Vem bestämmer hur ett amendment ska ratificeras av staterna?
State ratifying conventions
I viss mån liknar ratificeringsmetoden med konventet en nationell folkomröstning med en stat och en röst om en specifik föreslagen federal författningsändring, vilket gör att de registrerade väljarnas känslor kan bli mer direkt kännbara i mycket känsliga frågor. Teorin är att kongressdelegaterna - som förmodligen själva skulle vara vanliga medborgare - kanske är mindre benägna att böja sig för politiska påtryckningar för att acceptera eller förkasta en viss ändring än vad som skulle vara fallet med delstatliga lagstiftare. Förenta staternas högsta domstol har slagit fast att en folkomröstning inte kan ersätta vare sig den lagstiftande församlingen eller ett ratificeringskonvent - och att en folkomröstning inte heller kan godkänna eller ogilla den lagstiftande församlingens eller konventets beslut om en ändring (Hawke v. Smith, 253 U.S. 221, ).
State ratifying conventions
To some extent, the convention method of ratification loosely approximates a one-state, one-vote national referendum on a specific proposed federal constitutional amendment, thus allowing the sentiments of registered voters to be somewhat more directly felt on highly sensitive issues. The theory is that the delegates of the conventions—who presumably would themselves be average citizens—might be less likely to bow to political pressure to accept or to reject a given amendment than would be the case with state legislators. The United States Supreme Court has ruled that a popular referendum is not a substitute for either the legislature or a ratifying convention—nor can a referendum approve of, or disapprove of, a state legislature's, or a convention's, decision on an amendment (Hawke v. Smith, 253 U.S. 221, ).
State ratifying conventions