Vad är skillnaden mellan beskrivande och evaluerande kraft i ett uttryck?
Normative
Normativ betyder i allmänhet att det rör sig om en utvärderingsstandard. Normativitet är det fenomen i mänskliga samhällen som innebär att vissa handlingar eller resultat betecknas som bra, önskvärda eller tillåtna och andra som dåliga, oönskade eller otillåtna. En norm i denna normativa betydelse innebär en standard för att utvärdera eller göra bedömningar av beteende eller resultat. Normativ används ibland också, något förvirrande nog, för att betyda att det är relaterat till en beskrivande standard: att göra det som normalt görs eller det som de flesta andra förväntas göra i praktiken. I denna bemärkelse är en norm inte utvärderande, en grund för att bedöma beteende eller resultat; den är helt enkelt ett faktum eller en observation om beteende eller resultat, utan bedömning. Många forskare inom detta område försöker begränsa användningen av termen normativ till den utvärderande betydelsen och hänvisar till beskrivningen av beteende och resultat som positiv, beskrivande, förutsägande eller empirisk.
Normative generally means relating to an evaluative standard. Normativity is the phenomenon in human societies of designating some actions or outcomes as good or desirable or permissible and others as bad or undesirable or impermissible. A norm in this normative sense means a standard for evaluating or making judgments about behavior or outcomes. Normative is sometimes also used, somewhat confusingly, to mean relating to a descriptive standard: doing what is normally done or what most others are expected to do in practice. In this sense a norm is not evaluative, a basis for judging behavior or outcomes; it is simply a fact or observation about behavior or outcomes, without judgment. Many researchers in this field try to restrict the use of the term normative to the evaluative sense and refer to the description of behavior and outcomes as positive, descriptive, predictive, or empirical.
Normative