Vilken är den största kända stjärnan i universum?
VY Canis Majoris
List of largest stars
Lista över de största stjärnorna
Stjärnans namn
Solradier
(Solen = 1)
Noteringar
Saturnus bana
1,940-2,169
Rapporteras som referens
UY Scuti
1,708 ± 192
Felmarginal i storleksbestämningen: ± 192 solradier. I minsta fall skulle den ha en storlek som liknar VX Sagittarii (se nedan).
WOH G64
1,540 ± 77
Detta skulle vara den största stjärnan i LMC, men den är ovanlig i position och rörelse och kan fortfarande vara en förgrundsjätte i halo. Ohnaka (2009) beräknar 1 730 R☉.
RW Cephei
1,535
RW Cep är variabel både i ljusstyrka (med minst en faktor 3) och spektraltyp (observerad från G8 till M), alltså troligen också i diameter. Eftersom spektraltyp och temperatur vid maximal ljusstyrka inte är kända är den angivna storleken endast en uppskattning.
Westerlund 1-26
1,530-1,580 (-2,000)
Mycket osäkra parametrar för en ovanlig stjärna med stark radioutstrålning. Spektrumet är variabelt men tydligen inte luminositeten.
VX Sagittarii
1,520
VX Sgr är en pulserande variabel med ett stort visuellt intervall från 1 350 R☉ till 1 940 R☉ och varierar kraftigt i storlek.
KY Cygni
1,420-2,850
Den övre uppskattningen beror på en ovanlig mätning i K-bandet och tros vara en artefakt av ett korrigeringsfel för rödfärgning, och anses strida mot den stellära evolutionsteorin. Den lägre uppskattningen stämmer överens med andra stjärnor i samma undersökning och med teoretiska modeller.
VY Canis Majoris
1,420 ± 120
Man trodde en gång att stjärnan var så stor att den stred mot den stellära evolutionsteorin med en radie på 1 800 R☉ till 2 200 R☉, men förbättrade mätningar har fått ned den till storlek.
AH Scorpii
1,411 ± 124
AH Sco är variabel med nästan 3 magnituder i det visuella området och uppskattningsvis 20 % i total luminositet. Variationen i diameter är inte tydlig eftersom temperaturen också varierar.
VV Cephei A
1 400 eller 1 050-1 800.
VV Cep A är en starkt förvrängd stjärna i ett nära binärt system som förlorar massa till den sekundära stjärnan under åtminstone en del av sin omloppsbana. Äldre uppskattningar har gett mycket större storlekar.
IRC+10420 (V1302 Aquilae)
1,342
HR 5171 A
1,315 ± 260, 1,575 ± 400
HR 5171 A är en starkt förvrängd stjärna i ett nära binärt system som förlorar massa till den sekundära. Den varierar i temperatur och därmed troligen också i diameter. Traditionellt anses den vara en särskilt stor gul hyperjätte, även om den senaste forskningen tyder på att den är en röd superjätte med en radie på 1 490 ± 540 R☉.
SMC 018136
1,310
Detta skulle vara den största stjärnan i SMC.
Mu Cephei (Herschels "Granatstjärna")
1,260
Andra nyare uppskattningar varierar från 650 R☉ till 1 420 R☉.
BI Cygni
1,240
S Persei
1,212 ± 124
I Perseus dubbelkluster. Andra nyare uppskattningar varierar från 780 R☉ till 1 230 R☉.
RAFGL 2139
1,200
RAFGL 2139 är en sällsynt röd superjätte som är följeslagare till WR 114 och som har en bågchock.
PZ Cassiopeiae
1 190-1 940 eller 1 260-1 340.
Den största uppskattningen beror på en ovanlig mätning i K-bandet och tros vara en artefakt av ett korrigeringsfel för rödfärgning. Den lägsta uppskattningen stämmer överens med andra stjärnor i samma undersökning och med teoretiska modeller, och de mellanliggande uppskattningarna har erhållits genom att förfina avståndet till denna stjärna, och därmed dess parametrar.
NML Cygni
1,183-2,770
Ett exakt mått på dess avstånd och luminositet i kombination med antaganden om dess temperatur ger 1 640 R☉ för 3 250 K eller 2 770 R☉ för 2 500 K.
EV Carinae
1,168-2,880
BC Cygni
1,140-1,230
Andra nyare uppskattningar varierar från 856 R☉ till 1 553 R☉.
RT Carinae
1,090
V396 Centauri
1,070
Jupiters omloppsbana
1,064-1,173
Rapporteras för referens
HV 11423
1,060-1,220
HV 11423 är variabel i spektraltyp (observerad från K0 till M5), alltså troligen även i diameter. I oktober 1978 var den en stjärna av typen M0I.
CK Carinae
1,060
U Lacertae
1,025
KW Sagittarii
1,009-1,460
Möjlig felmarginal: ± 142 solradier (Torres 2013).
NR Vulpeculae
980
GCIRS 7
960±92
S Cassiopeiae
930
IX Carinae
920
HV 2112
918
Den mest sannolika kandidaten för ett Thorne-Zytkow-objekt.
NSV 25875
891
Betelgeuse (Alpha Orionis)
887-955
Möjlig felmarginal: ±203 solradier (Dolan 2016) eller ±217 solradier (Neilson 2011). Som störst skulle den ha en storlek som liknar Jupiters omloppsbana.
V437 Scuti
874
V602 Carinae
860-1,050
Möjlig felmarginal: ± 165 solradier (Torres 2015).
V669 Cassiopeiae
859
V1185 Scorpii
830
Asteroidbältets yttersta gränser
816
Rapporteras för referens
BO Carinae
790
SU Persei
780
I Perseus dubbelkluster
RS Persei
770-1,000
I Perseus dubbelkluster. Möjlig felmarginal: ± 30 solradier (Baron 2014).
AV Persei
770
I Perseus dubbelkluster
V355 Cepheus
300-770
V915 Scorpii
760
S Cephei
760
HD 303250
750
V382 Carinae
747
Gul hypergigant, en av de mest sällsynta stjärntyperna. Achmad (1992) beräknar 600 R☉ till 1100 R☉ eller 700 ± 250 R☉.
RU Virginis
742
V648 Cassiopeiae
710
XX Persei
710
I Perseus dubbelhop
TV Geminorum
620-710 (-770)
HD 179821
704
Denna stjärna är en gul hyperjätte, även om de flesta författare betraktar den som en superjätte, en protoplanetär nebulosa eller en post-AGB-stjärna.
V528 Carinae
700
Följande välkända stjärnor är listade som jämförelse.
V354 Cephei
690-1,520
Antares A (Alpha Scorpii A)
680
Andra nyligen gjorda uppskattningar varierar från 653 R☉ till 1 246 R☉.
CE Tauri
608
Kan ockulteras av månen, vilket gör det möjligt att exakt bestämma dess skenbara diameter.
R Leporis (Hind's "Crimson Star")
400-535
Möjlig felmarginal: ± 90 solradier.
Rho Cassiopeiae
400-500
Gul hypergigant, en av de mest sällsynta stjärntyperna.
Asteroidbältets inre gränser.
412
Rapporterad för referens
Mira A (Omicron Ceti)
332-402
Prototyp av Mira-variabel. De beck (2005) beräknar 541 R☉.
V509 Cassiopeiae
400-900
Gul hypergigant, en av de mest sällsynta stjärntyperna.
CW Leonis
390-500
CW Leonis har varit en av de felaktiga identiteterna som den påstådda planeten "Nibiru" eller "Planet X", på grund av sin ljusstyrka när den närmar sig 1:a magnituden. Andra nyligen gjorda uppskattningar varierar från 700 R☉ till 826 R☉.
V838 Monocerotis
380 (2009)
En kort tid efter utbrottet uppmättes V838 Mon vid 1 570 ± 400 R☉. Avståndet till denna "L superjätte", och därmed dess storlek, har dock sedan dess minskat och den visade sig vara ett övergående objekt som krympte ungefär fyra gånger under några år.
S Doradus
100-380
Prototyp av S Doradus variabel
R Doradus
370
Stjärna med den näst största skenbara storleken efter solen.
Pistolstjärnan
340
Blå hypergigant, en av de mest massiva och ljusstarka stjärnor som vi känner till.
La Superba (Y Canum Venaticorum)
307-390
För närvarande en av de svalaste och rödaste stjärnorna.
Mars bana
297-358
Rapporteras som referens
Alpha Herculis (Ras Algethi)
284±60
Moravveji et al anger också ett intervall från 264 R☉ till 303 R☉. Vid ett uppskattat avstånd på 110 parsec från solen motsvarar detta en radie på 400 ± 61 R☉.
Solens röda jättefas
256
349-448
Vätet i kärnan skulle vara uttömt på 5,4 miljarder år. Om 7,647 miljarder år skulle solen nå toppen av den röda jättegrenen i Hertzsprung-Russell-diagrammet. (se nedan)
Rapporterad för referens
Eta Carinae A (Tseen She)
250
Troddes tidigare vara den mest massiva enskilda stjärnan, men 2005 insåg man att den var ett binärt system. Dess storlek är dåligt definierad. en studie beräknade 60 R☉, men vid optiskt djup 0,67 skulle storleken vara 800 R☉. Vid toppen av det stora utbrottet skulle den ha en storlek som liknar VV Cephei A. Andra nyligen gjorda uppskattningar varierar från 85 R☉ till 195 R☉.
Jordens bana
211-219
Rapporteras för referens
Deneb (Alpha Cygni)
203
LBV 1806-20
200
Tidigare en kandidat till den mest lysande stjärnan i Vintergatan.
Venus bana
154-157
Rapporteras som referens
Epsilon Aurigae A (Almaaz)
143-358
ε Aur hyllades felaktigt som den största stjärnan med en radie på 2 000 R☉ eller 3 000 R☉, trots att den senare visade sig inte vara en infraröd ljusstjärna utan snarare en skymningstorus som omger systemet.
Peony Nebula Star
100
Kandidat till den mest lysande stjärnan i Vintergatan.
Rigel A (Beta Orionis A)
78.9
Canopus (Alfa Carinae)
71
Den näst ljusaste stjärnan på natthimlen.
Merkurius bana
66-100
Rapporteras som referens
Aldebaran (Alpha Tauri)
44.2
Polaris (Alpha Ursae Minoris)
37.5
Den nuvarande nordpolstjärnan.
R136a1
35.4
Även den mest massiva och ljusstarka stjärna som man känner till.
Arcturus (Alfa Boötis)
25.4
Den ljusaste stjärnan på norra halvklotet.
HDE 226868
20-22
Den överjättestora följeslagaren till det svarta hålet Cygnus X-1. Det svarta hålet är 500 000 gånger mindre än stjärnan.
VV Cephei B
13-25
B-typ huvudföljdskamrat till VV Cephei A.
Solens heliumförbränningsfas
10
Efter den röda jättegrenen har solen ungefär 120 miljoner år av aktivt liv kvar.
Rapporteras för referens
Solen
1
Det största objektet i solsystemet.
Rapporteras för referens
VY Canis Majoris
List of largest stars
List of the largest stars

Star name
Solar radii
(Sun = 1)
Notes


Orbit of Saturn
1,940–2,169
Reported for reference


UY Scuti
1,708 ± 192
Margin of error in size determination: ±192 solar radii. At the smallest, it would have a size similar to VX Sagittarii (see below)


WOH G64
1,540 ± 77
This would be the largest star in the LMC, but is unusual in position and motion and might still be a foreground halo giant. Ohnaka (2009) calculates 1,730 R☉.


RW Cephei
1,535 
RW Cep is variable both in brightness (by at least a factor of 3) and spectral type (observed from G8 to M), thus probably also in diameter. Because the spectral type and temperature at maximum luminosity are not known, the quoted size is just an estimate.


Westerlund 1-26
1,530-1,580 (–2,000) 
Very uncertain parameters for an unusual star with strong radio emission. The spectrum is variable but apparently the luminosity is not.


VX Sagittarii
1,520
VX Sgr is a pulsating variable with a large visual range from 1,350 R☉ to 1,940 R☉ and varies significantly in size.


KY Cygni
1,420–2,850 
The upper estimate is due to an unusual K band measurement and thought to be an artifact of a reddening correction error, and is thought to be against stellar evolutionary theory. The lower estimate is consistent with other stars in the same survey and with theoretical models.


VY Canis Majoris
1,420 ± 120
Once thought to be a star so large that it contradicted stellar evolutionary theory with a radius of 1,800 R☉ to 2,200 R☉, improved measurements have brought it down to size.


AH Scorpii
1,411 ± 124
AH Sco is variable by nearly 3 magnitudes in the visual range, and an estimated 20% in total luminosity. The variation in diameter is not clear because the temperature also varies.


VV Cephei A
1,400 or 1,050–1,800
VV Cep A is a highly distorted star in a close binary system, losing mass to the secondary for at least part of its orbit. Older estimates have given much larger sizes.


IRC+10420 (V1302 Aquilae)
1,342


HR 5171 A
1,315 ± 260, 1,575 ± 400
HR 5171 A is a highly distorted star in a close binary system, losing mass to the secondary. It is variable in temperature, thus probably also in diameter. Traditionally, it is considered a particularly large yellow hypergiant, although the latest research suggests it is a red supergiant with a radius 1,490 ± 540 R☉.


SMC 018136
1,310
This would be the largest star in the SMC.


Mu Cephei (Herschel's "Garnet Star")
1,260
Other recent estimates range from 650 R☉ to 1,420 R☉


BI Cygni
1,240


S Persei
1,212 ± 124
In the Perseus Double Cluster. Other recent estimates range from 780 R☉ to 1,230 R☉.


RAFGL 2139
1,200
RAFGL 2139 is a rare red supergiant companion to WR 114 that has a bow shock.


PZ Cassiopeiae
1,190-1,940 or 1,260-1,340
The largest estimate is due to an unusual K band measurement and thought to be an artifact of a reddening correction error. The lowest estimate is consistent with other stars in the same survey and with theoretical models, and the intermediate ones have been obtained refining the distance to this star, and thus its parameters.


NML Cygni
1,183–2,770
An accurate measure of its distance and its luminosity combined with assumptions of its temperature give 1,640 R☉ for 3,250 K or 2,770 R☉ for 2,500 K.


EV Carinae
1,168-2,880


BC Cygni
1,140-1,230
Other recent estimates range from 856 R☉ to 1,553 R☉.


RT Carinae
1,090


V396 Centauri
1,070


Orbit of Jupiter
1,064–1,173
Reported for reference


HV 11423
1,060–1,220
HV 11423 is variable in spectral type (observed from K0 to M5), thus probably also in diameter. In October 1978, it was a star of M0I type.


CK Carinae
1,060


U Lacertae
1,025


KW Sagittarii
1,009-1,460
Margin of possible error: ± 142 solar radii (Torres 2013).


NR Vulpeculae
980


GCIRS 7
960±92


S Cassiopeiae
930


IX Carinae
920


HV 2112
918
Most likely candidate for a Thorne-Zytkow Object.


NSV 25875
891


Betelgeuse (Alpha Orionis)
887–955
Margin of possible error: ±203 solar radii (Dolan 2016) or ±217 solar radii (Neilson 2011). At the largest, it would have a size similar to Jupiter's orbit


V437 Scuti
874


V602 Carinae
860-1,050
Margin of possible error: ± 165 solar radii (Torres 2015).


V669 Cassiopeiae
859


V1185 Scorpii
830


Outer limits of the asteroid belt
816
Reported for reference


BO Carinae
790


SU Persei
780
In the Perseus Double Cluster


RS Persei
770-1,000
In the Perseus Double Cluster. Margin of possible error: ± 30 solar radii (Baron 2014).


AV Persei
770
In the Perseus Double Cluster


V355 Cepheus
300-770


V915 Scorpii
760


S Cephei
760


HD 303250
750


V382 Carinae
747
Yellow hypergiant, one of the rarest types of star. Achmad (1992) calculates 600 R☉ to 1,100 R☉ or 700 ± 250 R☉.


RU Virginis
742


V648 Cassiopeiae
710


XX Persei
710
In the Perseus Double Cluster


TV Geminorum
620-710 (–770)


HD 179821
704
This star is a yellow hypergiant although most authors consider it as a supergiant, a protoplanetary nebula or a post-AGB star


V528 Carinae
700


The following well-known stars are listed for the purpose of comparison.


V354 Cephei
690-1,520


Antares A (Alpha Scorpii A)
680
Other recent estimates range from 653 R☉ to 1,246 R☉.


CE Tauri
608
Can be occulted by the Moon, allowing accurate determination of its apparent diameter.


R Leporis (Hind's "Crimson Star")
400–535
Margin of possible error: ± 90 solar radii.


Rho Cassiopeiae
400-500
Yellow hypergiant, one of the rarest types of a star.


Inner limits of the asteroid belt
412
Reported for reference


Mira A (Omicron Ceti)
332–402
Prototype Mira variable. De beck (2005) calculates 541 R☉.


V509 Cassiopeiae
400–900
Yellow hypergiant, one of the rarest types of a star.


CW Leonis
390–500
CW Leonis has been one of the mistaken identities as the claimed planet "Nibiru" or "Planet X", due to its brightness as it approaches 1st magnitude. Other recent estimates range from 700 R☉ to 826 R☉.


V838 Monocerotis
380 (in 2009)
A short time after the outburst V838 Mon was measured at 1,570 ± 400 R☉. However the distance to this "L supergiant", and hence its size, have since been reduced and it proved to be a transient object that shrunk about four-fold over a few years.


S Doradus
100-380
Prototype S Doradus variable


R Doradus
370
Star with the second largest apparent size after the Sun.


The Pistol Star
340
Blue hypergiant, among the most massive and luminous stars known.


La Superba (Y Canum Venaticorum)
307-390
Currently one of the coolest and reddest stars.


Orbit of Mars
297–358
Reported for reference


Alpha Herculis (Ras Algethi)
284±60
Moravveji et al also gives a range from 264 R☉ to 303 R☉. At an estimated distance of 110 parsecs from the Sun, this corresponds to a radius of 400 ± 61 R☉.


Sun's red giant phase
256
349–448
The core hydrogen would be exhausted in 5.4 billion years. In 7.647 billion years, The Sun would reach the tip of the red-giant branch of the Hertzsprung–Russell diagram. (see below)
Reported for reference


Eta Carinae A (Tseen She)
250
Previously thought to be the most massive single star, but in 2005 it was realized to be a binary system. Its size is poorly defined. one study calculated 60 R☉, but at optical depth 0.67, the size would be 800 R☉. At the peak of the Great Eruption, it would have a size similar to VV Cephei A. Other recent estimates range from 85 R☉ to 195 R☉.


Orbit of Earth
211–219
Reported for reference


Deneb (Alpha Cygni)
203


LBV 1806-20
200
Formerly a candidate for the most luminous star in the Milky Way.


Orbit of Venus
154–157
Reported for reference


Epsilon Aurigae A (Almaaz)
143-358
ε Aur was incorrectly hailed as the largest star with a radius 2,000 R☉ or 3,000 R☉, even though it later turned out not to be an infrared light star but rather a dusk torus surrounding the system.


Peony Nebula Star
100
Candidate for most luminous star in the Milky Way.


Rigel A (Beta Orionis A)
78.9


Canopus (Alpha Carinae)
71
Second brightest star in the night sky.


Orbit of Mercury
66–100
Reported for reference


Aldebaran (Alpha Tauri)
44.2


Polaris (Alpha Ursae Minoris)
37.5
The current northern pole star.


R136a1
35.4
Also on record as the most massive and luminous star known.


Arcturus (Alpha Boötis)
25.4
Brightest star in the northern hemisphere.


HDE 226868
20-22
The supergiant companion of black hole Cygnus X-1. The black hole is 500,000 times smaller than the star.


VV Cephei B
13-25
The B-type main sequence companion of VV Cephei A.


Sun's helium burning phase
10
After the red-giant branch the Sun has approximately 120 million years of active life left.
Reported for reference


Sun
1
The largest object in the Solar System.
Reported for reference
List of largest stars