Саборна Црква Свете Тројице » Blog Archive » Благовештење-Слава Манастира Житомислић oбјављено: 07. 04. 2010. Благовештење-Слава Манастира Житомислић Великим сабрањем вјерног народа Херцеговине прослављена је слава манастира Житомислића. Великим вечерњем уочи празника началствовао је архимандрит Герман, игуман манастира Крке, уз саслужење јеромонаха Андреја, игумана манастира Светог Ђорђа са Равне Романије и свештенства наше епархије. На сами празник ујутро свештеним евхаристијским сабрањем началствовао је Његово преосвештенство Епископ захумско-херцеговачки и приморски господин Григорије уз саслужење већ поменутих игумана и великог броја свештеника Епархије захумско-херцеговачке и приморске. Литургија је служена на вањском олтару због мноштва народа који се сабрао из свих крајева Херцеговине.. тонски запис бесједе Епископа Григорија у Житомислићу, 7. априла 2010. Нарочиту част учинило је присуство господина Млађана Ђорђевића, савјетника г. Бориса Тадића, предсједника Републике Србије, госпође Весне Сараџић, подпредсједнице Парламента Федерације Босне и Херцеговине, затим г. Јова Турањанина, директора Секретаријата за вјере у Влади Републике Српске, те г. Жељка Бонића, савјетника начелника Општине Чапљина, као и господе: др Предрага Пешка и Милана Пешута, који је и један од ктитора нашег манастира. Славу су својом посјетом увеличали и представници Римокатоличке цркве. Посебну радост причинилo је присуство српских војника из касарни у Билећи и Чапљини са њиховим официрима (њих око стотину), који су прије славе вриједно и са пуно љубави уредили манастирско гробље и сав комплекс манастира показавши да су, иако у новонасталим условима, српски војници свим својим бићем везани уз своју Цркву. Ове године нашој светковини придружио се и господин бригадни генерал Ивица Јеркић, командант 4. пјешадијске бригаде Оружаних снага Босне и Херцеговине. Оно што је овогодишњу славу манастира учинило посебном у односу на раније године јесте рокоположење ђакона Бранимира Боровчанина у чин презвитера и његово постављење за пароха чапљинског, али и крштења Алексе Круља и Јефимије Боро, сина и кћери мостарских свештеника о. Радивоја Круља и о. Данила Бора. Славско кољиво и колач благословљени су пред трпезом љубави, која је након свете литургије припремљена у порти манастира за све присутне. У радосној атмосфери прољетног дана на лицима свих присутних осјетила се велика радост. Празник Благовјештења у Житомислићу био је права слика Пасхе коју славимо, али и истинска слика будуће радости у Христовом Царству.


Владимир Илич Лењин Задаци пролетера у нашој револуцији 15. Партија пролетаријата никако не може постављати себи за циљ „увођење“ социјализма у земљи ситног сељаштва док огромна већина становништва не постане свесна нужности социјалистичке револуције. Али само буржоаски софисти, који се крију иза „готово-марксистичких“ речи, могу из те истине изводити правдање политике која би одуговлачила неодложне револуционарне мере које су потпуно сазреле практично, које је најчешће за време рата остварио низ буржоаских држава, које су преко потребне за борбу против потпуне економске дезорганизације која је на домаку и глади која прети. Мере као што су национализација земље, свих банака и капиталистичких синдиката или, у најмању руку, неодложно увођење контроле над њима од стране совјета радничких депутата итд., што никако не значи „увођење“ социјализма, морају се безусловно бранити и, по могућности, остваривати револуционарним путем. Без таквих мера, које претстављају само кораке к социјализму и које су потпуно остварљиве економски, није могуће лечити ране које је задао рат и спречити крах који прети, а презати од насртаја на нечувено високе профите капиталиста и банкара, који се баш „на рату“ нарочито скандалозно богате, партија револуционарног пролетаријата неће никад. Следеће поглавље


source: wikipedia

text: Религија представља скуп културних система, система веровања, и погледа на свет који се односе на човека и његов однос према Богу и свету који га окружује. Религија има потребу да објасни порекло и смисао живота, човека и универзума. Праксе различитих религија могу садржати: проповеди, богослужење, приношење жртви, различите обреде, празнике, иницијације, начине сахрањивања покојника, склапања брака, медитације, музику, уметност, плес и друге аспекте људске културе. Међутим, постоје примери религија за које су неки или многи од ових аспеката веровања или пракси одсутни. Појам религија настао је од латинског глагола -{religiere}- - повезати. Овај термин први пут је употребио Лактанције, хришћански филозоф, 4. век, говорећи о вези човека са природом, другим бићима и Богом. Постоје три основна приступа по којима се може посматрати религија као феномен. То су: субјективни, објективни и субјективно-објективни приступ. Са становишта објективног приступа, религија се не може испитивати као свака друга појава. Субјективни приступ захтева другачији приступ религији него осталим стварима. По трећем ставу, сматра се да се не може порећи субјективно, ни објективно код религије, јер је она синтеза објективног и субјективног. У зависности од друштвено-политичке ситуације и идеологије, постоји више тумачења религије. Религија је друштвена појава која подлеже одређеним законима настајања, развоја и нестајања. Религију можемо дефинисати и као духовну повезаност једне групе људи са неким вишим, светим бићем, односно Богом. Већина религија подразумева учење које се односи на суштину, сврху и порекло свега постојећег. Такође, религија подразумева и одређене облике верских заједница, као и одређене обреде, ритуалне радње које се обављају на посвећеним местима, односно у одређеним институцијама (цркве, џамије, синагоге, храмови...). Теорије и настанак религија Први облици религије јављају се још у првобитној људској заједници као последица човековог схватања да се многе ствари у природи догађају и без његове воље и да он на те појаве не може утицати нити их контролисати. Такве појаве су нпр. суше, поплаве, муње, громови и слично. Тако је човјек сазнао о постојању виших сила, те су у његовом уму настали први облици „богова“ који су симболизовали јединствене моћи које владају човековим постојањем. Човек је настојао ове више силе умилостиви молитвама и жртвовањем. Појам религија преузет је у европске језике из латинског. Римски писци изводили су реч 'религио' из глагола -{relegere}-: поновно читати, опет размишљати (јер о божанским стварима треба увек поновно размишљати) или из -{religare}-: привезати (јер релија веже људе с боговима и из ње следе обавезе према тим вишим силама) или из -{reeligere}- поновно узети, поновно изабрати (чиме је наглашен дубљи смисао вољне и чувствене повезаности с богом). Римљани су првобитно означавали изразом „религија“ само своју властиту: тачно испуњавање дужности наспрам виших сила признатих од римске државе. Славенска реч вера (старослов. -{věra}-) која донекле коинцидира у значењу с појмом религија изводи се из коријена -{*uer}- (авестијска -{var}-: веровати, држати истинитим, лат. -{verus}-: истинит, нем. -{wahr}-: истинит) и можда првотно значи приањање уз истину, избор између истине и неистине, добра и зла. Током времена појам религија попримио је многа и различита значења и нема опћеприхваћене дефиниције религије. Некима је она само врста осјећања (чувства, доживљавања) што не подлеже логичком ни моралном просуђивању. То је мистично осећање јединства с бесконачном стварношћу, доживљај бесконачности, осјећање апсолутне зависности, доживљај свега у свету као божјег дела, осјећање божанства у души, доживљај јединства с богом, сусрета с божанством, са светињом и слично. За разлику од тога, мисли се да је религија посебна свест и то имагинарни облик или степен свести о односу коначног духа према апсолутном духу, свест о својој истоветности с Апсолутом. Мисли се, такође, да је религија уједно и осјећање и свест, а да уз то још садржи богоштовне и обредне радње. Религија је и покушај да се објасни порекло нечега што је необјашњиво на природан начин, затим покушај да се докучи порекло и сврха људског живота и света. Многи истичу присну везу морала и религије, а неки тврде да су морални мотиви оно најважније, па и једино важно, што религију чини религијом. Карактеристично је и гледиште да је религија жудња за немогућим, недостижним, непојмљивим, затим жеља за искључењем из свакидашњице и утонућем у блажено спокојство духа, у нирвану. Различите одредбе религије означавају различите компоненте религиозности, не искључују се узајамно, него се допуњују и воде закључку да је религија један начин живота човека поред његовог световног или профаног живота. То је живот који је осећајима, мислима и делима усмерен према надособном, надљудском, сврхунаравном циљу, живот посвећен богу. Удвојеност живота на профани и религиозни доживљава се и схвата као разлика, па и супротност, телесног и душевног живота, наравног и сврхунаравно усмереног, варљивог и правог, грешног и крепосног, пролазног и онога коиим се антиципира и заслужује вечни живот, затим као присутност вечног и апсолутног живота у временитом и релативном, као двојство идеалног и збиљског живота. Религија се тумачи и као идеална (измаштана) компензација мањкавости стварног живота, као духовно одбацивање реалности и протест против животне беде. У неким религијама верници верују да је њихова религија сврхунаравног порекла, да је откривење или објава људима сврхунаравног бића, да је настала као чудесно надахнуће писаца светих списа. То је, заправо, још недиференцирана митска свест као водиља понашања, што је уједно ритуално-забавна игра, магија и уметничко-фантастична репродукција стварности. С развитком животног искуства и рационалне спознаје митска свест подлеже логичкој критици и логичкој преради, а из тога односа митоса и логоса настаје филозофија и филозофска рационализација митског вјеровања. Филозофија је од почетка у опозицији према митској религији, али се употребљава и за рационалистичку прераду и одбрану верске објаве или откривења. Овом прерадом и одбраном народна религија прераста у теолошку форму религије. Прилагођивање филозофије религији не иде без прилагођивања религије филозофији. Један модерни резултат вековног настојања да се превлада дуализам објављене (верске) и пронађене (емпиријско-рационалне) истине јесте и теолошка секуларизација религије. Наиме, у теолошкој религији јавља се тежња ка демитологизацији верске објаве, да би пристајала данашњем човеку. При томе се напушта двојство наравног и трансцендентног света да би се, уместо тога, истакла разлика између два стања људског света: између овога што га имамо, пуног мржње и неправде, и будућег сретног (блаженог), када ће тријумфовати правда и љубав међу људима. Трансценденција у том новом контексту значи духовно надилажење датости или есхатолошки импулс света, чиме се модернистичка теологија приближава световним доктринама о радикалној промени стварности. За религију су битна два веровања: вера у посмртни живот и вера у бога. Мисли се да је чињеница људске смрти најважнија за опстанак религије. Најјачи људски страх, страх од смрти („смртни страх“ јесте врхунац страха), носи једнако снажну вољу да се не умре, а религија покушава да задовољи ту тежњу вером у загробни живот. Религијски појам смрти не значи крај особе, нестанак заувек, него значи границу између два начина живота, смртног и посмртног. Посмртна судбина особе је различито замишљена у разним религијама. Код Хомера је то тегобно животарење у „царству сене“. По једном хришћанском веровању, након смрти долази ускрснуће у поновни и вечни телесни живот особе. У оријенталним религијама верује се да је смрт једног тела пресељење душе у друго тело, како би се, на крају дуге одисеје кроз телесност, бесмртна душа смирила у споју с универзалним духом. Карактеристично је веровање да у часу смрти бесмртна душа напушта смртно тело и улази у вечно царство духа. Верске представе о смртном разлазу душе и тела и о самосталном животу личне душе сродне су детињастој вери прачовека да свако има свога тајанственог двојника. Тај -{„alter ego“}-, који чудесно савладава простор и време, приказивао се наивној свести као човечја сена, као одјек гласа, као одраз лика „иза“ глатке површине; он је у сновима напуштао тело и одлазио којекуда, остављајући човека „као без душе“; боравио је у телу као дисање („душа“, „дух“ долази од „дувања“) и напуштао га с последњим издисајем. Двојник је, дакле, некад биће поред бића, а некад биће у бићу. Митске предоџбе о двојству особе прерасле су у теолошке појмове о двема супстанцијама, телесној и духовној, смртној и бесмртној. Савремена верска мисао, као и значајни верски мислиоци прошлости, не инсистира на дословном значењу традиционалних веровања у посмртни живот, него тражи неке смислене поруке у тим веровањима. Тако ускрснуће из мртвих, на начин Христовог ускрснућа, не треба схватити као фактички догађај, него као есхатолошки „догађај“; треба веровати да ће након живота у мржњи и неправди доћи владавина правде и љубави. Кад је реч о ускрснућу особе, то треба схватити да је особа „изнад смрти“, да нико нема права на њену смрт (као што, на пример, сама особа располаже животом и смрћу домаће животиње). У једном сличном настојању дошло се до појма тзв. партиципативне бесмртности. Она значи да смо бесмртни по суделовању у баштини човечанства и по томе што ћемо и сами бити баштињени. Када се у религији замишља да је прави људски живот онај посмртни и вечни, онда то значи да прави живот има особа која је стекла бесмртност у смртном животу, па живи упркос својој физичкој смрти. Она посмртно суделује у животу особа. Иначе, сама вечност у дословном и домишљеном значењу - тј. кад би време истекло, „стало“, нестало - била би бескрајно гора од најгоре временитости. Истакнуто је да душа у вечности не би ни сећањем на своју прошлост избегла потпуну апатију. (Понављање стотинама милијарди пута већ познатих епизода прошлости стварало би бескрајну досаду, а духовна активност гасила би се прогресивно чим би престала телесна активност.) Из вере у загробни живот људи следи вера и невидљиво и вечно „царство сена“ или у наднаравни „други свет“, настањен тајанственим бићима што владају природним појавама и људским судбинама. То су надљудска бића с многоструко увећаним људским моћима, обоготворени људи или човеколики богови. Вера у мноштво богова замишља божанске односе и заједнице по моделу људских односа и заједница. Земаљској хијерархији одговара небеска хијерархија с једним врховним богом који подсећа на земаљског патријарха или монарха. Небески патријарх или монарх с временом постаје апсолутни небески владар и најзад остаје једини прави бог, с бројном свитом анђела и светаца, сличних дворским достојанственицима. Тако једнобожачка религија настаје из многобожачке религије. Бог Једини прави бог се различито замишља у разним монотеистичким религијама, али се већином сматра да је духовно биће које се може утеловити (инкарнација), да је вечан, да је творац света и да влада светом, да је свемоћан и свезнајући, затим да је особно биће (једна особа или јединство више особа) с највишом мером моралности (апсолутно праведан, апсолутно добар и др.). Обично се сматра да је бог врховно биће, највише биће, биће бића, бивство свега, порекло и сврха свега, оно што је највиши степен апстракције и генерализације. Најапстрактније и најопштенитије је најмање одређено, тј. неодређено је. Постоји теолошко схватање да богу припадају само негативне одредбе („негативна теологија“), тј. да не може се знати шта је бог, него само шта бог није. (Каже се, на пример, да бог није начињен, да је нестворен, нерођен, неизмеран, вечан тј. безвремен, непроменљив, неизрецив и сл.). Тиме је имплицирано да богу не пристају световне одредбе, да бог није то што је свет. Чим се истиче да је бог друкчији (-{distinctus}-) од света, реч је о односу бога и света. Верски мислиоци од давнина траже рационалне доказе божје егзистенције. Посебно су позната три тзв. класична доказа бога: онтолошки, космолошки и телеолошки. Верски и остали мислиоци су и оспорили све досадашње доказе бога. Једни мисле да се божја егзистенција уопште не може доказати, а други додају да бог и није егзистенција. Значајно је да се сви познати докази божје егзистенције изводе из егзистенције света. Сматра се да бог очитује своју божанску природу и себи и свету односећи се као божански субјект према свету-објекту, те да „бог без света није бог“. Прво одређење бога односом према свету дано је у веровању да је бог створитељ света. Према библијском миту о постанку света, бог-створитељ производи своје створење методично, по логичном редоследу, слично човечјој производњи. Свакој фази производње претходи замисао („реч“, логос, пројект, наум) произвођача која се затим опредмећује. Ту се бог открива као стваралачка „реч“, логос, смисленост света (промисао), тј. оно по чему је свет космос, а не хаос. Теолози одавно тумаче да божје стварање није једнократан и свршен чин, него вечни процес, што ће рећи да светски поредак („реч“, логос, космичка законитост) стално мора надвладавати бесмисленост (протуречност, хаос) у свету. Тако је бог оличење смислености, реда, законитости којом се свет брани да не пропадне у хаосу, нереду, бесмислу. Створитељ је субјект према створењу-објекту. За богоштовље је карактеристична вера да је бог особа, те да је однос бога и човека лични однос, однос особа. Човек је сличан богу („слика и прилика божја“) тиме што је особа, тј. самосвесно слободно биће. Верује се да човечји дух потиче од бога, да је божански дар и састојак човека. Верује се, такође, да бог није само у човеку оно што човека чини особним бићем, него да је и особа изван и изнад људских особа. Божја особа је уједно иманентна и трансцендентна човечјој особи, бог је уједно иманенција и трансценденција света.. За митску религију је карактеристично веровање да божја „оностраност“ (трансценденција) према свету претходи божјој присутности у свету и у човеку (иманенцији). Међутим, ово чудно двојство божје особе изгледа сасвим обично кад се препозна као особно двојство једног оца породице или племенског поглавице или монарха. -{Pater familiae}- није само једна особа од које потичу његови потомци, у чијим жилама тече његова крв и чији се особни идентитет обилежава и његовим именом. Не припада он само њима као њихово одређење, него и они њему зато што припадају породице коју он особно представља. Он је личност и у њима и над њима, а култ предака је свакако елементарни вид богопоштовља или поштовања „бога-оца“. Споменуто двојство божје особе има световно значење и кад се посматра као чисто духовни однос бога и човека. Наиме, људско биће не долази на свет као особа. Оно постаје особа по рођењу, када стекне дух рода, тј. када овлада искуством претходних и затечених генерација (у виду усменог и писаног предања). Тако човечји род предаје обуком дух човеку, као што је бог удахнуо душу легендарном праоцу Адаму, тј. иманентни дух особе потиче од трансцендентног духа, од духа духова. Спољашњи однос и дуализам бога и света у митској религији одавно је изазивао рационалистичку свест да га превлада монистичком рационализацијом религије. У резултатима тих настојања јављале су се трансформације теизма које су водиле религији без бога (у смислу једног сврхунаравног бића). Својевремено је деизам заговарао „религију ума“ у којој нема места сврхунаравним силама, чудесима и надумним догмама. Богу је остављена улога иницијалног импулса природног збивања, а након тога јединог божјег дела не остаје битна разлика између бога и природе. Панентеизам је учио да све почива и живи у богу који је променљив и непроменљив уједно, временит и вечан, мноштвен и један, актуалан и потенцијалан, контингентан и нужан, створен и створитељ, узрок и учинак, коначан и бесконачан, онај који уједно бивствује и постаје, а у свему томе је једнако савршен и свет. За разлику од ове непотпуне идентификације бога и света, пантеизам их изједначује у том смислу што учи да је свет у бити једнак богу, да су створитељ и стварање подударни, да бог и свет нису две одвојене реалности. Бог је само име за смисленост света. Атеизам је порицање бога као вањског узрока света и утолико има за претпоставку теизам. То је „посљедњи степен теизма“ у виду „негативног признања бога“. Термин „атеизам“ се не употребљава једнозначно, тј. само у смислу „одсутности бога“. Некада су и хришћане називали атеистима зато што су одбацивали многобожачко веровање да је свет „пун богова“. У модерним струјама демитологизације традиционалног богоштовља напушта се појам бога као сврхонаравног особног бића. Протагонисти теологије „бог-је-мртав“ (-{Gott-ist- tot Theologie}-) увиђају да наша култура није више „трансценденталистичка“ ни „сакрална“, него „иманентистичка“ и „секуларна“, а таквој култури бог није нужан. Он је постао „ирелевантан“ и „мртав“ за модерни свет. Неки налазе атеизам и у еванђељима и закључују да је бог „умро у Исусу Христу“. Мисли се да је управо персонификација бога у виду сврхунаравне особе крива за „смрт“ бога у нашем времену. Прогнозира се да ће будуће хришћанство напустити сваку идеју о божјој владавини над човеком, јер бог није прво и највише биће у хијерархији бића. Он се не налази изван стварања и бивства, него је у њима. Предлаже се напуштање и самог термина „бог“, а да се уместо њега нађе други термин који би боље изражавао заповед љубави међу људима. Данас већ прелази у популарну свест појам бога као љубави (-{Deus caritas est}-). Љубав није једно биће нити једна егзистенција. Она је у бићима и међу бићима као начин њихова егзистирања. Она је „живот за друге“ или проегзистенција као прави (спасоносни) начин егзистенције бића. Кад се говори да је бог особа, онда се заправо исказује да особност има највишу вредност у структури света. Сви искази о богу морају се схватити као искази о највишој вредности особних (интерперсоналних) односа. У назначеним теолошким секуларизацијама бога може се наслутити закључак да се иза тога најважнијег религијског појма крије овосветски садржај: то је увек неки принцип људског заједништва који се сматра нужним за опстанак људске индивидуе. Будући да увек има разлике између самог принципа и ступња његове остварености (неостварености), то је право (спасоносно) заједништво људи „с оне стране“ њиховог емпиријског живота у заједници. Тако је, на пример, старозаветни бог оличење моралне законитости („онострани“ законодавац) нужне за одржавање целине јеврејског народа пред опасношћу од племенског сепаратизма и од страних освајача. Зато је Јахве - бог веома љубоморан на друге богове и заповеда Јеврејима да поштују само њега. Новозаветни Христ је оличење љубави као проегзистенције, тј. филантропског света „с оне стране“ етничких, социјалних и верских антагонизама међу људима. Када се иза имена „бог“ открије овосветско значење, тј. историјски облик генеричког бића човека, онда филозофирање о Богу прелази у испитивање овосветске зависности људског бића. Подела религије Постоје две врсте религија, политеистичке религије и монотеистичке религије. За политеистичке религије (грчки: poli - више, много и theos - бог) карактеристично је веровање у више богова, различита божанства која владају различитим секторима природе и људског деловања. Политеизам је карактеристичан за старе, природне, паганске религије. Политеистичке религије су више ритуалне, обредне него теоријске. Политеистичке религије углавном не теже ширењу за разлику од монотеистичких. Најзначајније старе религије су биле политеистичке: египатска, старогрчка, римска, одинизам... Готово сви народи на тлу Европе су пре примања хришћанства исповедали разне паганске, природне, политеистичке религије. Данас су оне готово ишчезле, изузетак су хиндуизам и племенске религије на тлу Африке. За монотеистичке религије (грчки: monos - један и theos - Бог) је карактеристично обожавање једног Бога, и то је основна разлика у односу на политеистичке религије. Друга битна разлика између политеистичких и монотеистичких религија је у томе што су политеистичке религије махом националне религије, док су монотеистичке религије наднационалне и универзалне (изузетак је јеврејска религија) и у начелу се не ограничавају на један клан, племе, народ или државу. У свим монотеистичким религијама могу се наћи извесне заједничке карактеристике. Прва заједничка карактеристика је већ споменути универзални, наднационални карактер. Друга - све монотеистичке религије су откривене, а то значи да су их основали и утемељили пророци - религијски и морални реформатори којима се, сваком понаособ, открио, у духу приказао Бог. Трећа заједничка карактеристика - све монотеистичке религије су сотериолошке (грчки: soter - спасилац) што значи да је пророк у исто време и спасилац, избавитељ народа. Четврта заједничка карактеристика је противчулно, аскетско и асексуално становиште које заузимају све монотеистичке религије, стављајући духовно изнад материјалног и телесног, неке чак проглашавајући нагоне и страсти за зло. Управо ову страну религије оштро су критиковали многи атеистички филозофи и научници, међу којима су најпознатији Зигмунд Фројд и Фридрих Ниче. Најзад, све монотеистичке религије су есхатолошке (грчки eshaton - оно крајње) што значи да према овим религијама постоји крај света. Монотеистичке религије су хришћанство, јудаизам, ислам, a дуалистичка религија је зороастризам. Молитва Молитва је успостављање односа с обликом духовнога бића и претпоставља постојање трансценденталне силе која човека надилази у сваком погледу, с којом он може ступити у комуникацију. Но, код примитивног и површног поимања религије, посебно код природних народа, постоји опасност да човек своје жеље сматра мерилом божанске снаге. Молити значи разговарати с духовним бићем и задржавати се с њим, износити своја размишљања и осећаје и слично. Жртва Жртва је посебан облик религиозног исказивања односа према Богу или божанству у контексту приношења дара. Дар је у најчистијем облику израз љубави, која укључује њезино узвраћање. Код примитивних облика жртвовања човек може веровати да Бога може присвојити за себе, поткупити, као што је могуће код људи. Уместо жртвовања Богу човек може пред људима славити своју величину. Смисао жртвовања на неки начин састоји се у томе да изрази човекову спремност да Богу/божанству дарује нешто што је њему посебно важно, свето, као залог отворености према другој, божанској стварности и захвалности за властито постојање среће. Свако удаљавање од аутентичног појма жртве као сусрета с Богом, и то особним, претвара то жртвовање у магијске чини, које губе страхопоштовање и пред Богом и пред човеком, што у неким примитивним народима води до жртвовања човека. Види још Секуларна религија Референце Литература Saint Augustine. The Confessions of Saint Augustine (John K. Ryan translator); Image. Lao Tzu; Tao Te Ching (Victor H. Mair translator); Bantam (1998). The Holy Bible, King James Version; New American Library (1974). The Koran; Penguin. The Origin of Live & Death, African Creation Myths; Heinemann (1966). Poems of Heaven and Hell from Ancient Mesopotamia; Penguin (1971). Selected Work Marcus Tullius Cicero United States Constitution Barzilai, Gad; Law and Religion; The International Library of Essays in Law and Society; Ashgate. Yves Coppens, Origines de l'homme - De la matière à la conscience, De Vive Voix, Paris, 2010 Yves Coppens, La preistoria dell'uomo, Jaca Book, Milano, 2011 Descartes, René. Meditations on First Philosophy; Bobbs-Merril. Dow, James W. (2007), A Scientific Definition of Religion Durant, Will (& Ariel (uncredited)). Our Oriental Heritage; MJF Books. Durant, Will (& Ariel (uncredited)); Caesar and Christ; MJF Books. Durant, Will (& Ariel (uncredited)). The Age of Faith; Simon & Schuster. Marija Gimbutas 1989. The Language of the Goddess. Thames and Hudson New York Gonick, Larry. The Cartoon History of the Universe; Doubleday, vol. 1. vol. II. W. W. Norton, vol. III. Haisch, Bernard The God Theory: Universes, Zero-point Fields, and What's Behind It All—discussion of science vs. religion (Preface), Red Wheel/Weiser. Khanbaghi, A., The Fire, the Star and the Cross: Minority Religions in Medieval and Early Modern Iran (IB Tauris; 2006) 268 pages. Social, political and cultural history of religious minorities in Iran, c. 226-1722 AD. King, Winston, Religion [First Edition]. In: Encyclopedia of Religion. Ed. Lindsay Jones. Vol. 11. 2nd ed. Detroit: Macmillan Reference USA, 2005. pp. 7692-7701. McKinnon, Andrew M. (2002), "Sociological Definitions, Language Games and the 'Essence' of Religion". Method & theory in the study of religion, vol 14, no. 1. pp. 61–83. Marx, Karl; "Introduction to A Contribution to the Critique of Hegel's Philosophy of Right", Deutsch-Französische Jahrbücher, (1844). Palmer, Spencer J., et al. Religions of the World: a Latter-day Saint [Mormon] View. 2nd general ed., tev. and enl. Provo, Utah: Brigham Young University, xv, 294 p., ill. Ramsay, Michael, Abp. Beyond Religion? Cincinnati, Ohio: Forward Movement Publications, (cop. 1964). Schuon, Frithjof. The Transcendent Unity of Religions, in series, Quest Books. 2nd Quest ... rev. ed. Wheaton, Ill.: Theosophical Publishing House, cop. 1984. xxxiv, 173. Smith, Wilfred Cantwell (1962), The Meaning and End of Religion Wallace, Anthony F. C. 1966. Religion: An Anthropological View. New York: Random House. (p. 62-66) The World Almanac (annual). The World Almanac (for numbers of adherents of various religions), 2005 Noss, John B.. Man's Religions, ; Macmillan Publishing Co. N.B.: The first ed. appeared in 1949. Спољашње везе -{IACSR - International Association for the Cognitive Science of Religion}- -{Studying Religion}- -{A Contribution to the Critique of Hegel’s Philosophy of Right}- -{The Complexity of Religion and the Definition of “Religion” in International Law}- -{Major Religions of the World Ranked by Number of Adherents }- -{Religion Statistics}- -{Sociology of Religion Resources}- -{Video: 5 Religions spreading across the world}-


3b41 "вођство југословенске комунистичке партије свесно своје улоге, признаје да се Балканско полуострво неће тако дуго моћи комунизирати, док се српству и православној 4000 1094;ркви не сломи кичма, пошто је познато да су управо ова два фактора увек спречавала како продирања Османлија на Запад тако и комунизма и Аустрије према Истоку. Ради тога ово вођство сложно је у томе да припреми заједнички терен за комунизирање Југославије и Балканског полуострва и за уништење свега што је српско и православно.Комунистичка партија Југославије није била само идеолошка и политичка већ је била и својеврсна терористичка организација. Комунисти нису чекали да се распламса ратни пожар да би кренули у остваривање својих крвавих циљева већ су и у мирним временима организовали саботерске и терористичке акције (као, на пример, када је муслимански комуниста Алија Алијагић са Родољубом Чолаковићем и групом терориста Комунистичке партије у Делницама убио србског министра Милорада Драшковића). Вођство хрватске усташке организације предосећа, да ће у случају да не наступи брза промена, хрватски народ подлећи југословенској подлости и српској хегемонији, те нуди своју сарадњу свима подјармљеним народима Краљевине Југославије, а поготову комунистичкој партији, како би се пожурио ток догађаја, а према упутима овог вођства. Члан 3.Вођство хрватске усташке организације обавезује се да ће потпомагати и учествовати у свим материјалним издацима, демонстрацијама, манифестацијама и разним штрајковним акцијама, које проводе комунистичке формације. Вођство комунистичке партије сматра хрватску усташку организацију као важног фактора и као помагача у уништењу постојећег стања, у постизању усташких идеала обећава своју помоћ. Вођство ових партија обавезује се да ће између себе избегавати све несугласице и распре, на пример: путем јавних прогласа, приватних разговора итд. те да ће се обострано, безусловно потпомагати у случајевима демонстрација, револуција или рата, а особито што се тиче уништења свега оног што је српско и православно, као што је наглашено у тачки 2. овог Споразума". (Овај документ се чува у Архиву војно-историјског института, Недићева грађа, К. 1. Ф. 1. Д9-9а).


source: fineweb

text: Средњоамеричке пирамиде Многе древне средњеамеричке цивилизације градиле су пирамидалне грађевине. Оне су обично биле степенасте пирамиде с храмом на врху; много сличније зигуратима Месопотамије него пирамидама старог Египта. Највећа пирамида у средњеамеричком подручју — а највећа и на свету по маси – је Велика пирамида у Чолули, у мексичкој држави Пуебла. Садржај Астечка цивилизација[уреди] Астеци, народ богате митологије и културног наслеђа, доминирао је централним Мексиком у 14, 15. и 16. веку. Њихов главни град био је Теночтитлан на обали језера Тескоко – на месту модерног града Мексика. Они су језички и културно били блиски Толтецима, чији су грађевински стил усвојили и дорадили. Цивилизација Маја[уреди] - За више информација, види: Цивилизација Маја Маје су народ из јужног Мексика и северне Централне Америке (Гватемала, Белизе, западни Хондурас и Салвадор) са историјом дугом 3.000 година. Археолошки докази показују да су Маје почеле да граде церемонијалне грађевине пре око 3.000 година. Најранији споменици биле су надгробне хумке, претече спектакуларних степенастих пирамида из пре-класичног и каснијег периода. Ове пирамиде грађене су од богато клесаног камења да би се створила слика степеништа ка небу. Многе од ових грађевина имале су на врху платформу на којој је био саграђена мала посветна грађевина повезана са неким од божанстава мајанске митологије. Пирамидалне грађевине су биле подизане и да би служиле као гробнице моћних владара. Пирамидале грађевине појављују се у великом броју варијетета облика и намене, у зависности од периода и региона. Цивилизација Тараскана[уреди] Теотиваканска цивилизација[уреди] Цивилизација Толтека[уреди] Тотонак цивилизација[уреди] Народ Тотонак владао је значајним делом обале Мексичког залива од 1. до 13. века. Најпознатија тотоначка пирамида, у њиховом главном граду Ел Тахин, је мања од пирамида њихових суседа и наследника, али компликованија. Цивилизација Запотека[уреди] Запотеци су развили једну од најранијих средњеамеричких култура у долини Оахака, између 900. године п. н. е. до око 1300. године н. е.


text: За сваку науку па и за географију постоје људи, научници, који су допринели да се та наука уобличи и комплетира. Географија као наука је највећи процват доживела у 19. и првој половини 20. века. Овде је списак најзначајнијих географа са њиховим биографијама (хронолошки према години рођења) Српски географи Јован Цвијић (1865—1927) Атанасије Пејатовић (1875—1903) Јевто Дедијер (1880—1918) Павле Вујевић (1881—1966) Боривоје Ж. Милојевић (1885—1967) Петар С. Јовановић (1893—1957) Војислав С. Радовановић (1894—1957) Атанасије Урошевић (1898—1992) Милисав Лутовац (1901—1988) Душан Дукић (1923—2013) Милорад Васовић (1925—2005) Јован Илић (1928—2009) Ђуро Марић (1949—2015) Стеван Станковић (1940) Хрватски географи Андрија Мохоровичић (1875—1936) Чешки географи Јаромир Корчак (1895—1989) Светски географи Албрехт Пенк (1858—1945) Август Леш (1906—1945) Спољашње везе Географи


text: International Expert Consortium Limited, Лондон, је консултантско-образовна кућа, основана 1980. године, која је представљала основу за развој образовне групе „Мегатренд” у Србији. Прва институција у овом систему била је Пословна школа „Мегатренд” у Београду, основана 1989. године. Ова школа убрзо је постала оснивач свих других институција у окриљу ове академске заједнице. Касније оснивани факултети и школе били су окренути пре свега примењеној економији и менаџменту, а потом су освајана и друга научна поља и уметничке области. Мегатренд универзитет већ 24 године поставља највише стандарде образовања у региону, док су у средишту свих прегнућа – студенти. Мегатренд универзитет данас чине 11 факултета, 2 високе школе, Мегатренд виртуелни универзитет, Институт за нове технологије и ТВ Метрополис. Полазницима се пружа образовање на 8 кампуса у 6 градова Србије (Београд, Зајечар, Бачка Топола, Пожаревац, Ваљево, Вршац). Након 24 године континуираног рада у области високог образовања, наш универзитет броји десетине хиљада активних и свршених студената, на свим нивоима академских и научних звања. На факултетима Мегатренд универзитета организоване су струковне и академске, као и специјалистичке, мастер и докторске студије из више академских и научних дисциплина (бизнис, међународна економија, менаџмент, уметност и дизајн, култура и медији, биофарминг, државна управа и администрација, компјутерске науке). Мегатренд универзитет вођен је визијом савременог, најквалитетнијег и најсврсходнијег образовања. Из те мотивације настао је први пројекат постдипломских студија из области менаџмента у Централној и Југоисточној Европи, који је реализован 1991. године у сарадњи Пословне школе „Мегатренд” и Техничког факултета у Бору, а финансиран је из ТЕМПУС фонда Европске уније, намењеног за развој пословне едукације. У јесен 1999, Мегатренд универзитет постао је пуноправни члан глобалне универзитетске мреже NEWS (North-East-West-South), чији су чланови универзитети из целог света. Такође, све институције Мегатренд универзитета су чланице EAMSA (Euro-Asia Management Studies Association), једине светске асоцијације за студије менаџмента. Јануара 2003, Мегатренд универзитет примљен је у Заједницу универзитета Србије. Студенти на Мегатренд универзитету имају прилику да уче од светски признатих предавача, користећи најсавременију литературу. Они на нашем универзитету стичу знања потребна за започињање успешне каријере у областима бизниса, економије, менаџмента, државне управе, културе и медија, уметности и дизајна, компјутерских наука, биофарминга. Многи од оних који су прошли кроз наш образовни систем данас су признати стручњаци у наведеним областима, и сами представљају најбољу гаранцију квалитета Мегатренд универзитета. Показало се да знања стечена на Мегатренд универзитету представљају трајан и чврст темељ за неопходно перманентно образовање експерата данашњице, а квалитет образовања дипломцима овог универзитета обезбеђује одличну проходност при наставку студија на престижним светским институцијама, од Америке до Јапана и од Скандинавије до Јужноафричке републике. Мегатренд универзитет је добитник многих високих домаћих и међународних признања, међу којима је и награда додељена од стране Америчког удружења за квалитет (American Quality Association – AQA), као и Европска награда за квалитет (European Quality Award) – обе уручене 2008. године. Такође, Мегатренд универзитет је награђен и престижном Вуковом наградом за трајни допринос науци, образовању и култури Србије, у марту 2010. године. Међународни научни комитет EDUNIVERSAL, у оквиру званичног система селекције, прогласио је Високу пословну школу у Зајечару Мегатренд универзитета за једну од 500 најбољих пословних школа у свету, новембра 2009. године. EDUNIVERSAL је, иначе, организација, која даје глобалне акредитације високошколским институцијама у свету. Мегатренд универзитет је развио плодну научну и пословну сарадњу са више угледних академских институција широм света, чиме се унапређује општи образовни потенцијал и остварују могућности студирања на одабраним иностраним факултетима у оквиру перспективних програма. Уговори о сарадњи потписани су са академским институцијама Италије, Словеније, Мексика, Румуније, Мађарске, Шпаније, Бугарске, Црне Горе, Француске, Чилеа, Аргентине, Кине, Русије и Венецуеле. Резултат успешне међународне сарадње огледа се и у броју и квалитету страних гостујућих професора који учествују у реализацији наставе на нашем универзитету. Мегатренд се и даље развија у складу са новим технологијама, информационим системима и савременим методама за стицање знања. Своје програме Мегатренд универзитет стално прилагођава новим токовима и на тај начин развија наставу кроз коју се студенти оптимално припремају за будуће пословне и животне подухвате. Добро дошли у свет правог образовања!


source: CulturaX

text: Трећи доњи кутњак — Википедија Трећи доњи кутњак (преусмерено са Доњи умњак) Трећи доњи кутњак сталне дентиције (лево) маркиран црвено. У млечној дентицији (десно) не постоји умњак. Трећи доњи кутњак или доњи умњак (лат. dens molaris tercius inferior s. sapientiae) је осми зуб од медијалне линије у оба доња квадранта и представља дистални завршетак доњег зубног лука. У контакту је само са другим моларом, а оклузалну јединицу формира са другим и трећим кутњаком супротне вилице. Он је већи од горњег умњака, али мањи од осталих доњих молара. Показује правилне топографско-анатомске знаке, под условом да има "типичан" облик круне. Основна функција му је млевење и гњечење хране. У мандибуларном денталном луку постоје два умњака, која се обележавају на следећи начин: стални доњи десни трећи кутњак – 48; стални доњи леви трећи кутњак – 38. У питању је веома варијабилан зуб у погледу величине и облика круне и коренова. Често може бити конгенитално одсутан у вилици или импактиран, а и време ницања је потпуно варијабилно. Круна зуба (лат. corona dentis) је варијабилна и може бити изразито мала до екстремно велика. На гризној површини присутно је три, четири или пет квржица. Спроведене студије су показале да постоје два основна типа доњег умњака. Тип I се јавља чешће и у овом облику умњак је толико сличан доњем другом кутњаку, да их је веома тешко разликовати. На гризној површини су присутне четири квржице. Тип II означава доњи умњак који личи на први кутњак, са пет квржица и сличним обликом круне. Букална површина круне је у целости конвексна са максимумом конвекситета у цервикалној и мезијалној трећини. Ова површина прелази у мезијалну у оштријем луку него у дисталну, односно показује правилан знак лука. Лингвална страна је кратка и има сферичну контуру и заобљене квржице. Максимум конвекситета ове површине се налази у оклузалној трећини, а прелаз у проксималне стране (мезијалну и дисталну) је заобљен. Проксималне површине показују сферну контуру и мезијална страна је је виша и шира од дисталне. Спољашње оклузално поље је овоидног облика. Тригонид (односно мезијална половина круне) је уочљиво шири него талонид (дистални део). Контура унутрашњег оклузалног поља је истог облика и наглашено је компримована у трансверзалном и сагиталном правцу. Квржице су слабије изражене и заобљеније у односу на први и други молар, али су регуларног облика и распореда. Са друге стране, уочљива је ирегуларност фисурног комплекса, тако да оклузална површина зуба личи на аналогне површине неких примата. Врат зуба (лат. collum dentis) се налази у пределу глеђно-цементног споја и показује сасвим благе криве пружања. Корен зуба (лат. radix dentis) је екстремно варијабилан у погледу броја, облика, величине и степена закривљености коренских грана. Најчешће је присутан један масиван корен са дисталним нагибом.


Торрентинг увек излаже вашу ИП адресу другом преузимачу торрента као и Интернет провајдерима или владиним агенцијама које би вас могле пратити. Зато већина торрент корисника користи алате анонимности да прикрију свој идентитет. Међутим, сагласност за потпуно анонимне торенте може се постићи само ако неко редовно проверава ИП адресу торрент-а док је повезан на њихов проки или ВПН. Постоји много алата за проверу торрент ИП-а о којима ћемо овде говорити у овом чланку. 1 Како проверити своју Торрент ИП адресу 2 Шта је ИП адреса? 3 Како променити ИП адресу 4 Зашто требате проверити Торрент ИП? 4.1 Заступник 4.2 ВПН (Виртуал Привате Университи) 4.3 Проширења прегледача 5 ДНС цурење може процурити ваш торрент ИП Очигледно је да ако користите ИП алате за маскирање као што су ВПН или проки, онда само вреди проверити торрент ИП адресу. Овде ћу вам рећи једноставан начин провере торрент ИП-а са посебно дизајнираним алатима за ову сврху. Прије свега, требате одабрати било који алат међу свим тим; ИПМагнет упцоил.цом торрентприваци.цом Сви ови алати делују мање или више на исти начин, па није важно који сте одабрали. Корак 1: Крените на одабрану веб локацију бесплатних алата (користимо цхецкмиип.торрентприваци.цом као пример). Овде ћете видети своју стварну ИП адресу. Корак 2: Сада повежите ВПН и освежите страницу. Овај корак ће приказати ваш ВПН ИП у делу „анонимни ВПН“. (Не заборавите да се овај ИП треба разликовати од вашег стварног ИП-а) Корак 3: Кликните на „Преузми тест торрент датотеку“. 4. корак: Покрените преузету везу преко вашег торрент клијента. Корак 5: Након корака 4, ваш торрент ИП ће се учитати у делу „БитТоррент Проки“ торрент ИП тест алата. Корак 6: Сада проверите да ли је приказана ИП адреса у пољу „БитТоррент Проки“. Ако је то ваш ВПН ИП, тада вам торрент ИП не цури. То је све што морате да урадите ако желите да проверите свој торрент ИП и да проверите да ли вам ВПН цури ваш торрент ИП (инцасе) Поделите своје мисли Да бисте само добили праву идеју о токовном пропуштању ИП-а, потребно је знати шта је ИП. ИП адреса је јединствен скуп бројева који је различит за сваки уређај. ИП адреса приказује локацију особе / уређаја сличну адреси за изнајмљивање. Другим речима, то је Интернет адреса сваког уређаја који користите. ИП адреса је видљива у нормалним условима и вашим активностима попут веб локација које посећујете, у које време посећујете те веб локације и колико времена проводите на њима; све су видљиве вашем даватељу интернетских услуга. Можете да проверите своју ИП адресу било којим алатом за тестирање ИП адресе. Како променити ИП адресу Без икаквих предострожности, преношење торрента може се лако пратити уназад јер бујица јавно приказује ИП адресу корисника сваком вршњаку у роју датотеке. Такође, због многих ризика за приватност и безбедност, корисници интернета користе ИП алате за маскирање да би променили ИП адресу. Међутим, бујица је једна од најгледанијих и најугроженијих интернет активности, већина преузимача торрента користи анонимне излазе да би променили своју ИП адресу у лажну. ИП алати за маскирање, као што су проки или ВПН софтвер, постављају анонимни сервер између вашег уређаја и Интернет локација путем којих вам је дата лажна ИП адреса. Када се повезују такви алати, осигурава да ваш захтев за УРЛ не пролази преко ИСП сервера или ће се на неки други начин све открити. Зашто требате проверити Торрент ИП? Прије тога, људи нису били свјесни захтјева анонимности или чињенице да би могли бити изложени ризику чак и након кориштења алата за заштиту приватности. Ако посебно говоримо о бујици, помало је сложен процес који повезује бујицу широм света. Поред тога, постоје и парови задатака који се одвијају истовремено у дељењу торрент датотека. Стога, ако користите било који ИП алат за маскирање, обавезно провјерите да ли ваш алат ради добро или не. Постоје два најпопуларнија начина на које бујице могу да користе анонимне бујице; Када користите проки, торрент ИП адреса остаје анонимна, али ИП адреса прегледача је иста као и ваша стварна ИП адреса. Другим речима, ово подешавање ће само анонимно подесити ваш торрент ИП и неће сакрити ИП адресу у другим активностима прегледавања (морате да преузмете проки у свој торрент клијент). ВПН (Виртуал Привате Университи) У ВПН вези, целокупна интернетска веза је шифрирана и зато ће током торрентинг-а са ВПН-ом ваша торрент ИП адреса бити маскирана. Такође, ИП или ИП претраживач током прегледавања других веб локација остаје анониман са ВПН. Ако користите екстензију прегледача, једино ће ИП адреса вашег прегледача остати анонимна, а не торрент ИП адреса. То је због тога што проширење прегледача само анонимизује активност коју обављате у том одређеном прегледачу, међутим, торрент клијент се покреће на вашем уређају. Надам се да сте схватили све ове ситуације. Али причекај мало! Још увијек може постојати стање гдје долази до пропуштања торрент ИП-а с ВПН-ом или проки-јем. То је цурење ДНС-а. ДНС цурење може процурити ваш торрент ИП ДНС је систем имена домена који омогућава комуникацију између вашег уређаја и интернетског система. ДНС сервер мења сложени УРЛ у нумерички облик како би га прегледач могао разумети и приказати жељени резултат за захтев који је послан са уређаја. За детаљнија објашњења о ДНС-у, посетите ову страницу о ДНС тесту на пропуштање. ДНС сервер је углавном постављен на ИСП ДНС сервер; стога су могли да виде и ИП адресу уређаја са којег долази ДНС захтев. Али када користите ВПН или проки, он поставља анонимни ДНС сервер тако да сваки захтев прође кроз њега и ИП остане маскиран. Међутим, понекад се ДНС захтеви провуку на ИСП сервер и прави ИП адреса корисника се изложи.


04-06-2020 17:07 Србија Политика Видео Председник Србије Александар Вучић неретко има обичај да "кињи" своје најближе сараднике. Последњи се у низу, али не и први пут, на удару председника нашао се директор Путева Србије Зоран Дробњак. Ништа боље од њега у прошлости нису пролазили ни Зоран Бабић, Вања Удовичић, као ни остали партијски сарадници. Према оцени психолога Жарка Требјешанина, Вучићу је Дробњак једна од омиљенијих “мета” за понижавање, истичући да председник испољава понашање које више приличи адолесцентима. “Вучић воли да ‘спусти’ Дробњака и да понизи. То личи на оно што раде адолесценти – да би они испали вешти, морају да понизе своје другаре и да направе штос на њихов рачун, како би показали своју супериорност”, наводи он. Поред Дробњака, однос са другим сарадницима, према оцени Требјешанина, осликава потребу Вучића да пружи уживање својим гласачима. “Вероватно он мисли да они воле да виде како је он главни, односно алфа мужијак који је изнад свих њих. Додуше, мора се рећи да често делује да ти људи који су његове мете показују да уживају у томе што он показује своју величину и надмоћ у односу на њих”, истакао је Требјешани, додајући да читава та слика изгледа неуксно. Дробњак највише трпи Председник Србије Александар Вучић је током посете радовима на реконструкцији пута Нови Пазар – Тутин, у једном тренутку ушао у полемику са директором Путева Србије Зораном Дробњаком. На снимку се чује како су њих двојица премеравали будуће путеве, али и њихову цену. Вучић: Ај’ питам те то, ако кренем из Београда – није важно – доћи ћу... Дробњак: Добро, ајде, мање од десет километара, биће значи 105. Вучић: Није десет, како 105, бре? Дробњак: Па шта има, од Мрчајеваца до Краљева... Вучић: Пусти, бре, Мрчајевце. Имаш 20 од Мрчајеваца до Краљева Љајић (убацује се): Деветнаест километара. Вучић: До Адрана, Краљева, 20 километара. Дробњак: Мање, значи 15, значи биће око 100 километара. Вучић: Па, како ће 100 да буде!? Не мож’ да буде више од 90. Дробњак: Па, колико сад има Краљево – Нови Пазар? Вучић и Љајић (углас): Па, 91!!! Дробњак: Има више. Вучић: Па, нема више. Љајић: Ајд’ да га меримо сад. Дробњак: Да меримо, има више. Вучић: Па, како има више, бре, Дробњак? Где има више? Дробњак: Има 105, 106. Вучић: Ма, шта причаш, бре, Дробњак! Дробњак: Па, гледао сам карту кад сам долазио и мерио. Вучић: Па, 90 километара, нема више од 90 километара. Ми смо колима сад дошли. Дробњак: Ја кажем да има више. Добро, нема везе. Овакав дијалог између председника Србије и Зорана Дробњака није први пут виђен. Раније га је Вучић прозивао због кашњења на седницу Владе, а истицао је често за свог сарадника да је склон којој “чашици више”, те да не зна ни где би путеви требало да иду. “Ја знам да је Дробњаку јуче било најлепше кад је ишао да решава проблеме у Доњим Бањанима. Тамо су му сељаци дали четири, пет, шест чашица, али ја сам то одобрио да не буде да је он крив. Дробњак воли коју чашицу више, али добро ради. А једну си попио и за мене Дробњак”, питао је Вучић једном приликом директора Путева. Да Вучић има “пик” на Дробњака, видело се у посети једној школи, кад му није ни дозволио да се игра са кошаркашком лоптом. Бабић и проблеми са летовањем И в.д директора Зорана Бабића, нису заобишле Вучићеве “пацке”. Критиковао га је пред партијским колегама и медијима, због тога што летује на екслузивним хрватским летовалиштима, а не у Сопоту. “Колико пута сам ти рекао Бабићу – Шта бре идеш на отмена летовалишта на Брионима и на Хвару. Имаш друга на Брионима? Нађи друга у Сопоту а не на Брионима, јер наш народ нема друга на Брионима”, одбрусио је Вучић свом сараднику. Једном приликом Вучић је рекао да је због несреће на наплатној рампи Дољевац, где је у удесу у којем је учествовало возило Зорана Бабића погинула Станика Глигоријевић, морао он да изјави саучешће породици преминуле због тога што то Бабић није урадио. “Мој посао је да изразим саучешће људима, шта сам друго могао да урадим. Колико је месеци прошло, а то није урадио онај ко је требало то да уради. Стигао си да одеш у Грчку, Петровац, Брионе и Минхен, а ниси у Књажевац. Зашто је било тешко да одете до породице и изјавите саучешће”, рекао је Вучић у једном од својих гостовања на телевизији Пинк. Вучић о Вањи Удовичићу: Тешко му је да утврди којој нацији припада Прошле године, шеф напредњака и први човек државе је искористио отварање Европских игара у Минску и посету српским џудистима да се позабави националним пореклом министра омладине и спорта Вању Удовичића. Несумњивог ватерполо шампиона, Вучић је том приликом окарактерисао као особу која “само кука”. “Шампиони воле притисак, а он само кука”, рекао је Вучић показавши на Удовичића и настављајући причу о његовом пореклу. “Вањи је тешко да установи којој нацији припада. Не могу да кажем да је као сви Срби, пошто тешко да бих могао да кажем да је Србин. Човек воли да кука, то је невероватно”, рекао је Вучић, упитавши Удовичића: “Вања, је л’ нешто није истина?” “Председниче, све је истина што кажете”, одговорио му је Удовичић. Вучић: Је л’ жив Триван? У јеку приче о загађености ваздуха у Србији, Александар Вучић се запитао да ли је жив министар за заштиту животне средине Горан Триван. Он је прошле године изјавио да је премијерку Ану Брнабић управо на овај начин питао шта се дешава са њеним министром. “Питао сам Ану Брнабић да ли је жив министар надлежан за животну средину, да се јави, каже нешто, пита нешто грађане”, рекао је Вучић. Милуне, што ниси одржао конференцију за новинаре? У септембру 2018. године, на седници ГО СНС у Сава центру, Вучић је критиковао страначке функционере због тога што нису стали у одбрану Ане Брнабић коју су прозивали представници опозиције. Он је том прилико рекао да странка мора да има борце, који ће се речима борити “за нормалну Србију”. У свом говору посебно се осврнуо на неактивност члана председништва и градоначелника Чачка Милуна Тодоровића. “Где смо реаговали када је један од лидера запретио премијерки, коју сте ви изабрали овде, јер сам вас први питао да овластимо посланичку групу да јој да подршку, силовањем. Што Милуне ниси одржао конференцију за штампу у Чачку? Згрожен сам, нећу да прете нашим сестрама, ћеркама, мајкама силовањем. Запретио је тек из затвора изашлим Афромериканцем. Ко је реаговао од нас када смо први пут причали о државном удару? Многи су ми се смејали када сам указивао на то, а онда су почели отворено да позивају на пуч и државни удар. Што ћутите? Што се само неколико људи јавља. Неки кажу што сам хвалио Весића, који је дошао одавде или оданде, али тај се бори сваки дан, а пола људи се завукло у мишије рупе”, поручио је Вучић својим партијским колегама. Прочитајте ОВДЕ шта је Дачић рекао ново о дијалогу са Приштином.


Јуче ме је професор географије убио у појам са појединим чињеницама о белој раси.Његово предавање изгледало је овако- ''Постојбина беле расе је југозападна Азија .Један део белих људи настањује Европу а други Индију,па отуда и име Индоевропска раса!Дели се на три групе – 1)Нордијски 2)Медитерански 3)Прелазни. Прави представници беле расе су-Арапи(Тунис,Мароко,Сирија,Египат,Кувајт,Арабија,Ир ак...),ЈЕВРЕЈИ,Хиндуси и Ескими(где спадају и РОМИ)'' Занима ме да ли су ове чињенице тачне или не...мало ми је чудно ово са правим представницима....


Quote: Из пера доајена За разлику од неких ја се школујем, јануарски рок је завршен, неко је био вредан и није ни спавао 2 месеца док је гулио књигу. И то не да је устајао у 9, него је у девет ујутру ишао да спава, а устајао опет у 2. И има право на заслужен одмор, а ти своју памет просипај негде другде. Ко си ти и шта си уоште да ти делиш овде неки образац понашања. Има људи раде трећу смену, хоће због тебе и твог национал социјалистичког схватања да устају у 8 кад дођу кући у пола шест Quote: Не мораш ништа под наводнике да стављаш, ја нисам НС нити сам то икада био. А ти шибај од куће до куће слободно. Ти вероватно кад устанеш смишљаш како да извршиш пуч на интернет форуму Quote: Не, него ћу да јурим за њима и објашњавам им шта је Алфред Розенберг рекао о теми "Позитивног Хришћанства" Quote: И још какав, ево у Србиновом посту има пуно таквих идеалиста. А што се тиче давања личних класификација то бих те молио да прескочиш, и нађеш нешто паметније да радиш у животу, лако је глумити активисту на родитељском буџету, послали те да студираш у велики град а ти паре од школарине даш на прављење летака.


Како лијечити водене бубуљице на рукама? - Снага December Ако приметите формирање блистера на прстима, онда је вредно размислити и не занемарити проблем. Такви симптоми могу указивати на присуство озбиљне болести, која се креће од класичне варикулације до гнојног дерматитиса. Да би се ослободили акни, за почетак је вредно открити узрок болести. Алергијске водене мрље на прстима Ружне црвене водене акне на прстима, као на фотографији у медицинским приручницима, често резултат алергија. Разлог за ову реакцију може бити употреба нискоквалитетне козметике, хемикалија. Расх се најчешће манифестује у местима контакта са изворима невоље - то су прсти, дланови. Проблем је праћен србењем, болом. Хитно лечење је неопходно, иначе ће захваћена област бити покривена корњом, која ће на крају пуцати. Одмах, квалифицирана терапија спречава развој екцема. Блистерс на прстима и телу могу се појавити од угриза инсеката као што је прљавштина. Црвени осип утиче на дланове, желудац, кожу ногу. Човек не само себе трпи, већ и угрожава оне око себе. Терапија се врши под надзором дерматолога, иначе се болест може претворити у хроничну фазу. Најлакше је покупити коше на јавним местима, где је највероватнији контакт са болесним особом. Често, мала мјехурића на прстима резултат је реакције коже и тела на заразне болести. Проблем се може појавити не само у детињству, већ иу зрелим адолесцентима, одраслима. Исхљају се појављују у различитим облицима и величинама: од великих густих формација до малих водених пукотина или чак од чира. Пацијент може бити мучен од грознице, осећајући се лоше. Међу заразним болестима које прате такве последице су: Водени мехурићи на прстима од унутрашњих болести Неправилно функционисање црева и желуца погоршава стање људске коже. Многи говоре да у присуству поремећаја и других кварова у функцијама органа мала вејица на прстима или другим деловима тела може скочити. Ово указује на велики број токсина, проблеме са метаболизмом. У таквим случајевима бескорисно је користити локалну терапију за решавање спољних проблема. Потребно је започети са унутрашњим чишћењем. Хормонски поремећаји такође изазивају осип. Пустуле и упале су карактеристичне за дјевојчице у адолесценцији, као и за жене које су недавно постале мајке. У таквим случајевима, акне се појављују не само на рукама, већ и на лицу, назад. Пурулентне "вреће" не могу стиснути, пиерце или цаутеризовати. Механички стрес ће довести до ожиљака и црвенила коже. Мала мјехурића на прстима од болести коже Када се гљивичне болести прозрачни мехурићи на прстима могу врло често појавити. Поред тога, кожа постаје сува, пахуљица, црвенило се јавља. Гљивице могу утицати на поремећаје због непоштивања правила личне хигијене, контакта са болесним особама. Ако приметите ове симптоме, треба да затражите помоћ од дерматолога, јер се нећете моћи сами ослободити акни. Водене блистере на руке спољашњих узрока Мехурићи испод коже на прстима увек се појављују при термичкој експозицији. Топла вода, пара, додаци кућних апарата могу да обликују блистере напуњене течностима. Овај феномен прати бол, црвенило покривача. У таквој ситуацији неопходно је хитно исперити место паљења под текућом хладном водом, а онда га заптити гипсом са сувим завојима или газом. Након тога, препоручује се да контактирате хитну помоћ за консултације. Како третирати осип на рукама у облику мехурића Лечење проблема зависи од узрока настанка. Блистере на прстима је тешко уклонити сами, специјалиста би требао прописати терапију: Лечење шарана подразумева коришћење спољашњих лекова око 5-7 дана. Болна тачка се третира једном или два пута дневно са мастом сумпора или другим фармацеутским средствима. Да би се елиминисао осип узрокован пишчељем, пацијенту је потребна хоспитализација. Током периода инкубације неопходно је узимати имуностимулаторне лекове, акне акне са бриљантним зеленим за сушење. Ако је узрок пљуцења малих богиња, лечење је строго прописано од стране лекара. Гљивичне болести се елиминишу кремама и масти које подмазују погођену кожу. Лек је прописао лекар, јер је могуће токсично дејство дроге. Блистерс због алергијских реакција у пределу прстију третирају антихистаминици: таблете се узимају у уста, а примењују се топикалне креме. Ако желите да спречите повратак, морате преиспитати свој начин живота и одустати од неких навика. У облику превенције је: Надгледајте хигијену руку. Код рада са хемикалијама носити гумене рукавице. Вакцинисати се против озбиљних заразних болести. Видео: Мехурићи са течностима на рукама за екцем Када се на руке појавила мала капљица, помислила је да је од трљања са врећом или бучицама у теретани. Након што осип није нестао 3 недеље, обратила се лекару. Испоставило се да је алергична реакција. Нисам разумео на шта је реагирао моје тело, али после антихистаминских препарата и употребе креме све је отишло. Већ двије године имам водене акне на прстима. Разбили су се, али су покушали да их не додирују, јер је после неког времена болечина била прекривена корњом. За лечење, лекар је саветовао употребу имунопоситива и креме са таблетама за гљивичне болести. Већ годину дана пликови у пределу руку не сметају ми. Када сам видио акне течном на прстима, био сам уплашен, јер је то знак хепатитиса. Осим тога, ако се проблем не третира, кожа је погођена екцемом. Доктор је рекао да сам алергичан. Повољне таблете и крема са хидрокортизоном довеле су руке у ред. Дакле, саветујем вам да се благовремено консултујете са доктором, а не да се само-лековите! Зашто су се појавили црвени бубуљице на стопалима и сврабМноги људи често имају питање, шта да раде ако се на ноге и сврбе појављују црвени мозак. Често се дешава да се мозак појављује на телу из нејасних разлога.


text: 1860 је била преступна година. Догађаји Јануар Фебруар Март 24. март — Инцидент код капије Сакурада Април 17. април — Црна Гора и Османско царство, после турског пораза на Граховцу, потписале протокол о разграничењу којим је Црна Гора фактички призната као самостална држава, иако формално признање није добила. Мај Јун Јул Август Септембар 21. септембар — Англо-француске снаге су однеле победу против војске династије Ћинг у бици на Паликау, што им је омогућило да заузму Пекинг. Октобар Новембар 6. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Републиканске странке, Абрахам Линколн, победио је кандидата Демократске странке и актуелног потпредседника Џона К. Брекинриџа, као и Стивена Дагласа и Џона Бела, и тиме је постао први републикански председник САД. Децембар Рођења Јануар 29. јануар — Антон Чехов, руски књижевник. Април 2. април — Џорџ Никсон, амерички политичар Мај 20. мај — Едуард Бухнер, немачки хемичар, добитник Нобелове награде Август 15. август — Флоренс Хардинг, прва дама САД, супруга председника Ворена Хардинга (†1924) Септембар 6. септембар — Џејн Адамс, америчка пацифисткиња, добитница Нобелове награде за мир 1931. 12. септембар — Екатерина Велимировић, српска монахиња. Смрти Август 13. август — Данило Петровић, црногорски кнез Септембар 21. септембар — Артур Шопенхауер, немачки филозоф 26. септембар — Милош Обреновић, српски кнез Децембар 1860-е 51860


Прва радост Тешичана, тријумф Палилуле - Прва радост Тешичана, тријумф Палилуле 14.09.2021. Срђан Илић Спорт Остави коментар У четвртом колу Окружне лиге Нишавског округа, од три клуба са подручја алексиначке општине, два су освојила цео плен а један је претрпео пораз. Фудбалери Палилуле победили су у суботу у Алексинцу тим Наисуса из Рожине са 5:2. По два гола за Палилулу постигли су Немања Рајковић и Душан Милановић, а један гол дао је Никола Радојковић. То је други тријумф Алексинчана у новом првенству. ФК Палилула (фото Никола Митић) Радост победе најзад су осетили и Тешичани који су на свом терену у Тешици са 1:0 славили против Тасковића. Гол за Јастребац постигао је Никола Ценић, а велики допринос победи сјајним одбранама дао је још један Ценић – голман Урош. ФК Јастребац Тешица (фото: Небојша Есперо Станковић) На гостовању у Русни Полет из Радевца је поражен са 4:1. Дољевaц: Дољевац – Сврљиг 1:2, Балајинaц: Земљорадник – Топлица (Шарлинaц) 7:0, Азбресницa: Борац – Раднички (Кочанe) 3:4, Мерошинa: Рад – Раднички (Чапљинaц) 1:1, и Чечинa: Моравац – Баличевац 1:0. На челу табеле је Сврљиг са 10 бодова. Наши представници тренутно имају следећи пласман: Палилула је на деветом месту са шест бодова, Јастребац је 13. са три бода, док Полет заузима 16. позицију са једним бодом. ПАЛИЛУЛА – НАИСУС 5:2 (2:1) Градски стадион, Алексинац. Гледалаца: око 50. Судија: Марко Марковић (Ниш). Стрелци: 1:0 Рајковић у 2, 2:0 Рајковић у 18, 2:1 М. Тасић у 44, 3:1 Д. Милановић у 59, 3:2 Пешић у 71, 4:2 Д. Милановић у 83, 5:2 Н. Радојковић у 88. минуту. Жути картони: Л. Јанковић, У. Милановић (Палилула), М. Тасић, Миладиновић (Наисус). ПАЛИЛУЛА: Стојановић, Радуловић (од 46. Миљковић), Лукић, Л. Јанковић, Бранковић, Д. Милановић, У. Милановић, Д. Радојковић, Рајковић, Н. Радојковић, Денић. НАИСУС: А. Пешић, Стевић, Вељковић, М. Тасић, Миладиновић, Динић, А. Пешић, Стојаноић (од 46. Н. Тасић, од 66. М. Петковић), Раденковић, Д. Петковић, Јовановић. ПОБЕДА – ПОЛЕТ (Р) 4:1 (2:1) Игралиште у Русни. Гледалаца:око 50. Судија: Богдан Тошић (Ниш). Стрелци: 1:0 Кнежевић у 7, 1:1 С. Петровић у 29, 2:1 Тасић у 33, 3:1 Тасић (из пенала) у 75, 4:1 Миша Стојановић у 85. минуту. Жути картони: С. Стојановић (Победа), Д. Јовановић, Ђекић (Полет). ПОБЕДА: Величковић, Петровић, Илић, Стаменкоић, Стевановић, Кнежевић, Бораковић, Марио Стојановић, Тасић, С. Стојановић (од 77. Миша Стојановић), Васић. ПОЛЕТ: Недељковић, Обрадовић, Д. Јовановић, Агатоновић, Николић, Ђекић, Никола Михајловић, М. Јовановић, Маринкоић, Ненад Михајловић, С. Петровић. Насловна фотографија: Небојша Есперо Станковић. Previous Post:Биоскоп ЦКУ: Поново ради биоскоп! Next Post:Родна равноправност приоритет Општине Алексинац


text: Идиопатска уртикарија - прва помоћ пре одласка на доктора, принципа дијагнозе и лијечења - Клинике Болест у којој се кожа појављује ружичастим или црвеним пруритским осипом, а фокуси из исхме се спајају и изгледају као траг од контакта са коприве, зове се кошнице. Обично је разлог томе да се улази у тело (преко дигестивног или респираторног система), као и директно у крв супстанце, на чији имунитет одговара прекомјерно насилном реакцијом - алергијом. Али постоји и идиопатска уртикарија, која се јавља у 10-15% случајева ове болести. Његови узроци се не могу идентификовати, стога се назива "идиопатским", што у преводу значи "непознати узрок". Болест има хронични ток, периодично развија погоршања која нису повезана ни са чим. Акутна идиопатска уртикарија је први пут када се на кожи појавила епизода специфичног кожног осипа, када темељно испитивање не може открити његов узрок. Стварни узроци идиопатске уртикарије остају нејасни. Сматра се да се болест јавља у случају када имунитет почиње да напада ћелије сопствене коже, ослобађајући хистамин. Процес није укључен у било ком тренутку, али као одговор на провокативне факторе. Они могу служити различитим болестима и условима: било која инфекција: вирусна, бактеријска или гљивична. Који микроб и у којим случајевима могу изазвати идиопатску уртикарију, није јасно. Посебно често доводи до појаве заразних заразних линија крајолика (ангине), жучне кесе (холециститиса), микробних упала зуба и десни; аутоимуне болести: системски лупус еритематозус, реуматоидни артритис, Сјогренов синдром; ендокрини болести које доводе до метаболичког поремећаја; малигни тумори било које локализације (црева, јајника, плућа, јетра); малигне болести крви: Ходгкинов лимфом, миелом, леукемија. Тако, узимајући у обзир све застрашујуће списак разлога, да ли је осип, а особа истовремено сигурно не користи нови лек за себе, храна није у контакту са претходно коришћеним средстава кућне хемије или биљака, неопходно је да на детаљан преглед. Идиопатска уртикарија код дјеце најчешће се развија у позадини болести пробавног система, посебно гастритиса или пептичног улкуса, када су узроковане бактеријом Хелицобацтер пилори. Појавити појаву осипа може бактеријске инфекције носа, уста, уринарног тракта, поремећеног кардиоваскуларног или нервног система. Мало о терминологији По први пут појављивање специфичних кожних осипа на кожи се још увек може назвати акутном идиопатском уртикаријом, али се сама болест назива хронична или рецидивна уртикарија. Чак се и реч "идиопатска" не користи увек за ову болест, која траје више од 6 недеља. Главни симптом који омогућава дијагнозу "хроничне идиопатске уртикарије" је осип, чији елементи су: имају боју од бледог ружичастог до црвеног или црвеног; изнад нивоа коже; имају неправилан облик, али јасне границе; различите величине: од неколико милиметара до десет центиметара; када истезање коже испод елемената течности бледи; имају тенденцију да се спајају, формирају велике површине запаљења; може се локализовати било где у пртљажнику и екстремитетима; периодично црвене и отечене области нестају, појављују се нове на свом месту; На неким црвеним тачкама појављују се мехурићи испуњени провидном или жућкастом течном материјом. При чесању мехурића течност излази и у овом тренутку формира суху кору. Акутна идиопатска уртикарија Симптоми идиопатске уртикарије нису само осип, већ и промене у благостању. Због изразитог сврбе осећај је узнемирен због спавања и дневне активности. Особа постаје надражујућа, а због козметичких недостатака избегава комуникацију са другим људима. Поред тога, може доћи до мучнине, мрзлице због грознице, слабости, болова у зглобовима, а понекад и дијареје и повраћања. Ово је због пуштања у крв хистамин и других супстанци које делују на посудама целог организма. Расх са рецидивном идиопатском уртикаријом може се држати на телу од 1,5 месеца до шест месеци. Да би се ситуација погоршала може бити са продуженим боравком у мразу или сунцу, тешким или хроничним стресом, узимајући необичне или алергијске хране. Дијагноза идиопатске уртикарије код дјетета и одрасле обавља се с изузетком узрока који узрокују "уобичајену", односно алергијску уртикарију. За ово се узимају у обзир опће тестирање крви и стомака како би се одредио ниво имуноглобулина Е у серуму, тестови крви за антитела на различите паразите и фецес за присуство себе. Паралелно, узимање крви за присуство антитела на ХИВ, како би се искључила таква природа имуносупресије, такође утврђује присуство антитела на сифилис (РВ анализа - Вассерман реакција) и хепатитиса Б и Ц. Ако такви лабораторијски тестови нису открили ништа, дијагностикована идиопатска уртикарија и крене у потрагу за могућим узроцима тога, што је веома важно за уклањање третмана. Да би то урадили, пацијент треба да прегледају уске стручњаке: гастроентеролог, уролога, ендокринолог, реуматологу. Сваки од њих именује "свог" истраживања: анализа фецеса на антитела на Хелицобацтер пилори, тест крви, што је неопходно одредити антинуклеарног антитела (јављају у аутоимуним болестима), тироидни хормони, билирубин, АСТ и АЛТ ензиме, креатинин и уреа. Прва помоћ за идиопатску уртикарију Чим приметите појаву црвених специфичних ерупција (повишених тачака изнад коже), било по први пут или као још један релапс болести, пре него што контактирате свог доктора, урадите следеће: Узмите антихистаминик. Боље је то да је лек из прве генерације (Диазолин, Фенистил, Супрастин), који треба узимати неколико пута дневно. После 1,5 сата након узимања антихистаминина, пити сорбент који ће везати токсине у цревима и уклонити их. За лекове, сорбенти укључују "Атоксил", "Бијели угаљ", "Ентеросгел". Савремене студије показале су штетан утицај "активног угљена" на слузницу гастроинтестиналног тракта, тако да је боље да га не користите уопће, или 1, највише 2 пута. Елиминишу из исхране сва потенцијално алергена храна: чоколада, цитруси, морски плодови, ораси. Пијте најмање 1,5 л дневне течности у облику воде, зеленог и црног чаја, компоте од сушеног воћа. Не преоптерећите упаљену кожу. За ово препоручује се 4-6 пута дневно, нарочито пре него што одете на улицу и након повратка, да користите креме емулзије. То су супстанце попут масти које ће моистурирати кожу и спречити испаравање влаге. То су "Мустелла Стелатопиа", "Физиогел АИ", "Топицрем", "Емолиум". Лечење идиопатске уртикарије зависи од његовог узрока и именује га одговарајући специјалиста, у чијој се надлежности налази овај узрок. Елиминацију директних манифестација коже обрађује алергичар. За то је поставио локални и системски (опћи) третман, хипоалергенску исхрану. Проверавши ефикасност терапије, лекар такође треба да прописује лекове које ће курсеви требати предузети сваких шест месеци - како би се спречило погоршање. Лечење почиње са именовањем антихистамина. У почетку, кратко наравно искористио прву генерацију производа ( "Супрастин", "Диазолин"), јер изазива поспаност. Даље именовани последње генерације лекови ( "Ериус», «Л ГМТ", "Зодак"), који се може користити једном дневно, без чекања за такве нежељених ефеката. У тежим случајевима где осип покрива велику површину или шири на врат и лице, могу се администрирати или комбинација неколико антихистаминика (нпр 1 и 3 генерације, односно једном препарату генерације 1 ујутро, други са хипнотички ефекат, увече) или хормон антиалергични агенси. Потоњи се користе само кратак курс и постепено ће се смањивати, тако да не изазивају претеће стање - акутни надбубрежне инсуфицијенције. Ако је олакшање утицало на оралну шупљину, што је отежавало прогутање, може се прописати испирање са 2% раствора ефедрина. Овај лек ће смањити крвне судове, што ће довести до смањења едема и побољшања у општем стању. Будите сигурни да особе са кошница мора узимати дрогу-сорбенте ( "Полисорб", "Ентеросгел") су често узрок болести је патологија дигестивног тракта, чак и ако се не детектује лабораторије или инструменталним студија. Сорбентс ће такође бити могуће повезати не само штетне материје хране, него и производе упале желуца и црева пацијента, превенцију ових отрова у крвоток. Између пријема сорбента и било којег другог препарата или хране треба проћи не мање од 1,5 сата. Ако антихистаминици немају жељени ефекат, то није само има нових елемената, него нестају стари, кад споје и заузимају већу површину уместо хормонских лекова може да се користи средства 2 нова група: блокатори леукотриен рецептора ( "Сингулаир" "Ацолат") или моноклонска антитела ("Ксолар"). Они имају другачији механизам деловања и високу цену. Не користе се за лечење трудноће, лактације и деце испод 12 година. Такође, када су комбинације антихистамина неефикасне, лек који је изворно синтетисан за лечење маларије - Плаквенил - успешно се користи неко време. Такође треба да га прописује лекар, с обзиром на могуће контраиндикације и нежељене ефекте лека. У тешким случајевима, када се терапија антилеукотриеном или моноклоналним лековима не може користити, плазмафереза се може користити. Ово је мали узорак крви који се центрифугира. У овом случају, њихове црвене крвне ћелије враћају се пацијенту, а плазма (течност, где се растварају супстанце које узрокују уртикарију) замењују раствори и мали волумен плазме здравог човека. На кожи, у местима пеге се примењују или антихистаминике геловима ( "Псили Балзам", "Фенистил гел"), или, у случају неподношљив свраб, глукокортикоиди (хормонални) маст "хидрокортизон маст", "Кутивеит", "АДВАНТАН "," Цловеит ". Међутим, локални хормонални агенси искористила кратак курс, а не више од 2 пута дневно. У субакутног упала именован физиопротседури - да промовише оздрављење. Овај ефекат може бити на захваћену површину ултразвуком, ултраљубичастог зрачења (УВР), струја Ултрахигх фреквенције (УХФ) понекад - ПУВА терапије. Код идиопатске уртикарије, дијета је веома важна. Не би требало да садржи алергене производе, а њене компоненте морају бити избалансиране - да би особи обезбедиле неопходне хранљиве материје. За ово се препоручује: укидати морске плодове, сланину, кобасице и јаја, замењујући их куханом пилетином или телетином; уклоните мед. Чај и кафа се могу засладити шећером или користити за ове листове стевије или јаворјев сируп; отказати орахе; искључује унос цитрусовог воћа; престати узимати било који алкохол, нарочито пиће, у којем постоји пуно хистамина (ово је пиво и црвено вино, посебно Цхианти); изузимају чоколаду, парадајз, млеко; не укључује наведену дијеталну храну са великом количином хистамина Екотиц сиреви (Брие, Рокуефорт сира, Цхеддар, Цамемберт), свињска и говеђа кобасица, шунка, кисели купус, производе од соје; ремове зачина, које су извор салицилне киселине (тхис - јак алерген) или да их замени са додатком још неколико соли храном (соли дневно, али не треба трошити више од 6 г); Можете јести овсену кашу и пиринчу, кефир и сир, јабуке и крушке, животињске протеине ће се добити од пилетине и говедине. Препоручује се покретање дневника хране, где је потребно прославити храну и посуђе узет током дана. У неким случајевима, помаже у разјашњавању узрока кошница. Прогноза је неједнак у идиопатска уртикарија: превише болести могу изазвати осип на кожи, а сваки је бољи или гори третман. Ми само можемо рећи да је око 50% пацијената са идиопатска уртикарија, ремисија се јавља у року од 6-12 месеци после почетка осипа. Све о идиопатској уртикарији Идиопатска уртикарија је прилично честа болест коже која се често јавља код одраслих и деце. У прошлости је око 90% пацијената дијагностиковало такву дијагнозу, јер није било могуће открити тачан узрок почетка симптома алергије. Али недавно су научници успели да добију много више информација о механизму развоја ове болести. Дијагноза "идиопатске уртикарије" се прави ако лекар не може да пронађе узроке и услове болести. Раније се сваки облик ове болести назвао идиопатским, али се последњих година у медицини догодио озбиљан продор. Зато што су лекари постали много вероватнији да користе термин хронични облик. Ово је због чињенице да су вишегодишње посматрање пацијената са овом дијагнозом помогло у откривању аутоимунског порекла болести. Стога, након обављања одговарајућих студија и провокативних тестова, ова патологија се квалификује као хронична идиопатска, што значи да нема очигледних узрока. Главни узрок упале на кожи је неуобичајена реакција на алерген. Идиопатска уртикарија може бити независна болест или деловати као симптом друге болести. Фактори који изазивају могу укључивати: употреба хране или лекова. Међутим, прави разлози су много дубље. Појава ове болести може изазвати наследну предиспозицију. Поред тога, често је повезано са таквим обољењима унутрашњих органа: Често се ова болест јавља код људи који узимају дроге или прекомерне количине алкохола. Такође изазива метаболички поремећај у телу и заразне болести. Понекад су осјећаји на кожи нејасне генезе могу бити повезани са болестима зуба и десни. Као резултат појаве ове болести, произведена су антитела која доводе до уништења имунолошког система. Другим речима, може се тврдити да се аутоимунски процес јавља у телу. Главне разлике од других облика Главна потешкоћа ове болести лежи у чињеници да упркос типичним симптомима за кошнице идиопатски облик патологије појављује се под утицајем непознатих фактора. Тешко је рећи о разликама, јер се овај образац још увек проучава. И на нивоу научника постоје спорови о овој болести као целини. Да бисте третирали ову болест био је ефикасан, морате одредити разлоге за његову појаву. Да бисте то урадили, потребно је детаљно испитати тело и добити савјете од уских специјалиста. Симптоми идиопатске неалергијске уртикарије Главни симптом ове болести је појављивање кожних реакција, које могу имати различит степен озбиљности. Најчешће са овом дијагнозом постоје пликови који су праћени сврабом, имају јасне контуре и расту изнад површине коже. Могу мерити неколико милиметара или чак центиметара. Слични осипови су присутни стално, само повремено мењају локацију. По правилу, ова болест се понавља. Такви симптоми не представљају пријетњу људском животу, већ озбиљно погоршавају њен квалитет. Пацијент може бити поремећен спавањем, емоционални поремећаји, дневна активност трпи. Главни симптоми идиопатске уртикарије укључују следеће: цримсон осип на кожи; водени пликови са јасним обрисима; Осим описаних симптома, људи се често жале на такве манифестације: Тренутно, идиопатска уртикарија је често повезана са хроничним обликом болести. За разлику од акутног курса, чије трајање не прелази 6 недеља, хронична идиопатска уртикарија траје дуже од наведеног периода. Обично је ова дијагноза постављена пацијентима у случају да није могуће одредити узрок који је изазвао настанак болести. При првом упућивању специјалиста, прописују се стандардни тестови који су назначени за било коју другу врсту алергије: анализе за сифилис и ХИВ; Анализе за откривање хелминтичке инвазије. Ако у току студије није пронађено алергена или хелминтичка инфестација која би могла изазвати реакције на кожу, лекар: упућује особу да консултује уског специјалисте - гастроентеролога, уролога, дерматолога; спроведен је додатни преглед за идентификацију системске патологије која може изазвати кошнице. Ако су такве болести одсутне, дијагностикује се идиопатски облик болести. Главна потешкоћа терапије је због чињенице да су узроци настанка болести и даље непознати. Одговарајући третман помаже у суочавању с симптомима акутног облика болести током 6 недеља. Главни циљ терапије је да смањи свраб, пликове и оток коже. Лечење таквих кошница укључује неколико фаза: потражите узрок болести; Суочавање симптома болести са лековима; идентификација пратећих прекршаја; Употреба лекова има за циљ смањење осјетљивости имунитета, детоксикације организма и лијечења основне болести која се налази током анкете. Обично за лечење идиопатске уртикарије примењују се такве категорије лекова: антихистаминике - Преднисолоне, супрастин; масти и гелови са садржајем глукокортикостероида; сорбенти - ентеросгел, активни угљен; ензимски агенси - Мезим, фестал; други лекови за елиминацију симптома болести - Седативе и антимикотички лекови, као и препарати против едема и упале могу се прописати. Како изгледају кошнице? Одговор је у чланку. Приликом избора народних лекова, веома је важно узети у обзир повећану осетљивост оштећене коже. За почетак морате промијенити гардеробу - па, препоручљиво је дати предност опуштеној одјећи од природних материјала. За брисање тела користите мекане пешкири који не изазивају иритацију коже. Да бисте се суочили са осипом и сврабом, потребно је користити фолк лекове: Одлична опција ће бити свеже стиснут сок од целера. Препоручује се да се пије ујутру на празан желудац. Једна доза - две трећине чаше. Преостала трећина се користи за лечење упаљене коже; Корен ауре такође ће постати ефикасан алат. Мора бити подмазан на прах и пијан сваке ноћи ноћу. Једна доза - пола кашичице. Препоручује се да га оперете топлом водом; ако су погођене велике површине коже, сода ће бити корисна. Да бисте направили такав састав, потребно је да растворите чашу соде у топлој води и темељито премешате. Трајање поступка треба да буде 20-40 минута. Захваљујући правилном спроведеном превенцији могуће је смањити број напада и повећати трајање ремисије. Основна метода је искључивање контакта са алергеном. Да бисте повећали ефикасност превенције, потребно је елиминисати изворе хроничне инфекције, патологију дигестивног система, болести нервног система. Веома је важно избјећи стрес, одустати од алкохола и пушити. Немојте дуго остати на сунцу или се сунчати. Такође се препоручује да се избегне повећан физички напор. Није ни мање важно одбацивање алергених производа, нарочито у погледу периода погоршања. Да би се спречио повратак болести, треба се придржавати одређених правила: да посматра хипоалергену исхрану и без присуства жалби на добробит; придржавати се превентивних мера током епидемије вирусних болести; ако је могуће, ограничити употребу хемијских хемикалија за хемикалије. Уместо тога, можете користити природне производе - сода и сирће; редовно проводи лекарски преглед и редовно посећује зубара; укључите се у каљење тела. Опасности од болести код детета и трудница Код деце, идиопатска уртикарија је врло често праћена инфекцијом Хелицобацтер пилори. Такође, ова болест може бити повезана са хроничним патологијама: Често, узрок ове болести код деце лежи у патологији дигестивног система. Истовремене повреде које прате ову болест укључују: Ова болест код деце се третира приближно исто као код одраслих. Главна разлика је у дозама лијекова. Али да се носи са овим обликом болести током трудноће је врло тешко, јер је у овом периоду већина дрога контраиндикована. Због тога је веома важно да се одмах обратите лекару који ће изабрати безбедне лекове. Не мање важно је усаглашеност са хипоалергеном исхраном која ће помоћи у смањењу симптома патологије. Шта треба бити третман за уртикарију у кући? Сазнајте овде. Шта је алергично на бебичину овсену косу? Прочитајте више. Да се држи дијете је врло тешко, јер је немогуће одредити алерген који изазива болест. Да бисте направили одговарајући мени, потребно је да се обратите лекару. Не дозволите тијелу да доживи недостатак храњивих материја. Зато стручњак треба савјетовати, него замијенити високоаллергенние производе - мед, јаја, ораси. Веома је корисно држати дневник хране, који ће помоћи у утврђивању узрока ове болести. Главна дијететска правила за идиопатску уртикарију су сљедећа: исхрана се заснива на производима са ниским алергијским својствима - Можете јести пилетину, говеђину, јогурт, скут, јабуке, крушке, пиринач, овсена каша; Неопходно је искључити масну храну, димљене производе, чоколаду и агруме; веома је важно потпуно напустити алкохол. Идиопатска уртикарија је сложена болест, да се утврди тачан узрок који је немогуће. Да смањимо манифестације патологије, време је да се дође до доктора. Специјалиста ће одабрати ефикасне лекове за заустављање симптома болести и прописати хипоалергену исхрану. Идиопатска уртикарија - заједничка алергијска полиетиолошка дерматоза хроничног тока. Клинички манифестује тешка свраб и уртикарије (Плано-раисе, опипљив) осип на кожи који траје више од 6 недеља. Блистерс имају јасне границе, величине варира од 1,5 мм до 3-5 цм. Карактеристична карактеристика осипа је њено константно обнављање. Квалитет живота је сломљена: свраб, козметичке недостаци доводе до несанице, социјалну нелагодност, функционалних поремећаја нервног система. Дијагноза се заснива на анамнези, клиници, лабораторијским прегледима. Лечење се обавља са антихистаминским лековима друге генерације. Идиопатска уртикарија је хронична дерматоза уртикарума из групе алергијских болести која се јавља када су многи провокативни фактори изложени кожи. Посебна карактеристика патологије је осип срчаних блистера, праћен ангиоедемом околних ткива. Идиопатска уртикарија се јавља код 3% популације, нема родне боје, нема старосне, расне разлике, није ендемична. Уртикарија се први пут среће у описима кинеских доктора из Кс вијека пне. Модерно име је због Хипократа, који је у ИВ веку пре нове ере. примећује сличност осипа након угриза инсеката и осипова након контакта са коприве. Међутим, у широко распрострањеној употреби термин "уртикарија" уведен је 1796. од стране Виллиам Галлен. 1823, астрономи предложио да буде резултат посебног кошнице локацији у небу звезда за сваког пацијента, у 1864 доктора на "женске болести" су покушали да га повеже са месечно. Само откриће маст ћелије које садрже хистамин, у 1879 Паул Ехрлицх је довело научнике до модерног схватања етиологије и патогенезе уртикарија. Међутим, још увијек нема свеобухватног знања о овом питању. Узроци идиопатске уртикарије Тачан узрок болести није утврђен, идиопатска уртикарија се назива етиолошки хетерогена болест. Промотивни фактори (покретачи болести) могу бити храна, лекови, хемикалије, угризе инсеката, хиперосигурност, хипотермија. Идиопатска уртикарија прати као симптом број соматских болести (инфекције, системске колагенозе, дијабетес, малигни тумори). Међутим, без обзира на узрок и изазвати кошнице, водећу улогу у развоју болести играју маст ћелија, са почетком у штету луче вазоактивни посредника хистамин. Надаље, уништавање масних ћелија доводи до активације простагландина - супстанце хормонима попут укључених у инфламацију. Ћелије имунолошког система мигрирају до места порекла патолошког фокуса, повећавајући ослобађање хистамина у дермис. Понекад само подизање концентрације хистамина у кожи довољно да формира елементе спречио осип, али више патолошког процеса аутоимунских механизама су повезани. Спонтана имуни систем почиње да производи аутоантитела на рецептор мастоцита, повезивање са њима и изазивање масне ћелије да производе не само хистамин и серотонин али да умножава клиничке манифестације идиопатске уртикарије. Класификација идиопатске уртикарије Идиопатска уртикарија у савременој дерматологији подељена је на три варијанте: Права алергијска идиопатска уртикарија - развија се као резултат алергијске реакције "антиген-антитела" специфичном аутоалергеном. Псеудоалергична идиопатска уртикарија - Србећи блистери настају као последица хемијских или физичких ефеката на кожи (мраз, топлота, светлост, сунце, вода). Контакт идиопатска уртикарија - развија се као резултат продуженог ношења костимских накита, ручних сатова, каишева који садрже хемијске легуре или супстанце које узрокују алергију на кожу. Симптоми идиопатске уртикарије Идиопатска симптоми уртикарија могу бити различите тежине, али увек клинички испољене осип пруритусом пликови који су формирани због едема тачака папиларни дермис као резултат промена у васкуларне пермеабилности. Кожа око блистера је хидропсни (ангиооток), јасно ћелија граница боја од светло розе до љубичаста, величине варирају. Постоји константно наливање примарних елемената који остану на кожи шест месеци или више, освајајући све више и више нових подручја здраве коже. Не постоји типична локализација. Елементи се могу спајати једни с другима, решавају се из центра блистера. Свраб изазива цалцули на кожи, постоје еккоориације, може се придружити секундарна инфекција. Квалитет живота нагло погоршава. Свраб, који не нестаје ни дан или ноћ, доводи до несанице, раздражљивости, нервозе. Избељивање уртикарије у отвореним пределима коже постаје естетски недостатак пацијента, присиљавајући га да води изузетно затворен начин живота. У зависности од тежине процеса, његове преваленце, пацијент доживљава субјективне сензације различитог интензитета: слабост, главобоља, температура, слабост, мрзлица, диспепсија, стрес. Дијагностикује идиопатска уртикарија дерматолога и алерголози-имунолози заснован клинике и спроведе посебан тест, обраћајући пажњу на свраб и пликови трајања потпуне регресије (више од 6 недеља на кожи са нестанком без трага), као и присуство атопијског дерматитиса у историји. У вези са хетерогеном узрока болести, волумен дијагностичког прегледа је прилично широк. Медицински стандарди укључују: КЛА (еозинофилија), ОАМ, блоод Биоцхемистри (ЦРП, АЛТ, АСТ, укупних протеина, билирубин, шећер, тироидни хормони), реуматска тестови (антинуклеарна антитела криопретсипитини), бактериолошка и Параситологицал преглед измета; засад флоре из жаришта хроничних инфекција; маркери вирусног хепатитиса, ХИВ, Вассерман реакција. Изводи се ултразвук абдоминалних органа и ЕГДС са анализом за Хелицобацтер пилори. Аллергологистс користе за дијагностичке провокативним тестове: нпр одредити дермограпхисм (током појављује тупим предметом у блистеру коже), хладни и термални тестови. Ако се сумња на васкулитис уртикарије, узима се биопсија коже. Разликовати Идиопатска уртикарије до уртикарије васкулитис, анафилакса, мултиформе, нодосум, фиксна еритема, сцрапие, укључујући трудница; булозни пемфигоид, паразитска инвазија, паранеопластични синдром. Лечење и превенција идиопатске уртикарије Пацијенти који пате од идиопатске уртикарије показују хипоалергичну исхрану, са изузетком сумњивих алергена на храну; елиминисање тригера "хладноће"; Искључење из свакодневног живота накита, додатака који имају непознату композицију; избор средстава за заштиту фотографија; пажљива анализа узиманих лекова. Комплексна терапија обухвата лијекове који могу смањити осјетљивост имунолошког система: антихистамини (клемастин), филтер сорбенти), ензими (панкреатин). То је довољно за лаку форму болести. Ако је процес локализован на лицу, додају се глукокортикоиди (преднизолон). Као позадинска терапија користе се антиинфламаторни, антифунгални, анти-едеми, седативни лекови; значи исправљање метаболичких процеса. Да би се смањио утицај медијатора маст ћелија на циљане органе, како би се смањила дегранулација, препоручује се лек омализумаб. Оно се примењују хормонске масти. Постоје докази о ефикасној употреби цитостатике и плазмеферезе код тешке пролонгиране идиопатске уртикарије (едема Куинцке). Употреба физиотерапије се смањује на НЛО, УХФ терапију, електрофорезу. Пацијенти са идиопатске уртикарије треба следити неколико једноставних правила: држите се одређен исхране дерматолога (и не-акутна), почетак очвршћавања, не занемарују превентивне мере у епидемији грипа (маске, антивирусних лекова, контакте на минимум), користите само Антиалергијски третирана козметика не користе хемијску цхистиасцхе -моиусцхие средства пролазе кроз годишњи преглед медицинске провере од стране дерматолога, алергије-имунолог, стоматолог. Прогноза обзиром на чињеницу да се болест често решава спонтано, углавном повољни за живот. Данас, научници и лекари су наводи чињеница: осип - ово је један од облика дерматоза, а може да се развијају као резултат утицаја на скупу различитих неповољних фактора. Узроци осипом су: храну, Убоди инсеката, полен, лекове, хладноћу, топлоту, сунце, стресним условима. Ово може бити због чињенице да болест има на позадини било каквих хроничних аутоимуне патологије или проблема са гастроинтестиналног тракта, али катализатор представља спољни утицај. Псеудоаллергиц (анапхилацтоид). Одликује се чињеницом да су инфламаторни медијатори почињу да стоји изложен алергеном директно, односно у развоју кошница имуни систем није укључена. Узроци псеудо-уртикарија су различити и могу бити претходи алергију сносе интоксикације, цревна глиста инфекције, повећана осетљивост на неколико лекова. У периоди погоршања могу јавити ангиотек или ангиоедем, иу немар за њихово здравље ће вероватно анафилактички шок. патологија, болест изазвана дигестивни тракт и оштећења јетре (дизентерије, тровања, тифус, хепатитис и друго); Наследни вариети - пацијент је наследио реакцију појединих фактора (хладне, уједа инсеката, контакт са одређеним материјама), осип са симптомима хроничне уртикарије. Ови симптоми не угрожавају живот пацијента, али они могу да утичу на способност особе да ради и изазове нелагодност, манифестује у супротности са спавања-будности, грознице, главобоље и слабости. мехурићи могу бити различитих величина, али обично њихов пречник не прелази 10 мм, имају симетричан карактер, равну површину и јасне границе, а у одсуству третмана они на крају формирају континуално ерозијско место; Са рецидивним хроничним облицима болести, потребна је обимна дијагноза. Према индикацијама, пацијенту се додељују инструменталне методе испитивања гастроинтестиналног тракта и ендокриног система. Тест крви за маркере виралног хепатитиса (Б и Ц): повезан са криоглобулинемијом, која може бити узрок хладне / алергијске уртикарије. Пацијенту ће бити прописани антихистаминици, сорбенти, неки ензими за бољу асимилацију хранљивих материја из хране, као и било који гелови или масти за елиминацију спољних манифестација болести. Треба запамтити да болест спада у категорију болести које имају комплексну етиологију. Али, ако га гледате, немојте га водити, правовремено предузимати мјере за уклањање симптома, редовно пролазити кроз докторско истраживање, онда се болест може задржати под контролом. Антихистамине лекови друге генерације су продуженог деловања, раде добро са елиминацијом симптома уртикарије практично не изазива поспаност и не инхибира ЦНС. Мере терапијске корекције треба да укључују и етиотропно и симптоматско лечење. Треба запамтити да ако се не придржавате превентивних мера, евентуално може доћи до погоршања уртикарије, тако да бисте требали бити пажљивији према карактеристикама вашег тела.