text: Жарко Јанковић: КРИВИ СУ, ЈЕР СУ СВЕ ЗНАЛИ ОД ПРВОГ ДАНА 30.08. 2011 Српски културни клуб <http://www.srpskikulturniklub.com/wp-content/uploads/2011/08/Tadic-Jeremic-Dacic-Dinkic-prodali-Kosovo.gif> TadicJeremic Dacic Dinkic prodali Kosovo Током познате афере Драјфус у Француској чувени француски писац Емил Зола је јавно изрекао своје чувено ”Оптужујем” и стао у одбрану човека којем је напакована афера, иза које су стајале моћне структуре тадашње француске армије. У општој атмосфери линча над једним човеком који је био оптужен и осуђен, испоставиће се неправедно, за издају, Зола је проговорио јавно и стао у одбрану несрећног Драјфуса, ризикујући тада да и сам буде стављен на стуб срама у друштву. Међутим, то је био почетак расветљавања велике афере и рехабилитације једног неправедно осуђеног официра. Било би добро када бисмо и ми данас у Србији имали таквог припадника националне интелигенције који би устао и јавно рекао петооктобарским режимлијама криви сте, јер сте од првог дана знали који су услови и које ће последице по Србију имати ваша парола да ”ЕУ нема алтернативу”. Тадићева бедна и политикантска игра је завршена. То му је лично саопштила и Ангела Меркел. Јасно и гласно Немица је саопштила који су услови за нашу кандидатуру за ЕУ. Подвлачим кандидатуру, а за даљи пут у евроунијатско безнађе услови ће бити са списка бившег немачког амбасадора у Србији Цобела, који је већ апострофирао и Војводину, а пошто Немачка спада међу тзв. ”пријатеље Санџака” није тешко претпоставити да ће док Србија дође до врата те земље Недођије која се зове ЕУ, која се и сама изнутра све више растаче, престати да постоји. Није спорно да је Тадић спреман да прихвати све услове из Брисела и Вашингтона које му је пренео Берлин, али главни проблем за Бориса Регионалног је тај што су му ти услови испостављени пред изборе, што значи да га његови западни ментори отворено пуштају низ воду. Све би ово Борис прихватио, али када дође до још једног мандата, па би поново наставио да спроводи принцип куване жабе над српским народом, али ако ово сада траже од њега, то значи да га терају да самог себе политички уништи пред изборе. ”Напредни” европејци у лику Николића и Вучића већ задовољно трљају руке и најављују, замислите само, референдум са ли сте за улазак у ЕУ без Космета. Дични Вучић већ тврди да ће он Немцима да објасни колико имају грешака у политици према Србији. Само нека им он објашњава, једва чекају да га чују. Сада је све изашло на видело, поготово када се сетимо чувене дипломатске преписке Вилија Вимера са тадашњим немачким канцеларом Герхардом Шредером. Нема ту никакве грешке, запад доследно, ставку по ставку, спроводи свој план за југоисток. Најгоре у целој причи за нас Србе је то што имамо такву штеточинску, изродску и ништавну политичку ”елиту” која је свесно радила све ово у последњих 11 година. Време је да се после више од једне деценије стрмоглавог пута у пропаст без алтернативе погледамо где смо, а имамо и шта да видимо. Јасно је да се 5. октобра рушила држава, а не Милошевић, а заговарање некаквог ”6. октобра” није ништа друго до грађански рат у Србији и уништење Србије, до чега, срећом, још увек није дошло. Знале су наше досманлијске испоставе шта ће све морати да ураде када дођу на власт. И радили су, све су радили свесно, иако је било јасно да из дана у дан само пропадамо на сваком могућем пољу и живимо све горе. Многи су насели на провидну лаж о европејској будућности, јер се никада нису излечили од титоизма и југоносталгије, па им је ЕУ била замена за то. И каквим се све обманама и гадостима наше режимлије нису служиле током свих ових година да би оправдали своју политику. Били су чак толико дрски да се упоређују са истакнутим личностима српске историје. Тако су себе почели да пореде са Светим Деспотом Стефаном Високим. За разлику од досманлија, Свети Деспот Стефан Високи је ојачао у увећао Србију. Србија је почетком 15. века доживела прави духовни и културни узлет, а и била је и у највећим границама још од времена Душановог царства. Досманлије су Србију почетком 21. века уништиле и духовно и културно и цивилизацијски и економски, а изгубили су територије и растурили државу и то су свесно радили, како би испунили налоге западних газда који су их и довели на власт. Покушавали су домаћи евроатлантисти говеђе памети, а свињског карактера, да се пореде и са Обреновићима. Али, за разлику од Обреновића који су обновили и градили српску државу у 19. веку, евроунијатске ништарије су се одлучиле да разоре све што су нам преци оставили, укључујући и сам смисао постојања српског народа. На крају било је и оних, попут Добрице Ћосића, познатог и под конспиративним именом ”друг Геџа”, који су сматрали да нам је данас потребан неко као ђенерал Милан Недић. Далеко су досовске беде и од Милана Недића. За разлику од владе Милана Недића која је збринула огроман број српских избеглица и који је пред Хитлером тражио проширење Србије, данашње вашингтонске и бриселске марионете просто се утркују у доказивању пред својим западним господарима колико још могу да понизе, згазе, опљачкају, девастирају Србију и српски народ. Чак и у серији ”Отписани”, сниманој у комунистичко доба, руководиоци Специјалне полиције Бешевић и Мишић приказани су као београдска господа старог кова и антикомунистичког опредељења. Иако слушају Кригера, они о њему иза леђа мисле све најгоре. Називају га швапском њушком, надменим швабом, поремећеним манијаком, лоповом и сл. Њихови ликови у серији нису приказани потпуно дехуманизовано, поремећено и манијакално једнодимензионално. За разлику од Бешевића и Мишића из ”Отписаних”, који приватно презиру Кригера исто колико Прле и Тихи, наше данашње режимлије се и званично и незванично својим западним газдама диве до имбецилности, што би рекао Радован III. Једноставно речено, нема те историјске епохе нити личности из српске историје са којом би данашњи влатодршци у Београду могли да се пореде. То и не чуди, с обзиром да су они са презрењем одбацили сву српску традицију, идентитет и историчност. Они су само мали локални извођачи радова за интересе англоамеричког неолибералног атлантизма. Шта тек да кажемо о ситуацији у једној таквој институцији као што је САНУ? Од доласка Николе Хајдина на њено чело, руководство САНУ-у је толико забраздило у политици расрбљавања, да ће ускоро поред њих Б 92 постати излишан. Николи Хајдину није пало на памет да током свог председавања САНУ-ом икада јавно проговори о положају Срба и ситуацији на Косову и Метохији, у Црној Гори, ситуацији у Републици Српској, хрватском геноциду, положају српског језика и ћирилице, али је зато организовао обележавање 160 година од уједињења Италије и на другом дневнику РТС-а стао у отворену одбрану Тадића и Ђиласа поводом отварања недовршеног најскупљег моста у новијој историји људског рода, преко којег тренутно могу само да иду пешаци и који повезује Баново и Бумбарево брдо са Новим Београдом. Оваква режимска сервилност није скоро забележена, чак ни код нас. Проблем са Хајдином је у томе што он мостове види само као грађевине од бетона, па зато и стоји на становишту политике која разара и руши све мостове унутар српског народа. Међутим, ни ту није крај. Хајдин се на званичним документима потписује као председник Академије, а не САНУ. Изгледа да су поклоници ”суочавања са прошлошћу” дошли до закључка да коришћење назива Српска академија наука и уметности није ”политички коректно”, па нам намећу нове ”реалности”. Али, шта рећи за оне који наступају са појавно националног становишта, а и даље дробе да су за улазак целовите Србије у ЕУ, када нам је сасвим јасно поручено са запада да никаква Србија неће ући у ЕУ, већ ће бити разбијена. Шта рећи о Матији Бећковићу, који се просто уплашио од новинарског питања да ли ће се кандидовати за председника САНУ, па је рекао да неће и да гласа за Хајдина. И тако док Матијаш гласа за Хајдина, може на миру да држи говоре на млаком и јадном обележавању великих датума из српске прошлости. Ти скупови личе на обележавање годишњица неком давном покојнику којег се присутни све ређе и слабије сећају. Бећковић је добио задужење да током тих комеморација држи говоре о славном покојнику, а његове беседе су чувене. Ситуација подсећа на Нушићевог ”Покојника”. Србија се отима, труди се да докаже како је и даље жива, а домаће режимлије које су раскућиле и растуриле њено наслеђе труде се да докажу да је она покојна, мртва и хоће живу да је сахране, док Матејаш Бећковић држи посмртно слово, велича славног покојника и обрачунава се са свим генерацијама које су млађе од његове. Све се то одвија док млађани Александар Вучић тврди како ће он умети да ”објасни” Меркеловој дату ситуацију, док многи псеудо-национални аналитичари, са имиџом и ставовима попут либералних професора са Харварда који пате за својом студентском хипи младошћу, и даље бране свог пулена Јеремића и у оквиру ”нове политичке мисли” покушавају да нам објасне како су баш они измислили рупу на саксији. У ствари је јасно да када оде Тадић, или се направи ”велика коалиција” Тадић-Николић, онда ће они повести и ”национално одговорну и европску политику” много боље него било ко пре њих. У данашњој ситуацији када ово чујете од неког јасно је да је реч о обичној обмани и свесној манипулацији од стране оних који ће још више служити западним интересима. srbomrzitelji Можемо у неку руку бити и захвални Јадранки Косор. Њеним саопштењем јасно је признала да је СФРЈ разбијена заједничким злочиначким подухватом словеначког, хрватског, муслиманског и албанског вођства, уз подршку земаља чланица НАТО-а и ЕУ предвођених САД-ом. Овај злочиначки подухват још увек траје и трајаће док год нас наши непријатељи не униште, или док их се не ослободимо. За Хрватску је јасно да једино и постоји на геноциду и злочину. Њихова ”истина” је папизам, а идеја правашко-усташка идеологија. Када Ангела Меркел поручи нашим европејцима на власти и осталим у региону да треба да се угледају на Хрватску, она под тим подразумева да се српско питање мора решити онако како је решено у Хрватској. То би означило и коначно решење Источног питања и тада би сматрали на западу да су на Балкану обавили посао. Борис Тадић одмах је пожурио да, онако ”професорски”, укори своје бивше ђаче Вука Јеремића и његову изјаву доведе у исту раван са отвореном и дрском провокацијом, па и злочиначким испадом Јадранке Косор. Није ово, на жалост, први пут да у Србији имамо власт која изједначава хрватски геноцид са бенигним, млаким и благим прозивањем Хрватске за њене злочине који се чују из Београда. Док год будемо имали такву власт бићемо идеалне жртве и будући вечити кривци за наше џелате. Сада су све маске пале. Никакве обмане више не могу да прођу. Ко год сматра да треба да наставимо са срљањем ка ЕУ и говори о некаквој ”европској будућности”, тај се залаже за разбијање Србије и даље уништавање српског народа. НЕ У НАТО, НЕ У ЕУ, једини је одговор који можемо да дамо и да потражимо нове алтернативе за остварење националних и државних интереса.


МПЦ ритејл центар до почетка октобра | МПЦ ритејл центар до почетка октобра ПОЧЕЛА ИЗГРАДЊА РИТЕЈЛ ЦЕНТРА У СМЕДЕРЕВУ Изградња шопинг и ритејл центра је у пуном замаху. Према најавама 15. маја биће постављен и камен темељац за фабрику хируршких инструмената у Коларима. Ритејл центар простираће се лево и десно од објекта ДИС-а на скоро 10 хиљада квадрата. Завршетак радова очекује се до 12. октобра. За Наше новине, градоначелница Јасна Аврамовић, најавила и изградњу нове француске фабрике за стерилне хируршке инструменте у Коларима, као и изградњу новог клиничког центра и претварање зграде монопола у хотел Иначе, 6. марта отворено је градилиште великог шопинг и ритејл центра на локацији бившег бувљака, чиме су дефинитивно развејане све сумње да ли ће бити саграђен овај објекат. У првој фази, на 9.632 квадратна метра, тешке машине и грађевинари паралелно раде, док овај грандиозни објекат ниче из земље у Годоминском пољу, на локалитету, који је међу Смедеревцима, одавно познат као бувљак и мегамаркет ДИС-а. Ово је само почетак и прва половина пројекта – каже за Наше новине, градоначелница Смедерева, докторка Јасна Аврамовић – објекат ДИС-а биће у средини, а центар ће се простирати и са леве, али и десне стране постојећег мегамаркета. Дакле, са обе стране биће продавница и то ће бити инвестиција која ће упослити више од 200 Смедереваца. Ми настављамо да радимо и да мењамо слику Смедерева у позитивним смислу из дана у дан. Изградња овог ритејл и шопинг центра најбољи је доказ за то. Оно што смо обећали то смо и учинили. Инвеститор , компанија МПЦ је један од највећих брендова у изградњи тржних и шопинг центара у Србији. У њиховом пословном портфолиу свакако је најважнија чињеница да су власници Шопинг центра Ушће у Београду, Иммо аутлет центра, као и два центра, у Суботици и оног у Борчи, који је изграђен прошле године. У последње поменутом, своје објекте имају и Мекдоналдс, Тако, Дајхман, Лили, ЛЦ Ваикики, Јиск, Спорт вижн, ДИС и многи други. Кинези у Монополу, Французи у Коларима Ексклузивне информације, градоначелница је саопштила за читаоце Наших новина. Реч је о најављеним великим инвестицијама у зграду Монопола и изградњи нове болнице. Наиме, око тога се преговара са Кинезима: Пријатељима и инвеститорима из Кине, понудила сам зграду Монопола за изградњу хотела, без закупа, а они би за узврат изградили сасвим нову болницу, површине 40 хиљада квадратних метара – каже др Јасна Аврамовић. – Ово сам недавно презентовала министру здравља Златибору Лончару, који се одушевио идејом, чак ме је и додатно задужио да радим на изградњи центра за традиционалну кинеску медицину, који би радио у склопу те нове болнице и који би био први у Србији. То је договор кинеске владе са нашом и у томе ћемо бити први у Србији. И замислите када сви грађани ове земље, па чак и Београђани и остали житељи великих градова, буду долазили у Смедерево на лечење методама традиционалне кинеске медицине – каже Аврамовићева. Уз ово, градоначелница најављује за половину маја почетак реализације пројекта са француским партнерима. Реч је о фабрици, која ће бити изграђена у Коларима. Полагање камена темељца за изградњу фабрике стерилних инструмената за хирургију предвиђено је за 15. мај. Осам година сам преговарала са Французима и коначно смо успели да окончамо преговоре на обострано задовољство. Првих 4 500 квадратних метара пословног простора почеће да се гради половином маја. Иначе ће се ова фабрика простирати на укупно 13 000 квадрата. Када се заврши, запошљаваће између 200 и 300 радника – најављује Јасна Аврамовић. Previous Периодика пред суграђанима Next Сунцокрет при крају, кукуруз изнад 50 одсто од плана


Чланство у НАТО-у могло би да запали Црну Гору - Спутњик Србија Widgets Magazine 08:00 28.11.2015 (освежено 11:58 28.11.2015) Преузмите краћи линк Вујановић је рекао да је Бајден, у име Сједињених Држава, пренео снажну подршку Црној Гори за чланство у НАТО-у. Црногорска опозиција, међутим, верује да би чланство у Алијанси била историјска грешка црногорске Владе. Андрија Мандић, председник Нове српске демократије, за Спутњик каже да би улазак Црне Горе у Северноатлантски савез била епохална и катастрофална грешка Владе, која би ту земљу сврстала на погрешну страну. „Овом реализацијом политике Владе Црне Горе и подршком њихових савезника, Црна Гора ће бити сврстана као војни савезник на страну Турске, у сукобу на Блиском истоку, док се на другој страни налази Русија, наша савезница. Русија је држава која је и створила Црну Гору пре 300 година и захваљујући чијој помоћи је ова земља егзистирала као држава, у финансијском и сваком другом смислу“, каже Мандић. Захлађење односа с Русијом Александар Карасјов, научни сарадник на Институту за славистику руске Академије наука, за Спутњик каже да Русија није „фасцинирана“ проширењем НАТО-а, али да је учлањење у тај савез суверена одлука сваке земље, па и Црне Горе. Црногорско рукoводство мора бити свесно последица уласка у НАТО „Тежња ка чланству у НАТО сама по себи није разлог да се уводе санкције или тако нешто. Друга ствар је што Црна Гора није јединствена по питању евроатлантских интеграција. Политичка елита је за учлањивање у НАТО зато што то је први корак ка ступању у ЕУ, док су обични грађани углавном против. Треба такође имати у виду да позив НАТО-а не значи да ће Црна Гора сто посто постати чланица тог савеза: политичка ситуација би могла да се промени, јер у земљи постоји и релативно јака опозиција која се противи учлањењу у НАТО“, каже Карасјов. Ипак, додаје наш саговорник, уколико Црна Гора ипак постане чланица НАТО-а, то ће довести до одређеног захлађивања односа између званичне Русије и Црне Горе. С друге стране, на односе двају народа неће утицати, сматра Карасјов, јер већина црногорског становништва гаји симпатије према Русији. Црна Гора није потребна Алијанси Политиколог Владимир Трапара са Института за међународну политику и привреду сматра да би пријем Црне Горе у НАТО за ту земљу значио удаљавање од Србије и српског идентитета. „То је био кључни мотив Ђукановићевог режима за улазак Црне Горе у НАТО — осећај угрожености од Србије, не само у безбедносном, већ и у идентитетском смислу“, каже Трапара за Спутњик. Према његовом мишљењу, са гледишта скромног војног потенцијала Црне Горе, та земља није потребна Алијанси. „Међутим, оно што је Американцима важно јесте да доврше свој ’балкански дизајн‘, који је остао недовршен у току 90-их година, и подрже постојање и стабилност што више ’вештачких држава‘. То су земље које нису националне у правом смислу те речи, које су мултиетничке и које се заснивају на такозваној ’изградњи нације‘. Ако имамо у виду да су Црногорци као нација у својој земљи мањина, Црна Гора се уклапа у дефиницију такве ’вештачке државе‘, па самим тим САД има интереса да је прими у НАТО и приведе крају своју идеју ’балканског дизајна‘“, објашњава Трапара. Скупштина Црне Горе усвојила је Резолуцију којом се подржава улазак државе у НАТО. Она међутим не прецизира да ли ће коначна одлука бити донесена на референдуму, што тражи већи део опозиције, или ће се о томе још једном, у завршници процеса придруживања Алијанси, изјаснити парламент. Позив на протесте ако не буде референдума Лидер Нове српске демократије Андрија Мандић верује да би било природно да о тако важном питању одлучује народ. „С обзиром на то да Влада у Подгорици зна да је већина народа против интеграција у НАТО, они ће сигурно покушати неки превртљив начин, рецимо гласањем у парламенту, да Црну Гору сместе тамо где јој није место“, каже Мандић. Према његовом мишљењу, уколико би званична Подгорица одлучила да се о овом питању одлучује у Скупштини, а не на референдуму, наишли би на велики отпор грађана Црне Горе. „У таквом сценарију, Нова српска демократија и странке које се противе чланству у НАТО организоваће велике протесте, како би се супротставили намери црногорске Владе да, супротно вољи већине и без референдума, покушају да Црну Гору угурају у тај војни савез“, поручује Мандић. И политиколог Владимир Трапара верује да би избегавање црногорских власти да се о чланству у НАТО-у одлучује демократским путем, на референдуму, изазвао бунт народа. „Такав потез могао би бити иницијална каписла за још веће протесте од оних које смо до сада видели, а који би могли запалити Црну Гору“, закључује Трапара за Спутњик. немири, референдум, пријем, Црна Гора, НАТО, НАТО, Владимир Трапара, Александар Карасјов, Џозеф Бајден, Филип Вујановић, Андрија Мандић, Црна Гора


34 особе оптужене за изазивање нереда током протеста - Вести 34 особе оптужене за изазивање нереда током протеста објављено 3.9.20. 17.50 За провоцирање, изазивање немира и нереда на антивладином протесту одржаном 2. септембра и протекле ноћи, тужилаштво у Софији је подигло оптужницу против 34 лица. 30 њих је оптужено за хулиганско понашање пошто су гађали полицајце импровизованим експлозивним направама, стакленим флашама, камењем и другим предметима, и пружили су отпор приликом хапшења. Тројица су оптужена за наношење телесне повреде и напад на полицијског службеника, док се један терети за кривично дело претње смрћу. Радио Бугарска Вести оптужнице протести Софија тужилаштво ухапшени


source: fineweb

text: Милански едикт (313-2013): Основ за слободу вероисповести и уверења? Полазећи од непролазних вредности и трајне актуелности Миланског едикта, у сусрет великом јубилеју 2013. године, учесници конференције МИЛАНСКИ ЕДИКТ (313-2013): ОСНОВ ЗА СЛОБОДУ ВЕРОИСПОВЕСТИ И УВЕРЕЊА?, организоване у Новом Саду (Србија), од 2. до 5. маја 2012. године, расправљали су о различитим аспектима начина на које непролазна символична порука повезана са такозваним Миланским едиктом може бити извор надахнућа и смерница за практично спровођење начела слободе вероисповести или веровања. Организатор и домаћин конференције била је Српска Православна Црква, односно Његово Преосвештенство Епископ бачки г. Иринеј и Асоцијација невладиних организација Југоисточне Европе (CIVIS), у партнерству са Фондацијом Pro Oriente и Фондацијом за мир и решавање кризâ и у сарадњи са Конференцијом европских Цркава. Конференција је окупила теологе, историчаре и стручњаке из различитих верских заједница, из целе Европе и шире. Учесници су изразили своје признање и захвалност за одличан оквир плодне размене гледиштâ у атмосфери узајамног поштовања коју су организатори обезбедили. Следећи закључци, које су понудили организатори конференције, могу послужити као основа за будућу сарадњу у промовисању слободе вероисповести или уверења. /Програм конференције/ - Идеје које су у датом историјском и друштвеном контексту инспирисале Милански едикт требало би узети као символично полазиште у новој контекстуализацији начела libertas religionis за свакога, како за припадника већине тако и за пипадника мањине, сходно реалности нашег времена и света који се мења. - Цркве и верске заједнице би требало да наставе са заједничким радом на промовисању и заштити слободе вероисповести или веровања, као и да јачају своју сарадњу са цивилним друштвом како би сви ујединили свој глас у односу на државу, која је у обавези да јемчи универзална основна права на слободу вероисповести или веровања. - Потпуно свесни теолошких разлика и разликâ у понашању везаних за концепт слободе вероисповести или веровања у различитим духовним традицијама, које би требало равноправно уважавати, учесници су дошли до заједничке оцене да се такве разлике могу успешно превазићи једино ако се достојанство људске личности постави у центар свеопштег старања. У том смислу, универзално прихваћени међународни стандарди људских права требало би да пруже општи правни оквир који би обезбедио поштовање људских права у области слободе вероисповести или веровања. - Различити обрасци и искуства односâ између Цркве и верских заједница са једне и државе са друге стране могли би послужити као емпиријски основ, користан при стварању предусловâ за конструктивно партнерство између религијског и владиног сектора у друштву, уз делотворнији утицај цивилног друштва, које би, у том погледу, требало да са Црквама и верским заједницама пронађе објективно постојећи заједнички именитељ. Учесници су нагласили потребу да се успостави структурални дијалог одговорајућег значаја о свим питањима важним за конкретно побољшање стања у области слободе вероисповести или веровања. Са своје стране, Цркве и верске заједнице су спремне да преузму одговорност за очување и развој свих друштвених вредности. - У наредном периоду ваља интензивирати различите облике и начине сарадње и консултацијâ између појединаца и организација већ ангажованих на пројекту Непролазна вредност и трајна актуелност Миланског едикта, као и добродошле доприносе других актера релевантних у домену слободе вероисповести или веровања. То је предуслов за одлучно постизање нове димензије квалитета на следећој конференцији, која треба да се одржи идуће године, у години јубилеја Миланског едикта. Учесници су уверени да је, захваљујући успешном заједничком настојању на овој и претходној конференцији, а у оквиру истог пројекта, створена здрава подлога за суштински пробој ка реалном напретку у изузетно важној и крајње комплексној сфери слободе вероисповести или веровања.


Амерички војник упозорио своју мајку на скори крај света и потом ухапшен 6.11.2011. Војник америчке армије WilliamMillay рекао је у телефонском разговору својој мајци да ће ускоро наступити крај света и недуго после тога ухапшен је под оптужбом за шпијунажу. О његовом хапшењу известио је Mail Online,где је, по званичној верзији, као разлог хапшења наведена – шпијунажа. Но, изгледа да није све тако једноставно, како то званични органи желе да прикажу. Према информацији добијеној од мајке ухапшеног војника, објављеној на сајту „9\11 Memorial“, њен син није шпијун, већ је ухапшен због поруке коју јој је послао. William Millay Званична верзија хапшења Војник армије САД William Colton Millay, 22, који је служио у саставу војне полиције на Аљасци, ухапшен је због сумње за шпијунажу и притворен 22. октобра у војној бази Елмендорф – Ричардсон. Представници ФБИ и ЦИА изјавили су да ће он ускоро бити оптужен. Незванична верзија William Millay ухапшен је прошле недеље пошто је у писму, које је електронском поштом упутио својој мајци, написао: „Припреми се за крај света“. Треба напоменути да William, говорећи о „крају света“, није имао у виду почетак рата, нити "судњи дан", већ крај света у овом облику у каквом га данас познајемо. У свом писму он је још написао да је „Забринут због пребацивања трупа из Авганистана, Јапана и Јужне Кореје у Америку, где се оне концетришу у циљу заштите локалних, државних и савезних органа власти и полиције . А такве активности спроводе се само у једном случају: у ванредним ситуацијама повезаним са природним или вештачким катастрофама, те на основу тих показатеља он саветује мајку да се припреми за крај света“. Он је, такође, написао да сматра да је пребацивање у САД свих тих војних јединица повезано са 9. новембром, датумом када ће федерална влада спровести први национални тест система за обавештавање у ванредним ситуацијама, када ће у трајању до три и по минута бити прекинуто емитовање свих ТВ и радио емисија. За текст у целини: http://borbazaveru.info/content/view/4113/1/ О 9. новембру када ће се прекинути емитовање свих програма, погледајте и веома обимну расправу на америчкој секцији форума: https://www.stormfront.org/forum/t840511/


– Он је заиста искусан тренер, његове изјаве су увек игра речи. Прошли пут је акценат „бацио“ на поштено суђење, овог пута на то славље титуле у Београду. У сваком случају поштујем господина Косановића и не бих даље коментарисао.


Пријемни – септембар 2017.


source: wikipedia

text: Кување је уметност, технологија, наука и занат припреманја хране за конзумацију. Технике кухања и састојци увелико варирају у целом свету, од печења хране на отвореном огњу до употребе електричних штедњака, печења у различитим врстама пећница, одражавајући јединствене еколошке, економске и културне традиције и трендове. Врсте кувања такође зависе од нивоа вештине и обучености кувара. Кување обављају обични људи у њиховим домовима, као и професионални кувари у ресторанима и другим прехрамбеним објектима. Кување се може одвијати путем хемијских реакција без присуства топлоте, попут цевича, традиционалног јужноамеричког јела у коме се риба кува са киселинама у лимуновом или лиметином соку. Припрема хране топлотом или ватром је активност јединствена за људе. Могуће је да је започета пре око 2 милиона година, а археолошки докази постоје за задњих милион година. Ширење пољопривреде, трговине и транспорта између цивилизација у различитим регионима понудило је куварима мноштво нових састојака. Нови изуми и технологије, као што је изум посуђа за држање и кључање воде, проширили су опсег техника кувања. Неки савремени кувари примењују напредне научне технике у припреми хране како би додатно побољшали укус јела које се сервирају. Кување је термичка обрада сирове хране, за људску исхрану. Кува се у води или на пари - на 100 °C. Осим кувања храна се термички може још припремати и печењем или динстањем. Оба начина храну термички обрађују на температури од преко 100 °C, с тим што се динстање одвија на нешто нижој температури, ближе 100 °C. Историја Филогенетичка анализа сугерише да су људски преци вероватно измислили кување још пре 1,8 милиона до 2,3 милиона година. Поновна анализа изгорелих фрагмената костију и биљног пепела из пећине Вондерверк у Јужној Африци пружила је доказе који подржавају контролу ватре код раних људи пре 1 милиона година. Постоје докази да је -{Homo erectus}- кувао своју храну још пре 500.000 година. Докази о контролисаној употреби ватре припрадника врсте -{Homo erectus}- који почињу од пре око 400 000 година имају широку научну потпору. Археолошки докази од пре 300.000 година, у облику древних огњишта, земљаних пећи, спаљених животињских костију и кремена, налазе се широм Европе и Блиског истока. Антрополози сматрају да је широко распрострањено кување на ватри започело пре око 250.000 година када су се огњишта први пут појавила. Недавно је установљено да су најранија огњишта стара најмање 790.000 година. Комуникација између Старог и Новог света у Колумбијској размени утицала је на историју кувања. Кретање хране преко Атлантика из Новог света, као што су кромпир, парадајз, кукуруз, пасуљ, паприка бабура, чили паприка, ванила, бундева, касава, авокадо, кикирики, пекан, индијски орах, ананас, боровница, сунцокрет, чоколада, тиквице и тикве голице имали су снажан утицај на кување у Старом свету. Кретање хране преко Атлантика из Старог света, попут говеда, оваца, свиња, пшенице, овса, јечма, пиринча, јабука, крушака, грашка, лелебије, бораније, горушице и шаргарепе, слично је променило кување у Новом свету. У седамнаестом и осамнаестом веку храна је била класични маркер идентитета у Европи. У „доба национализма” деветнаестот века кухиња је постала дефинишући симбол националног идентитета. Индустријска револуција је донела масовну производњу, масовно стављање у промет и стандардизацију хране. Фабрике које су обрађивале, презервирале, конзервирале и паковале широк избор намирница и прерађених житарица брзо су постале одредница америчког доручка. Током 1920-их појавили су се методи замрзавања, кафетерије и ресторани брзе хране. Поцетком 20. века владе су издале смернице о исхрани које су довеле до прехрамбене пирамиде (уведене у Шведској 1974). „Храна за малу децу” из 1916. године постала је први УСДА водич који је дао посебне смернице о исхрани. Ажурирани 1920-их, ови водичи дали су сугестије за куповину за породице различитих величина заједно са ревизијом ере депресије, која је обухватала четири нивоа трошкова. Године 1943, УСДА је креирала „Основних седам” графикона за промоцију исхране. Они су садржали прве препоручене дневне количине по подацима Националне академије наука. Године 1956, публикација „Основе адекватне исхране” је навела препоруке у којима је смањен број група о којима ће америчка школска деца учити на четири. Године 1979, водич под називом „Храна” бавио се везом између превеликих количина нездраве хране и хроничних болести. Масти, уља и слаткиши додати су у четири основне групе хране. Састојци Већина састојака у кувању потиче од живих организама. Поврће, воће, житарице и орашасти плодови, као и биље и зачини потичу од биљака, док месо, јаја и млечни производи потичу од животиња. Печурке и квасац који се користе у печењу су врсте гљива. Кувари такође користе воду и минерале као што је со. Кувари такође могу користити вино или жестока пића. Природни састојци садрже различите количине молекула који се називају протеини, угљени хидрати и масти. Такође садрже воду и минерале. Кување укључује манипулацију хемијским својствима ових молекула. Угљени хидрати Угљени хидрати укључују уобичајени шећер, сахарозу (стони шећер), дисахарид и такве једноставне шећере као што су глукоза (направљена ензимским цепањем сахарозе) и фруктоза (из воћа), и скроб из извора као што су брашно од житарица, пиринач, шипак и кромпир. Интеракција топлоте и угљених хидрата је сложена. Шећери дугог ланца, као што је скроб, имају тенденцију да се разграде на лакше сварљиве, једноставније шећере. Ако се шећери загреју тако да се избаци сва кристализациона вода, почиње карамелизација, при чему се шећер подвргава термичкој разградњи са стварањем угљеника, а други производи разлагања производе карамелu. Слично, загревање шећера и протеина изазива Малардову реакцију, основну технику за побољшање укуса. Емулзија скроба са масти или водом може, када се лагано загреје, да обезбеди згушњавање јела које се кува. У европском кулинарству, мешавина путера и брашна која се зове запршка се користи за згушњавање течности за прављење варива или сосова. У азијском кувању, сличан ефекат се добија од мешавине пиринчаног или кукурузног скроба и воде. Ове технике се ослањају на својства скроба за стварање једноставнијих слузавих сахарида током кувања, што узрокује познато згушњавање сосова. Ово згушњавање ће се, међутим, разбити под додатном топлотом. Mасти Врсте масти укључују биљна уља, животињске производе као што су путер и лој, као и масти из житарица, укључујући кукурузно и ланено уље. Масти се користе на више начина у кувању и печењу. За припрему помфрита, сира на жару или палачинки, тигањ или решетка се често премазују машћу или уљем. Масти се такође користе као састојак у пекарским производима као што су колачићи, колачи и пите. Масти могу достићи температуре веће од тачке кључања воде и често се користе за превођење високе топлоте на друге састојке, као што су пржење, дубоко пржење или сотирање. Масти се користе за додавање укуса храни (нпр. путер или масноћа од сланине), спречавање лепљења хране за тигање и стварање жељене текстуре. Протеини Јестиви животињски материјали, укључујући мишиће, изнутрице, млеко, јаја и беланца, садрже значајне количине протеина. Скоро све биљне материје (посебно махунарке и семена) такође садрже протеине, иако углавном у мањим количинама. Печурке имају висок садржај протеина. Било који од ових може бити извор есенцијалних аминокиселина. Када се протеини загреју, они постају денатурисани (развијени) и мењају текстуру. У многим случајевима то узрокује да структура материјала постане мекша или ломљивија – месо постаје кувано, више крхко и мање флексибилно. У неким случајевима, протеини могу формирати чвршће структуре, као што је коагулација албумена у беланцима јајета. Формирање релативно круте, али флексибилне матрице од беланца представља важну компоненту у печењу колача, а такође је основа многих десерта на бази пуслица. Витамини и минерали Витамини и минерали су потребни за нормалан метаболизам; а оно што тело не може само произвести мора доћи из спољашњих извора. Витамини долазе из неколико извора укључујући свеже воће и поврће (витамин Ц), шаргарепе, јетре (витамин А), мекиња житарица, хлеба, јетре (витамини Б), уље рибље (витамин Д) и свеже зелено поврће (витамин К). Многи минерали су такође неопходни у малим количинама, укључујући гвожђе, калцијум, магнезијум, натријум хлорид и сумпор; а у веома малим количинама бакар, цинк и селен. Микронутријенти, минерали и витамини у воћу и поврћу могу бити уништени или елуирани кувањем. Витамин Ц је посебно склон оксидацији током кувања и може бити потпуно уништен дуготрајним кувањем. Биорасположивост неких витамина као што су тиамин, витамин Б6, ниацин, фолна киселина и каротеноиди се повећава кувањем тако што се ослобађају од микроструктуре хране. Бланширање или кухање поврћа на пари је начин да се минимизира губитак витамина и минерала током кувања. Референце Спољашње везе Википедијин Кувар How to Cook (wikihow) Open Cookbook (wikicook) Human Timeline (Interactive) – Smithsonian, National Museum of Natural History (August 2016). Хоби


source: CulturaX

text: Kуп афричких нација: Ебола, политика, па фудбал - ИН4С Насловна Мозаик Kуп афричких нација: Ебола, политика, па фудбал Kуп афричких нација: Ебола, политика, па фудбал У суботу почиње 30. издање Купа афричких нација, континенталног шампионата најбољих селекција "црног" континента које не може без контроверзи. Одржаће се у Екваторијалној Гвинеји, која је била избачена из квалификација због кршења правила, али је "упала" као домаћин, због одустајања Марока услед епидемије еболе. Африка ће добити новог шампиона јер бранилац титуле Нигерија није успела да се квалификује, као ни седмоструки шампион Египат, најуспешнија селекција континента. Највеће звезде турнира биће Пјер-Емерик Обамејанг (Габон/Борусија Дортмунд), Андре Ају (Гана/Олимпик Марсеј), Асамоа Ђан (Гана/Ал Аин), Муса Сов (Сенегал/Фенербахче), Папис Демба Сисе (Сенегал/Њукасл), Вилфред Бони (Обала Слоноваче/Манчестер Сити), Јаја Туре (Обала Слоноваче/Манчестер Сити), Стефан Мбиа (Камерун/Севиља). Први фаворити пре неколико месеци биле су северноафричке земље – Алжир (најбоље рангирана селекција на ФИФА листи, 18) и Тунис, али све се променило пресељењем домаћинства са севера у централни део континента. Нови географски положај турнира више одговара средњеафричким земљама, па се сада у првим план истичу Гана, Гвинеја, Обала Слоноваче, Сенегал, Буркина Фасо и Мали. Буркина Фасо је била највеће изненађење прошлог тунира у Јужној Африци где је играла финале, Мали је био трећи на последња два КАН-а, док је Гана четири пута у низу стизала до полуфинала. Међутим, истинског фаворита нема, а борбу ће отворити дуел домаћина Екваторијалне Гвинеје и Конга у 17 часова. Три сада касније састаће се Буркина Фасо и Габон. Шампионат ће се одржати четири града – највећем граду Бати, Ебедијину, Малабоу у Монгому. Већина селекција се жалила на смештај у Екваторијалној Гвинеји, која је критикована због лоше инфраструктуре, због чега се тражило одлагање турнира за јун. Радници су и ове седмице спремали стадионе за мечеве, а укључила се и политика, па је државна опозиција позвала становништво на бојкот турнира због "ускраћене слободе говора и медијске слободе у земљи". С друге стране, председник државе Теодоро Обијанг Нгуема је лично платио за 40.000 карата како би мечеви имали што бољу посету. У сваком случају, од 17. јануара до 8. фебруара нас очекују 32 узбудљиве утакмице у карактеристичној колоричној афричкој стадионској атмосфери.


text: 28. март (28.03) је 87. дан у години по грегоријанском календару (88. у преступној години). До краја године има још 278 дана. Догађаји 193 — Преторијанска гарда је убила римског цара Пертинакса и потом продала римски престо најиздашнијем понуђачу, сенатору Дидију Јулијану. 364 — Римски цар Валентинијан I је именовао свог брата Валенса за свог источног савладара. 1776 — У Москви основан театар „Бољшој“, велики театар опере и балета, по угледу на Санкт Петербург, у којем су од четрдесетих година XVIII века извођене оперске представе. 1800 — Парламент Ирске усвојио закон о уједињењу Ирске са Великом Британијом. 1802 — Хајнрих Вилхелм Олберс је открио 2 Палас, други познати астероид. 1814 — Британска краљевска морнарица је поразила Америчку морнарицу у бици код Валпараиса. 1850 — Постигнут Бечки књижевни договор између осморице јужнословенских књижевника. 1881 — У Бечу потписана „Железничка конвенција“ о изградњи пруге Београд-Ниш. Пруга дуга 243,5 km изграђена 1884, а уз финансијску помоћ страних конзорцијума у Србији до 1890. изграђено 1.060 километара пруге до аустроугарске, бугарске и турске границе. 1923 — Два највећа турска града, Константинопољ и Ангора, добили су нове називе: Истанбул и Анкара. 1939 — Републиканска војска је у Шпанском грађанском рату предала Мадрид снагама генерала Франка. 1941 — Британске поморске снаге у Другом светском рату нанеле тешке губитке италијанској морнарици у бици код рта Матапан. 1942 — Британске поморске снаге су изненадним нападом са копна, мора и из ваздуха уништили луку Сен Назер у окупираној Француској, у којој су били усидрени немачки ратни бродови. 1945 — Адолф Хитлер сменио Хајнца Гудеријана са положаја начелника Врховне команде копнене војске. 1945 — САД признале владу Демократске Федеративне Југославије. 1970 — У земљотресу који је разорио турски град Гедиз и околна села у западној Анадолији погинуло најмање 1.100 људи. 1973 — Амерички глумац Марлон Брандо одбио да прими "Оскара“ за главну улогу у филму „Кум“, а на церемонију за доделу награде послао индијанску глумицу Сачин Литлфедер да опише патње америчких Индијанаца. 1979 — Због делимичног топљења језгра у нуклеарној електрани Острво три миље код Харисбурга у околину је пуштено око 1,59 PBq радиоктивног криптона. 1979 — Британски премијер Џејмс Калахан је изгубио на гласању у Дому комуна о поверењу његовој влади за један глас након што је његова влада није успела да се избори са раширеним штрајковима у зими незадовољства. 1989 — У Београду проглашени амандмани на Устав Србије, којим је покрајинама одузета могућност вета на уставне промене у Србији и део законодавне, управне и судске функције. 1992 — Након састанка са америчким амбасадором у Југославији Вореном Цимерманом у Сарајеву, Изетбеговић је повукао свој потпис са споразума о прихватању Карингтон-Кутиљеровог плана. 2001 — У Демократску Републику Конго стигао први контингент „плавих шлемова“ са задатком да ојача присуство УН у тој земљи после грађанског рата. 2003 — На Фрушкој гори нађено тело бившег председника Председништва Србије Ивана Стамболића, отетог 25. августа 2000. Полиција ухапсила четири припадника распуштене Јединице за специјалне операције МУП-а Србије осумњичених за то убиство. Са острва Танегашима Јапан лансирао своје прве шпијунске сателите у свемир, који ће тој земљи омогућити независност у прикупљању података, укључујући кретање севернокорејске војске. Јапан се раније ослањао на обавештајну службу САД. Рођења 1824 — Бранко Радичевић, српски песник. (прем. 1853) 1868 — Максим Горки, руски писац. (прем. 1936) 1895 — Игњат Јоб, српски сликар. (прем. 1936) 1901 — Кристиан Крековић, југословенски сликар. (прем. 1985) 1902 — Флора Робсон, енглеска глумица. (прем. 1984) 1905 — Мирко Бањевић, црногорски и југословенски песник. (прем. 1968) 1909 — Невенка Урбанова, српска глумица. (прем. 2007) 1911 — Ели Финци, српски и југословенски књижевник, позоришни и књижевни критичар, есејистa и преводилац. (прем. 1980) 1914 — Бохумил Храбал, чешки писац. (прем. 1997) 1921 — Дирк Богард, енглески глумац и писац. (прем. 1999) 1925 — Инокентиј Смоктуновски, руски глумац. (прем. 1994) 1926 — Властимир Радовановић, српски сценариста и редитељ. (прем. 2012) 1929 — Драган Лаковић, српски глумац. (прем. 1990) 1929 — Предраг Лаковић, српски глумац. (прем. 1997) 1930 — Џером Ајзак Фридман, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1990). 1936 — Марио Варгас Љоса, перуански књижевник, новинар, есејиста и политичар, добитник Нобелове награде за књижевност (2010). 1942 — Данијел Денет, амерички филозоф, писац и когнитивни научник. 1942 — Џери Слоун, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер. (прем. 2020) 1944 — Рик Бари, амерички кошаркаш. 1944 — Крунослав Кићо Слабинац, хрватски музичар. (прем. 2020) 1954 — Гордана Лазаревић, српска певачица. 1955 — Риба Макентајер, америчка музичарка, глумица и музичка продуценткиња. 1962 — Дарко Русо, српски кошаркашки тренер. 1962 — Горан Скробоња, српски писац, сценариста стрипова, преводилац, уредник и издавач. 1965 — Срђан Тодоровић, српски глумац и музичар. 1968 — Олег Новковић, српски редитељ и сценариста. 1969 — Иван Готи, италијански бициклиста. 1972 — Ник Фрост, енглески глумац, комичар, сценариста и продуцент. 1974 — Јонас Ериксон, шведски фудбалски судија. 1980 — Сесил Корбел, француска музичарка. 1981 — Јелена Јевремовић, српска певачица. 1981 — Џулија Стајлс, америчка глумица. 1981 — Славко Стефановић, српски кошаркаш. 1984 — Менсур Мујџа, босанскохерцеговачки фудбалер. 1985 — Станислас Вавринка, швајцарски тенисер. 1986 — Лејди Гага, америчка музичарка и глумица. 1986 — Никола Петковић, српски фудбалер. 1986 — Барбора Стрицова, чешка тенисерка. 1987 — Кегни Лин Картер, америчка порнографска глумица. 1993 — Матија Настасић, српски фудбалер. 1995 — Џастин Џексон, амерички кошаркаш. 1996 — Бенжамен Павар, француски фудбалер. Смрти 193 — Пертинакс, римски цар (рођ. 126) 1811 — Доситеј Обрадовић, српски просветитељ, писац, филозоф и педагог (рођ. 1742) 1881 — Модест Мусоргски, руски музичар. (рођ. 1839) 1941 — Вирџинија Вулф, енглеска књижевница. (рођ. 1882) 1943 — Сергеј Рахмањинов, руски композитор и пијаниста (рођ. 1873) 1969 — Двајт Дејвид Ајзенхауер, амерички генерал и државник (рођ. 1890) 1980 — Милан Ајваз, позоришни, филмски и ТВ глумац. (рођ. 1897) 1985 — Марк Шагал, француски сликар руско-јеврејског порекла (рођ. 1887) 1994 — Ежен Јонеско, француски драмски писац румунског порекла (рођ. 1909) 2002 — Били Вајлдер, холивудски режисер и сценариста. (рођ. 1906) 2004 — Питер Јустинов, британски глумац, сценариста, писац, режисер и продуцент. (рођ. 1921) 2009 — Ранко Мунитић, филмски критичар и теоретичар. (рођ. 1943) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог мученика Агапија и седморицу са њим Светог мученика Александра Светог мученика Никандра Мисирца Референце 328


text: Публије Корнелије Тацит (; рођен око 56 – умро око 120) био је римски говорник, правник и сенатор и један од највећих античких историчара. Његови главни радови Анали и Историје су за предмет имали историју Римског царства првог века од смрти цара Августа 14 године до смрти Домицијана 96. године. Биографија Тацитови радови садрже вредне информације о његовом свету, премда недостају детаљи из његовог живота. Чак и његово име није поуздано утврђено. Оно мало што знамо долази из расутих детаља из његовог рада, писама његовог пријатеља и обожаваоца Плинија Млађег, натписа нађених у Миласи и Карији и научничких нагађања. Тацит је рођен око 56. године у витешкој породици као и многи други латински аутори Златног и Сребрног доба. Као највероватније место рођења узима се подручје северне Италије (у античком смислу). Тачан датум и место рођења нигде нису изричито наведени. Исто је и са његовим именом. У неким писмима Сидонија Аполинара и у неким старим и неважним натписима његово име је Гај али у великом преживелом рукопису његовог рада његово име је Публије. Наслеђе и место рођења Његово ниподаштавање због социјалног пењања је довело до хипотезе да је његова фамилија водила порекло од непознате гране патрицијског рода Корнелијеваца, али ниједан Корнелијевац никада није имао део имена Тацит. Старије аристократске фамилије су у великој мери биле уништене у хаосу који је пратио крај републике и Тацит је лично сматрао да за свој ранг дугује царевима из династије Флавијеваца. Хипотеза да је водио порекло од ослобођеног роба није потврђена у било којој његовој изјави, говорима које би сенатори и витезови изговарали када говоре о ослобођеницима и стога је лако одбачена. Његов отац је вероватно био Корнелије Тацит који је био прокуратор Белгике и Германије. Син овог Корнелија Тацита је помињан од стране Плинија Млађег као пример невероватног раста и старења укључујући и брзу смрт. Ово значи да овај син није историчар али сениор Корнелије Тацит би могао да буде његов ујак. Из ове везе и пријатељства између Плинија Млађег и младог Тацита извлачи се закључак да су две фамилије из исте класе, начина живота, да су били еквити из провинцијских фамилија са значајним богатством. Тачна провинција из које је потицао је непозната. Његова женидба са ћерком сенатора Нарбоненсиса Гнеја Јулија Агриколе може да се тумачи као да је и он из Нарбонске Галије. Можда је шпанског порекла од Фабија Јуста којем је Тацит посветио Дијалог што по некима сугерише породичну везу са Хиспанијом. Његово пријатељство са Плинијем указује на северну Италију као на његов дом. Ниједан доказ није коначан. Гнеј Јулије Агрикола је могао знати Тацита са друге стране. Марцијал посвећује поему Плинију, а не изврсном Тациту што не би био случај да је Тацит био из Хиспаније. Марцијалов често подругљив стил није одговарао Тацитовом достојанственом и озбиљном маниру. Не постоје докази да су Плинијеви пријатељи из северне Италије познавали Тацита нити Плинијева писма која наговештавају да су два пријатеља делила исту провинцију. Његово порекло умеће и говорништво и његове повремене симпатије за варваре који су се одупирали римској власти је навело неке да помисле да је келтског порекла. Келти који су заузели Галију пре Римљана били су познати по свом умећу у говорништву али су у то време били подјармљени од Римљана. Јавни живот, брак и књижевна каријера Као младић је студирао реторику у Риму, као припрему за каријеру у законодавству и политици а, можда је студирао као Плиније код Квинтилијана. 77. или 78. се оженио Јулијом Агриколом ћерком чувеног генерала Агриколе. Не знамо ништа о њиховом браку или кућном животу осим да је Тацит волео лов и чист ваздух. Почетак своје каријере дугује Веспазијану као што нам и сам каже у Историји, али је под Титусом ушао у политички живот као квестор 81. или 82. Напредовао је у почасним службама да би постао претор у 88. години и држао је позицију у религиозном већу петнаесторице, свештеника који су се старали о Сибилиним књигама и Секуларним Играма. Био је извикан као правник и говорник, његово умеће у јавном наступу тумачено је иронично у светлу његовог имена јер Тацит на латинском значи тих. Једна од његових мудрих реченица је: "што је више закона то је мање правде". Служио је у провинцији од 89. до 93, можда као командант легије можда као цивил. Његова личност и имовина су преживеле Домицијанову власт и терор (93–96) али искуство га је учинило изнуреним и љутим. Можда се стидео због сопственог саучесништва. У сваком случају после тога је у његовим радовима евидентна мржња према тиранији. Први од своје фамилије је постао конзул 97. за време владавине Нерве. За то време је достигао врхунац своје славе као говорник када је одржао посмтрни говор славном старом војнику Вергинију Руфусу. У следећој години написао је и објавио дела Агрикола и Германија и тиме наговестио своја литерарна настојања које ће га пратити до смрти. После нестаје са јавне сцене на коју се вратио за време владавине Трајана. 100. заједно са својим пријатељем Плинијем Млађим оптужује Марија Приска проконзула Африке због корупције. Приск је осуђен и послат у егзил и Плиније је написао неколико дана касније да је Тацит говорио „са узвишеношћу која је била карактеристика његовог стила говорништва“. Следио је дуг период одсуствовања са политичког и јавног живота за време којег је написао неколико својих великих радова. Прво је написао Историје па затим Анале. Државо је највишу цивилну власт у римској провинцији Азији у данашњој западној Анатолији 112. или 113. како је забелжено у натпису нађеном у Маласи. Догађај у Аналима фиксира 116. као годину пре које није наступила његова смрт а могла се догодити све до 125. Непознато је да ли је имао деце иако је у Августијновој Историји поменуто да је цар Марко Клаудије Тацит изјављивао да је наследник и обезбедио чување његових радова, али као и све друго у поменутој Историји и ово је вероватно погрешно. Дела Пет дела које се приписују Тациту су сачувана (или бар велики делови ових дела). Године су приближне а последње две (његови главни радови) су вероватно захтевале неколико година да би се написле. Дијалог о беседницима () (око 80. године) О животу и карактеру Агриколе () (98. године) Германија () (98. године) Историје () (око 105. године) Анали () (око 117. године) Велики радови Два велика рада која су оригинално објављена одвојено замишљена су тако да сачињавају једну едицију од тридесет књига са Аналима временски испред Историје. Иако нису писана тим редоследом дела редом излажу период од смрти Августа (14) до смрти Домицијана (96). Историје У једном од првих поглавља Агриколе Тацит је рекао да је желео да прича о годинама владавине Домицијана, Нерве и Трајана. У Историји је пројекат модификован: У уводу Тацит каже да ће се владавином Нерве и Трајана бавити касније. Уместо тога он ће покрити период који је почео са грађанским ратовима годином четворице царева која се завршава деспотизмом Флавија. Само прве четири књиге и 26 поглавља пете књиге су сачуване и покривају 69. годину и почетак 70. Верује се да је рад настављен до смрти Домицијана 18. септембра 96. Пета књига садржи као увод у Титово сузбијање велике јеврејске побуне кратак етнографски извештај о античким Јеврејима и непроцењив запис о гледишту учених Римљана на ове људе. Анали Анали су Тацитов последњи рад који покривају период од смрти Августа Цезара 14. године. Написао је бар 16 књига али оне од 7. до 10. и делови 5, 6, 11. и 16. недостају. Књига 6 се завршава смрђу Тиберија и књиге 7–12 садрже владавине Калигуле и Клаудија. Остатле књиге садрже владавину Нерона можда до његове смрти у јуну 68. или до краја те године да би се повезале са Историјом. Друга половина књиге 16 недостаје (завршава се са догађајима из године 66). Не знамо да ли је Тацит комплетирао рад као ни да ли је завршио друге радове које је планирао да уради. Умро је пре него што је могао да заврши планиране историје Нерве и Трајана и није сачуван ниједан запис о раду на Августу Цезару и почетку Царства са којим је намеравао да заврши свој први рад као историчар. Он у својим аналима, поред осталог, помиње једно племе, које неки због сличности назива доводе у директну везу са данашњим Србима, на чијем се челу налази извесни Зорсинес. Мањи радови Тацит је написао и три мања рада са различитим темама: Агрикола биографија Гнеја Јулија Агриколе, Германија монографија о земљама и племенима варварских Германа и дијалози о уметности реторике. Германија Германија () је етнографски рад о различитим германским племенима изван Римског царства. Германија се издваја у традицији коју су поставили аутори од Херодота до Јулија Цезара. Књига почиње описом земље, закона и обичаја код Германа (поглавља 1–27), затим описује појединачна племена почевши од оних која су живела ближе римским земљама и завршава се са оним племенима која су живела на крајњим обалама Балтичког мора са описом примитивних и дивљих Фена и непознатим племенима иза њих. То је најоригиналнији и најважнији споменик германских традиција. Агрикола Агрикола () је написан 98. и говори нам о животу Гнеја Јулија Агриколе, чувеног римског генерала и Тацитовог рођака. Он такође покрива сажето географију и етнографију античке Британије. Као у Германији Тацит супротставља слободу домородаца Брита тиранији и корупцији Царства. Књига такође садржи речиту и оштру полемику против грамежљивости и похлепе Рима. Дијалог Није поуздано утврђено када је Дилајог () настао али је вероватно написан после Агриколе и Германије. Многе карактеристике су узете из других Тацитових дела и то иде толико далеко да се чак оспорава да је Тацит то написао иако је увек у рукописној традицији груписано са Агриколом и Германијом. Начин писања у Дијалозима више је близак Цицероновим научним радовима – отмен али не и досадан стил што је инспирисано учењем Квинтилијана. Недостаје неслагање које је типично за Тацитове велике историјске радове. Можда је написан када је Тацит био млад. Посвета Фабију Јусту даје датум објављивања али не и датум писања. Необичан класичан стил може вероватније да се објасни тиме да су Дијалози рад који се бави реториком. За радове у реторичком жанру структура језик и стил Цицерона су били уобичајени модели. Извори Тацита Тацит је био у положају да користи званичне изворе Римске државе као што су: сенатска акта и колекција одлука владе и новости у судству и главном граду. Могао је да чита и говоре неких царева као што су Тиберије и Клаудије. Тацит је био подозрив историчар који је обраћао много пажње својим историјским радовима. Мали недостаци који се појављују у Аналима би могли да буду због чињенице да је Тацит умро пре него што их је довршио и стога није могао да их прочита по завршетку. Поред ових користио је и друге историјске и литерарне изворе. Користио их је слободно и није био једностран већ је бирао између различитих извора са различитим тенденцијама. Тацит неке од њих и директно цитира као на пример Плинија Старијег који је написао дело Германски рат () и историјски рад који је био наставак Ауфидија Басуса. Тацит је могао користити и неке колекције писама и разне белешке. Узео је неке информације из других радова историјског жанра као на пример Exitus illustrium virorum. Ово је била колекција књига оних који су били противници царева. Књижевни стил Тацитова дела су позната по својој на мах оштрој и збијеној прози, реткој блиставости као супротности попустљивом стилу неких његових савременика као што је Плутарх. Пораз римске армије 63 који је описао у првом делу Анала је једна од ретких прилика када се латио неке врсте блиставости, али и онда је радије писао о крају непријатељстава са мирноћом него да се служи дотераним фразама. У највећем делу својих списа служи се стриктним хронолошким редом у својој нарацији, тешко је уопштавао већ је остављао читаоцу да он сам направи „већу слику“ за себе. Без обзира на то када је скицирао већу слику као на пример у уводним деловима Анала када је сумирао ситуацију при крају владавине Августа није му требало више од неколико фраза да уведе читаоца у срце приче. Приступ историји Тацитов историјски стил комбинује различите приступе историји у његов саопствени метод. Постоје неке сличности са Салустијем Криспом као што су хронолошки исписане чињенице, моралне лекције и дотерано довођење у центар драматичних збивања. Његов историјски рад карактерише песимизам. Тацит сам каже да је његов циљ да излаже чињенице без емоција као што су горчина или љубав које је у потпуности избацио из свог дела. Иако је ово најближе што се могло доћи у погледу неутралне тачке гледишта у антици постојале су извесне расправе о Тацитовој неутралности односно љубави ка другима. У својим радовима Тацит се првенствено бавио односом снага Римског Сената и Римских Царева. Његови радови су пуни прича о корупцији и тиранији у владајућој класи. Они су потрошили њихову дуго чувану културну традицију слободе говора и самопоштовања јер су морали да се улизују царевима од којих су ретки били доброћудни. Још једна важна тема је улога војске у доласку на власт и останку на власти појединих царева. Тацит описује водећу улогу легија које су чувале Римске границе као и војске у самом Риму Преторијанске гарде у избору царева. Тацитова политичка каријера се одиграла углавном за време цара Домицијана тако да је искусио тиранију, корупцију и декаденцију тог доба што може да објасни његов љуте и ироничне анализе. Он упозорава на опасности неограничене моћи неутемељене на принципима, корупције која је нагризала благостање царства. Можда је та тиранија коју је исуксио била узрок његовом негативном ставу према царевима из Јулијевско-Клаудијевске династије. Без обзира на то слика коју је изградио о Тиберију у првих шест књига Анала није ни само суморна ни само одобравајућа. Велики број научника сматра да је слика Тиберија у првој књизи добра да би постала негативна у следећим књигама што је повезано са интригама Сејана. Тацит се није устучавао да упути речи хвале али и речи осуде за исту особу често објашњавајући отворено њене позитивне особине као и оне које заслужују презирење. Док је описивао живот свог таста Агриколе, изнео је став да историчари треба да буду умерени у оцени људи. Због те његове неутралности многи каснији мислиоци су сматрали његове радове за одбрану царског система док су их други видели као одбацивање истог што је доказ да је успео у свом науму да буде објективан. Стил прозе Тацитово умеће у писању је велико. Ниједан други аутор се не сматра једнаким њему изузев можда Цицерона. Његов стил се разликује како од оног из Сребрног Доба тако и од оног из Златног Доба. Додуше имао је прорачунату величанственост и речитост што је умногоме могао да захвали чињеници да је био образован у говорништву. Његов стил је крајње сажет чак и епиграмски. Реченице су ретко течне или лепе али њихова поента је увек јасна. Исти стил је био у исто време исмејан као „груб, непријатан и тежак“ и награђиван као „достојанствен, кратак и језгровито речит“. Његови историјски радови су као центар интересовања имали психу и унутрашње мотиве личности, често са улажењем у унутрашњост појединца мада је под знаком питања колико су та улажења у унутрашњост личности исправна и убедљива. Он је најбољи када изражава дволичност, лицемерство и удвориштво. На пример, он помиње Тиберијево одбијање титуле Отац отаџбине () тако што је опозивао институцију закона која забрањује издајничке говоре или писања и неосноване оптужбе које резултују судским процесима (Анали,1.72). На другом месту (Анали 4, 64–66) он пореди Тиберијеву јавну деобу новчане помоћи са његовим неуспехом да заустави злоупотребу правде. Међутим, ова врста проницања у нешто му је донела награђивање, био је такође критикован због недавања веће слике догађаја које је описивао. Тацит за свој језик и метод највише дугује Салустију Криспу. Амијан Марцелин је каснији историчар чији рад му се највише проближава по стилу. Студије и схватање историје Плиније Млађи у свом седмом писму Тациту каже: „Предвиђам а моја предвиђања су обично добра да ће твоје историје бити бесмртне“. Тацит је запамћен као највећи и најславнији римски историчар једнак ако не и бољи од Тукидида највећег старогрчког историчара. Енциклопедија Британика сматра да је Тацит заслужио једно од највиших места међу људима од пера свих времена. Његов утицај далеко превазилази само историју. Његово дело се чита и због његових савета из морала због његовог драматичног приповедања, због његовог неупоредивог стила прозе. Као политички теоретичар је веома утицајан и ван поља историје. Политичке лекције из његовог рада иду у два смера. Први је црвени Тацит који подржава републиканске идеале а други је црни Тацит којег неки виде као лекцију из Макијавелијеве Реалне Политике. Иако је његов рад највреднији извор за историју његовог времена његова прецизност је понекад под знаком питања. Анали су базирани на изворима из друге руке чија поузданост је непозната и постоје неке очигледне мање грешке као на пример мешање две ћерке Марка Антонија и Октавије Минор обе са именом Антонија. Историје су писане на основу докумената из прве руке и много је прецизнија када је у питању период Флавијеваца иако је Тацитова мржња према Димицијану изгледа обојила његов тон и излагање. Референце Спољашње везе Пројекат Гутенберг: Дела Тацита Пројекат Персеус: Радови Тацита на елглеском и латинском Анали и Историје Паралелни енглекси и латински текстови Тацита Рођени 56. Умрли 117. Римски историчари Римско царство Римски писци Конзули Римског царства


text: 1. Свети мученик Никита. Родом од Гота; ученик епископа Теофила Готског, који је учествовао на Првом Васељ. Сабору. Када кнез Готски Атанарик поче мучити хришћане, тада св. Никита стаде пред кнеза и изобличи га због безбоштва и нечовечности. Мучен страшним мукама Никита све јаче исповедаше веру Христову и мољаше се Богу с благодарношћу. И имаше ум непрестано уздигнут и удубљен у Бога, а на прсима под оделом држаше икону Св. Богородице са превечним Младенцем Христом, стојећег и држећег крста у рукама Својим. Ову икону носио је св. Никита зато што му се св. Богородица јавила и утешила га. Најзад мучитељ баци Христовог војника у огањ, у коме св. мученик издахну, али тело његово оста неповређено од огња. Друг његов Мариан пренесе његово тело из Готске земље (Влашка и Бесарабија) у Киликију у град Мопсуест, где сагради цркву св. Никите и положи у њ чудотворне мошти мученикове. Пострадао и прославио се 372. године. 2. Преподобни Филотеј. Из села Мирмикса, или Мравина, у Малој Азији. Мати му се звала истим именом, само обратно: Теофила. Беше презвитер и још за живота велики чудотворац. Једном приликом претворио воду у вино, другом приликом умножио хлеб. Упокојио се у Господу у Х столећу. Мошти му се пројавиле мироточивим. 3. Свети мученик Порфирије. Родом из Мимоса. Најпре исмевао хришћане пред царем Јулијаном Одступником. Тако једном изигравајући хришћанску тајну крштења, он се на бини погрузи у воду изговарајући речи: во имја Оца и Сина и Свјатаго Духа! Када се дигне из воде он узвикне: сад сам хришћанин! Сви су мислили, да се он као глумац шали, као и увек, но он је остао при своме, престао исмевати хришћанство, и најзад пострадао за Христа. Обезглављен 361. год. и преселио се у царство Христово. 4. Свети мученици Теодот, Асклиад и Максим. Знаменити по роду Трачани. Пострадали за Христа близу Филипопоља у селу Салтису (између 305-311. год.) и преселили се у царство небеско. 5. Свети Висарион архиепископ. Лариски чудотворац. Основао манастир Спаситеља у Лариској епархији. Прослављен чудесима за живота и после смрти. 6. Свети новомученик Јован Критски. Пострадао за веру Христову од Турака у Ефесу 1811. год. 7. Свети Јосиф, епископ Алавердски. Један од оних 12 отаца Сиријских (7. маја) који беху упућени у пределе Кавкаске да проповедају Јеванђеље. Св. Јосиф мирно се представио Господу 570. год. Чудотворне му мошти почивају у Алавердској саборној цркви. Бог се не да поругати. Ругаче Бог или кажњава, да би их поправио, или их обраћа у онакве каквима се они ругају. Св. Порфирије најпре се прослави међу незнабошцима као ругач хришћанства. Једанпут он исмеваше хришћанску тајну крштења пред царем Јулијаном Одступником и његовом свитом. Но догоди се нешто сасвим неочекивано. Када се Порфирије погрузи у воду и изрече речи, да се крштава у име Свете Тројице; наједанпут се у њему промени дух и он у истини постаде хришћанином. И место подсмевања вери хришћанској он поче изобличавати цара због његовог нечестија идолопоклоничког. Зато би мучен и посечен. Сличан случај догодио се са неким комедијантом Генесом, вероватно у време Диоклецијаново. Овај Генес je представљао хришћанско богослужење пред незнабожачком гомилом народа и увесељавао све својим подсмевањима и досеткама. Но на једанпут он се промени и викне пред народом: "ја верујем, и желим да се крстим." Гледаоци помисле најпре, да и те речи његове спадају у његове лакрдије; али он је почео понављати своју веру у Христа. Па кад је и пред судом и пред самим царем, упорно остао при својој вери у Христа, био је мучен и убијен – Тако и ругачи Христа постају мученици за Христа. свједочи за мене отац који ме посла. (Јов. 8, 18) У закону је писано, да су потребна два сведока, да би се доказало нешто. Неверним Јеврејима Господ је најпре указао на три велика сведочанства о Себи: на Оца, на Своја дела и на Св. Писмо (5, 36-39). По том, после још умножених чудеса Својих и после још опширније исказане науке Своје, Он им рече, да је само и једино Његово сведочанство о Њему истинито и довољно (8, 14). Најзад, опет им истиче два сведочанства, Своје и Очево – сходно законском пропису о потреби два сведока. Тако Господ заграђује уста неверних свим начинима, и не оставља им никакве одушке – осим злочина убиства, чему прибегавају сви они који се не дају никаквим разлозима ни доказима убедити у истину. У последњем случају, где Господ истиче Своје сведочанство о Себи и сведочанство Оца Свога, Он хоће да покаже и Своју ипостасну самосталност, и равенство са Оцем у битности. Он ставља, на име, Своје сопствено сведочанство и засебно, и Наравно са сведочанством Бога Оца. Да је овакво тумачење тачно, потврђују и следеће речи: кад бисте знали мене, знали бисте и оца мојега. Овде је изражено потпуно суштаствено јединство Оца и Сина, и не преостаје ни најмање сумње, да Господ мисли на битну једнакост Своју са Оцем Својим. О божанској природи је реч, а не о телесној. Ко год би замишљао Свету Тројицу као три телесна бића, лудо би се преварио. Телесно се јавио свету, ради спасења света, само Син Божји, а никако и Отац и Дух Свети. По божанској природи Својој пак Син је у телу остао раван Оцу и Духу Светом. Човечју природу пак Он је обукао на се и додао ју Својој божанској природи из љубави према људима, да би се могао јавити људима, и да би могао спасти људе.


Године које су појеле „Зорку”


Цео тррип и фазон, а и резултат можете наћи ОВДЕ


Планина Озрен богата је природним ресурсима, посебно здравом питком водом са извориштима у еколошки очуваној средини, термо-минералним водама са љековитим својствима, те рудним и минералним ресурсима.


Mibiomi Patches - pевиевс оф закрпе губитак тежине - Phytonutrition Santé Поред здраве исхране и умерене физичке активности, користе се и различити помагала за смањење тежине. Слично томе, ово се односи на спортисте који требају предузети додатне мере за допуну недостатка супстанци у телу – онда су промене у изгледу силуета много брже видљиве. Слично је иу процесу губитка непотребних килограма, када цијело људско тијело треба додатну подршку у виду вриједних храњивих материја и потпорне мршављења. Недавно су на тржишту појавили Мибиоми Патцхес. Дијета допуњује јединственом специфичношћу деловања, која се састоји у апсорпцији активних састојака кроз кожу. Да ли се разликује од ефикасности са других средстава доступних на тржишту? Патцхес Мибиоми Патцхес а бреактхроугх ин тхе процесс оф слимминг? Патцхес Мибиоми Патцхес је новост за људе који желе да се отарасе непотребним килограмима. До сада су на тржишту преовладавали препарати доступни у облику капсула или биљних смеша. У свесности људи који се боре са прекомерном тежином појављују се многе сумње у ефикасност Мибиоми Патцхеса. Међутим, испада да је пенетрација активних састојака кроз кожу један од најбољих начина за убрзавање промена у телу. Супстанце садржане у лепљивима, одмах након лепљења, апсорбују ћелије коже и мигрирају у крвоток. Научно је доказано да кожа апсорбује и прилагођава хранљиве састојке брже у процесу микроциркулације. Захваљујући томе, испоручена једињења се одмах користе у процесу термогенезе, која је одговорна за сагоревање масти, а дигестивни систем није оптерећен на било који начин. Као резултат, активна једињења могу функционисати без икаквих сметњи. Мибиоми Патцхес садрже потпуно сигурна једињења природног поријекла, захваљујући којој су потпуно безопасни чак и током дуготрајне употребе. Када се саставља њихов састав, разматране су само природна једињења, која су вековима позната по својственим својствима за мршављење и детоксикацију. Мибиоми Патцхес помаже у губитку нежељених килограма и чисти тело токсина и преостале воде. Ова свеобухватна акција одмах побољшава добробит и постепено и ефикасно смањује садржај масти у телу. Третман третмана Мибиоми несумњиво доноси позитивне ефекте у процесу губитка тежине, без обзира на количину прекомерних килограма. Помагала за мршављење Мибиоми Патцхес Које састојке одређују њихову ефикасност? Ефикасан рад Мибиоми Патцхес гарантује присуство три главна састојка природног порекла: Гуарана, Гарциниа Цамбогиа и Фуцус Весицулосус. Свака од њих је одабрана у одговарајућим пропорцијама, доносећи максималне резултате уз одржавање сигурности. Наведени састојци садржани у препарату, доносе многе друге предности телу, што значајно убрзава процес мршавања и обезбеђује дуготрајне ефекте лечења. Гуарана је позната широм свијета као једна од сјајних супстанци. Садржи веома велику количину кофеина, који поред импликација стимуланса има своју примену у процесу губитка непотребних килограма. Кофеин убрзава процесе сагоревања масти – побољшава процесе термогенезе током којих се масне ћелије разбијају. Осим тога, она подржава тело током исхране са негативним калоријским балансом – додаје потребну енергију, бори се умор и стимулише током физичке активности. Кофеин је познат иу козметици као супстанцу која подстиче очување, подмлађивање и детоксикацију. Гуарана је богат извор витамина Б3, неопходан за правилно функционисање тела – смањује холестерол, ојачава имунитет, учествује у процесима детоксификације тела, утиче на правилан ток протеина, масти и угљених хидрата. Гарциниа Цамбогиа је биљка пореклом из Азије, позната по својствима за сузбијање апетита и за јачање губитака масти. Коришћење екстракта Гарциниа Цамбогиа у исхрани штити од прекомерне глади и снацкања. Супстанца учествује у процесима сагоревања масти, стимулирајући тело да узима енергију из резидуалног масног ткива. Истовремено, штити од отапања испоручених масти, подвргавајући их процесима метаболизма. Гарциниа Цамбогиа додатно штити од акумулације штетног холестерола у циркулаторном систему. Фуцус Весицулосус (Фуцус) је морска биљка, која је такође укључена у састав Мибиоми Патцхеса. Спада у врсту алги који имају ефекат спречавања депозиције масних ћелија. Поред тога, екстракт ове биљке смањује задржавање воде у телу. Посебно се препоручује људима који имају проблема са правилним метаболизмом. Садржај високих концентрација јода и брома не само да регулише хормонску равнотежу, већ и доприноси повећању процеса детоксификације. Поред тога, бром побољшава адаптацију магнезијума и калцијума који потичу из хранљивих материја, убрзава метаболизам, а захваљујући садржају каротена, алгинска киселина и фукоксантин има благотворно дејство на стање коже. Осим тога, Морсзцзин спречава настанак ио-ио ефекта и пружа дуготрајан ефекат слимминга. Трансдермална технологија ефикасан метод губитка тежине! Многи се питају о специфичностима трансдермалне технологије, која до сада није била позната међу производима који подржавају мршављење. Његова употреба у Мибиом Патцхес-у изазвала је изненађење проузроковано брзим резултатима у промени профила људи који су лечили. Трансдермални патч који се користи у Мибиоми Патцхес гарантује изузетно брз транспорт активних састојака у организам. Развијена је на основу сложених физичко-хемијских процеса. Гарантују не само ефикасну пенетрацију, већ и постепену дистрибуцију активних супстанци и каснију консолидацију њиховог рада. Захваљујући томе, тело апсорбује неопходне супстанце сваког сата и на тај начин добија потребну подршку током губитка непотребних килограма. Активна једињења садржана у препарату убрзавају метаболизам, смањују апсорпцију масти и бригу за правилно функционисање нервног система. За разлику од других производа доступних на тржишту, Мибиоми Патцхес гарантује свеобухватну акцију која подржава процес губитка непотребних килограма. Употреба трансдермалног оближа осигурава 24-сатну подршку тела – пробој у лечењу гојазности! Да ли је Мибиоми Патцхес мршављење потпуно безбедно? Због кориштења само природних састојака од стране произвођача, Мибиом Патцхес су потпуно сигурни. Чак и њихова дуга употреба не угрожава здравље жена и мушкараца свих узраста. Поред тога, употреба трансдермалне формулације деловања, обезбеђује постепену апсорпцију активних једињења – тело се припрема за промене и не доживи шок повезан са присуством активних састојака. Захваљујући томе, касније појављивање тзв ио-ио ефекат, је минимизиран. У случају трудница и жена у лактацији, посебну пажњу треба предузети приликом припреме. Затим, одлуку о започињању терапије најбоље се консултује са својим лекаром. Исто треба урадити ако сте алергични на било који састојак садржан у препарату. Коришћење Мибиоми Патцхес је изузетно једноставно! Спровођење терапије мршављења са Мибиоми Патцхес не узрокује никакве проблеме. Само запамтите да редовно мењате закрпе и држите их на правом месту. Препоручује се да се патцх мења у редовним интервалима, пожељно ујутру – око 30 минута пре првог оброка. Требало би да буде постављен наизменично, пожељно на леђима – под десним или лијевим раменим ножем. Уверите се да малтер остаје без примедби, само пратите упутства. Директно пре наношења темељито очистити и осушити кожу. Затим одлепите заштитну фолију и ставите поклопац на означено место, лагано га држите неколико секунди. Најважније је да третман треба да има континуитет. Због тога лепак треба заменити одмах након 24 сата. Третман третмана Мибиоми не ограничава свакодневно функционисање на било који начин. Производ не омета кретање и потпуно је неприметан. Остали препарати доступни на тржишту треба узимати неколико пута дневно. Нажалост, најчешће у складу са дужностима, они који узимају терапију забораве на узимање капсула. Са Мибиоми Патцхес-ом регуларност протока активних једињења обезбеђује се 24 сата без потребе да се сјећате промјена у току дана. Позитивне повратне информације од стручњака, потврда ефикасности Мибиоми Патцхеса Бројне студије и запажања потврдили су ефективност Мибиом патцхеса. Мишљење је изразио и познати дијететичар А. Мурпхи, који тврди да је производ изузетно ефикасан у борби против додатних килограма. Мибиом патцхес су такође добили признање од Академије за исхрану и исхрану у САД. Специјалисти који тамо раде, најчешће их препоручују својим оптужбама, тврдећи да су то једно од најбољих средстава за борбу против прекомјерне тежине – у комбинацији са умереном физичком активношћу и елиминацијом штетних производа из исхране, њено деловање је незаменљиво. Трандермална формула деловања и богат садржај активних састојака, сваки пут доноси резултате. Ову изјаву потврђује велики број људи задовољних ефектима лечења, који поред губитка непотребних килограма примећује побољшање благостања и укупног стања тела. Да ли је вредно користити Мибиоми Патцхес у третману за мршављење? Наш рејтинг Патцхес Мибиоми Патцхес гарантују брз и правилан третман мршављења. То је безбедна метода за тело и потпуно неинвазивна. Његова ефикасност потврђена је у многим тестовима и опсервацијама. Садржај само састојака биљног поријекла, уз кориштење трандерменске формуле акције доноси изненађујуће резултате, без обзира на ниво напредовања гојазности. Припрема стога могу користити људи који желе да се отарасе неколико килограма и оних који су се током година борили са прекомјерним телесом. У комбинацији са здравом исхраном и физичком активношћу, рад ће се додатно ојачати. Захваљујући Мибиом Патцхес-у, ефекти процеса мршављења ће бити много бржи, што ће сигурно резултирати мотивацијом да настави да брине о овој слици. Сваки особа незадовољна по изгледу свог тела требало би да покуша Мибиоми Патцхес.


text: 11. јануар је једанаести дан у години у Грегоријанском календару. 354 дана (355 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 630 — Освајање Меке: Пророк Мухамед и његови следбеници освајају град, Курејш се предаје. 1055 — Теодора је крунисана за царицу Византијског царства. 1158 — Владислав II, војвода Чешке постао је краљ Чешке. 1569 — У Енглеској је, под патронатом краљице Елизабете I, у катедрали Светог Павла у Лондону први пут организована лутрија. Приход је коришћен за обнову утврђења, лука и других јавних радова. 1654 — Арауко рат: Шпанску војску су поразили локални Мапуцхе-Хуиллицхес док је покушавала да пређе реку Буено у јужном Чилеу. 1672 — Исак Њутн је изабран за члана Британске краљевске академије. 1775 — Погубљен је Јемељан Пугачов, руски козак који је, прогласивши се за цара Петра III, подигао устанак против руске царице Катарине II (1773-1775). Устанак је имао карактер сељачког рата и захватио је Уралски крај, Поволожје и део Сибира. У њему су, поред руских, учествовали и сељаци татарских народности, као и рудари и радници из руских мануфактура. После већих успеха и показане организаторске способности, Пугачов је поражен, заробљен у кавез и одведен у Москву где је погубљен. 1779 — Чинг Тханг Кхомба је крунисан за краљa Манипура, садашње једне од савезних држава у Индији. 1787 — Вилијам Хершел је открио два Уранова месеца, које је касније његов син назвао Оберон и Титанија. 1811 — Скупштина свих народних старешина у Србији основала је у време Првог српског устанка прва попечитељства (министарства). Министар просвете постао је најученији Србин тог времена, ректор Велике школе у Београду Доситеј Обрадовић. 1843 — Аустријски цар Фердинанд I је у време највећег успона Илирског препорода забранио употребу илирског имена, посебно у „новинама и јавним списима“. 1858 — Светоандрејска скупштина извршила је смену династије у Србији збацивши кнеза Александра Карађорђевића. На престо је враћен Милош Обреновић, а за његовог наследника проглашен је његов син Михаило. 1861 — Амерички грађански рат: Алабама се одвојила од Сједињених Америчких Држава. 1863 — Амерички грађански рат: Битка за Арканзас: Генерал Џон МцКлернанд и адмирал Давид Дикон Портер заузели су реку Арканзас за Унију. 1870 — У Боки которској завршен Кривошијски устанак српског народа, који је избио због одлуке окупационих власти због одлуке аустроугарске о увођењу војне обавезе за становништво тог краја. Примирје је успостављено после тромесечних жестоких борби, када је аустријски намесник Далмације генерал Гавро Родић, по налогу Беча, амнестирао устанике, укинуо забрану слободног ношења оружја, донео одлуку о надокнади материјалне штете и укинуо војну обавезу за которски округ. 1878 — У Српско-турском рату српска војска је ослободила Ниш и у град је ступио владар Србије Милан Обреновић, тада кнез, а од 1882. краљ. За ослобођење града одлучујућа је била победа Браничевске бригаде на Чегру. У завршним операцијама Моравски и Шумадијски корпус освојили су све стратешке објекте у Нишу. Тим чином овај древни град коначно је након вишевековне турске окупације поново постао саставни део Србије. Овај датум је у војсци Краљевине Југославије слава Петог пешадијског пука „Краљ Милан“. 1879 — Англо-Зулу рат: Британске снаге под командом лорда Челмсфорда су напали Зулуланд без дозволе британске владе. 1882 — Нападом устаника на пандурску станицу у Улогу почео устанак у Херцеговини против аустроугарске окупације. 1886 — У Њујорку је почео први шаховски меч за првака света између Вилхелма Штајница и Јохана Цукерторта, који је добио Штајниц резултатом 10:5, уз пет ремија. Титулу је одбранио 1889. и 1892. у мечевима против Михаила Чигорина, али је 1894. поражен од Емануела Ласкера. Написао је „Уџбеник модерног шаха“, који се сматра основом модерне шаховске стратегије. 1916 — Први светски рат: Са Цетиња су због пада "Ловћена" у аустроугарске руке евакуисани према Подгорици црногорски двор, влада, врховна команда, савезничке мисије, а делимично и државне установе. 1917 — Као резултат саботаже догодила се експлозија у фабрици муниције у Кингсланду . 1919 — Румунија је анектирала Трансилванију која је била у саставу Аустроугарске монархије до њеног распада 1918. Миром у Тријанону 1920. Трансилванија је формално додељена Румунији. 1922 — Први пацијент излечен инсулином од шећерне болести је постао 14-годишњи Канађанин Леонард Томсон. 1923 — Војске Француске и Белгије су окупирале Рурску област како би присилиле немачку Вајмарску републику да плати одштету за Први светски рат. 1931 — Основана Библиотека града Београда. 1941 — Други светски рат: Немачка и Италија су објавиле рат САД, а Конгрес САД је истог дана објавио рат тим двема земљама. Пољска је објавила рат Јапану, а Куба, Костарика, Никарагва, Доминиканска Република и Гватемала Немачкој и Италији. 1942 — Други светски рат: Јапанци су заузели Куала Лумпур. Други светски рат: Јапанске снаге напале Таракан у Борнеу (Тараканска битка). Други светски рат: Југословенска избегличка влада у Лондону за министра војске, морнарице и ваздухопловства поставила Драгољуба – Дражу Михаиловића, пуковника југословенске војске и вођу четника у окупираној земљи. 1946 — Уставотворна скупштина у Тирани је прогласила Народну републику Албанију. 1962 — Под снежном лавином, која је у перуанским Андима затрпала село Хуаскаран, живот је изгубило више од 3.000 људи. 1970 — Армија Нигерије је после 32 месеца борби у грађанском рату у којем је погинуло милион и по људи, угушила побуну сецесиониста у провинцији Бијафра. Вођа побуњеника генерал Чуквуемека Одумегву Оџукву напустио је земљу дан после пада Оверија, главног града Бијафре. 1972 — Ухваћени припадници хрватског пролећа, Марко Веселица, Фрањо Туђман, Шиме Ђодан, Владо Готовац, Хрвоје Шошић, Јозо Ивичевић-Бакулић, Звонимир Комарица, Анте Глибота, Анте Бачић и Влатко Павлетић. Вештачки сателити: Амерички астронаути из брода “Аполо 17” Еуген Кернон и Харисон Смит спустили су се на Месец, у последњој мисији у оквиру програма “Аполо”. 1973 — Западнонемачки канцелар Вили Брант и чехословачки премијер Лубомир Штроугал потписали су уговор којим је формално поништен Минхенски пакт из 1938. године, којим су Велика Британија и Француска препустиле нацистичкој Немачкој област Судета у Чехословачкој. 1976 — Војни пуч: Председник Еквадора Родригес Лара збачен војним ударом. 1989 — У Југославији у Подгорици је испред Скупштине Црне Горе одржан масовни митинг грађана на којем је затражено смењивање државног и партијског руководства. U 11 sati i 25 minuta potpredsednik Skupštine Crne Gore dr Božidar Tadić saopštio je da će Predsedništvo SR Crne Gore podneti Skupštini kolektivnu ostavku. Istoga dana, uveče, održana je vanredna sednica CK SK Crne Gore na kojoj su ostavke podneli predsednik i članovi Predsedništva CK SK Crne Gore. Na političku scenu stupila je grupa mladih komunista na čelu s Момиром Булатовићем и Милом Ђукановићем. 1992 — Референдум за територијалну и политичку аутономију Албанаца у Македонији Савет безбедности УН је, на захтев Македоније, одобрио упућивање 800 војника УН-а у ту бившу југословенску републику. 1994 — Партнерство за мир: У Бриселу је завршен самит НАТО-а на коме је инициран Програм Партнерство за мир. Наведено је да је циљ Програма постизање спремности за очување мира кроз заједничко планирање, обуку, вежбе и побољшање међуоперативности снага земаља партнера и НАТО-а. Република Србија позвана је да приступи Партнерству дванаест година касније, на самиту у Риги 29. новембра 2006, заједно са Босном и Херцеговином и Црном Гором. Оквирни документ о приступању потписан је 14. децембра 2006. у Бриселу, чиме је Србија и формално постала учесница Програма. 1995 — Рат у БиХ: Турски дневник „Сабах“ затражио од вође босанских муслимана Алије Изетбеговића да се изјасни је ли за диктаторску или демократску државу и објашњење о судбини 350 милиона долара с рачуна отвореног у Швајцарској, с којег су он и чланови његове породице подизали новац. Писање листа изазвало је велику буру, али одговори никад нису дати. 1998 — Тероризам: Наоружани нападач, исламски фанатик, убио је најмање 22 и ранио 51 шиитског муслиманског верника током молитве у џамији у пакистанском граду Лахор. 2000 — Председник Алжира Абделазиз Бутефлика донео је општу амнестију за припаднике Исламске армије спаса и за узврат затражио распуштање њихове организације. 2001 — Влада Бурундија и побуњеничка група Хуту, једна од две етничке мањине, постигли су договор о повлачењу својих трупа из Демократске Републике Конго. Влада Хрватске донела одлуку о преузимању и коришћењу документације бившег председника Фрање Туђмана, према којој ће ове документе преузети Државни архив, што, према хрватским законима, значи да они неће моћи бити коришћени док не прође 30 година од њиховог настанка, осим у посебним случајевима када то одобри Влада. Тероризам: Врховни суд САД осудио је Француза Закариаса Мусауиа за учешће у терористичким нападима 11. септембра, што је прва казна у САД која се директно односи на те нападе. Високи представник у БиХ Волфганг Петрич донео је одлуку којом се успоставља неопходан привремени механизам, који гарантује средства за имплементацију одлуке Уставног суда БиХ о конститутивности народа. Овом одлуком се од ентитетских парламената захтева да измене и допуне своје уставе да би они били у складу са одлуком Уставног суда БиХ. Стални савет ОЕБС-а усвојио је одлуку о успостављању мисије ОЕБС-а у СР Југославији (СРЈ). Представници 55 земаља чланица ОЕБС-а одлучили су да мандат будуће мисије у СРЈ са седиштем у Београду буде до 31. децембра 2001. године. Влада СРЈ донела је одлуку о обнављању дипломатских односа између Југославије и Албаније, који су прекинути 17. априла 1999. као последица активне подршке и учешћа Албаније у агресији НАТО на Југославију и територијалних претензија према Косову и Метохији. 2002 — Вештачки сателити: Прва европска свемирска летелица “Ариана-5” експлодирала је одмах пошто је лансирана из Француске Гвајане, након чега су се два сателита вредна 600 милиона долара, срушила у Атлантик. 2003 — Индијска влада и покрет Нага, један од најстаријих сепаратистичких покрета у Азији, постигли су договор да петогодишњи прекид ватре постане сталан. 2006 — Вулкан Огастин на Аљасци еруптирао два пута, што је прва његова ерупција од јануара 1986. 2007 — ЦИА скинула ознаку тајне са докумената који описују улогу Томислава Мерчепа у Хрватској, када је починио и директно наредио бројне злочине над Србима. 2008 — Позивајући се на равноправност верских заједница у црногорском Уставу, представници владајуће коалиције у Црној Гори ДПС-СДП одбацили су тврдње руског патријарха Алексија II да су верници Српске православне цркве у Црној Гори угрожени. Независност: "Интернешенел хералд трибјун" објавио је да су се САД и Немачка договориле да признају Косово и да су позвале остатак Европе да учине исто када покрајина прогласи независност. 2014 — Грађански рат: Најмање 200 људи утопило се у Белом Нилу, приликом бега од сукоба у Јужном Судану, пошто је пренатрпано пловило потонуло, код Малакала. Тамошњи сукоб председника Салве Кира и вође побуњеника, бившег потпредседника Ријека Мачара, претворио се у етнички рат завађених племена Динка и Нуер. Рођења 1503 — Пармиђанино, италијански сликар и бакрорезац. (прем. 1540) 1920 — Славко Јаневски, македонски писац кратких прича, романописац, пјесник, филмски сценариста, есејиста и сликар. († 2000) 1930 — Род Тејлор, аустралијско-амерички глумац. (прем. 2015) 1934 — Мичел Рајан, амерички глумац. (прем. 2022) 1941 — Жерсон, бразилски фудбалер. 1945 — Жералдо Азеведо, бразилски музичар. 1956 — Филис Логан, шкотска глумица. 1957 — Брајан Робсон, енглески фудбалер и фудбалски тренер. 1961 — Дубравко Јовановић, српски глумац. 1963 — Миа Беговић, хрватска глумица. 1971 — Мери Џеј Блајџ, америчка музичарка и глумица. 1971 — Миле Кекин, хрватски музичар и глумац, најпознатији као певач групе Хладно пиво. 1972 — Аманда Пит, америчка глумица. 1973 — Рокмонд Данбар, амерички глумац. 1975 — Матео Ренци, италијански политичар, 56. премијер Италије. 1978 — Емил Хески, енглески фудбалер. 1981 — Бенјамин Ауер, немачки фудбалер. 1982 — Урош Мирковић, српски кошаркаш. 1983 — Андре Мирер, шведски алпски скијаш. 1984 — Марко Перовић, српски фудбалер. 1985 — Зоран Ерцег, српски кошаркаш. 1987 — Џејми Варди, енглески фудбалер. 1989 — Дани Карвахал, шпански фудбалер. 1992 — Бријана Пери, америчка хип хоп музичарка и глумица. 1996 — Лероа Сане, немачки фудбалер. Смрти 1829 — Фридрих фон Шлегел, немачки књижевник, књижевни критичар, филозоф и филолог (рођ. 1772) 1928 — Томас Харди, енглески књижевник. (рођ. 1840) 1966 — Алберто Ђакомети, швајцарски вајар и сликар. (рођ 1901) 1981 — Бјула Бонди, америчка глумица. (рођ. 1889) 1988 — Изидор Ајзак Раби, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1944). (рођ. 1898) 1991 — Карл Дејвид Андерсон, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1936). (рођ. 1905) 1991 — Ратко Сарић, српски глумац. (рођ. 1916) 1997 — Милутин Бутковић, српски глумац. (рођ. 1930) 2003 — Јоже Пучник, словеначки филозоф, социолог и политичар. (рођ. 1932) 2014 — Аријел Шарон, израелски генерал и политичар, 11. премијер Израела. (рођ. 1928) 2015 — Јене Бузански, мађарски фудбалер и фудбалски тренер. (рођ. 1925) 2015 — Анита Екберг, шведско-италијанска глумица и модел. (рођ. 1931) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светих четрнаест хиљада младенаца витлејемских Преподобног Маркела из Апамије Сиријске Преподобног Марка Гробара и Теофила Плачљивог Референце 111


text: “На камену овом сазидаћу Цркву Своју...." Епископиопима, свештенству, црквеношколским општинама, колима српских сестара, хоровима, фолклорним групама, братским организацијама, и свим верним синовима и кћерима српске православнe цркве у Америци и Канади АПЕЛ - ВАШA ПOMOЋ НАМ ЈЕ ХИТНО ПОТРЕБНА У име парохијана српске православне мисијске парохије Св. Апостола и Евангелисте Луке (парохија основана октобра 2008. године) у Austin, Тексас овим путем вам се обраћамо за хитну помоћ. Већ годину дана, тј. од свога оснивања верни наше парохије заједно са својим духовним пастиром протојерејом ставрофором о. Драгољубом, за богослужења користе по могућностима храмове других православних јурисдикција а у последње време колико то прилике и могућности дозвољавају богослуже на броду једног од наших парохијана. Потребе за редовним богослужењима су велике а наше могућности да обезбедимо стално место за богослужења су веома скромне. Имајући у виду да је већи део наших парохијна пристигао из отачаства у новије време, и да су њивови приходи нису знатни, ипак се већи део њих писмено изјаснио да желе да имају дом молитве и да исти желе да издржавају путем хришћанског старатељства. Отуда, већ извесно време трагамо за погодним имањем које би се могло брзо и са релативно малим улагањем ставити у службу Божију. И управо ових дана, милошћу божијом пронашли смо парцелу од 5 acres са приземном кућом недалеко од града на веома повољном локалитету и по веома повољним условима. Кућа је у таквом стању да би се одмах могла са веома млом адаптацијом ставити у богослужбене и друге сврхе јер је велика готово 400 квадратних метара. Локација и терен су изванредни за будући развој наше парохије. Но и поред наше најбоље жеље и воље ми нисмо у стању да ово сами купимо, јер не постоји финансијска институцуија која жели да нам да зајам без велике готовине од најмање 25% јер немамо установљену потребну кредитну историју oд 3 године. Да бисмо ово дело подједнако важно за све нас и посебно за будуће генерације овде у Austin, али и широм овог континета (јер Христова Црква не зна за границе) остварили, потребна нам је ваша хитна помоћ. Понизно молимо наше Архијереје за благослов, братски поздрављам моју браћу у Христу и молим за њихове молитве и подршку пред повереном им паством, и ПОСЕБНО СЕ ОБРАЋАМО ВАМА ДРАГА НАМ БРАЋО И СЕСТРЕ, јер знамо да сте ви увек били да јесте, и да ћете увек бити главни стожери наше свете цркве. Свака Црквене општина, сваки свештеник, свако коло сестара, свака братска организација и свако од нас понаособ треба да ушествује у овој нма Богом даној прилици. Јер давати у исто време значи и примати. Очински вас молимо да не оклевате, него да одмах по прочитању овога апела отворите врата срца својих и благодатно узвратите Господу за сва добра којима вас Он свакодневно изобилно обасипа. Заједничким напорима, учинимо ово Богоугодно дело дубоко свесни оне наше дивне изреке да Само слога Србина Спасава. Не дозволимо да нам се ова прилика измакне. Не заборавимо, да смо ми само привремени управници добара која нам је Господ дао на управљање и да ништа није наше. У једној од последњих молитава св. Литургије ми признајемо када се молимо да: "Сваки добар дар и савшени поклон одозго је и долази нам од Њега Оца Светлости..." Oчекујемо да сваки свештеник, свака црквена заједница, коло сестара, фолклорна група, братска организација, пословни људи или појединац одазову на овај апел јер: "Којима је више дано од њих ће се више и очекивати". Ваше дарак можете насловити на: Holy Apostle and Evangelist Luke и послати на следећу адресу: Holy Apostle and Evangelist Luke C/O Fr. Dragoljub Popovich 1211 Sedona Leander, TX 78641 Благодат, милост и мир од Господа нашег Исуса Христа нека је са свима вама. Протојереј Ставрофор Драгољуб Поповић Парохијски Свештеник Бранко Милановић Први подпредседник ПС - Протојереј Драгољуб Поповић опслужује ову парохију од јуна 2008 године апсолутно без икаквих финасијских или пак других принадлежности. Извор: www.serborth.org


Дачић: Република Палау поништила признање Косова | Социјалистичка партија Србије Дачић: Република Палау поништила признање Косова Вести јануар 21, 2019 у 14:02 Први потпредседник Владе Србије и министар спољних послова Ивица Дачић разговарао је са председником Републике Палау Томијем Ременгесом који борави у званичној посети нашој земљи. Дијалог је од пресудне важности, представља жељени механизам за постизање праведног, трајног и одрживог решења. Онда када две стране постигну договор Република Палау ће чврсто подржати став који установе две стране. У међувремену Република Палау суспендује све претходне одлуке или изјаве у вез са статусом Kосова“, наводи се у ноти.