Hvem vandt nobelprisen for arbejde på egenskaberne af ddt, hvad ejendom gjorde det så værdifuldt?
DDT blev først syntetiseret i 1874 af Othmar Zeidler under tilsyn af Adolf von Baeyer. Det blev yderligere beskrevet i 1929 i en afhandling af W. Bausch og i to efterfølgende publikationer i 1930. De insekticide egenskaber ved "flere klorerede alifatiske eller fedt-aromatiske alkoholer med mindst én trichlormethangruppe" blev beskrevet i et patent i 1934 af Wolfgang von Leuthold. DDT's insektdræbende egenskaber blev imidlertid først opdaget i 1939 af den schweiziske videnskabsmand Paul Hermann Müller, som i 1948 modtog Nobelprisen i fysiologi og medicin for sin indsats.
DDT was first synthesized in 1874 by Othmar Zeidler under the supervision of Adolf von Baeyer. It was further described in 1929 in a dissertation by W. Bausch and in two subsequent publications in 1930. The insecticide properties of "multiple chlorinated aliphatic or fat-aromatic alcohols with at least one trichloromethane group" were described in a patent in 1934 by Wolfgang von Leuthold. DDT's insecticidal properties were not, however, discovered until 1939 by the Swiss scientist Paul Hermann Müller, who was awarded the 1948 Nobel Prize in Physiology and Medicine for his efforts.
DDT