Varifrån kommer fosfor i ett ekosystem?
Phosphorus cycle
Fosfor förekommer mest frekvent i naturen som en del av ortofosfatjonen (PO4)3-, som består av en P-atom och fyra syreatomer. På land finns den mesta fosforn i stenar och mineraler. Fosforrika avlagringar har i allmänhet bildats i havet eller från guano, och med tiden för de geologiska processerna med sig havssediment till land. Vid vittring av stenar och mineraler frigörs fosfor i löslig form som tas upp av växter och omvandlas till organiska föreningar. Växterna kan sedan konsumeras av växtätare och fosforn införlivas antingen i deras vävnader eller utsöndras. När djuret eller växten har dött förfaller de och fosfor återförs till jorden där en stor del av fosforn omvandlas till olösliga föreningar. Avrinning kan föra en liten del av fosforn tillbaka till havet. Med tiden (tusentals år) blir marken i allmänhet fosforfattig, vilket leder till att ekosystemet går tillbaka.
Phosphorus cycle
Phosphorus occurs most abundantly in nature as part of the orthophosphate ion (PO4)3−, consisting of a P atom and 4 oxygen atoms. On land most phosphorus is found in rocks and minerals. Phosphorus rich deposits have generally formed in the ocean or from guano, and over time, geologic processes bring ocean sediments to land. Weathering of rocks and minerals release phosphorus in a soluble form where it is taken up by plants, and it is transformed into organic compounds. The plants may then be consumed by herbivores and the phosphorus is either incorporated into their tissues or excreted. After death, the animal or plant decays, and phosphorus is returned to the soil where a large part of the phosphorus is transformed into insoluble compounds. Runoff may carry a small part of the phosphorus back to the ocean. Generally with time (thousands of years) soils become deficient in phosphorus leading to ecosystem retrogression.
Phosphorus cycle