När slutade t1 och pris att användas för dataöverföring?
T-carrier
På 1970-talet utvecklade Bell Labs system med högre hastighet. T1C med ett mer sofistikerat moduleringsschema överförde 3 Mbit/s på de balanserade parkablar som kunde ta emot det. T-2 hade 6,312 Mbit/s, vilket krävde en speciell kabel med låg kapacitet och skumisolering. Detta var standard för Picturephone. T-4 och T-5 använde koaxialkablar, liknande de gamla L-bärare som användes av AT&T Long Lines. TD:s mikrovågsradiorelässystem var också utrustade med höghastighetsmodem för att de skulle kunna överföra en DS1-signal i en del av deras FM-spektrum som hade för dålig kvalitet för taltjänst. Senare har de överfört DS3- och DS4-signaler. Under 1980-talet utvecklade företag som RLH Industries, Inc. T1 över optisk fiber. Industrin utvecklade och utvecklade snart multiplexade T1-överföringssystem.
T-carrier
In the 1970s, Bell Labs developed higher rate systems. T1C with a more sophisticated modulation scheme carried 3 Mbit/s, on those balanced pair cables that could support it. T-2 carried 6.312 Mbit/s, requiring a special low-capacitance cable with foam insulation. This was standard for Picturephone. T-4 and T-5 used coaxial cables, similar to the old L-carriers used by AT&T Long Lines. TD microwave radio relay systems were also fitted with high rate modems to allow them to carry a DS1 signal in a portion of their FM spectrum that had too poor quality for voice service. Later they carried DS3 and DS4 signals. During the 1980s companies such as RLH Industries, Inc. developed T1 over optical fiber. The industry soon developed and evolved with multiplexed T1 transmission schemes.
T-carrier