Liste og beskriv de forskellige kunstvandingsprojekter i nigeria?
Agriculture in Sudan
I 1990 var landets største kunstvandingsprojekt blevet udviklet på landområder mellem den Blå og den Hvide Nil syd for deres sammenløb ved Khartoum. Området er generelt fladt med en let hældning mod nord og vest, hvilket muliggør naturlig gravitationsvanding, og jorden er frugtbar og lerholdig og velegnet til vanding. Projektet startede i 1911, da en privat britisk virksomhed, Sudan Plantations Syndicate, fandt bomuld, der egnede sig til området, og i 1920'erne gik i gang med det, der i 1920'erne blev til Gezira-ordningen, som hovedsagelig havde til formål at levere bomuld til den britiske tekstilindustri. Med støtte fra et lån fra den britiske regering begyndte syndikatet i 1913 at anlægge en dæmning ved Sannar på den Blå Nil. Arbejdet blev afbrudt af Første Verdenskrig, og dæmningen blev først færdiggjort i 1925. Projektet blev begrænset af en aftale fra 1929 mellem Sudan og Egypten, der begrænsede den mængde vand, som det anglo-egyptiske Sudan kunne bruge i tørre perioder. I 1931 var projektet udvidet til 450.000 hektar (1.100.000 acres), hvilket var det maksimale, der dengang kunne vandes med det tilgængelige vand, selv om yderligere 10.000 hektar (25.000 acres) blev tilføjet i 1950'erne. Projektet blev nationaliseret i 1950 og blev drevet af Sudan Gezira Board som en statsvirksomhed. I 1959 øgede en ny aftale med Egypten i høj grad tildelingen af vand til Sudan, ligesom færdiggørelsen i begyndelsen af 1960'erne af Manaqil-udvidelsen på den vestlige side af Gezira-ordningen gjorde det samme. I 1990 havde Manaqil Extension et kunstvandingsareal på næsten 400 000 hektar, og sammen med de 460 000 hektar, som den oprindelige Gezira-ordning i sidste ende nåede op på, udgjorde de kombinerede projekter halvdelen af landets samlede kunstvandingsareal.
Agriculture in Sudan
As of 1990, the country's largest irrigation project had been developed on land between the Blue and White Nile rivers south of their confluence at Khartoum. This area is generally flat with a gentle slope to the north and west, permitting natural gravity irrigation, and its soils are fertile cracking clays well suited to irrigation. The project originated in 1911, when a private British enterprise, Sudan Plantations Syndicate, found cotton suited to the area and embarked on what in the 1920s became the Gezira Scheme, intended principally to furnish cotton to the British textile industry. Backed by a loan from the British government, the syndicate began a dam on the Blue Nile at Sannar in 1913. Work was interrupted by World War I, and the dam was not completed until 1925. The project was limited by a 1929 agreement between Sudan and Egypt that restricted the amount of water Anglo-Egyptian Sudan could use during the dry season. By 1931 the project had expanded to 450,000 hectares (1,100,000 acres), the maximum that then could be irrigated by the available water, although an additional 10,000 hectares (25,000 acres) were added in the 1950s. The project was nationalized in 1950, and was operated by the Sudan Gezira Board as a government enterprise. In 1959 a new agreement with Egypt greatly increased the allotment of water to Sudan, as did the completion in the early 1960s of the Manaqil Extension on the western side of the Gezira Scheme. By 1990 the Manaqil Extension had an irrigated area of nearly 400,000 hectares (990,000 acres) hectares, and with the 460,000 hectares (1,100,000 acres) eventually attained by the original Gezira Scheme, the combined projects accounted for half the country's total land under irrigation.
Agriculture in Sudan