Zoner med opstrømming nær kystlinien har høj primær produktion på grund af sådanne zoner?
Upwelling
Dybe vande er rige på næringsstoffer, herunder nitrat, fosfat og kiselsyre, der selv er resultatet af nedbrydning af synkende organisk materiale (dødt/detritalt plankton) fra overfladevand. Når de bringes op til overfladen, udnyttes disse næringsstoffer af fytoplankton sammen med opløst CO2 (kuldioxid) og lysenergi fra solen til at producere organiske forbindelser gennem fotosyntese.  Opblæsningsområder resulterer derfor i meget høje niveauer af primærproduktion (mængden af kulstof, der bindes af fytoplankton) sammenlignet med andre områder af havet. De tegner sig for ca. 50 % af den globale havproduktivitet.  Den høje primærproduktion forplanter sig opad i fødekæden, fordi fytoplankton står i bunden af havets fødekæde.
Deep waters are rich in nutrients, including nitrate, phosphate and silicic acid, themselves the result of decomposition of sinking organic matter (dead/detrital plankton) from surface waters. When brought to the surface, these nutrients are utilized by phytoplankton, along with dissolved CO2 (carbon dioxide) and light energy from the sun, to produce organic compounds, through the process of photosynthesis.  Upwelling regions therefore result in very high levels of primary production (the amount of carbon fixed by phytoplankton) in comparison to other areas of the ocean. They account for about 50% of global marine productivity.  High primary production propagates up the food chain because phytoplankton are at the base of the oceanic food chain.
Upwelling