Vad var det huvudsakliga problemet med virginiaplanen?
Virginia Plan
I Virginiaplanen föreslogs en lagstiftande gren bestående av två kamrar (tvåkammarlagar), med de dubbla principerna om rotation och återkallande av mandat i den nationella lagstiftarens underhus. Varje delstat skulle representeras i proportion till sina "Quotas of contribution, or to the number of free inhabitants". Stater med stor befolkning, som Virginia (som var den folkrikaste staten vid den tiden), skulle alltså få fler representanter än mindre stater. Stora stater stödde denna plan, medan mindre stater i allmänhet motsatte sig den och föredrog ett alternativ som lades fram den 15 juni. I New Jersey-planen föreslogs en lagstiftande församling med en enda kammare där varje stat, oavsett storlek, skulle ha en röst, i likhet med vad som gällde enligt konfederationsartiklarna. I slutändan enades konventet om Connecticut Compromise, som skapar ett representanthus som fördelas efter befolkningsmängd och en senat där varje stat är lika mycket representerad.
The Virginia Plan proposed a legislative branch consisting of two chambers (bicameral legislature), with the dual principles of rotation in office and recall applied to the lower house of the national legislature. Each of the states would be represented in proportion to their “Quotas of contribution, or to the number of free inhabitants.” States with a large population, like Virginia (which was the most populous state at the time), would thus have more representatives than smaller states. Large states supported this plan, and smaller states generally opposed it, preferring an alternative put forward on June 15. The New Jersey Plan proposed a single-chamber legislature in which each state, regardless of size, would have one vote, as under the Articles of Confederation. In the end, the convention settled on the Connecticut Compromise, creating a House of Representatives apportioned by population and a Senate in which each state is equally represented.
Virginia Plan