Vad vet vi om harappan samhället?
Det står klart att Harappan-samhället inte var helt fredligt, och de mänskliga skelettresterna uppvisar några av de högsta skadorna (15,5 %) som hittats i den sydasiatiska förhistorien. Paleopatologisk analys visade att spetälska och tuberkulos förekom i Harappa, med den högsta prevalensen av både sjukdom och trauma hos skeletten från område G (ett benhus som ligger sydost om stadsmurarna). Dessutom ökade antalet kraniofaciala trauman och infektioner med tiden, vilket visar att civilisationen kollapsade på grund av sjukdomar och skador. De bioarkeologer som undersökte kvarlevorna har föreslagit att de kombinerade bevisen för skillnader i begravningsbehandling och epidemiologi tyder på att vissa individer och samhällen i Harappa var utestängda från tillgång till grundläggande resurser som hälsa och säkerhet, ett grundläggande inslag i hierarkiska samhällen över hela världen.
What is clear is that Harappan society was not entirely peaceful, with the human skeletal remains demonstrating some of the highest rates of injury (15.5%) found in South Asian prehistory. Paleopathological analysis demonstrated that leprosy and tuberculosis were present at Harappa, with the highest prevalence of both disease and trauma present in the skeletons from Area G (an ossuary located south-east of the city walls). Furthermore, rates of cranio-facial trauma and infection increased through time demonstrating that the civilization collapsed amid illness and injury. The bioarchaeologists who examined the remains have suggested that the combined evidence for differences in mortuary treatment and epidemiology indicate that some individuals and communities at Harappa were excluded from access to basic resources like health and safety, a basic feature of hierarchical societies world-wide.
Harappa