Hvornår stoppede t1s og pris med at blive brugt til datatransmission?
T-carrier
I 1970'erne udviklede Bell Labs systemer med højere hastighed. T1C med en mere avanceret modulationsordning overførte 3 Mbit/s på de balancerede parkabler, der kunne bære det. T-2 havde 6,312 Mbit/s, hvilket krævede et særligt kabel med lav kapacitet og skumisolering. Dette var standard for Picturephone. T-4 og T-5 anvendte koaksialkabler, svarende til de gamle L-bånd, der blev anvendt af AT&T Long Lines. TD-mikrobølgerelætsystemer blev også udstyret med højhastighedsmodemmer, så de kunne overføre et DS1-signal i en del af deres FM-spektrum, som havde for dårlig kvalitet til taletjenester. Senere har de transporteret DS3- og DS4-signaler. I løbet af 1980'erne udviklede virksomheder som RLH Industries, Inc. T1 over optiske fibre. Industrien udviklede og udviklede sig hurtigt med multiplexede T1-transmissionsordninger.
T-carrier
In the 1970s, Bell Labs developed higher rate systems. T1C with a more sophisticated modulation scheme carried 3 Mbit/s, on those balanced pair cables that could support it. T-2 carried 6.312 Mbit/s, requiring a special low-capacitance cable with foam insulation. This was standard for Picturephone. T-4 and T-5 used coaxial cables, similar to the old L-carriers used by AT&T Long Lines. TD microwave radio relay systems were also fitted with high rate modems to allow them to carry a DS1 signal in a portion of their FM spectrum that had too poor quality for voice service. Later they carried DS3 and DS4 signals. During the 1980s companies such as RLH Industries, Inc. developed T1 over optical fiber. The industry soon developed and evolved with multiplexed T1 transmission schemes.
T-carrier