an effective temperature of 3,600 K and a luminosity of 230,000 L☉.


SMC 5092
1,220




S Persei
1,212 ± 124
AD &  L/Teff
A red hypergiant localed in the Perseus Double Cluster. A large radius of 1,230 R☉ is due to an unusual K band measurement and thought to be an artifact of a reddening correction error. A small radius of 780 R☉ is consistent with other stars in the same survey and with theoretical models.


LMC 175464
1,200




LMC 135720
1,200




RAFGL 2139
1,200

RAFGL 2139 is a rare red supergiant companion to WR 114 that has a bow shock.


SMC 69886
1,190




NML Cygni
1,183
L/Teff



RSGC1-F05
1,177
L/Teff



EV Carinae
1,168-2,880
L/Teff



RSGC1-F03
1,168
L/Teff



LMC 119219
1,150




RSGC1-F08
1,146
L/Teff



BC Cygni
1,140-1,230
L/Teff
Other recent estimates range from 856 R☉ to 1,553 R☉.


SMC 10889
1,130




VX Sagittarii
1,120 - 1,550

L/Teff
VX Sgr is a pulsating variable calculated to vary in size from 1,350 R☉ to 1,940 R☉.


LMC 141430
1,110




LMC 175746
1,100




RSGC1-F13
1,098
L/Teff



RT Carinae
1,090
L/Teff



RSGC1-F04
1,082
L/Teff



LMC 174714
1,080




LMC 68125
1,080




SMC 49478
1,080




SMC 20133
1,080




V396 Centauri
1,070
L/Teff



SMC 8930
1,070




Orbit of Jupiter
1,064–1,173

 Reported for reference 


HV 11423
1,060–1,220
L/Teff
HV 11423 is variable in spectral type (observed from K0 to M5), thus probably also in diameter. In October 1978, it was a star of M0I type.


CK Carinae
1,060
L/Teff



SMC 25879
1,060




LMC 142202
1,050




LMC 146126
1,050




LMC 67982
1,040




U Lacertae
1,022
L/Teff



RSGC1-F11
1,015
L/Teff



LMC 143877
1,010




KW Sagittarii
1,009-1,460
AD & L/Teff
Margin of possible error: ± 142 solar radii (Torres 2013).


SMC 46497
990




LMC 140296
990




RSGC1-F09
986
L/Teff



NR Vulpeculae
980
L/Teff



SMC 12322
980




LMC 177997
980




SMC 59803
970




GCIRS 7
960 ± 92
AD



Betelgeuse (Alpha Orionis)
955 ± 217
AD
Other recent estimates range from 887 ± 203 R☉ to 1,180 R☉


SMC 50840
950




RSGC1-F10
931
L/Teff



S Cassiopeiae
930




IX Carinae
920
L/Teff



HV 2112
916
L/Teff
Most likely candidate for a Thorne-Zytkow Object.


RSGC1-F07
910
L/Teff



LMC 54365
900




NSV 25875
891
L/Teff



LMC 109106
890




RSGC1-F06
885
L/Teff



LMC 116895
880




SMC 30616
880




LMC 64048
880




V437 Scuti
874
L/Teff



V602 Carinae
860-1,050
L/Teff & AD
Margin of possible error: ± 165 solar radii (Torres 2015).


V669 Cassiopeiae
859
L/Teff



SMC 55681
850




SMC 15510
850




LMC 61753
830




LMC 62090
830




SMC 11709
830




V1185 Scorpii
830
L/Teff



Outer limits of the asteroid belt
816

 Reported for reference 


LMC 142199
810




LMC 134383
800




BO Carinae
790
L/Teff



LMC 142907
790




SU Persei
780
L/Teff
In the Perseus Double Cluster


RS Persei
770-1,000
AD & L/Teff
In the Perseus Double Cluster. Margin of possible error: ± 30 solar radii (Baron 2014).


AV Persei
770
L/Teff
In the Perseus Double Cluster


V355 Cepheus
770
L/Teff



V915 Scorpii
760
L/Teff



S Cephei
760




SMC 11939
750




HD 303250
750




V382 Carinae
747

The brightest yellow hypergiant in the night sky, one of the rarest types of star. Achmad (1992) calculates 600 R☉ to 1,100 R☉ or 700 ± 250 R☉.


RU Virginis
742




LMC 137818
740




SMC 48122
740




SMC 56732
730




V648 Cassiopeiae
710
L/Teff



XX Persei
710
L/Teff
Located in the Perseus Double Cluster and near the border with Andromeda.


TV Geminorum
620-710 (–770)
L/Teff



HD 179821
704

A yellow hypergiant, although most authors consider it as a supergiant, a protoplanetary nebula or a post-AGB star with a luminosity of only 16,000 L☉.


LMC 169754
700




LMC 65558
700




V528 Carinae
700
L/Teff



The following well-known stars are listed for the purpose of comparison.


V354 Cephei
690-1,520
L/Teff



Antares A (Alpha Scorpii A)
680
AD
This star appears to vary its size by 165 R☉. Older estimates have given radii over 800 R☉, but some are likely to have been affected by asymmetry of the atmosphere and the narrow range of infrared wavelengths observed. Other recent estimates range from 653 R☉ to 1,246 R☉.


CE Tauri
587–593 (–608)

Second reddest star in the night sky. Can be occulted by the Moon, allowing accurate determination of its apparent diameter.


R Leporis (Hind's "Crimson Star")
400–535

Margin of possible error: ± 90 solar radii.


Rho Cassiopeiae
400-500

Yellow hypergiant, one of the rarest types of a star.


Inner limits of the asteroid belt
412

 Reported for reference 


Mira A (Omicron Ceti)
332–402

Prototype Mira variable. De beck (2005) calculates 541 R☉.


V509 Cassiopeiae
400–900

Yellow hypergiant, one of the rarest types of a star.


CW Leonis
390–500, 700–826
L/Teff
CW Leonis is one of the mistaken identities as the claimed planet "Nibiru" or "Planet X", due to its brightness as it approaches 1st magnitude.


V838 Monocerotis
380 (in 2009)

A short time after the outburst V838 Mon was measured at 1,570 ± 400 R☉. However the distance to this "L supergiant", and hence its size, have since been reduced and it proved to be a transient object that shrunk about four-fold over a few years.


S Doradus
100-380

Prototype S Doradus variable


R Doradus
370 ± 50

Star with the second largest apparent size after the Sun.


IRC +10420
357–1,342
L/Teff
A yellow hypergiant that has increased its temperature into the LBV range.


The Pistol Star
340

Blue hypergiant, among the most massive and luminous stars known.


La Superba (Y Canum Venaticorum)
307-390
L/Teff
Referred to as La Superba by Angelo Secchi. Currently one of the coolest and reddest stars.


Solar System Habitable Zone
305

Reported for reference 


Orbit of Mars
297–358

Reported for reference


Alpha Herculis (Ras Algethi)
284 ± 60

Moravveji et al also gives a range from 264 R☉ to 303 R☉. At an estimated distance of 110 parsecs from the Sun, this corresponds to a radius of 400 ± 61 R☉.


Sun's red giant phase
256

The core hydrogen would be exhausted in 5.4 billion years. In 7.647 billion years, The Sun would reach the tip of the red-giant branch of the Hertzsprung–Russell diagram. (see below)  Reported for reference 


Eta Carinae A (Tseen She)
250, 60–800

Previously thought to be the most massive single star, but in 2005 it was realized to be a binary system. Other estimates gives 85 R☉ to 195 R☉.


Orbit of Earth
211–219

Reported for reference


Deneb (Alpha Cygni)
203 ± 17




LBV 1806-20
200

Formerly a candidate for the most luminous star in the Milky Way.


Orbit of Venus
154–157

Reported for reference


Epsilon Aurigae A (Almaaz)
143-358

ε Aur was incorrectly hailed as the largest star with a radius 2,000 R☉ or 3,000 R☉, even though it later turned out not to be an infrared light star but rather a dusk torus surrounding the system.


Peony Nebula Star
92

Candidate for most luminous star in the Milky Way.


Rigel A (Beta Orionis A)
78.9–115

Margin of possible error: ±7.4 solar radii.


Canopus (Alpha Carinae)
71 ± 4

Second brightest star in the night sky.


Orbit of Mercury
66–100

Reported for reference


Aldebaran (Alpha Tauri)
44.13 ± 0.84




Polaris (Alpha Ursae Minoris)
37.5

The current northern pole star.


R136a1
35.4

Also on record as the most massive and luminous star known.


Arcturus (Alpha Boötis)
25.4 ± 0.2

Brightest star in the northern hemisphere.


HDE 226868
20-22

The supergiant companion of black hole Cygnus X-1. The black hole is 500,000 times smaller than the star.


VV Cephei B
13-25

The B-type main sequence companion of VV Cephei A.


Sun's helium burning phase
10

After the red-giant branch the Sun has approximately 120 million years of active life left.  Reported for reference 


Sun
1

The largest object in the Solar System.  Reported for reference
List of largest stars