Världsarv i indien utvalda av unesco?
Ajanta-grottorna
List of World Heritage Sites in India
Sr.
Nr.
Namn
Bild
Region
Period
Unesco-uppgifter
Beskrivning
01
Kaziranga
Assam, Indien
01520-talet
0337 !337; 1985; ix, x
Kaziranga, som ligger i den nordöstra delstaten Assam på översvämningsslätterna vid Brahmaputraflodens södra strand, förklarades 1985 av Unesco som världsarv för sin unika naturmiljö. Den inrättades först som en reserverad skog 1908 för att skydda den minskande arten av noshörningar. Den genomgick flera förändringar under årens lopp, som Kaziranga Game Sanctuary 1916, döptes om till Kaziranga Wildlife Sanctuary 1950 och förklarades som nationalpark 1974. Parken, som täcker en yta på 42 996 hektar, har den utmärkande egenskapen att vara hemvist för den största populationen av den stora indiska enhörningsnoshörningen. Det finns många andra däggdjurs- och fågelarter i reservatet.
02
Manas Wildlife Sanctuary, Assam
Assam, Indien
01520-talet
0338 !338; 1985; vii, ix, x
Manas Wildlife Sanctuary, som ligger i den nordöstra delstaten Assam, omfattar ett område på 50 000 hektar (120 000 acres) på slätterna vid floden Manas i Himalayas fotbackar, på gränsen till Bhutan (sammanhängande med Manas Wildlife Sanctuary i Bhutan). Det skrevs in på Unescos världsarvslista 1985 på grund av sin unika naturmiljö. Reservatet är livsmiljö för flera växtarter, 21 av de mest hotade däggdjursarterna (av 55 däggdjursarter i reservatet), 36 reptilarter, 3 amfibier och 350 fågelarter. Bland de utrotningshotade arterna finns tiger, dvärggris, molnleopard, sengångare, indisk noshörning, vilda bufflar (den enda rena buffelstammen i Indien), indiska elefanter, gyllene langur och bengalisk florikan. År 1907 förklarades den som reservskog, 1928 som fristad, 1973 som tigerreservat inom ramen för "Project Tiger" och i december 1985 som världsarv. Växter som förtecknas under den breda kategorin Burmas monsunskogar omfattar 285 arter av tvåhjärtbladiga växter och 98 arter av enhjärtbladiga växter. Sedan 1992 har reservatet varit upptaget på listan över "Världsarv i fara"|, men togs bort 2011 efter betydande bevarandeinsatser.
03
Mahabodhi-tempelkomplexet i Bodh Gaya, Bihar
Bihar, Indien
015 300-talet f.Kr., 500- och 600-talen e.Kr. och 1800-talet
1056rev !1056 rev; 2002; i,ii, iii, iv, vi
Mahabodhitempelkomplexet i Bodh Gaya (Buddha Gaya), som är utspritt över ett område på 4,86 hektar, har tagits upp på Unescos världsarvslista i som en unik egendom av kulturell och arkeologisk betydelse. Det första templet byggdes av kejsar Ashoka på 300-talet f.Kr. (260 f.Kr.) runt bodhiträdet Ficus religiosa (väster om templet). De tempel som ses nu är dock daterade till 500- och 600-talet e.Kr. Strukturerna har byggts i tegel. Det är vördat och helgat som den plats där Siddhartha Gautama Buddha blev upplyst 531 f.Kr. vid 35 års ålder och sedan spred sin gudomliga kunskap om buddhismen till världen. Under de senaste århundradena har det varit det ultimata templet för vördnadsfull tillbedjan av buddhister av alla samfund från hela världen som besöker det på pilgrimsresa. Huvudtemplet är 50 meter högt, byggt i indisk arkitektonisk stil, daterat mellan 500- och 600-talet, och det är det äldsta templet på den indiska subkontinenten som byggdes under den indiska kulturens "guldålder", som tillskrivs Guptaperioden. Skulpterade balustrader från Ashokan-tiden (300-talet f.Kr.) finns bevarade i det arkeologiska museet som ligger i tempelkomplexet.
04
Humayuns grav, Delhi
Delhi, Indien
015 1572
232 ! 232, 1993, (ii), (iv)
Humayuns grav i Delhi, den första graven som byggdes med flera innovationer, i mitten av lyxiga trädgårdar med vattenkanaler, var föregångaren till Taj Mahal (som byggdes ett århundrade senare). Den byggdes 1570 och skrevs in på Unescos världsarvslista 1993 på grund av sin kulturella betydelse. Den byggdes 1569-1570 av den andra mogulkejsaren Humayuns änka Biga Begum (Hajji Begum). Dess arkitektur tillskrivs Mirza Ghiyath och dess mogularkitektoniska stil har hyllats som "moguldynastins nekropol" på grund av dess dubbla kupolhöjd som är försedd med chhatris. Förutom Humayuns grav har begravningsplatsen också 150 gravar för olika medlemmar av den kungliga familjen. Graven är byggd med en char-bagh (fyrfaldig) planlösning med två portar, en i söder och en i väster. Den har ett antal vattenkanaler, en paviljong och ett bad. Graven som står på en oregelbunden åttkantig sockel har en upphöjd kupol på 42,5 m höjd, täckt av marmorplattor och dekorerad med chhatris.
05
Qutb Minar och dess monument, Delhi
Delhi, Indien
015 Sent 1100-tal
233 ! 233, 1993, (iv)
Qutb Minar and its Monuments, Delhi, som ligger söder om Delhi, är ett komplex med Qutb Minar som mittpunkt, vilket är ett torn av röd sandsten med en höjd på 72,5 meter och en bas på 14,32 meter som minskar till en diameter på 2,75 meter i toppen. Komplexet av strukturer byggdes i början av 1200-talet och omfattar resvägar, Alai Darwaza Gate (1311), Alai Minar (en ofullständig hög av den tänkta Minar eller tornet), Qubbat-ul-Islam-moskén (den tidigaste existerande moskén i Indien), Iltumishs grav och en järnpelare. Komplexet är ett vittnesbörd om de islamiska plundringarna under perioden, vilket framgår av de material som användes för att bygga komplexet och som är de material som togs bort efter att ha förstört hindu- och jain-tempel. En 7,02 meter hög, glänsande järnpelare (utan spår av rost) som rests i mitten av komplexet, med inskriptioner på sanskrit, från Chandra Gupta II-perioden är ett viktigt vittne. Historien berättar om dess uppförande, först av Qutubuddin Aibak 1192, dess färdigställande av Iltumish (1211-36) och återigen av Alauddin Khalji (1296-1316). Den genomgick flera renoveringar av efterföljande härskare, efter skador på strukturerna på grund av blixtnedslag. Den har tagits upp på Unescos världsarvslista i kategori iv för sin unika representation av islamisk arkitektur och konstnärlig kvalitet.
06
Komplexet Röda fortet
Delhi, Indien
0151648
231rev ! 231rev, 2007, (ii), (iii), (vi)
Red Fort Complex, även känt som Lal Qila, är ett palatsfort som byggdes på 1600-talet av Shahjahan (1628-58), den femte mogulkejsaren, som en del av hans nya huvudstad Shahjahanabad. Det representerar mogulväldets ära och anses vara höjdpunkten för mogulernas arkitektoniska, konstnärliga och estetiska kreativitet. Den arkitektoniska utformningen av de byggnader som byggts i fortet representerar en blandning av persiska, timuriska och indiska arkitektoniska stilar. Isfahan, den persiska huvudstaden, sägs ha gett inspiration till byggandet av det röda fortkomplexet. Planeringen och utformningen av detta komplex, i en geometrisk rutnätsplan med paviljongstrukturer, var föregångare till flera monument som senare byggdes i Rajasthan, Delhi, Agra och andra platser. Palatskomplexet har befästs av en omslutningsmur byggd av röd sandsten (därav namnet Röda fortet). Det gränsar i norr till Salimgarh Fort som byggdes av Islam Shah Suri 1546 och som nu är en del av Red Fort Complex (120 hektar) som omfattas av den reviderade inskriptionen på Unescos världsarvslista i kategorierna i, ii, iii och vi. Fortet byggdes mellan 1639 och 1648, omsluter ett område på 656 meter x 328 meter och är 23 meter högt på Yamunaflodens högra strand. Det är förbundet med Salimgarhfortet genom en bro över en gammal flodkanal, som nu är en stadsväg. Palatset inom fortkomplexet, som ligger bakom Diwan-i-Am (den offentliga audienssalen), består av en rad palatspaviljonger i rikligt graverad marmor som är sammankopplade med vattenkanaler som kallas "Nehr-i-Behishit", vilket betyder "Paradisets ström", Diwane-i-khas (den privata audienssalen), flera andra viktiga privata byggnader och även Moti Masjid (pärlemoskén som byggdes av kejsar Aurangzeb).
07
Kyrkor och kloster i Goa
Velha Goa (Gamla Goa), Goa, Indien
015 1500- och 1700-talen
234 !234; 1986; (ii)(iv)(vi)
Goas kyrkor och kloster är monument som UNESCO skrev in i världsarvslistan 1986 som kulturföremål enligt kriterierna ii, iv och vi, och som byggdes av de portugisiska kolonialherrarna i Goa mellan 1500- och 1700-talen. Dessa monument finns huvudsakligen i den tidigare huvudstaden Velha Goa. Velha Goa är också känt som Goem, Pornem Gõy, Adlem Gõi, Old Goa eller Saibachem Gõi, där Saib eller Goencho Saib hänvisar till Saint Francis Xavier. Det mest betydelsefulla av dessa monument är basilikan Bom Jesus, där graven med den helige Franciskus Xaviers reliker finns bevarad. Dessa monument i Goa, som är känt som "Orientens Rom", grundades av olika katolska religiösa ordnar från och med den 25 november 1510. Det fanns ursprungligen 60 kyrkor varav några av de bevarade monumenten i staden Velha Goa är Saint Catherine's Chapel (där en av de första, förmodligen den enda förutom Angediva Island, mässan med latinsk rit i Asien hölls på Saint Catherine's högtidsdag - dvs. 25 november 1510), kyrkan och klostret för Sankt Franciskus av Assisi, Sé Catedral de Santa Catarina tillägnad Sankt Katarina av Alexandria, jesuit Borea Jezuchi Bajilika eller Basílica do Bom Jesus, Igreja de São Francisco de Assis (även känd som Asisachea Sanv Fransiskiskachi Igorz), Theatine Igreja da Divina Providência (São Caetano) (även känd som San Kaitanachi Igorz eller San Cajetans kyrka och dess seminarium (liknar Basilica Papale di San Pietro i Vaticano), Igreja de Nossa Senhora do Rosário (även känd som Ruzai Saibinnichi Igorz) och Igreja de Santo Agostinho (även känd som Sanv Agustineachi Igorz) (endast klocktornet står kvar idag och några gravar, bland annat den georgisk-ortodoxa kyrkans heliga Sankt Ketevan, som också var drottning). Dessa monument var föregångare när det gällde att etablera en ensemble av de manuelinska, manéristiska och barocka konstformerna i den asiatiska regionen. Monumenten är byggda i laterit och väggarna är putsade med kalkstensbruk blandat med krossade snäckor. Av denna anledning behöver monumenten ständigt underhåll för att förhindra försämring på grund av monsunens klimatförhållanden och därmed hålla dem i gott skick.
08
Den arkeologiska parken Champaner-Pavagadh, Gujarat
Gujarat, Indien
015 Förhistoriskt och 8-1400-tal
1104 !1101; 2004; iii, iv, v, vi
Champaner-Pavagadh Archaeological Park ligger i Panchmahal-distriktet i Gujarat, Indien. Den skrevs in på Unescos världsarvslista 2004 som en kulturell plats. Här finns en koncentration av i stort sett outgrävda arkeologiska, historiska och levande kulturarvsobjekt i ett imponerande landskap som omfattar förhistoriska (chalkolitiska) platser, en bergsfästning av en tidig hinduisk huvudstad och lämningar av 1500-talets huvudstad i delstaten Gujarat. Platsen omfattar också, bland andra lämningar, befästningar, palats, religiösa byggnader, bostadsområden, jordbruksstrukturer och vattenanläggningar från 800- till 1300-talet. Kalikamata-templet & Jain-templet på toppen av Pavagadh-kullen anses vara en viktig helgedom som lockar ett stort antal pilgrimer under hela året. Platsen är den enda kompletta och oförändrade islamiska staden från tiden före Mogul.
09
Grupp av monument i Hampi
Ballari-distriktet, Karnataka, Indien
0151400- och 1500-talen
241 !241 ; 1986; (i)(iii)(iv)
Monumentgruppen i Hampi omfattar den dystra men pråliga staden Hampi, som ligger vid floden Tungabhadra i Karnataka. Hampi omfattar ruinerna av Vijayanagara, som var den tidigare huvudstaden i det mäktiga Vijayanagara-imperiet. Dravidiska tempel och palats finns i överflöd i Hampi. Dessa vann resenärernas beundran mellan 1300- och 1500-talen. I Hampi, som är ett viktigt religiöst centrum för hinduer och jainister, finns Virupaksha-templet (som skiljer sig från Pattadakals Virupaksha-tempel) och flera andra monument, som ingår i kulturarvet i kategorierna i, iii och iv i Unescos världsarvslista.
10
Grupp av monument i Pattadakal
 
Bagalkot-distriktet, Karnataka, Indien
015 Åttonde århundradet
239 ! 239 ; 1987; (iii)(iv)
Monumentgruppen i Pattadakal, som 1987 utsågs till UNESCO:s världsarvslista, omfattar en anmärkningsvärd serie av nio hinduiska tempel och en Jain-helgedom i norra Karnataka. I denna grupp tempel anses Virupaksha-templet, som byggdes omkring 740 av drottning Lokamahadevi för att fira sin mans (kung Vikramaditya II) seger över Pallava-kungarna från söder, vara den mest enastående arkitektoniska byggnaden (detta skiljer sig från Virupaksha-templet i Hampi).) Dessa är en anmärkningsvärd kombination av tempel som byggdes av Chalukya-dynastin under 600- till 800-talet i Aihole, Badami och Pattadakal, den sistnämnda staden var känd som "kronrubinerna". Templen representerar en anmärkningsvärd sammanslagning av de arkitektoniska dragen från norra (Nagara) och södra (dravida) Indien. Pattadakal anses vara en hinduisk helig stad och inom kulturarvskomplexet finns åtta tempel tillägnade Shiva, en nionde shaivitisk helgedom kallad Papanatha-templet och ett Jain Narayana-tempel.
11
Buddhistiska monument i Sanchi, Madhya Pradesh.
Madhya Pradesh, Indien
0152 och 1:a århundradet f.Kr. till 1100-talet e.Kr.
0524 !524; 1989; (i)(ii)(iii)(iv)(vi)
Buddhist Monuments at Sanchi, som ligger 45 kilometer från Bhopal i den indiska delstaten Madhya Pradesh, är en grupp buddhistiska monument daterade mellan 200 f.Kr. och 100 f.Kr. Platsen har dock förmodats ha utvecklats under 300-talet f.Kr., då kejsare Ashoka från Mauryan-riket regerade. Det viktigaste monumentet är Stupa 1 som dateras till 200-talet och 1000-talet f.Kr. Dessa buddhistiska helgedomar var aktiva buddhistiska religiösa monument som blomstrade fram till 1100-talet. Helgedomen har en uppsjö av monolitiska pelare, palats, tempel och kloster i olika bevarandestatus. Den skrevs in på Unescos världsarvslista den 24 januari 1989 på grund av sin unika kulturella betydelse. Den upptäcktes först 1818 i ett öde tillstånd av bevarande. Arkeologiska utgrävningar som genomfördes därefter avslöjade 50 unika monument.
12
Klipphällar i Bhimbetka, Madhya Pradesh
Madhya Pradesh, Indien
01530 000 år
0925 !925; 2003; (iii) (v)
Rock Shelters of Bhimbetka beskrivs i UNESCO:s inskription som "platsen komplex ... en magnifik samling av klippmålningar i naturliga klippskjul" och ligger vid foten av Vindhya-bergen i den centralindiska delstaten Madhya Pradesh. Det är utspritt i sandstensformationer som sträcker sig över ett område på 1893 hektar med en buffertzon på 10 280 hektar (25 400 acres). Klipphällarna, som upptäcktes först 1957, består av en grupp av "fem grupper av klipphällar" med målningar som anses daterade från "mesolitisk tid fram till historisk tid", och de 21 byarna som omger dem återspeglar de traditioner som visas i klippmålningarna. Den unika klippkonsten har upptäckts i 400 målade skyddsrum som är spridda över ett område på 1 892 hektar mitt i tät skog med stor mångfald av flora och fauna, och några av skyddsrummen är daterade från 100 000 f.Kr. (sen acheulisk tid) till 1000 e.Kr. Det skrevs in på Unescos världsarvslista 2003 som en unik kulturell egendom som representerar en konvergens i konstformen mellan folket och landskapet med kopplingar till det förflutnas jakt- och samlarekonomi.
13
Khajuraho-gruppen av monument, Madhya Pradesh
Madhya Pradesh, Indien
015 950 e.Kr. till 1050 e.Kr.
0240 !240; 1986; (i) (iii)
Khajuraho-monumentgruppen tillskrivs Chandela-dynastin som nådde sin glans under Gurjar Pratihars överhöghet. De monument som har överlevt tillhör de hinduiska och jainistiska religiösa praktikerna med en slående sammansmältning av skulptur och arkitektur. Det bästa exemplet på detta enastående drag finns i Kandariya-templet. Av de 85 tempel som byggdes har endast 22 tempel överlevt på en yta av 6 km2 , vilket representerar Chandela-perioden på 900-talet. Templet ligger i den indiska delstaten Madhya Pradesh och skrevs in av Unesco som ett världsarv, en kulturell egendom den 15 oktober 1982 för sitt unika ursprungliga konstnärliga skapande och bevis på Chandela-kulturen som existerade före den muslimska invasionen av Indien i början av 1100-talet.
14
Ajanta-grottorna
Maharashtra, Indien
015 200-talet f.Kr. till 600-talet f.Kr.
242 !242; 1983; i, ii, iii, vi
Ajanta-grottorna, som är upptagna på Unescos världsarvslista som ett kulturarv, är buddhistiska grottor som byggdes i två faser, den första fasen var från det andra århundradet f.Kr. I den andra fasen gjordes ytterligare tillägg under det femte och sjätte århundradet e.Kr. under Guptaperioden. Grottorna visar rikt dekorerade målningar, fresker som påminner om Sigiriya-målningarna i Sri Lanka och skulpturer. Sammanlagt finns det 31 bergsformade grottmonument som är unika representationer av buddhismens religiösa konst.
15
Ellora-grottorna
Maharashtra, Indien
015 600 till 1000 e.Kr.
243 !243; 1983; (i)(iii)(vi)
Elloragrottorna, även kända som Ellora Complex, är en kulturell blandning av religiös konst från buddhism, hinduism och jainism. Det är 34 kloster och tempel som är skulpterade i klippväggar på en hög basaltklippa och som kan ses på en längd av 2 kilometer. De är daterade mellan 600 och 1000 e.Kr. och är en återspegling av det konstnärliga skapandet i Indiens forntida civilisation. Detta kulturarv har tagits upp på Unescos världsarvslista.
16
Elephanta-grottorna
Maharashtra, Indien
015 Femte till åttonde århundradet
244rev !244rev; 1987; (i)(iii)
Elephanta-grottorna är ett nätverk av skulpterade grottor som ligger på Elephanta Island, eller Gharapuri (bokstavligen "grottornas stad") i Mumbais hamn, 10 kilometer öster om staden Mumbai. Ön, som ligger på en arm av Arabiska havet, består av två grupper av grottor - den första är en stor grupp med fem hinduiska grottor, den andra en mindre grupp med två buddhistiska grottor. De hinduiska grottorna innehåller bergsskulpturer i sten som representerar den hinduiska sekten Shaiva, som är tillägnad guden Shiva. Grottornas stenhuggna arkitektur är daterad till mellan 500- och 800-talet, även om identiteten på de ursprungliga byggarna fortfarande är föremål för debatt. Grottorna är huggna ur massiv basaltsten. Grottorna renoverades på 1970-talet och utsågs 1987 till Unescos världsarv för att bevara konstverken.
17
Chhatrapati Shivaji Terminus (tidigare Victoria Terminus)
Maharashtra, Indien
015 1887-1888
945rev !945rev; 2004; (ii)(iv)
Chhatrapati Shivaji Terminus är en historisk järnvägsstation i Mumbai, som fungerar som huvudkontor för Central Railways. Det är en av de mest trafikerade järnvägsstationerna i Indien och betjänar Central Railway-tåg som slutar i Mumbai samt Mumbai Suburban Railway. Stationen ritades av Frederick William Stevens, en konsulterande arkitekt 1887-1888. Det tog tio år att färdigställa den och den fick namnet "Victoria Terminus" för att hedra drottningen och kejsarinnan Victoria; den invigdes på dagen för hennes guldjubileum 1887. Detta berömda arkitektoniska landmärke i gotisk stil byggdes som huvudkontor för Great Indian Peninsular Railway. Som svar på krav från Shiv Sena och i enlighet med policyn att byta namn på platser med indiska namn, döptes stationen 1996 om av delstatsregeringen efter Chatrapati Shivaji, den berömda Maratha-kungen från 1600-talet. Den 2 juli 2004 nominerades stationen till världsarv av Unescos världsarvskommitté.
18
Soltemplet, Konârak
Puri-distriktet, Odisha, Indien
01513-talet
246 ! 246; 1984;(i)(iii)(vi)
Konark Sun Temple är ett soltempel från 1200-talet (även känt som "den svarta pagoden") i Konark i Odisha. Det ligger på den bengaliska buktens östkust i Mahanadi-deltat och är byggt i form av solguden Suryas (Arka) vagn med 24 hjul, och är kraftigt dekorerat med symboliska stenristningar och leds av ett ekipage med sex hästar. Den byggdes av oxiderande vittrad järnhaltig sandsten av kung Narasimhadeva I från den östra Ganga-dynastin. Templet är ett av de mest kända templen i Indien och är ett världsarv som 1984 skrevs in som kulturell egendom i kategorierna (i), (iii) och (vi).
19
Keoladeo nationalpark
Bharatpur, Rajasthan, Indien
015 1981
340 !340; 1985; (x)
Keoladeo-nationalparken i Bharatpur ligger i den biogeografiska provinsen Indus-Ganges Monsun Forest. Den sträcker sig över ett område på 2 783 hektar. Den förklarades som nationalpark 1982. Tidigare, år 1900, var den ett reservat för ankjakt för maharadjanerna i Bharatpur. 1956 blev den ett fågelskyddsområde, där maharadjanerna hade rätt att skjuta fram till 1972, och 1981 registrerades den som ett Ramsar-våtmarksområde. Det togs upp på Unescos världsarvslista 1985 i kategori (x) som en naturlig egendom. Parkens våtmarksområde krymper till 1 000 hektar under större delen av året. Den har en mänskligt byggd miljö som delvis skapats av vallar som delar upp området i 10 enheter och har slussar som styrs för att hålla vattennivån. Den är känd för 364 arter av övervintrande fåglar som kommer i stora mängder från avlägsna länder som Afghanistan, Turkmenistan, Kina och Sibirien. Den är omgiven av 17 byar och Bharatpur stad.
20
Jantar Mantar, Jaipur
Jaipur, Rajasthan, Indien
015 1727 och 1734
1338 !1338; 2010; (iii)(iv)
Jantar Mantar i Jaipur är en samling arkitektoniska astronomiska instrument som byggdes av maharadja (kung) Jai Singh II i hans då nya huvudstad Jaipur mellan 1727 och 1734. Det är modellerat efter det som han hade byggt i mogulernas huvudstad Delhi. Han hade byggt sammanlagt fem sådana anläggningar på olika platser, inklusive de i Delhi och Jaipur. Observatoriet i Jaipur är det största och bäst bevarade av dessa och har en uppsättning av cirka 20 fasta huvudinstrument byggda i murverk. Det har skrivits in som kulturell egendom på Unescos världsarvslista som "ett uttryck för de astronomiska färdigheterna och kosmologiska begreppen vid hovet hos en lärd furste i slutet av mogulperioden".
21
Stora levande Chola-tempel
Brihadeeswarar-templet, Gangaikonda Cholapuram, Tamil Nadu, Indien.
01511- och 1100-talet
250bis !250bis; 1987; (ii)(iii)
De stora levande Chola-templen, som byggdes av kungarna i Chola-riket, sträckte sig över hela Tamil Nadu. Detta kulturarv omfattar tre stora tempel från 1000- och 1100-talen, nämligen Brihadisvaratemplet i Thanjavur, Brihadisvaratemplet i Gangaikondacholisvaram och Airavatesvaratemplet i Darasuram. Templet i Gangaikondacholisvaram, som byggdes av Rajendra I, stod färdigt år 1035. Dess 53 meter höga vimana (sanktorn) har indragna hörn och en graciös uppåtriktad rörelse, vilket kontrasterar mot det raka och stränga tornet i Thanjavur. Airavatesvara-templet i Darasuram, som byggdes av Rajaraja II, har en 24 meter lång vimana och en stenbild av Shiva. Templen vittnar om Cholas briljanta prestationer inom arkitektur, skulptur, måleri och bronsgjutning. Platsen upptogs i Unescos världsarvslista 1987 som kulturarv enligt kriterierna ii och iii.
Airavateshwarar-templet, Darasuram, Tamil Nadu, Indien
Brihadeeswarar-templet, Thanjavur, Tamil Nadu, Indien
22
Grupp av monument i Mahabalipuram
Mahabalipuram, Tamil Nadu, Indien
0157 och 800-talet
249 !249; 1984; (i)(ii)(iii)(vi)
Monumentgruppen i Mahabalipuram i Tamil Nadu, cirka 58 km från Chennai, byggdes av Pallava-kungarna på 700- och 800-talen. Staden sägs ha fått en framträdande ställning under Mamallas styre. Dessa monument har huggits ut ur klippan längs Coromandelkusten. Tempelstaden har ett fyrtiotal monument, bland annat världens största utomhusbasrelief. Templet upptogs 1984 på Unescos världsarvslista som ett kulturarv i kategorierna i, ii, iii, vi och vi. De monument som finns upptagna är Ratha-templen: Tempel i form av vagnar, mandapor, 11 grotthelgedomar täckta med basreliefer, klipprelief av Ganges nedstigning, som är det största klippreliefet under bar himmel, även känt som Arjunas botgöring eller Bhagirathas botgöring.
23
Fortet i Agra, Uttar Pradesh
Uttar Pradesh, Indien
015 1500-talet
251 !251; 1983; iii
Agrafortet, även känt som det röda fortet i Agra, som representerade mogulernas överflöd och makt som centrum för deras imperium, upptogs 1982 i Unescos världsarvslista i kategori iii som ett kulturminne. Fästningen ligger på Yamunaflodens högra strand, är byggd i röd sandsten, har en längd på 2,5 kilometer och är omgiven av en vallgrav och omsluter flera palats, torn och moskéer. Dessa byggdes från 1500-talet och framåt till början av 1700-talet, från kejsar Akbars regeringstid på 1500-talet till Aurangzebs regeringstid i början av 1700-talet, inklusive de bidrag som gjordes under Jahangirs och Shahjahans regeringstid under moghulväldet i Indien; De imponerande byggnader som byggdes inom fortets område är Khas Mahal, Shish Mahal, Muhamman Burje (ett åttkantigt torn), Diwan-i-Khas (1637), Diwan-i-Am, moskén i vit marmor eller Pearl Mosque (byggd 1646-1653) och Nagina Masjid (1658-1707). Dessa monument är anmärkningsvärda för sammanslagningen av timuridernas persiska konst och den indiska konstformen. Det ligger mycket nära det berömda Taj Mahal med en buffertzon som skiljer de två monumenten åt.
24
Fatehpur Sikri, Uttar Pradesh
Uttar Pradesh, Indien
015 1500-talet
255 !255; 1986; ii,iii,iv
Fatehpur Sikri, "Segerstad", byggdes under andra hälften av 1500-talet av mogulkejsaren Akbar (1556-1605). Den var imperiets huvudstad och säte för det stora moguldomstolen, men bara i 14 år. Trots att den i slutet av 1500-talet var ett utomordentligt vittnesbörd om mogulernas civilisation måste den överges på grund av de dubbla orsakerna vattenbrist och oroligheter i nordvästra Indien, vilket ledde till att kejsaren flyttade huvudstaden till Lahore. Akbar beslutade att bygga den 1571, på samma plats där födelsen av hans son, den framtida kejsaren Jahangir, förutspåddes av det kloka helgonet Shaikh Salim Chisti (1480-1572). Arbetet, som övervakades av den store mogulen själv, slutfördes 1573. Komplexet av monument och tempel, som alla är enhetligt utformade i mogulernas arkitektoniska stil, omfattar en av Indiens största moskéer, Jama Masjid, Buland Darwaza, Panch Mahal och Salim Chishtis grav. Den engelske resenären Ralph Fitch ansåg 1585 att staden var "betydligt större än London och mer befolkad". Stadens form och utformning påverkade starkt utvecklingen av den indiska stadsplaneringen, särskilt i Shahjahanabad (Old Delhi). Staden har många andra palats, offentliga byggnader och moskéer samt bostadsområden för hovet, armén, kungens tjänare och för en hel befolkning vars historia inte har dokumenterats.
25
Taj Mahal, Uttar Pradesh
Uttar Pradesh, Indien
015 1600-talet
251 !252; 1983;i
Taj Mahal, ett av världens sju underverk, är ett mausoleum - en gravmoské. Den byggdes av kejsar Shahjahan till minne av hans tredje hustru Begum Mumtaz Mahal som dog 1631. Det är en stor byggnad i vit marmor i typisk mogularkitektur, en stil som kombinerar element från persiska, islamiska och indiska arkitektoniska stilar. Detta mycket hyllade mästerverk byggdes under en 16-årsperiod mellan 1631 och 1648 under chefsarkitekt Ustad Ahmad Lahauri med stöd av flera tusen hantverkare under ledning av en kejserlig kommitté. Det togs upp på Unescos världsarvslista 1983, i kategori i, som en kulturell egendom/ett kulturminne. Den ligger mitt i en stor mogulträdgård som omfattar 17 hektar mark på Yamunaflodens högra strand. Den har en åttkantig utformning med fyra exklusiva minareter i fyra hörn med en obearbetad höjd av en central kupol med en lökformad kupol under vilken gravarna är placerade i en underjordisk kammare. Kalligrafiska inskriptioner i polykromatisk pierra dura, dekorativa band och blommiga arabesker förhärligar monumentets grafiska skönhet och ger betraktarna ett perfekt intryck.
26
Bergsjärnvägar i Indien
Darjeeling Himalayan Railway (1999), Darjeeling, Västbengalen, Indien.
0151900-talet och början av 1900-talet
944ter !944ter; 1999, 2005, 2008; (ii)(iv)
Mountain Railways of India är en gemensam förteckning över Darjeeling Himalayan Railway, Nilgiri Mountain Railway och Kalka-Shimla Railway på Unescos världsarvslista. Två järnvägar, Darjeeling Himalayan Railway (1881) och Kalka-Shimla Railway (1898), ligger i de karga bergsområdena i Himalaya i norra Indien och de andra två, Nilgiri Mountain Railway (1908) och Matheran Hill Railway (1907), ligger i de karga bergsområdena i Western Ghats i södra Indien. UNESCO:s erkännande av dessa indiska bergsjärnvägar som världsarv har förklarats vara "enastående exempel på djärva och geniala tekniska lösningar på problemet med att upprätta en effektiv järnvägsförbindelse genom en oländig, bergig terräng". Darjeeling Himalayan Railway erkändes först 1999, Nilgiri Mountain Railway följde efter som en utvidgning av området 2005 och 2008 lades Kalka-Shimla Railway till som en utvidgning. De tre har tillsammans fått titeln Bergsjärnvägar i Indien under kriterierna ii och iv i regionen Asien-Stillahavsområdet. Kravet på Matheran Hill Railway, den fjärde bergsjärnvägen, väntar på att godkännas av det internationella organet.
Nilgiri Mountain Railway (2005) Ooty, Tamil Nadu, Indien
Kalka-Shimla Railway, Himachal Pradesh (2008)
Indien
27
Nationalparkerna Nanda Devi och Valley of Flowers
Chamoli-distriktet, Uttarakhand, Indien
0151939 och 1982
335bis !335bis; 1988, 2005 ;(vii),(x)
Nationalparkerna Nanda Devi och Valley of Flowers ligger högt belägna i västra Himalaya. Nationalparken Valley of Flowers är känd för sina ängar med endemiska alpina blommor och sin enastående naturliga skönhet. Den ligger i Garhwal Himalaya i Chamoli-distriktet i Uttarakhand. Detta rikt varierande område är också hemvist för sällsynta och utrotningshotade djur, bland annat asiatisk svartbjörn, snöleopard, brunbjörn och blåfår. Det mjuka landskapet i Valley of Flowers National Park kompletterar den karga bergsvildmarken i Nanda Devi National Park. Tillsammans omfattar de en unik övergångszon mellan bergskedjorna Zanskar och Great Himalaya. Parken sträcker sig över en yta på 87,5 km2. Den inrättades som nationalpark den 6 november 1982. Den inrättades dock ursprungligen som ett viltskyddsområde den 7 januari 1939. Parken upptogs på Unescos världsarvslista 1988 och utvidgades 2005 i kategorierna vii och x. Tillsammans utgör de Nanda Devi biosfärreservatet, som sedan 2004 ingår i Unescos världsnätverk av biosfärreservat.
28
Sundarbans nationalpark
Västbengalen (Indien)
015 1939 och 1982
452 ! 452; 1987 ; (ix) och (x)
Sundarbans nationalpark, världens största estuarina mangroveskog, är en nationalpark, ett tigerreservat, ett UNESCO-världsarv och ett biosfärreservat som ligger i Sundarbans Ganges-flodens delta som gränsar till Bengaliska viken i Västbengalen. Den ingår också i Unescos världsnätverk av biosfärreservat. Sundarbans som helhet omfattar 10 000 km2 land och vatten, varav cirka 5 980 km2 i Indien och resten i Bangladesh. Det ingår i världens största delta på 80 000 km2 som bildats av sediment som avsatts av de tre stora floderna Ganges, Brahmaputra och Meghna, som flyter samman i Bengalbäckenet. Hela bäckenet genomkorsas av ett komplext nätverk av sammanlänkade vattenvägar. Även om skyddet av den indiska delen av Sundarbans går tillbaka till 1878, förklarades den 1973 som kärnområde i Sundarbans Tiger Reserve och 1977 som ett naturreservat med 133 000 hektar kärnområde inom Sundarbans Tiger Reserve på 258 500 hektar. Den 4 maj 1984 förklarades det som en nationalpark. Det togs upp på Unescos världsarvslista 1987 som ett naturarv i kategorierna ix och x. Denna region är tätt täckt av mangroveskogar och är ett av de största reservaten för den bengaliska tigern. Det är också hemvist för en mängd olika fågel-, reptil- och ryggradslösa arter, däribland saltvattenkrokodilen.
29
Västra Ghats
Agasthyamalai Sub-Cluster
2012
Western Ghats, även känt som Sahyadribergen, en bergskedja längs Indiens västra sida och en av världens tio "hetaste hotspots för biologisk mångfald" (nominering av underkluster) Totalt trettionio egendomar (inklusive nationalparker, naturreservat och reservskogar) utsågs till världsarv - tjugo i delstaten Kerala, tio i Karnataka, fem i Tamil Nadu och fyra i Maharashtra.
Periyar Sub-Cluster
Anamalai Sub-Cluster
Nilgiri Sub-Cluster
Talakaveri Sub-Cluster (fem fastigheter)
Kudremukh Sub-Cluster (fem fastigheter)
Undergrupp Sahyadri
30
Fort i bergen i Rajasthan
Chittorgarh
7:e till 16:e århundradet
247 ! 247; 2013;(ii)(iii)
Rajasthans bergsfästen är en rad platser som ligger på klippor i bergskedjan Aravallis i Rajasthan. De representerar en typologi av Rajput militär bergsarkitektur, en stil som kännetecknas av att de ligger på bergstoppar och utnyttjar terrängens defensiva egenskaper. Dessa bergsfästen i Rajasthan representerar Rajputs militära fästen över ett stort antal geografiska och kulturella zoner.Den representerar antal bergsfästen och sägs uttrycka utvecklingen av Rajputs försvarsarkitektur. exempel på Rajputs militära arkitektur. Rajputfästen är välkända för sin försvarsarkitektur. De omsluter stora territorier och till och med hela byar i muromgärdade anläggningar. Egendomen består av Chittor Fort, Kumbhalgarh Fort, Ranthambore Fort, Gagron Fort, Amer Fort, Jaisalmer Fort. Dessa fortkomplex omfattar palats, hinduiska och jainiska tempel, stadskärnor och handelscentra. På grund av de många olika byggda strukturerna i varje bergsfort beskrivs endast de mest betydelsefulla delarna av varje komplex.
Kumbhalgarh
Ranthambhore
Undergrupp Amber
Jaisalmer
Gagron
31
Rani ki vav (drottningens brunn)
Patan, Gujarat, Indien
1000-talet e.Kr.
2014
Rani ki vav (Drottningens trappstegsbrunn) i Patan, Gujarat, är en berömd trappstegsbrunn som är känd för sin storlek och sin skulptur. Rani ki Vav är mer än 64 meter lång, 20 meter bred och 27 meter djup och det finns mer än 500 gudaskulpturer. De flesta skulpturerna är hängivna Vishnu i form av Dus-Avatars Kalki, Rama, Mahisasurmardini, Narsinh, Vaman, Varahi och andra som representerar deras återkomst till världen. Nagkanya, Yogini vackra kvinnor - Apsara som visar upp 16 olika sminkstilar för att se mer attraktiva ut, kallade Solah-shringar.
32
Stora Himalayas nationalpark
Himachal Pradesh, Indien
2014
Great Himalayan National Park i Kullu, Himachal Pradesh, kännetecknas av höga alpina toppar, alpina ängar och flodskogar. Den 90 540 hektar stora egendomen omfattar de övre bergens glaciär- och snösmältningsvattenkällor som är källorna till flera floder, och avrinningsområden för vattenförsörjning som är livsviktiga för miljontals användare nedströms. GHNPCA skyddar de monsunpåverkade skogarna och alpina ängarna i Himalayas främre bergskedjor. Det är en del av Himalayas hotspot för biologisk mångfald och omfattar 25 skogstyper tillsammans med en rik samling av djurarter, varav flera är hotade. Detta gör att området har en utomordentlig betydelse för bevarandet av den biologiska mångfalden.
33
Nalanda
Bihar, Indien
5:e till 12:e århundradet
2016
Nalanda Mahavihara ligger i delstaten Bihar i nordöstra Indien. Den omfattar de arkeologiska resterna av en kloster- och skolinstitution från 300-talet f.Kr. till 1200-talet e.Kr. Här finns stupor, helgedomar, viharor (bostads- och utbildningsbyggnader) och viktiga konstverk i stuckatur, sten och metall. Nalanda framstår som det äldsta universitetet på den indiska subkontinenten. Det ägnade sig åt organiserad överföring av kunskap under en oavbruten period av 800 år. Platsens historiska utveckling vittnar om buddhismens utveckling till en religion och blomstrande kloster- och utbildningstraditioner.
34
Khangchendzonga nationalpark
Sikkim, Indien
2016
Khangchendzonga nationalpark ligger i hjärtat av Himalayakedjan i norra Indien (delstaten Sikkim) och omfattar en unik mångfald av slätter, dalar, sjöar, glaciärer och spektakulära, snöklädda berg som är täckta av uråldriga skogar, inklusive världens tredje högsta topp, berget Khangchendzonga.
35
Le Corbusiers arkitektoniska verk
Chandigarh, Indien
1900-talet
2016
De 17 platser som ingår i denna transnationella serieobjekt är utvalda ur Le Corbusiers verk och är spridda över sju länder. Urban and Architectural Work of Le Corbusier i Chandigarh, är hemvist för många arkitektoniska projekt av Le Corbusier, Pierre Jeanneret, Matthew Nowicki och Albert Mayer.
36
Historisk stad i Ahmadabad
Ahmedabad, Gujarat, Indien
2017
Den muromgärdade staden Ahmadabad, som grundades av sultan Ahmad Shah på 1400-talet på Sabarmati-flodens östra strand, uppvisar ett rikt arkitektoniskt arv från sultanatperioden, särskilt Bhadra-citadellet, fortstadens murar och portar och många moskéer och gravar samt viktiga hindu- och jain-tempel från senare perioder. Stadsbilden består av tätt packade traditionella hus (pols) på inhägnade traditionella gator (puras) med karakteristiska inslag som fågelmatare, offentliga brunnar och religiösa institutioner. Staden fortsatte att blomstra som huvudstad i delstaten Gujarat under sex århundraden fram till i dag.
Ajanta Caves
List of World Heritage Sites in India
Sr.
No.

Name
Image
Region
Period
UNESCO data
Description


01
Kaziranga

Assam, India
01520th century
0337 !337; 1985; ix, x
Kaziranga, located in the Northeastern state of Assam in the flood plains of the Brahmaputra River’s south bank, was declared a World Heritage Site by UNESCO in 1985 for its unique natural environment. It was first established as a reserved forest in 1908 to protect the dwindling species of rhinoceros. It underwent several transformations over the years, as The Kaziranga Game Sanctuary in 1916, renamed Kaziranga Wildlife Sanctuary in 1950, and declared a national park in 1974. The park, which covers an area of 42,996 hectares (106,250 acres), has the distinction of being home to the largest population of the great Indian one-horned rhinoceros. There are many other mammals and birds species in the sanctuary.


02
Manas Wildlife Sanctuary, Assam



Assam, India
01520th century
0338 !338; 1985; vii, ix, x
Manas Wildlife Sanctuary, located in the northeastern state of Assam covers an area of 50,000 hectares (120,000 acres) in the plains of the Manas River in the foot hills of the Himalayas, on the border with Bhutan (contiguous with the Manas Wildlife Sanctuary in Bhutan). It was inscribed as a World Heritage Site by UNESCO in 1985 for its unique natural environment. The sanctuary is the habitat of several species of plants, 21 most-threatened species of mammals (out of 55 mammal species in the sanctuary), 36 reptile species, 3 amphibians and 350 species of birds. Endangered species include tiger, pygmy hog, clouded leopard, sloth bear, Indian rhinoceros, wild buffaloes (the only pure strain of buffalo in India), Indian elephants, golden langur and Bengal florican. In 1907, it was declared a reserve forest, was declared a sanctuary in 1928, and became a tiger reserve in 1973 as part of "Project Tiger" and a World Heritage Site in December 1985. Plants listed under the broad category of Burma Monsoon Forests include 285 species of Dicotyledons and 98 species of Monocotyledons. Since 1992, the sanctuary was listed under "The World Heritage in Danger"|, but removed in 2011 after significant conservation efforts.


03
Mahabodhi Temple Complex at Bodh Gaya, Bihar

Bihar, India
015 3rd century BC, 5th and 6th century AD and 19th century
1056rev !1056 rev; 2002; i,ii, iii, iv, vi
Mahabodhi Temple Complex at Bodh Gaya (Buddha Gaya), spread over an area of 4.86 hectares (12.0 acres) was inscribed in the UNESCO World Heritage List i as a unique property of cultural and archaeological importance. The first temple was built by Emperor Ashoka in the 3rd century BC (260 BC) around the Bodhi Tree Ficus religiosa (to the west of the temple). However, the temples seen now are dated between 5th and 6th centuries AD. The structures have been built in bricks. Revered and sanctified as the place where Siddhartha Gautama Buddha was enlightened in 531 BC at age 35, and then propagated his divine knowledge of Buddhism to the world, it has been the ultimate temple for reverential worship, over the last several centuries, by Buddhists of all denominations, from all over the world who visit on pilgrimage. The main temple is 50 m in height, built in Indian architectural style, dated between 5th and 6th centuries, and it is the oldest temple in the Indian sub-continent built during the "Golden Age" of Indian culture credited to the Gupta period. Sculpted balustrades of the Ashokan times (3rd century BC) are preserved in the Archaeological Museum located within the temple complex.


04
Humayun’s Tomb, Delhi



Delhi, India
015 1572
232 ! 232, 1993, (ii), (iv)
Humayun’s Tomb, Delhi, the first tomb built with several innovations, set at the centre of luxurious gardens with water channels, was the precursor monument to the Taj Mahal (built a century later). It was built in 1570 and was inscribed as a UNESCO World Heritage Monument in 1993 for its cultural importance. It was built in 1569–1570 by the second Mughal Emperor Humayun’s widow Biga Begum (Hajji Begum). Its architecture is credited to Mirza Ghiyath and its Mughal architectural style has been acclaimed as the "necropolis of the Mughal dynasty" for its double domed elevation provided with Chhatris. Apart from the tomb of Humayun, the funerary also has 150 tombs of various members of the royal family. The tomb is built with a char-bagh (fourfold) layout with two gates, one on the south and the other on the west. It has a number of water channels, a pavilion and a bath. The tomb set on an irregular octagonal plinth has a raised dome of 42.5 m height, covered by marble slabs and decorated with chhatris.


05
Qutb Minar and its Monuments, Delhi



Delhi, India
015 Late 12th century
233 ! 233, 1993, (iv)
Qutb Minar and its Monuments, Delhi, located to the south of Delhi, is a complex with the Qutb Minar as the centre piece, which is a red sandstone tower of 72.5 metres (238 ft) height with a base of 14.32 metres (47.0 ft) reducing to 2.75 metres (9.0 ft) diameter at the top. Built in the beginning of the 13th century, the complex of structures comprises itineraries, the Alai Darwaza Gate (1311), the Alai Minar (an incomplete mound of the intended Minar or tower), the Qubbat-ul-Islam Mosque (the earliest existing mosque in India), the tomb of Iltumish, and an Iron Pillar. The complex is a testimony to the Islamic depredations during the period as seen from the materials used for building the complex which are those that were removed after destroying Hindu and Jain temples; a shining iron pillar of 7.02 metres (23.0 ft) height (without any trace of rusting) erected at the centre of the complex, with inscriptions in Sanskrit, of the Chandra Gupta II period is a moot witness. History records its construction, initially by Qutubuddin Aibak in 1192, its completion by Iltumish (1211–36) and again by Alauddin Khalji (1296–1316). It underwent several renovations by subsequent rulers, following damage to the structures due to lightning. It was inscribed under the UNESCO World Heritage List under category iv for its unique representation of the Islamic architectural and artistic excellence.


06
Red Fort Complex

Delhi, India
0151648
231rev ! 231rev, 2007, (ii), (iii), (vi)
Red Fort Complex, also known as Lal Qila is a palace fort built in the 17th century by Shahjahan (1628–58), the fifth Mughal emperor as part of his new capital city of Shahjahanabad. located to the north of Delhi. It represents the glory of the Mughal rule and is considered the Highpoint of Mughal architectural, artistic aesthetic creativity. The architectural design of the structures built within the fort represents a blend of Persian, Timuri and Indian architectural styles; Isfahan, the Persian Capital is said to have provided the inspiration to build the Red Fort Complex. The planning and design of this complex, in a geometrical grid plan with pavilion structures, was the precursor of several monuments which were built later in Rajasthan, Delhi, Agra and other places. The palace complex has been fortified by an enclosure wall built with red sand stone (hence the name Red Fort). It is adjacent to the Salimgarh Fort on its north built by Islam Shah Suri in 1546 and is now part of the Red Fort Complex (area covered 120 acres) under the revised inscription of the UNESCO World Heritage List under categories (i),(ii), (iii) and (vi). Built between 1639 and 1648, enclosing an area of size 656 metres (2,152 ft)x328 metres (1,076 ft) and raising to a height of 23 metres (75 ft) on the right bank of the Yamuna River, it is linked to the Salimgarh Fort through a bridge over an old river channel, now a city road. The palace within the fort complex, located behind the Diwan-i-Am (Hall of Public Audience), comprises a series of richly engraved marble palace pavilions, interconnected by water channels called the ‘Nehr-i-Behishit’ meaning the "Stream of Paradise", the Diwane-i-khas (Private audience hall), several other essential private structures, and also the Moti Masjid (Pearl Mosque built by Emperor Aurangzeb).


07
Churches and Convents of Goa



Velha Goa (Old Goa), Goa, India
015 16th and 18th centuries
234 !234; 1986; (ii)(iv)(vi)
Churches and Convents of Goa are monuments inscribed by UNESCO under the World Heritage List in 1986 as cultural property, under criteria (ii),(iv) and (vi), which were built by the Portuguese colonial rulers of Goa between 16th and 18th centuries. These monuments are mainly in the former capital of Velha Goa. Velha Goa is also known Goem, Pornem Gõy, Adlem Gõi, Old Goa or Saibachem Gõi, where Saib or Goencho Saib refers to Saint Francis Xavier. The most significant of these monuments is the Basilica of Bom Jesus, which enshrines the tomb containing the relics of St. Francis Xavier. These monuments of Goa, known as the "Rome of the Orient," were established by different Catholic religious orders, from 25 November 1510 onwards. There were originally 60 churches of which some of the surviving monuments in the city of Velha Goa are the Saint Catherine's Chapel (where one of the first, probably only besides the Angediva Island, Latin rite mass in Asia, was held on Saint Catherine's feast day- i.e. 25 November 1510), the Church and Convent of Saint Francis of Assisi, the Sé Catedral de Santa Catarina dedicated to Saint Catherine of Alexandria, the Jesuit Borea Jezuchi Bajilika or Basílica do Bom Jesus, Igreja de São Francisco de Assis (also known as Asisachea Sanv Fransiskachi Igorz), the Theatine Igreja da Divina Providência (São Caetano) (also known as San Kaitanachi Igorz or the church of Saint Cajetan and its seminary (resembles Basilica Papale di San Pietro in Vaticano), Igreja de Nossa Senhora do Rosário (also known as Ruzai Saibinnichi Igorz (Church of Our Lady of the Rosary)) and Igreja de Santo Agostinho (also known as Sanv Agustineachi Igorz (Church of Saint Augustine) (only the belfry stands today and some graves, including the Georgian Orthodox Church Saint, Saint Ketevan, who was also a queen). These monuments were forerunners in establishing an ensemble of the Manueline, Mannerist and Baroque art forms in the Asian region. The monuments are built in laterites and walls plastered with limestone mortar mixed with broken shells. For this reason, the monuments need constant maintenance to prevent deterioration due to monsoon climatic conditions, and thus keep them in good shape.


08
Champaner-Pavagadh Archaeological Park, Gujarat

Gujarat, India
015Prehistoric and 8th to 14th centuries
1104 !1101; 2004; iii, iv, v, vi
Champaner-Pavagadh Archaeological Park is situated in Panchmahal district in Gujarat, India. It was inscribed as a UNESCO World Heritage Site in 2004 as a cultural site. There is a concentration of largely unexcavated archaeological, historic and living cultural heritage properties cradled in an impressive landscape which includes prehistoric (chalcolithic) sites, a hill fortress of an early Hindu capital, and remains of the 16th-century capital of the state of Gujarat. The site also includes, among other vestiges, fortifications, palaces, religious buildings, residential precincts, agricultural structures and water installations, from the 8th to the 14th centuries. The Kalikamata Temple & Jain Temple on top of the Pavagadh Hill is considered to be an important shrine, attracting large numbers of pilgrims throughout the year. The site is the only complete and unchanged Islamic pre-Mughal city.


09
Group of Monuments at Hampi

Ballari district, Karnataka, India
01514th and 16th centuries
241  !241 ; 1986; (i)(iii)(iv)
The Group of Monuments at Hampi comprise a sombre but ostentatious Hampi town, on the banks of the river Tungabhadra in Karnataka. Hampi subsumes the ruins of Vijayanagara, which was the former capital of the powerful Vijayanagara Empire. Dravidian temples and palaces abound in Hampi. These won the admiration of travellers between the 14th and 16th centuries. Hampi, as an important Hindu & Jain religious centre, has the Virupaksha Temple (different from Pattadakal's Virupaksha Temple) and several other monuments, which are part of the cultural heritage site inscribed under category (i), (iii) and (iv) in the UNESCO World Heritage List.


10
Group of Monuments at Pattadakal

 

Bagalkot District, Karnataka, India
015 8th century
239 ! 239 ; 1987; (iii)(iv)
The Group of monuments in Pattadakal designated under UNESCO World Heritage List, in 1987, cover a remarkable series of nine Hindu temples, as well as a Jain sanctuary in northern Karnataka. In this group of temples, the Virupaksha Temple, built c. 740 by Queen Lokamahadevi to commemorate her husband's (King Vikramaditya II) victory over the Pallava kings from the south, is considered the most outstanding architectural edifice (This is different from the Virupaksha Temple at Hampi.) These are a remarkable combination of temples built by the Chalukya Dynasty in the 6th to 8th century at Aihole, Badami and Pattadakal, the latter city was known as the "Crown Rubies". The temples represent a remarkable fusion of the architectural features of northern (Nagara) and southern (dravida) India. Pattadakal is considered a Hindu holy city and within the heritage complex are eight temples dedicated to Shiva, a ninth shaivite sanctuary called the Papanatha Temple, and a Jain Narayana temple.


11
Buddhist Monuments at Sanchi, Madhya Pradesh

Madhya Pradesh, India
0152nd and 1st centuries BC to the 12th century AD
0524 !524; 1989; (i)(ii)(iii)(iv)(vi)
Buddhist Monuments at Sanchi, located 45 kilometres (28 mi) from Bhopal in the Indian state of Madhya Pradesh are a group of Buddhist monuments dated between 200 BC and 100 BC. The site, however, has been conjectured to have been developed in the 3rd century BC, when Emperor Ashoka of the Mauryan Empire ruled. The principal monument is Stupa 1 dated to the 2nd century and 1st century BC. These Buddhist sanctuaries were active Buddhist religious monuments, which flourished till the 12th century. The sanctuary has a plethora of monolithic pillars, palaces, temples and monasteries in different status of preservation. It was inscribed as a World Heritage Site by UNESCO on January 24, 1989 for its unique cultural importance. It was discovered only in 1818 in a deserted state of preservation. Archaeological excavations undertaken thereafter revealed 50 unique monuments.


12
Rock Shelters of Bhimbetka, Madhya Pradesh



Madhya Pradesh, India
01530,000 years
0925 !925; 2003; (iii) (v)
Rock Shelters of Bhimbetka described in the UNESCO Inscription as "the site complex ... a magnificent repository of rock paintings within natural rock shelters" is located in the foothills of the Vindhya range of hills in the Central Indian state of Madhya Pradesh. It is spread in sandstone formations extending over an area of 1893 ha with a buffer zone 10,280 hectares (25,400 acres). The rock shelters, discovered only in 1957, comprise a group of "five clusters of rock shelters" with paintings that are inferred to date from the "Mesolithic period right through to the Historical period", with the 21 villages surrounding them reflecting the traditions displayed in the rock paintings. The unique rock art has been discovered in 400 painted shelters spread over an area of 1,892 ha amidst dense forest with high diversity of flora and fauna, with some of the shelters dated from 100,000 BC (Late Acheulian) to 1000 AD. It was inscribed as a World Heritage Site by UNESCO in 2003 as a unique cultural property representing a convergence displayed in the art form between the people and the landscape with links to the hunting gathering economy of the past.


13
Khajuraho Group of Monuments, Madhya Pradesh

Madhya Pradesh, India
015 950 AD to 1050 AD
0240 !240; 1986; (i) (iii)
Khajuraho Group of Monuments attributed to the Chandela dynasty which, under sovereignty of Gurjar Pratihars reached its glory. The ensemble of monuments that have survived belong to the Hindu and Jain Religious practices with striking fusion of sculpture and architecture; the best example of this outstanding feature is seen in the Kandariya Temple. Of the 85 temples built, only 22 temples have survived in an area of 6 km2, which represents the Chandela period of the 10th century. Located in the Indian state of Madhya Pradesh, it was inscribed by UNESCO as a World Heritage Site, a cultural property on October 15, 1982 for its unique original artistic creation and proof of the Chandela Culture that existed prior to the Muslim invasion of India in the early 12th century.


14
Ajanta Caves

Maharashtra, India
015 2nd century BC to the 6th century
242 !242; 1983; i, ii, iii, vi
Ajanta Caves listed under UNESCO World Heritage as a cultural heritage site, are Buddhist caves that were built in two phases, the first phase was from the 2nd century BC. In the second phase, further additions were made during the 5th and 6th centuries AD of the Gupta period. The caves depict richly decorated paintings, frescoes, which are reminiscent of the Sigiriya paintings in Sri Lanka and sculptures. As a whole, there are 31 rock-cut cave monuments which are unique representations of the religious art of Buddhism.


15
Ellora Caves

Maharashtra, India
015 600 to 1000 AD
243 !243; 1983; (i)(iii)(vi)
Ellora Caves also known as Ellora Complex are a cultural mix of religious arts of Buddhism, Hinduism and Jainism. These are 34 monasteries and temples sculpted contiguously into rock walls of a high basalt cliff, which are seen along a length of 2 kilometres (1.2 mi). Dated to 600 to 1000 AD, they are a reflection of artistic creation of the ancient civilization of India. This cultural property has been inscribed under the UNESCO World Heritage List.


16
Elephanta Caves



Maharashtra, India
015 5th to 8th centuries
244rev !244rev; 1987; (i)(iii)
The Elephanta Caves are a network of sculpted caves located on Elephanta Island, or Gharapuri (literally "the city of caves") in Mumbai Harbour, 10 kilometres (6.2 mi) to the east of the city of Mumbai. The island, located on an arm of the Arabian Sea, consists of two groups of caves — the first is a large group of five Hindu caves, the second, a smaller group of two Buddhist caves. The Hindu caves contain rock cut stone sculptures, representing the Shaiva Hindu sect, dedicated to the god Shiva. The rock-cut architecture of the caves is dated to between the 5th and 8th centuries, although the identity of the original builders is still a subject of debate. The caves are hewn from solid basalt rock. Renovated in the 1970s, the caves were designated an UNESCO World Heritage Site in 1987 to preserve the artwork.


17
Chhatrapati Shivaji Terminus (formerly Victoria Terminus)



Maharashtra, India
015 1887–1888
945rev !945rev; 2004; (ii)(iv)
Chhatrapati Shivaji Terminus is a historic railway station in Mumbai, which serves as the headquarters of the Central Railways. It is one of the busiest railway stations in India, and serves Central Railway trains terminating in Mumbai as well as the Mumbai Suburban Railway. The station was designed by Frederick William Stevens, a consulting architect in 1887–1888. It took ten years to complete and was named "Victoria Terminus" in honour of the Queen and Empress Victoria; it was opened on the date of her Golden Jubilee in 1887. This famous architectural landmark in Gothic style was built as the headquarters of the Great Indian Peninsular Railway. In 1996, in response to demands by the Shiv Sena and in keeping with the policy of renaming locations with Indian names, the station was renamed by the state government after Chatrapati Shivaji, the famed 17th-century Maratha king. On 2 July 2004, the station was nominated as a World Heritage Site by the World Heritage Committee of UNESCO.


18
Sun Temple, Konârak

Puri District, Odisha, India
01513th-century
246 ! 246; 1984;(i)(iii)(vi)
Konark Sun Temple is a 13th-century Sun Temple (also known as the "Black Pagoda"), at Konark, in Odisha. Located on the east coast of the Bay of Bengal in the Mahanadi Delta, it is built in the form of the chariot of Surya (Arka), the sun god with 24 wheels, and is heavily decorated with symbolic stone carvings and led by a team of six horses. It was constructed from oxidizing weathered ferruginous sandstone by King Narasimhadeva I of the Eastern Ganga Dynasty. The temple is one of the most renowned temples in India and is a World Heritage Site inscribed in 1984 as cultural property under categories (i), (iii) and (vi).


19
Keoladeo National Park

Bharatpur, Rajasthan, India
015 1981
340 !340; 1985; (x)
Keoladeo National Park in Bharatpur is located within the Indus-Ganges Monsoon Forest Biogeographical Province. It extends over an area of 2,783 hectares (6,880 acres). It was declared a national park in 1982. Earlier to this, in 1900, it was a duck-hunting reserve of the Maharajasof Bharatpur, then became a bird sanctuary in 1956, with the Maharajas exercising shooting rights till 1972, and was recorded as a Ramsar Wetland site, in 1981. It was inscribed in the UNESCO World Heritage List in 1985 under category (x), as a natural property. The area of the wetland of the park shrinks to 1,000 hectares (2,500 acres) during most part of the year. It has a human-built environment created partly by embankments dividing the area into 10 units, and has sluice controlled arrangement to maintain the water level. It is famous for 364 species of wintering birds that flock in large numbers, arriving from distant countries of Afghanistan, Turkmenistan, China and Siberia. It is surrounded by 17 villages and the Bharatpur city.


20
Jantar Mantar, Jaipur

Jaipur, Rajasthan, India
015 1727 and 1734
1338 !1338; 2010; (iii)(iv)
The Jantar Mantar in Jaipur is a collection of architectural astronomical instruments, built by Maharaja (King) Jai Singh II at his then new capital of Jaipur between 1727 and 1734. It is modelled after the one that he had built at the Mughal capital of Delhi. He had constructed a total of five such facilities at different locations, including the ones at Delhi and Jaipur. The Jaipur observatory is the largest and best preserved of these and has a set of some 20 main fixed instruments built in masonry. It has been inscribed as cultural property on the UNESCO World Heritage List as "an expression of the astronomical skills and cosmological concepts of the court of a scholarly prince at the end of the Mughal period."


21
Great Living Chola Temples

Brihadeeswarar temple, Gangaikonda Cholapuram, Tamil Nadu, India
01511th and 12th century
250bis !250bis; 1987; (ii)(iii)
The Great Living Chola Temples, built by kings of the Chola Empire stretched over all of Tamil Nadu. This cultural heritage site includes three great temples of 11th and 12th centuries namely, the Brihadisvara Temple at Thanjavur, the Brihadisvara Temple at Gangaikondacholisvaram and the Airavatesvara Temple at Darasuram. The Temple of Gangaikondacholisvaram, built by Rajendra I, was completed in 1035. Its 53 metres (174 ft) vimana (sanctum tower) has recessed corners and a graceful upward curving movement, contrasting with the straight and severe tower at Thanjavur. The Airavatesvara temple complex, built by Rajaraja II, at Darasuram features a 24 metres (79 ft) vimana and a stone image of Shiva. The temples testify to the brilliant achievements of the Chola in architecture, sculpture, painting and bronze casting. The site was inscribed under UNESCO World Heritage List in 1987 as Cultural heritage under criteria (ii) and (iii).



Airavateshwarar Temple, Darasuram, Tamil Nadu, India



Brihadeeswarar Temple, Thanjavur, Tamil Nadu, India


22
Group of Monuments at Mahabalipuram

Mahabalipuram, Tamil Nadu, India
0157th and 8th centuries
249 !249; 1984; (i)(ii)(iii)(vi)
The Group of Monuments at Mahabalipuram, in Tamil Nadu, about 58 km from Chennai, were built by the Pallava kings in the 7th and 8th centuries. The town is said to have gained prominence under the rule of Mamalla. These monuments have been carved out of rock along the Coromandel coast. The temple town has approximately forty monuments, including the largest open-air bas-relief in the world. It was inscribed under the UNESCO World Heritage list in 1984 as a cultural heritage under categories (i)(ii)(iii)(vi). The monuments inscribed are the Ratha Temples: Temples in the form of chariots, Mandapas, 11 Cave sanctuaries covered with bas-reliefs, rock relief of Descent of the Ganges, which is the largest open air Rock relief also known as Arjuna's Penance or Bhagiratha's Penance.


23
Agra Fort, Uttar Pradesh



Uttar Pradesh, India
015 16th century
251 !251; 1983; iii
Agra Fort, also known as the Red Fort of Agra, which represented Mughal opulence and power as the centre piece of their empire was inscribed in the UNESCO World Heritage List in 1982, under Category iii as a cultural monument. The fortress located on the right bank of the Yamuna River, built in red sandstone, covering a length of 2.5 kilometres (1.6 mi) and surrounded by a moat, encloses several palaces, towers and mosques. These were built from the 16th century onwards till the early 18th century, starting with Emperor Akbar's reign in the 16th century to that of Aurangzeb in the early part of the 18th century, including the contributions made during the reign of Jahangir and Shahjahan of the Moghul Rule in India; the impressive structures built within the precincts of the fort are the Khas Mahal, the Shish Mahal, Muhamman Burje (an octagonal tower), Diwan-i-Khas (1637), Diwan-i-Am, white marble mosque or the Pearl Mosque (built during 1646–1653) and the Nagina Masjid (1658–1707). These monuments are remarkable for the fusion of Persian art of the Timurid and the Indian art form. It is very close to the famous Taj Mahal with a buffer zone separating the two monuments.


24
Fatehpur Sikri, Uttar Pradesh




Uttar Pradesh, India
015 16th century
255 !255; 1986; ii,iii,iv
Fatehpur Sikri, "the City of Victory," was built during the second half of the 16th century by the Mughal Emperor Akbar (1556–1605). It was the capital of the Empire and seat of the grand Mughal court, but only for 14 years. Despite bearing exceptional testimony to the Mughal civilization at the end of the 16th century, it had to be abandoned due to the twin reasons of lack of water and unrest in north-west India, leading the emperor to shift the capital to Lahore. Akbar decided to construct it in 1571, on the same site where the birth of his son, the future Emperor Jahangir, was predicted by the wise saint Shaikh Salim Chisti (1480–1572). The work, supervised by the great Mughal himself, was completed in 1573. The complex of monuments and temples, all uniformly in Mughal architectural style, includes one of the largest mosques in India, the Jama Masjid, the Buland Darwaza, the Panch Mahal, and the Tomb of Salim Chishti. The English traveller Ralph Fitch considered the city in 1585 as 'considerably larger than London and more populous.' Its form and layout strongly influenced the evolution of Indian town planning, notably at Shahjahanabad (Old Delhi). The city has numerous other palaces, public buildings and mosques, as well as living areas for the court, the army, servants of the king and for an entire population whose history has not been recorded.


25
Taj Mahal, Uttar Pradesh

Uttar Pradesh, India
015 17th century
251 !252; 1983;i
Taj Mahal, one of the Seven Wonders of the World is a mausoleum – a funerary mosque. It was built by Emperor Shahjahan in memory of his third wife Begum Mumtaz Mahal who had died in 1631. It is a large edifice made in white marble in typical Mughal architecture, a style that combines elements from Persian, Islamic and Indian architectural styles. This much acclaimed masterpiece was built over a 16-year period between 1631 and 1648 under the Chief Architect Ustad Ahmad Lahauri supported by several thousand artisans under the guidance of an Imperial Committee. It was inscribed in the UNESCO World Heritage List in 1983, under Category i, as a cultural property/monument. It is set amidst vast Mughal Gardens, which cover 17 hectares (42 acres) of land on the right bank of the Yamuna River. It has an octagonal layout marked by four exclusive minarets at four corners with a pristine elevation of a central bulbous dome below which the tombs are laid in an underground chamber. Calligraphic inscriptions in-crusted in polychromatic pierra dura, decorative bands and floral arabesques glorify the monument's graphic beauty and provide a picture perfect impression to the viewers.


26
Mountain Railways of India

Darjeeling Himalayan Railway (1999), Darjeeling, West Bengal, India
01519th and early 20th centuries
944ter  !944ter; 1999, 2005, 2008; (ii)(iv)
The Mountain Railways of India represents a collective listing of the Darjeeling Himalayan Railway, the Nilgiri Mountain Railway and the Kalka-Shimla Railway under the UNESCO World Heritage Site. Two railways, the Darjeeling Himalayan Railway (1881) and the Kalka-Shimla Railway (1898) are located in the rugged hill regions of the Himalayas of Northern India and the other two, the Nilgiri Mountain Railway (1908) and the Matheran Hill Railway (1907) are located in the rugged hill regions of the Western Ghats of Southern India. The World Heritage UNESCO recognition to these mountain railways of India has been stated as for being "outstanding examples of bold, ingenious engineering solutions for the problem of establishing an effective rail link through a rugged, mountainous terrain. The Darjeeling Himalayan Railway was recognized first in 1999, the Nilgiri Mountain Railway followed suite as an extension to the site in 2005, and in 2008 the Kalka–Shimla Railway was further added as an extension; and the three together have been titled as Mountain Railways of India under Criteria: ii, iv under the region in the Asia-Pacific. The claim of the Matheran Hill Railway, the fourth mountain railway, is pending acceptance by the international body.



Nilgiri Mountain Railway (2005) Ooty, Tamil Nadu, India



Kalka-Shimla Railway, Himachal Pradesh (2008)
India


27
Nanda Devi and Valley of Flowers National Parks



Chamoli District, Uttarakhand, India
0151939 and 1982
335bis !335bis; 1988, 2005 ;(vii),(x)
Nanda Devi and Valley of Flowers National Parks are nestled high in West Himalaya. Valley of Flowers National Park is renowned for its meadows of endemic alpine flowers and outstanding natural beauty. It is located in the Garhwal Himalaya of Chamoli District of Uttarakhand. This richly diverse area is also home to rare and endangered animals, including the Asiatic black bear, snow leopard, brown bear and blue sheep. The gentle landscape of the Valley of Flowers National Park complements the rugged mountain wilderness of Nanda Devi National Park. Together, they encompass a unique transition zone between the mountain ranges of the Zanskar and Great Himalaya. The park stretches over an expanse of 87.5 km2 (33.8 sq mi). It was established as a national park on 6 November 1982. However, it was initially established as a game sanctuary on 7 January 1939. It was inscribed under the UNESCO World Heritage List in 1988 with extension in 2005 under category (vii) and (x). Together, they comprise the Nanda Devi Biosphere Reserve, which is on the UNESCO World Network of Biosphere Reserves since 2004.


28
Sundarbans National Park




West Bengal (India)
015 1939 and 1982
452 ! 452; 1987 ; (ix) and (x)
The Sundarbans National Park, the largest estuarine mangrove forest in the world is a national park, tiger reserve, UNESCO World Heritage Site and a biosphere reserve located in the Sundarbans Ganges river delta bordering the Bay of Bengal, in West Bengal. It is also on the UNESCO World Network of Biosphere Reserves. The Sundarbans as a whole encompasses 10,000 km2 (3,900 sq mi) of land and water, about 5,980 km2 (2,310 sq mi) in India and the balance is in Bangladesh. It is integral to the world's largest delta of 80,000 km2 formed from sediments deposited by the three great rivers, the Ganges, the Brahmaputra and the Meghna, which confluence in the Bengal Basin. The entire basin is traversed by a complex network of interconnecting waterways. Though, the history of protection in the area of Indian part of the Sundarbans dates back to 1878, it was declared as the core area of Sundarbans Tiger Reserve in 1973 and a wildlife sanctuary in 1977 of 133,000-hectare core area within the 258,500 hectares (639,000 acres) Sundarbans Tiger Reserve. On May 4, 1984 it was declared a National Park. It was inscribed on the UNESCO World Heritage list in 1987 as a natural property under category (ix) and (x). This region is densely covered by mangrove forests, and is one of the largest reserves for the Bengal tiger. It is also home to a variety of bird, reptile and invertebrate species, including the salt-water crocodile.


29
Western Ghats

Agasthyamalai Sub-Cluster

2012
Western Ghats, also known as the Sahyadri Mountains, a mountain range along the western side of India and one of the world’s ten "Hottest biodiversity hotspots" (sub cluster nomination) A total of thirty nine properties (including national parks, wildlife sanctuaries and reserve forests) were designated as world heritage sites – twenty in the state of Kerala, ten in Karnataka, five in Tamil Nadu and four in Maharashtra.



Periyar Sub-Cluster



Anamalai Sub-Cluster



Nilgiri Sub-Cluster



Talakaveri Sub-Cluster (five properties)



Kudremukh Sub-Cluster (five properties)



Sahyadri Sub-Cluster


30
Hill Forts of Rajasthan

Chittorgarh
7th to 16th centuries
247 ! 247; 2013;(ii)(iii)
Hill Forts of Rajasthan, are a series of sites located on rocky outcrops of the Aravallis mountain range in Rajasthan. They represent a typology of Rajput military hill architecture, a style characterized by its mountain peak settings, utilizing the defensive properties of the terrain. These hill forts in Rajasthan represent Rajput military strongholds across a vast range of geographical and cultural zones.It represents number of hill forts and is said to express the development of Rajput defensive architecture. examples of Rajput military architecture. Rajput forts are well known for their defensive architecture. They enclose large territories and even complete villages in walled compounds. The property consists of Chittor Fort, Kumbhalgarh Fort, Ranthambore Fort, Gagron Fort, Amer Fort, Jaisalmer Fort. These fort complex includes palaces, Hindu and Jain temples, urban centers and trading centers. Due to the variety of built structures in each hill fort, only the most significant elements of each complex are described.



Kumbhalgarh



Ranthambhore



Amber Sub-Cluster



Jaisalmer



Gagron


31
Rani ki vav (The Queen's Stepwell)

Patan, Gujarat, India
11th century AD
2014
Rani ki vav (The Queen's Stepwell) at Patan, Gujarat, is a famous stepwell It is famous for its size and sculpture. The length of Rani ki Vav is more than 64m long, 20m wide & 27m deep and there are more than 500 sculptures of god. Most of the sculptures are in devotion to Vishnu, in the forms of Dus-Avatars Kalki, Rama, Mahisasurmardini, Narsinh, Vaman, Varahi and others representing their return to the world. Nagkanya, Yogini beautiful women – Apsara showcasing 16 different styles of make-up to look more attractive called Solah-shringar.


32
Great Himalayan National Park

Himachal Pradesh, India

2014
Great Himalayan National Park at Kullu, Himachal Pradesh, is characterized by high alpine peaks, alpine meadows and riverine forests. The 90,540 ha property includes the upper mountain glacial and snow melt water source origins of several rivers, and the catchments of water supplies that are vital to millions of downstream users. The GHNPCA protects the monsoon-affected forests and alpine meadows of the Himalayan front ranges. It is part of the Himalaya biodiversity hotspot and includes 25 forest types along with a rich assemblage of fauna species, several of which are threatened. This gives the site outstanding significance for biodiversity conservation.


33
Nalanda

Bihar, India
5th to 12th centuries
2016
The Nalanda Mahavihara site is in the State of Bihar, in north-eastern India. It comprises the archaeological remains of a monastic and scholastic institution dating from the 3rd century BCE to the 13th century CE. It includes stupas, shrines, viharas (residential and educational buildings) and important art works in stucco, stone and metal. Nalanda stands out as the most ancient university of the Indian Subcontinent. It engaged in the organized transmission of knowledge over an uninterrupted period of 800 years. The historical development of the site testifies to the development of Buddhism into a religion and the flourishing of monastic and educational traditions.


34
Khangchendzonga National Park

Sikkim, India

2016
Located at the heart of the Himalayan range in northern India (State of Sikkim), the Khangchendzonga National Park includes a unique diversity of plains, valleys, lakes, glaciers and spectacular, snow-capped mountains covered with ancient forests, including the world’s third highest peak, Mount Khangchendzonga.


35
The Architectural Work Of Le Corbusier

Chandigarh, India
20th century
2016
Chosen from the work of Le Corbusier, the 17 sites comprising this transnational serial property are spread over seven countries. Urban and Architectural Work of Le Corbusier in Chandigarh, is home to numerous architectural projects of Le Corbusier, Pierre Jeanneret, Matthew Nowicki and Albert Mayer.


36
Historic City of Ahmadabad

Ahmedabad, Gujarat, India

2017
The walled city of Ahmadabad, founded by Sultan Ahmad Shah in the 15th century, on the eastern bank of the Sabarmati river, presents a rich architectural heritage from the sultanate period, notably the Bhadra citadel, the walls and gates of the Fort city and numerous mosques and tombs as well as important Hindu and Jain temples of later periods. The urban fabric is made up of densely-packed traditional houses (pols) in gated traditional streets (puras) with characteristic features such as bird feeders, public wells and religious institutions. The city continued to flourish as the capital of the State of Gujarat for six centuries, up to the present.
List of World Heritage Sites in India