Mapp v ohio skyddar de anklagades rättigheter i termer av?
Mapp v. Ohio, 367 U.S. 643 (1961), var ett banbrytande fall inom straffprocessen, där USA:s högsta domstol beslutade att bevis som erhållits i strid med det fjärde tillägget, som skyddar mot "orimliga husrannsakningar och beslag", inte får användas i delstatsrättsliga brottmål i delstatsdomstolar, och inte heller i federala brottmål i federala domstolar, vilket tidigare hade varit lagen. Högsta domstolen åstadkom detta med hjälp av en princip som kallas selektiv inkorporering. I Mapp gällde detta att de bestämmelser i fjärde tillägget som enligt domstolens tolkning endast är tillämpliga på den federala regeringens åtgärder skulle införlivas med klausulen om rättssäkerhet i fjortonde tillägget, som är tillämplig på delstaternas åtgärder.
Mapp v. Ohio, 367 U.S. 643 (1961), was a landmark case in criminal procedure, in which the United States Supreme Court decided that evidence obtained in violation of the Fourth Amendment, which protects against "unreasonable searches and seizures," may not be used in state law criminal prosecutions in state courts, as well as in federal criminal law prosecutions in federal courts as had previously been the law. The Supreme Court accomplished this by use of a principle known as selective incorporation; in Mapp this involved the incorporation of the provisions, as interpreted by the Court, of the Fourth Amendment which are applicable only to actions of the federal government into the Fourteenth Amendment due process clause which is applicable to actions of the states.
Mapp v. Ohio