text: 1988. је била преступна година. Догађаји Јануар Фебруар 20. фебруар — Аутономна област Нагорно-Карабах је изгласала да се отцепи од Азербејџана и припоји Јерменији, што је изазвало рат за Нагорно-Карабах. Март 2. март — Председник Савеза комуниста Србије Слободан Милошевић, обраћајући се окупљеним Србима са Косова испред зграде Скупштине СФР Југославије, најавио је хапшење албанских лидера на Косову. 16. март — Ирачке власти су хемијским оружјем убиле око 5.000 цивила Курда у граду Халабџа на северу земље. Април Мај 8. мај — Одржан је први Београдски маратон. 15. мај — Раиф Диздаревић изабран за председника Председништва СФР Југославије. 18. мај — Почело је повлачење совјетских војника из Авганистана. 25. мај — У Београду одржана последња приредба поводом Штафете младости. Јул 3. јул — Ракета са америчког ратног брода „Венсен“ оборила је изнад Персијског залива у последњој седмици иранско-ирачког рата ирански путнички авион „Ербас А300“ при чему је погинуло свих 290 путника. 6. јул — У експлозији нафтне платформе „Пајпер Алфа“ у британском делу Северног мора, погинуло је 167 људи. 9. јул — У Новом Саду одржан први митинг у знак подршке српском државном руководству. У току наредна три месеца, није било већег места у Србији у којем није одржан митинг подршке тадашњем председнику Централног комитета Савеза комуниста Србије Слободану Милошевићу. Ова догађања названа су „митинзи истине“. Септембар 18. септембар — Током антивладиних демонстрација, у којима је убијено хиљаде људи, војна хунта је оборила председника Бурме Маунга Маунга. Октобар 4. октобар — Слободан Милошевић, у говору радницима испред савезне скупштине у Београду, обећао измене устава Србије и "заустављање контрареволуције на Косову". 5. октобар — На митингу у Новом Саду, неколико десетина хиљада грађана каменицама и флашама јогурта гађало зграду руководства тадашње Социјалистичке аутономне покрајине Војводина. Покрајинско руководство, САП Војводине и СК Војводине, поднело оставку, а овај догађај назван је "јогурт револуција". 17. октобар — Као одговор „митинзима истине“, које је организовало руководство Србије, на Косову су почеле масовне демонстрације Албанаца. Новембар 2. новембар — На интернету се по први пут у историји јавио рачунарски вирус. 8. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Републиканске странке и актуелни потпредседник Џорџ Буш Старији победио је Мајкла Дукакиса, противкандидата из Демократске странке. 15. новембар — Совјетски Савез је први и последњи пут лансирао свој шатл Буран. 17. новембар — На седници ЦК СКЈ, Слободан Милошевић затражио смену водећих политичких функционера тадашње Социјалистичке аутономне покрајине Косово. Ови захтеви изазвали протесте Албанаца у покрајини. 19. новембар — На митингу у Београду, милион људи исказало подршку тадашњем српском руководству на челу са Слободаном Милошевићем. Децембар 7. децембар — У земљотресу у Јерменији погинуло је више од 25.000 људи, 12.000 је повређено, а пола милиона остало без домова. 21. децембар — Боинг 747 америчке компаније Пан Ам на линији Лондон-Њујорк је експлодирао изнад шкотског места Локерби, при чему је погинуло 270 људи. Датум непознат Википедија:Непознат датум — Први скуп министара иностраних послова балканских земаља. Википедија:Непознат датум — Откривен Гигантски магнетоотпорнички ефекат. Википедија:Непознат датум — Рођена Ајсат, француска певачица. Рођења Јануар 1. јануар — Кристијан Борха, колумбијски фудбалер 1. јануар — Немања Николић, црногорски фудбалер 2. јануар — Марко Кешељ, српски кошаркаш 2. јануар — Лук Харангоди, амерички кошаркаш 5. јануар — Мирослав Радуљица, српски кошаркаш 5. јануар — Никола Калинић, хрватски фудбалер 7. јануар — Хардвел, холандски ди-џеј и музички продуцент 8. јануар — Алекс Тајус, америчко-израелски кошаркаш 9. јануар — Младен Јеремић, српски кошаркаш 10. јануар — Мирослава Најдановски, српска пливачица 13. јануар — Милош Биковић, српски глумац 17. јануар — Ерл Кларк, амерички кошаркаш 17. јануар — Алберт Рамос-Вињолас, шпански тенисер 18. јануар — Анџелик Кербер, немачка тенисерка 18. јануар — Ашли Мари, америчка глумица и певачица 19. јануар — Џавејл Макги, амерички кошаркаш 21. јануар — Немања Томић, српски фудбалер 22. јануар — Ерик Маколум, амерички кошаркаш 22. јануар — Грег Оден, амерички кошаркаш 24. јануар — Џејд Јуен, енглеска музичарка и глумица 24. јануар — Дахуан Самерс, амерички кошаркаш 25. јануар — Татјана Головин, француска тенисерка Фебруар 3. фебруар — Грегори ван дер Вил, холандски фудбалер 3. фебруар — Абиола Дауда, нигеријски фудбалер 5. фебруар — Пер Гинтер, немачки кошаркаш 12. фебруар — Грегор Балажиц, словеначки фудбалер 12. фебруар — Николас Отаменди, аргентински фудбалер 12. фебруар — Мајк Познер, амерички музичар и музички продуцент 14. фебруар — Анхел Ди Марија, аргентински фудбалер 14. фебруар — Јевгениј Корољов, казахстанско-руски тенисер 18. фебруар — Бибрас Натхо, израелски фудбалер 20. фебруар — Ријана, барбадоска певачица и глумица 23. фебруар — Сава Лешић, српски кошаркаш 24. фебруар — Родриг Бобуа, француски кошаркаш 25. фебруар — Иван Иванов, бугарски фудбалер 26. фебруар — Марина Висковић, српска певачица 29. фебруар — Алекса Вајлд, хрватска порнографска глумица 29. фебруар — Марко Марковић, српски музичар (трубач и певач) 29. фебруар — Бенедикт Хеведес, немачки фудбалер Март 1. март — Слободан Дунђерски, српски кошаркаш 2. март — Џејмс Артур, енглески музичар 5. март — Јована Бракочевић, српска одбојкашица 6. март — Симон Мињоле, белгијски фудбалски голман 10. март — Иван Ракитић, хрватски фудбалер 11. март — Анте Делаш, хрватски кошаркаш 11. март — Фабио Коентрао, португалски фудбалер 14. март — Саша Греј, америчка порнографска глумица 14. март — Стеф Кари, амерички кошаркаш 17. март — Грајмс, канадска музичарка 23. март — Срђан Вујаклија, српски фудбалер 25. март — Биг Шон, амерички хип хоп музичар 25. март — Рајан Луис, амерички музичар, музички продуцент, ди-џеј, видеограф, фотограф и графички дизајнер 26. март — Марко Јовановић, српски фудбалер 27. март — Бренда Сонг, америчка глумица 27. март — Џеси Џеј, енглеска музичарка 29. март — Бојана Живковић, српска одбојкашица 29. март — Стефан Митровић, српски ватерполиста Април 1. април — Сандра Африка, српска певачица 2. април — Кимбер Џејмс, америчка порнографска глумица 11. април — Маја Миљковић, српска кошаркашица 13. април — Андерсон, бразилски фудбалер 13. април — Петери Копонен, фински кошаркаш 14. април — Роберто Баутиста Агут, шпански тенисер 14. април — Жељко Шакић, хрватски кошаркаш 18. април — Џамел Маклин, амерички кошаркаш 20. април — Нина Јанковић, српска глумица 21. април — Роби Амел, канадски глумац и продуцент 24. април — Алексис Форд, америчка порнографска глумица 24. април — Горан Церовић, црногорски бициклиста 25. април — Стефан Марковић, српски кошаркаш 27. април — Лизо, америчка музичарка и глумица 28. април — Хуан Мата, шпански фудбалер 30. април — Ана де Армас, кубанско-шпанска глумица Мај 5. мај — Адел, енглеска музичарка 5. мај — Фатос Бећирај, црногорски фудбалер 6. мај — Алекси Аженса, француски кошаркаш 6. мај — Рајан Андерсон, амерички кошаркаш 9. мај — Немања Бјелица, српски кошаркаш 10. мај — Адам Лалана, енглески фудбалер 11. мај — Немања Врањеш, црногорски кошаркаш 11. мај — Предраг Лука, српски фудбалер 12. мај — Марсело Вијеира, бразилски фудбалер 13. мај — Владимир Дашић, црногорски кошаркаш 16. мај — Мартинас Гецевичијус, литвански кошаркаш 17. мај — Ники Рид, америчка глумица, сценаристкиња, музичарка и модел 22. мај — Милош Босанчић, српски фудбалер 23. мај — Петар Стругар, црногорско-српски глумац и ТВ водитељ 24. мај — Евертон Луиз Гимараис Биљер, бразилски фудбалер 26. мај — Хуан Квадрадо, колумбијски фудбалер 28. мај — Зоран Поповић, српски фудбалски голман 31. мај — Џејмс Флоренс, амерички кошаркаш Јун 1. јун — Хавијер Ернандез, мексички фудбалер 2. јун — Серхио Агверо, аргентински фудбалер 5. јун — Остин Деј, амерички кошаркаш 7. јун — Милан Лучић, канадски хокејаш 7. јун — Јекатерина Макарова, руска тенисерка 9. јун — Рајан Томпсон, амерички кошаркаш 9. јун — Сократис Папастатопулос, грчки фудбалер 10. јун — Јагош Вуковић, српски фудбалер 10. јун — Џеф Тиг, амерички кошаркаш 11. јун — Клер Холт, аустралијска глумица 14. јун — Кевин Макхејл, амерички глумац, певач и плесач 14. јун — Лука Штајгер, немачки кошаркаш 16. јун — Бенкс, америчка музичарка 20. јун — Стефан Синовец, српски кошаркаш 21. јун — Тадијус Јанг, амерички кошаркаш 22. јун — Омри Каспи, израелски кошаркаш 23. јун — Ник Марфи, аустралијски музичар 26. јун — Џејмс Фелдин, америчко-доминикански кошаркаш 29. јун — Евер Банега, аргентински фудбалер 29. јун — Адријан Манарино, француски тенисер Јул 8. јул — Жандер, бразилски фудбалер 12. јул — Патрик Беверли, амерички кошаркаш 13. јул — Тулиса, енглеска музичарка и глумица 15. јул — Луис Ибањез, аргентински фудбалер 15. јул — Ким Тили, француски кошаркаш 16. јул — Серхио Бускетс, шпански фудбалер 17. јул — Рихардс Куксикс, летонски кошаркаш 18. јул — Реџи Рединг, амерички кошаркаш 21. јул — Деандре Џордан, амерички кошаркаш 25. јул — Иван Обрадовић, српски фудбалер 25. јул — Уго Филипе Оливеира, португалски фудбалер 25. јул — Паулињо, бразилски фудбалер 26. јул — Франсија Раиса, америчка глумица 28. јул — Анка Гаћеша Костић, српска глумица и кореографкиња Август 1. август — Немања Матић, српски фудбалер 3. август — Свен Улрајх, немачки фудбалер 7. август — Петар Грбић, црногорски фудбалер 7. август — Адријен Моерман, француски кошаркаш 7. август — Аника Олбрајт, америчка порнографска глумица 8. август — Данило Галинари, италијански кошаркаш 8. август — Бруно Мезенга, бразилски фудбалер 11. август — Патрик Милс, аустралијски кошаркаш 12. август — Тиџеј ван Гардерен, амерички бициклиста 14. август — Љубомир Фејса, српски фудбалер 15. август — Бобан Марјановић, српски кошаркаш 19. август — Бојан Радетић, српски кошаркаш 19. август — Вероника Рот, америчка списатељица 21. август — Роберт Левандовски, пољски фудбалер 21. август — Кејси Масгрејвс, америчка музичарка 23. август — Олга Говорцова, белоруска тенисерка 23. август — Џереми Лин, амерички кошаркаш 24. август — Руперт Гринт, енглески глумац и продуцент 24. август — Маја Јошида, јапански фудбалер 26. август — Тори Блек, америчка порнографска глумица 29. август — Иван Радовановић, српски фудбалер 30. август — Ернестс Гулбис, летонски тенисер 30. август — Виктор Клавер, шпански кошаркаш 31. август — Зека, грчки фудбалер Септембар 2. септембар — Елмедин Кикановић, босанскохерцеговачки кошаркаш 2. септембар — Хави Мартинез, шпански фудбалер 3. септембар — Џером Боатенг, немачки фудбалер 3. септембар — Карла Суарез Наваро, шпанска тенисерка 7. септембар — Кевин Лав, амерички кошаркаш 8. септембар — Исмаел Беко Фофана, фудбалер из Обале Слоноваче 16. септембар — Дион Томпсон, амерички кошаркаш 22. септембар — Милан Јеремић, српски фудбалер 23. септембар — Хуан Мартин дел Потро, аргентински тенисер 25. септембар — Немања Гордић, босанскохерцеговачки кошаркаш 26. септембар — Џејмс Блејк, енглески музичар 28. септембар — Ненад Маринковић, српски фудбалер 28. септембар — Марин Чилић, хрватски тенисер 29. септембар — Ања Алач, српска глумица 29. септембар — Кевин Дурант, амерички кошаркаш Октобар 1. октобар — Кариба Хајн, аустралијска глумица и плесачица 3. октобар — Алисија Викандер, шведска глумица 3. октобар — Ејсеп Роки, амерички хип хоп музичар, музички продуцент и глумац 4. октобар — Мелиса Бенојст, америчка глумица и певачица 4. октобар — Дерик Роуз, амерички кошаркаш 7. октобар — Дијего Коста, бразилско-шпански фудбалер 13. октобар — Норис Кол, амерички кошаркаш 15. октобар — Месут Озил, немачки фудбалер 17. октобар — Сергеј Гладир, украјински кошаркаш 19. октобар — Саша Старовић, српски одбојкаш 20. октобар — Кендис Свонепул, јужноафричка манекенка и модел 25. октобар — Чандлер Парсонс, амерички кошаркаш 26. октобар — Александра Бурсаћ, српска певачица 29. октобар — Ана Фокс, америчка порнографска глумица 30. октобар — Џанел Периш, америчка глумица и певачица Новембар 1. новембар — Кино Колом, шпански кошаркаш 6. новембар — Ема Стоун, америчка глумица 6. новембар — Џон Холанд, америчко-порторикански кошаркаш 7. новембар — Александар Долгополов, украјински тенисер 7. новембар — Тајни Темпа, енглески хип хоп музичар 9. новембар — Ники Блонски, америчка глумица, певачица и плесачица 10. новембар — Данијел Теклехајманот, еритрејски бициклиста 12. новембар — Расел Вестбрук, амерички кошаркаш 13. новембар — Јелисавета Орашанин, српска глумица 15. новембар — -{B.o.B}-, амерички хип хоп музичар и музички продуцент 19. новембар — Харлинсон Пантано, колумбијски бициклиста 20. новембар — Душан Тадић, српски фудбалер 28. новембар — Скарлет Померс, америчка глумица и музичарка Децембар 1. децембар — Јелена Благојевић, српска одбојкашица 1. децембар — Зои Кравиц, америчка глумица, певачица и модел 5. децембар — Миралем Сулејмани, српски фудбалер горанског и српског порекла 7. децембар — Ендру Гаудлок, амерички кошаркаш 9. децембар — Пјетро Арадори, италијански кошаркаш 9. децембар — Квадво Асамоа, гански фудбалер 9. децембар — Неса Девил, чешка порнографска глумица 10. децембар — Мичел Доналд, холандски фудбалер 10. децембар — Невен Суботић, српски фудбалер 14. децембар — Никола Батум, француски кошаркаш 14. децембар — Ванеса Хаџенс, америчка глумица и музичарка 15. децембар — Стивен Нзонзи, француски фудбалер 16. децембар — Ана Поплвел, енглеска глумица 16. децембар — Матс Хумелс, немачки фудбалер 16. децембар — Алексеј Швед, руски кошаркаш 17. децембар — Филип Касалица, српски фудбалер 19. децембар — Алексис Санчез, чилеански фудбалер 24. децембар — Никола Мектић, хрватски тенисер 25. децембар — Ерик Гордон, амерички кошаркаш 27. децембар — Хејли Вилијамс, америчка музичарка 27. децембар — Хорхе Гутијерез, мексички кошаркаш Смрти Јануар 3. јануар — Вилијам Кегни, амерички глумац 5. јануар — Пит Маравич, амерички кошаркаш 7. јануар — Венко Марковски, македонски писац (* 1915) 14. јануар — Георгиј Маљенков, совјетски политичар 16. јануар — Андрија Артуковић, хрватски усташа (* 1899) Фебруар 15. фебруар — Ричард Фајнман, амерички физичар (* 1918) Април 25. април — Валери Соланас, америчка феминисткиња, позната по покушају убиства Ендија Ворхола (* 1936) Август 10. август — Арнулфо Аријас, бивши председник Панаме (* 1901) Октобар 1. октобар — Павле Вуисић, српски глумац (* 1926) Новембар 12. новембар — Јаника Балаж, ромски музичар из Новог Сада (* 1925) 30. новембар — Александар Дероко, српски архитекта (* 1894) Нобелове награде Физика — Леон Макс Ледерман, Мелвин Шварц и Џек Стајнбергер Хемија — Јохан Дајзенхофер, Роберт Хјубер и Хартмут Мичел Медицина — Сер Џејмс В. Блек, Гертруда Б. Елион и Џорџ Х. Хичингс Књижевност — Нагиб Махфуз Мир — Мировне снаге Уједињених нација Економија — Морис Але Литература 1980-е 81988


source: CulturaX

text: Srbija Archives - Petrovgrad.org Ознака Srbija Роман Беснило, као ужасна и неизлечива вирусна болест, беснило као стање душе и колективног обољења народа и цивилизације у којој живимо... Да ли је Борислав Пекић, де факто један од најзначајнијих српских књижевника 20. века, доживео да га управо та... ДР ВЛАДИМИР В. КОЧЕТКОВ: НАЦИОНАЛНИ И ЕТНИЧКИ ИДЕНТИТЕТ У САВРЕМЕНОМ СВЕТУ (I ДЕО) Петровград. орг вам доноси текст на тему идентитета др Владимира В. Кочеткова међународно признатог социолога, специјалисте за проблеме идентитета и културе у међународним односима. Професор Кочетков је доктор социологије. Кандидат је за то звање и из психолошких наука. Предаје на Московском државном... БУДИМИР ЈОВАНОВИЋ: ЗРЕПОК – ДЕЦЕНИЈА УСПЕХА Наши суграђани различито називају наш град. Неки га зову Бечкерек, неки Петровград а неки Зрењанин. Како год га звали, овај град је био средиште у коме су живели изузетни људи. Људи који су имали много енергије, духа и љубави. Овај... ХАНДКЕOBA НОБЕЛОВА НАГРАДА И ПРАВДА ЗА СРБИЈУ Чувени аустријски писац Петер Хандке, овогодишњи је добитник Нобелове награде за књижевност. Награда иде у праве руке јер је овај писац још седамдесетих година се својим делом сврстао се међу водеће европске писце. Аустријанац, по мајци Словенац је пријатељ Србије.... ДР ТОДОР ПЕТКОВИЋ: СРБИЈА И НАТО – ЗА И ПРОТИВ ЧЛАНСТВА ( II ДЕО) Др Тодор Петковић је генерал-мајор авијације Војске Србије у пензији и члан Клуба генерала и адмирала Србије. Др Тодор Петковић је рођен у Вршцу. Завршио је ваздухупловни смер на Војној академији, затим и Командно-штабну академију РВ и ПВО, као и... ДР ТОДОР ПЕТКОВИЋ: СРБИЈА И НАТО – ЗА И ПРОТИВ ЧЛАНСТВА ( I ДЕО) Заговорници чланства Србије у НАТО као најважнији аргумент у прилог приступању Алијанси наводе да би Србија тиме обезбедила мир и водећу улогу у безбедносном смислу на Балкану. Као ништа мање значајни подвлаче се економски бенефити – средства за развој сопствене... Осма Конференција српских националних организација из земаља региона, којој су присуствовали представници из Мађарске, Румуније, Словеније, Хрватске, Републике Српске, Македоније, Албаније и Црне Горе, одржана је у Београду. На Конференцији је једногласно усвојена Стратегија очувања српског идентитета и националног јединства... Петровград.орг, има част да вам представи прво посебно издање часописа Идентитет: "Идентитет 100 година после" у коме смо и сами учествовали ауторским текстом под називом "Идентитет једног града – Петровград". Овај нови пројекат редакције часописа за друштвено-политичка питања и културу...


source: wikipedia

text: 26. децембар (26.12.) је 360. дан године по грегоријанском календару (361. у преступној години). До краја године има још 5 дана. Догађаји 1351 — У току рата између Хабсбурговаца и Швајцараца грађани Цириха су победили у бици код Детвила против војске Хабсбурговаца и њихових савезника. 1805 — Француска и Аустрија потписале, у Пожуну, (Братислава) мировни уговор, после Наполеонове победе у бици код Аустерлица, којим је Француска добила Венецију, Истру без Трста, Далмацију и Боку которску и учврстила своју позицију у Европи. Одредбе споразума поништене су 1814. на Бечком конгресу. 1825 — У Санкт Петербургу, на дан полагања заклетве новом цару Николају I избила је побуна декабриста, противника царизма у Русији. 1874 — Феликс де Блохаузен постао премијер Луксембурга. 1898 — Пјер и Марија Кири открили први радиоактивни хемијски елемент и назвали га радијум. 1908 — Американац Џек Џонсон је победом над Канађанином Томијем Барнсом постао први црни боксер првак света у тешкој категорији. 1922 — Вођа Октобарске револуције Владимир Илич Лењин завршио први део свог „Писма конгресу“, касније познатог као "Лењинов тестамент", у којем је позвао комунисте да сачувају јединство партије и предложио реформе. У другом делу „тестамента“, који је написао 4. јануара 1923. Лењин је сугерисао да Стаљин буде смењен са места генералног секретара Комунистичке партије. 1941 — Суочен с напредовањем јапанских снага у Другом светском рату ка Манили, амерички генерал Даглас Макартур прогласио је филипинску престоницу "отвореним градом". Упркос томе у Манили су 1941, 1942. и 1945. вођене тешке борбе америчких и јапанских јединица, током којих су порушени многи делови града. 1943 — Британска Краљевска ратна морнарица је у Другом светском рату потопила "Шарнхорст". 1968 — У Савезној народној скупштини усвојени су амандмани на Устав СФР Југославије, којима се шири аутономија покрајина и оне добијају статус сличан републикама. Покрајине су добиле покрајински Уставни закон, чиме је отворен пут готово потпуно самосталној законској, извршној и судској власти. Покрајини Косово и Метохија уведен је назив Косово. 1971 — У знак протеста због америчког ангажовања у Вијетнаму, 16 америчких ратних ветерана Вијетнамског рата окупирало је Статуу слободе у њујоршкој луци. 1975 — Летом на линији Москва-Алма Ата, Тупољев Ту-144 је постао први суперсонични авион у свету у редовном саобраћају. 1989 — Румунски Фронт националног спаса наименовао нову владу с Јоном Илијескуом на челу, дан после погубљења Николае Чаушескуа. 1990 — Скупштина Словеније прогласила самосталност те републике, након плебисцита 23. децембра на коме се 86 одсто гласача изјаснило за независну словеначку државу. 1991 — У Алжиру су одржани први вишепартијски парламентарни избори од стицања независности од Француске 1962. 1994 — Нападом командоса на отети француски путнички авион на аеродрому у Марсељу ослобођено је 239 путника и чланова посаде које су исламски терористи држали као таоце после отмице 24. децембра у Алжиру. Командоси су убили сву четворицу терориста. 1998 — Бивши лидери Црвених Кмера Кије Сампан и Нуон Чеа предали су се камбоџанској влади. За време режима Црвених Кмера средином седамдесетих година 20. века у Камбоџи је убијено или је умрло од глади и болести 1,7 милиона људи. 1998 — Српске снаге безбедности на Космету почеле су напад на подручју места Подујево, након што је у селу Обранџе убијен један Србин. 2000 — У пожару у дискотеци у кинеском граду Лиојангу живот је изгубило 311 људи. 2001 — Израелски министар одбране Бенџамин Бен-Елизер изабран је за председника Лабуристичке партије. 2003 — У земљотресу јачине 6,3 степена Рихтерове скале који је погодио ирански град Бам, погинуло је око 30.000 људи. Рођења 1716 — Томас Греј, енглески песник. (прем. 1771) 1791 — Чарлс Бебиџ, енглески полимата. (прем. 1871) 1883 — Морис Утрило, француски сликар. (прем. 1955) 1891 — Хенри Милер, амерички књижевник. (прем. 1980) 1893 — Мао Цедунг, кинески комунистички револуционар и државник. (прем. 1976) 1920 — Макарије Поповић, српски архимандрит. (прем. 1981) 1938 — Мирко Ковач, југословенски књижевник, есејиста, драматург и сценариста. (прем. 2013) 1939 — Фил Спектор, амерички музичар и музички продуцент. (прем. 2021) 1951 — Жарко Варајић, српски кошаркаш. (прем. 2019) 1951 — Џон Скофилд, амерички музичар и композитор, најпознатији као џез-рок гитариста. 1960 — Темуера Морисон, новозеландски глумац. 1963 — Ларс Улрих, дански музичар, глумац и музички продуцент, најпознатији као суоснивач и бубњар групе -{Metallica}-. 1965 — Мазињо Оливеира, бразилски фудбалер. 1968 — Александар Кнежевић, српски рукометаш и рукометни тренер. 1970 — Драгољуб Видачић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1971 — Џаред Лето, амерички глумац и музичар. 1971 — Татјана Сороко, руски модел и модна новинарка. 1975 — Марсело Риос, чилеански тенисер. 1979 — Фабијан Карини, уругвајски фудбалски голман. 1982 — Дејвид Логан, америчко-пољски кошаркаш. 1985 — Бет Берс, америчка глумица. 1985 — Јевгениј Колесников, руски кошаркаш. 1985 — Дамир Маркота, хрватски кошаркаш. 1986 — Иго Лорис, француски фудбалски голман. 1986 — Кит Харингтон, енглески глумац и продуцент. 1987 — Михаил Кукушкин, казахстански тенисер. 1989 — Немања Станковић, српски виолончелиста. 1990 — Арон Ремзи, велшки фудбалер. 1990 — Денис Черишев, руски фудбалер. 1991 — Дилан Енис, јамајканско-канадски кошаркаш. 2001 — Алексеј Покушевски, српско-грчки кошаркаш. Смрти 268 — Дионисије, папа 418 — Зосим, папа 1530 — Бабур, први цар Могулског царства. (рођ. 1483) 1848 — Џорџ Стивенсон, енглески инжењер и изумитељ (рођ. 1781) 1867 — Јожеф Кошич, словеначки писац, песник, историчар, етнолог и католички свештеник. (рођ. 1788) 1890 — Хајнрих Шлиман, немачки археолог (рођ. 1822) 1972 — Хари Труман, председник САД (рођ. 1884) 1985 — Дајана Фоси, амерички зоолог и заштитница планинских горила (рођ. 1932) 1977 — Хауард Хокс, амерички филмски режисер. (рођ. 1896) 2006 — Џералд Форд, 38. амерички предсједник. (рођ. 1913) Празници и дани сећања Српска православна црква данас прославља Свети мученик Евстратије Свештеномученик Гаврило, патријарх српски свети Никодим Српски Света мученица Луција Света мученица Лукија (Луција), девица Свети свештеномученик Гаврило, патријарх српски Свети преподобни Герман, аљаски чудотворац Свети новомученик Петар Алеут Свети преподобни Арсеније латарски Свети преподобни Арис;


Успеније Свете Ане – Vaznesenjska crkva Рођена у Цариграду од врло знаменитих родитеља. Отац њен Анисије Секунд беше сенатор, а мати ћерка онога славног велможе Евлавија, који се спомиње у житију св. Николаја чудотворца. Када порасте Олимпијада, би обручена некоме великашу, који умре пре венчања са овом часном девицом. Узалуд и цар и остала родбина наваљиваху на Олимпијаду да се уда за другога, она не хте никако, него се предаде богоугодном животу чинећи од наслеђеног имања велике жртве црквама и милостиње бедним. Служаше при храму као ђакониса најпре за време патријарха Нектарија, а по смрти овога за време св. Јована Златоуста. Када Златоуст пође у изгнанство, он усаветова Олимпијаду да остане при храму као и раније и послужи цркви ма ко био патријарх после њега. Но одмах по изгнанству овога великог светитеља неко упали велику цркву, и пожар захвати многе знатне грађевине у престоници. Непријатељи Златоустови оптужише ову свету жену за злонамерну паљевину. Олимпијада би прогнана из Цариграда у Никомидију, где се упокоји 410 год. оставивши аманет, да јој се тело метне у сандук и баци у море, па где га вода избаци, ту да се и сахрани. Ковчег би избачен у месту Врохти, где беше црква апостола Томе. Велика целебна чудеса пројавише се кроз векове од њених моштију. Изгнани Златоуст писао је изгнаној Олимпијади красна писма, која и данас могу служити великом утехом свима онима који страдају ради правде Божје. Пише Златоуст Олимпијади између осталога: „сад сам ја врло радостан не само због тога што си се ти избавила од болести, но још више због тога што тако благородно подносиш све невоље, називајући их трицама, што је својствено души пуној силе и изобилној у богатим плодовима мужества. Јер то што ти не само благородно подносиш несрећу, него што је чак и не примећујеш када она наиђе, и то без напрезања без труда и неспокојства, чак и не саопштавајући је другима, но као ликујући и торжествујући – то служи доказом највеће мудрости." (Писмо VI). јер кога ко надвлада онај му и робује(II Пет. 2, 19).


Quote: Прво и основно Трамп није политичар. Из тога происходи да спољну политику он уопште неће да води него да ће се питати људи око њега. Његова агресивна незаинтересованост, која је већ исказана према спољним питањима, може да резултује само погоршањем ствари на Блиском истоку а не њиховом побољшању, као и погоршању односа САД-а и Кине. Што се тиче нашег простора ништа посебно неће да се промијени, можда ће 4000 ; чак и да се погорша. Русија ће наставити да прави мала кризна жаришта кратког трајања да би на овом простору створила меки трбух ЕУ одакле евентуално може да јој пријети нож у исти али који никад неће да стигне тамо јер ће Руси да нас користе само као топовско месо на нашу радост само у медијском рату и политичким кризама. Њихов приоритет на Балкану је свакако Црна Гора и то се види из њихових медија. Што се тиче РС и Србије пуца им прслуче за нама. Тј користиће мутаве Србе кад буде требало да скрену пажњу са Истока. Једина Трампова улога на то све ће бити да ћути док се европски и евроазијски лешинари отимају о комадиће топовског меса које могу да баце једни на друге. Западно јеврејство није поражено доласком Трампа, чак напротитв, показаће своје агресивније лице. Занимљив податак је да је Иванка Трамп, кћерка Доналда, удата за извјесног Кушнера и да је прешла на ортодоксни јудаизам, иначе била и највећи џокер оца на овим изборима. Ова тема је свакако безначајна и несувисла као и тема о Руској политици. __________________ Онамо, 'намо... за брда она Милошев, кажу, пребива гроб! Онамо покој добићу души, кад Србин више не буде роб.


ЧЕТРНАЕСТОГОДИШЊАК ЈУГОМ СЛЕТЕО СА ПУТА: Двоје малолетника повређено, један тешко (ФОТО) | Новости ФОТО: Нова Јасеница Аутомобилом марке југо управљао је четрнаестогодишњак, а у возилу је било још троје малолетника. Возач је у кривини изгубио контролу, те је аутомобил слетео у канал поред пута, потврђено нам је у ПУ Смедерево. Теже повреде задобио је један малолетник из аутомобила, док је други лакше повређен. Повређенима је помоћ указала екипа Хитне помоћи. Полиција је обавила увиђај а истрага ће утврдити околности под којима је дошло до несреће. Како сазнајемо, против малолетног возача, у редовном поступку, биће поднета кривична пријава за тешко дело против безбедности јавног саобраћаја. Поступак води Више јавно тужилаштво у Смедереву. Церовац саобраћајна несрећа Смедеревска Паланка ПУ Смедерево


source: fineweb

text: ЗВАНИЧНА Москва је саопштила да од Кијева очекује официјелно разјашњење: да ли садашња украјинска власт себе сматра, или не сматра правним наследником претходног државног руководства. Дмитриј Песков, прес-секретар Владимиа Путина, изјавио је: „Кад слушамо (од Петра Порошенка) да је наш кредит Украјини од 3 милијарде долара био „мито” Виктору Јануковичу за одустајање од потписивања споразума о асоцијацији са ЕУ, онда желимо и тражимо одговор: одустаје ли садашња власт у Кијеву од својих обавеза, у првом реду финансијских?” Упитан – хоће ли Русија поставити питање легитимности актуелне власти у Кијеву ако она буде доводила у питање плаћање (враћање) кредита Русији – Песков је узвратио: „Није ствар у томе. Право питање је: доводи ли сама та власт правни континуитет у Украјини као држави, то јест – признаје ли украјина своје међународне обавезе или не признаје”. Претходно је руски премијер Дмитриј Медведев поручио кијеву: „Ако председник Украјине упоеђује кредит који је Русија дала Украјини са митом – онда се преговори кијева са ММФ могу назвати великим лоповлуком. Јер, Русија је Украјини дала три милијарде долара кредита, а руководство Украјине се са ММФ договара о много већој суми”.


Ма што би неки саборац пио пријаву због овог педерчића,није вредан тога да га неко изнабада,само би му подигли цену.А и види се по њему да је довољно да му се унесеш у фацу и да промени ставове из корена.Смешан је до зла бога као и ови његови следбеници,има толики капацитет да је говор мора да пише да нешто не заборави,баш ме интересује ко му је издиктирао ово што чита Он препознаје неку борбу,а од маме и тате тражи за нови ајфон,смејурија,мисли ако слуша неку хипстерску музику и ако у соби има постер чегеваре да је неки револуционар


text: Рецепти за јаја од пређе за Божић 2018 - рецепти - 2020 Спуњено јаје је, по свом поријеклу, традиционално јело Португала . Уопштено говорећи, присутан је на божићним јелима, јер су слаткиши и укус који се нуди заиста посебни. Поред тога, његова припрема је јефтина и не захтева много састојака. Окус спуненог јаја је да осетите контраст између слатког и сланог. То га чини савршеним додатком хладним слаткишима и неким сланим јелима. Јаје је један од најхранљивијих који постоји. Одличан је извор природних протеина (захваљујући јасном). С друге стране, познато је да жуманце обезбеђују 60 врло здравих калорија телу. Састав јаја укључује витамине Б12, Б2, Б-3, А, Д и Е. Током трудноће, то је савршена храна за конзумирање јер обезбеђује холин и фолну киселину. Годинама се сматрало да је конзумирање јаја негативно утицало на ниво холестерола. Данас знамо да то није истина, јер оно што је штетно су засићене масти. Поред тога, ово је веома препоручљива храна за спречавање болести ока и јачање имунолошког система. Да би рецепт био успешан, морамо посветити велику пажњу сваком кораку процеса. Ево састојака и процеса да се направи богато прерађено јаје. Жумањци (према количини коју треба обрадити) Вода (за сваку шољу воде 3 жумањака) Шоља шећера (пропорционално броју шалица воде) У посуди ставите воду и шећер на средњу температуру . Онда мора бити стално уклоњена. Циљ је да се припреми сируп на месту пређе. Осим у здјели треба лагано побиједити жуманце. Горњу мешавину треба ставити у врећицу или кухињски шприц . Неки користе боцу. Одвојено ставите посуду са леденом водом . Нећемо се побринути да у близини буде лонац са сирупом. Врло тихо ћемо направити жуманце на сирупу. Када се кувају, одмах уклоните помоћу жлице са прорезом. Затим уроните у ледену воду неколико секунди. Уклоните и ставите преливено јаје на упијајући папир док нема трагова текућине. Као што видите, то је веома једноставно јело. Време производње је веома кратко и веома укусно. Исто тако, када завршите, показат ћете висок ниво у кухињи. Наранчаста или жута боја чини посуђе веома живописним са иновативном декорацијом.


ЕКСПЕРИМЕНТАЛНИ ЧАС НЕМАЧКИ ЈЕЗИК КРОЗ ПЕСМУ - Глас Подриња У ОШ МИЋА СТАНОЈЛОВИЋ У КОЦЕЉЕВИ РЕАЛИЗОВАН ЕКСПЕРИМЕНТАЛНИ ЧАС НЕМАЧКИ ЈЕЗИК КРОЗ ПЕСМУ Ученици В2 ОШ Мића Станојловић у Коцељеви учествовали су последњег дана марта у реализацији једног надасве креативног и необичног часа немачког језика. Излазећи из оквира свакодневног наставног програма уз помоћ савремене образовне дигиталне технологије професори Бојана Вукотић и Иван Марковић успели су да својим ученицима приближе немачки језик кроз песму. Угледни час под називом Ми учимо немачки, ми певамо на немачком, односно Њир лернен Деутсцх, њир синген ауф Деутсцх, имао је за циљ развијање самосталног, критичког мишљења код ученика али и изналажење нових методско-дидактичких принципа како би стечено знање код ученика било унапређено и применљиво у пракси. - Дошли смо на идеју да деца синхронизовано уче немачки језик кроз песму. Тема часа била је Дер Фрухлинг коммт! Сингт мит унс! Алле Вогел синд сцхон да, све у знаку пролећа. Корелација музичке културе и немачког језика посебно је значајна у петом разреду када је потребно да на спонтан и природан начин ученици усвоје нове речи, изговор и мелодију страног језика. Овим путем, ученицима је забавније, а самим тим и корисније да брже запамте речи а учење немачког језика им постаје задовољство “ рекао је проф. музичке културе Иван Марковић из Шапца. Задовољство постигнутим није крила ни проф. немачког језика Бојана Вукотић из Ваљева. - Ово је за нас велики куриозитет јер се музичко образовање и немачки језик не уче само за оцену већ постају део реалног образовања деце. На часу смо се кроз песму, видео снимке, дотакли немачке културе и традиције што је пробудило жељу и мотивацију код ученика за учење страног језика “ истакла је проф. Вукотић. Обиље паноа, са унапред спремљеним загонеткама и питалицама, извођење песама на немачком, изазвали су велико дивљење и пажњу ученика. -Свидео ми се час јер смо имали разноврсне садржаје, доста паноа. Научили смо много тога новог и повезали музику са немачким језиком “ није крио одушевљење Ђорђе Ђурић. За Тамару Митровић час је био најбољи до сада тако да би волела да их има у оваквом облику више док је Андрија Пантелић истакао да је на овом забавном часу много научио. Њиховој другарици Елени Чоловић највише се допало певање на немачком језику. У ишчекивању сличних часова у будућности, што су и обећали ови веома надахнути професори, коцељевачки петаци су више него задовољни отишли са часа којем су присуствовали и остали наставници ове школе.


text: За чланак о историјској личности погледајте Јованка Орлеанка. Јованка Орлеанка (-{Giovanna d'Arco}-), опера, -{dramma lirico}- у три чина са прологом Ђузепеа Вердија Либрето Темистокле Солера (-{Temistocle Solera}-) према драми Девица из Орлеана (-{Die Jungfrau von Orleans}-) Фридриха фон Шилера (-{Friedrich von Schiller}-). Праизведба 15. фебруар 1845, Милано у -{Teatro alla Scala}-. Ликови и улоге Шарл -{VII}- (-{Charles VII/Carlo VII}-), француски краљ - тенор Јакоб (-{Jakob/Giacomo}-), пастир из Дом-Ремија - баритон Јованка (Жан) (-{Jeanne/Giovanna}-), његова ћерка - сопран Дели (-{Delil}-), краљев официр - тенор Талбот (-{Talbot}-), наредник енглеских снага - бас краљеви официри, народ Ремса, француски и енглески војници, добри и зли духови, племство, хералди, пажеви, девојке, представници, сељани, витезови, даме (хор) Место и време Дом-Реми (-{Dom-Rémy}-) и Ремс (-{Reims}-) у -{XV}- веку, током Стогодишњег Рата. Садржај Пролог Сцена -{I}- Велика дворана у замку Дом-Реми. Краљ Шарл говори сељанима и официрима о сну у којем је видео светилиште и у којем му је речено да у њему посвети свој мач и шлем Девици Марији. Сељани сматрају да је то место поседнуто злим духовима. Сцена -{II}- Шума. Јованка се моли пред ликом Богородице. Види себе како је растрзана између земаљских и небеских сила љубави и верује да чује позив да ослободи Француску. Она охрабрује краља и исказује одлучност да га прати. Њен отац, који је чуо тај разговор, је се одриче. -{I}- чин Сцена -{I}- Енглески логор у околини Ремса. Енглески војници су чули за Јованкин небески позив и боје се предстојеће битке. Њен отац жели да се освети Шарлу, за којег сматра да му је завео ћерку и спреман је да је преда енглеској војсци. Сцена -{II}- Башта у краљевској палати у Ремсу. након победе над Енглезима, Јованка жели да оде кући и врати се једноставном животу. Шарл јој изјављује љубав и тражи од ње да га крунише. Јованка је у страху да ће земаљска љубав бити јача од небеске. -{II}- чин Трг пред катедралом у Ремсу. Док народ слави Јованку, њен отац је оптужује за вештичарење, а Шарла за богохуље. Мислећи да је заиста крива, Јованка се не брани. Народ тражи да буде протерана и Јакоб је изручује Енглезима. -{III}- чин Енглеска утврда, недалеко од попришта битке. Јованка, у затвору, моли се да буде ослобођена и да јој Небеске силе опросте, да би поново могла водити француску војску. Јакоб схвата да му је ћерка невина и ослобађа је. Јованка извојује победу и спаси Шарла, али сама је смртно рањена. Сви жале за Јованком, која се предаје Девици Марији како је то учинила и у шуми код Дом-Ремија. Познате музичке нумере -{Sotto una quercia}- (Под једним храстом) - краљева каватина из I чина -{Sempre all'alba}- (Увек у зору) - Јованкина каватина из I чина -{O fatidica foresta}- (Шумо дивна, чуј) - Јованкина романса из II чина Спољашње везе Либрето -{Giovanna d'Arco (Giuseppe Verdi - il sito ufficiale)}- Јованка Орлеанка (опера)


Кроатизација Бачке и Срема – Наука и култура 24 маја, 2022 2:21 am Кроатизација Бачке и Срема Великохрватски фалсификати, који су од митологије постали наметнути стереотип истине, најлакше се могу побити демографском статистиком ПИШЕ: Никола Жутић (Извор: УНС Прес центар) Трагом агенцијске вијести „Танјуга“ од 15. октобра 2020, у чланку „Хрватски министар два дана у Србији, креће од Суботице“, сазнајемо да ће министар вањских и европских послова Гордан Грлић Радман „назочити“ двама догађајима од повијесног значаја за Хрвате у Војводини: свечаном откривању споменика бискупу Ивану Антуновићу, када ће бити додијељене и захвалнице заслужнима за постављање споменика. Споменик је изливен у бронзи, у природној величини, а аутор је академски кипар из Загреба Бернард Пешорда. У овој агенцијској вијести даље се наводи да ће 16. октобра родна кућа бана Јосипа Јелачића бити свечано предата на коришћење Хрватском националном вијећу, у присуству председника Србије Александра Вучића и шефа хрватске дипломације Гордана Грлића. Та вијест је потврђена у Предсједништву Србије и у хрватском Министарству вањских и европских послова. Предсједнику Вучићу ће том приликом бити предат пројекат адаптације унутрашњости Јелачићеве родне куће у знак захвалности за то што је на његову иницијативу Влада Србије обезбједила средства за откуп и обнову куће, те њено стављање на располагање хрватској националној заједници (600.000 еура). Радман ће претходно присуствовати миси у цркви св. Јурја у Петроварадину. Шеф дипломатије ће присуствовати и свечаној академији у атрију бискупског дома. Ова два догађаја „од повијесног значаја“ за Хрвате у Војводини, представљају додатну пропагандну агресивну манифестацију утемељења хрватства у српске регије у којима прије 20 вијека није постојало. Буњевачки српско-римокатолички великан каноник Иван Антуновић насилно се отима од свог националног коријена, који посљедњих деценија уз велике муке обнавља Буњевачко национално вијеће у Бачкој уз подршку данашњих напредњачких власти. Међутим, с оваквим потезом Хрватског националног вијећа присвајају се лик и дјело бискупа Антуновића који је отворено писао и говорио о свом буњевачком српско-римокатоличком коријену. С овим кратким чланком, писаним „на брзу руку“ дана 16 октобра 2020, оглашавам се против хрватских кривотворења која се нападни испољавају кроз српско-римокатоличке великане – Ивана Антуновића и бана Јосипа Јелачић Вјерско – национални идентитет Буњеваца Са српске стране се може чути умјерена констатација да „Буњевци нису ни Срби ни Хрвати, већ аутентична славенска народност“, и да их „Србија препознаје као аутохтони јужнославенски народ“. С хрватске државне стране употребљава се екстремна лаж да су Буњевци, лаконски речено Хрвати, и ту нема дискусије. По њима Буњевци су интегрални дио хрватског националног корпуса. Око „буњевачког питања“ великохрватске страсти се никако не смирују, истиче се национална угроженост тзв. војвођанских Хрвата, која хоће да се постави на „еуропску разину“ преко Европског парламента у Стразбуру, који тражи заштиту права Хрвата у Србији. Очигледно је да су представници хрватске државе одбацили историјску истину о Буњевцима као делу старог српског народа који је живео управо на просторима недавно отетих српских земаља (делови Херцеговине, северне Далмације, Лике и подвелебитског „Морлачког“ (у преводу „Српског канала“). При том су заборавили судбину пола милиона прогнаних православних Срба са простора западних српских земаља на којима су некада живели и Срби римокатоличке вере, које су се називали а и данас се називају Буњевцима. Судбина тих људи изгледа да не улази у проблем европских људских и мањинских права. Буњевци ни дан данас, послије пресељења из своје прапостојбине у Бачку, Барању и Банат, немају могућности да слободно испољавају свој национални и културни идентитет ни на територији суверене Републике Србије. Њихово насилно претварање у Хрвате, које је 1945. извео Јосип Броз – Тито и Комунистичка партија Југославије (забраном кориштења буњевачког имена и проглашењем Буњеваца за Хрвате), не може се ни до данашњег дана зауставити. Бачка, Банат и Барања без хрватског имена Агресивни хрватски повијесни фалсификатори заборављају на чињеницу да је Хрватство непознат народносни појам у српској „Војводовини“ (Војводини) све до двадесетих година XX вијека. О Хрватима као посебној народности или етничкој творевини нема ни помена у изворима и литератури из друге половине XIX и c почетка XX вијека. Буњевачки и шокачки српско-католички народносни елемент није ни у назнакама везивао своје етничко биће за хрватство пошто су пропагатори хрватства тек двадесетих година XX вијека почели говорити о хрватству Буњеваца и Шокаца, али и Крашована у Румунији. У изворима и литератури с краја XIX и почетка XX вијека Буњевци су се називали Власима (Србима), истицало се влашко поријекло Буњеваца. Хрватство Крашована–Карашована (Срба римокатолика око ријеке Караш) у Румунији стварало се тек послије Другог свјетског рата. У аустријским, односно угарским пописима становништва за Бачку, Банат и Барању, у раздобљу од 1846. и 1850, па до 1910. године, помињу се народносне категорије Мађара, Немаца, православних Срба, Срба римокатолика, односно Буњеваца и Шокаца. Према аустријском попису становништва из 1850. године, који је објављен у књизи Мађара Фењеш Елека, Шокци и Буњевци сврстани су у народносно-вјерску категорију Срба римокатоличке вјере („Szerbek... minok a schokaczok vagy bunyevaczok, kik a romai katholikus...“). Према подацима из наведене Елекове књиге, Срби (Szerbek) су представљали велику већину становништва у српској Војводини (Szerb Vajdasagban), пошто их је ту живело 402.890, а били су подељени на различите гране, као што су то Шокци или Буњевци (Schokaczok vagy bunyevaczok), који су римокатолици, затим на Раце (Raczok) и Црногорце (Montenegrinok) у Банату. С временом је међутим, број Срба у Војводини опадао због њиховог римокатоличења и превођења у Мађаре и на крају у Хрвате. Наиме, мађарска статистика је, према попису из 1910. године утврдила да у Банату, Бачкој и Барањи живи 383.983 православних Срба. Буњевце су непријатељи тог имена кроз XIX вијек представљали као „презрено робље које не говори људски него лаје Рацки (тј. српски – Н.Ж)“. Римокатолички свештеник Бернардин Уњи из Мађарске крајем 19. века је записао да су Буњевци и Шокци, становници Бачке, Барање и некадашње јужне Мађарске чисти Срби. О насељавању Буњеваца у Бачку и Барању записао је слиједеће: „Становништво града Суботице, такозвани Буњевци, довело је овамо 18 фрањеваца, који су већином дошли из Босне, а делимично и из Далмације. Неки су се сместили у тврђави, која се налазила у месту данашњег самостана, а други су се преселили у Сегедин. А фрањевци, који су их пратили, осим фра Анђела Шарчевића, убрзо су се вратили у Босну...“ Како je 1969. године писао историчар Буњевац Алба М. Кунтић, за питање Срба римокатолика и Буњеваца врло важан документ је попис жупа и жупљана римокатоличке и православне вјере у бившој карловачкој крајини, односно у сењско-модрушкој бискупији од бискупа Мартина Брајковића из 1700. године који говори о ’catolici Valachi alias Bunievczi’. Опат Алберто Фортис у свом путопису из 1774, описујући буњевачке свадбене обичаје у Далмацији, назива их обичајима римокатоличких Морлака (Влаха), односно Срба. Иван Ловрић, Буњевац из Сиња, ове обичаје назива морлачким, односно влашким и наводи да су римокатолички и православни Морлаци исте народности (српске – Н. Ж). Радивој Симоновић наводи да су бачки и лички Буњевци досељеници из Далмације и да су првобитно били Власи у динарским планинама у Босни. Бискуп суботички, Буњевац Лудовик Лајчо Будановић, у једном запису износи податке да су их стари списи називали Власима, као и да су се и сами ови досељеници, за које он тврди да су из Босне, називали Власима, али да се то име код римокатолика „већ од другог покољења изгубило јер су се прилагодили тамошњем католичком пучанству“. Етнограф и историчар др Јован Ердељановић је истицао да се „у свим историјским изворима и код свих писаца из прошлих вјекова Буњевци сматрају и називају Србима, односно именима којима се називају или означавају и православни Срби (Власи, Морлаци, Ускоци, Илири, Бошњаци итд). Пишући о буњевачком имену Ердељановић је истакао да су то име Србима римокатолицима дали њихови сународници друге вјере, односно православни Срби, највише из подсмјеха што нису разумјели латински језик на којем су слушали молитве и службу Божију. Ердељановић је многе римокатоличке породице у Лици, које су данас хрватске, сврставао у буњевачке (српско-католичке) као на пример породице Марас, Биондић, Девчић, Анић и друге. Буњевачке новине, бр.14 из 1925. године У историјско-етнографској расправи „Буњевци и Шокци у Бачкој, Барањи и Лици“ (Београд 1899) етнограф Иван Иванић наводи да су Буњевци старином из невесињског краја око ширег подручја реке Буне, да су били православни Срби, док се писмени дио народа служио ћирилицом. Како је даље истицао, данас „станују“ у Горњој Бачкој, у Лици и Приморју (подвелебитски канал), у неким местима око Пеште, Фехерској жупанији, а раније и у Банату (Рекаш, Крашово и Неузина), „али су се сада (крајем 19. Века – Н.Ж) скоро сасвим изгубили“. По Иванићу, велик број Буњеваца „треба да је у Лици, где су се прво зауставили, када су се иселили из Херцеговине“ током друге половине 17. Века. Иванић је закључио да они живе у Војној крајини, почев од Сења паралелно са морском обалом. Буњевачки писац, каноник Иван Антуновић (Кумбаја, Бачки Алчмаш, 19. Јуни 1815 – Калоча 1888), у својој „Расправи о подунавских и потисанских Буњевцих и Шокцих у погледу народном, вјерском, умном и господарском“ (Беч, 1882), по причању пуковника Ивана Мургића (личког Буњевца), наводи да су Буњевци, иселивши се из старе своје домовине Херцеговине, населили места у „Подгорју“ (с велебитске морске стране) са селима и местима Видовац, Коњско, Карлобаг, Долац, Цесарица, Присна, Јабланац, Стиница, Стари Град, Луково Шугарје, Св. Јурај, Столац, Сењска драга итд. На Велебиту су населили Остарије, Красно, Вратник, Криви-пут и Крмпоте. – Даље су се населили у Грачацу, Штикади, Ричици, Св. Року, Церју, Ловинцу и другим личким селима. Манојло Грбић у књизи „Карловачко владичанство“ наводи истоветна места у која су се Буњевци насељавали. Међутим, теорију о Буњевцима као староседеоцима у Бачкој и Лици међу првима је заступао каноник Иван Антуновић, који је у свом спису „Расправе“ тврдио да су Словени (Срби) староседеоци у Угарској, тј. да су на тим просторима били насељени прије доласка Мађара. И етнограф Иван Иванић је сматрао да је историјска истина да су одмах после Римљана и разних номадских племена (сарматског и трачког колена), Бачку и јужну Угарску населили Срби, а горње крајеве северне Угарске остали Словени. Иванић је сматрао да Антуновић „има донекле право јер је у Бачкој било Буњеваца и пре њихове главне и најмногобројније сеобе крајем 17. века“. Каноник Антуновић је био у потпуности убеђен да су Срби у Бачкој староседеоци и како он Буњевце од Срба „нигде не двоји“, он је закључио да су и они, тј. Буњевци, староседеоци у Бачкој. Иако је Иванић у потпуности поштовао „српску свест пок. Каноника“, и сам „није двојио Буњевце од Срба“, али ипак није могао прећутати чињеницу да је главно језгро досељених Буњеваца из Херцеговине, о чему по Иванићу сведоче утврђени историјски факти, као и народно веровање самих Буњеваца да су им се „претци доселили са Буна ријеке у Херцеговини“. Са Буњевцима Иванић је уско везао Влахе, који су се у старим листинама називали православним и римокатоличким Србима, који су се „по језику и по свему далеко разликовали од правих Хрвата Кајкаваца“, а ћирилским писмом су писали као и део Буњеваца. Наиме, за Влахе, Буњевце и Шокце, како истиче етнограф Иван Иванић, бискуп Ђерски Леополд Колонић дао је 1687. у Трнави штампати „науке христијанске писмом ћирилице, јер другог писма осим овог нису познавали“. За чињеницу да тадашњи Срби оба верозакона (па тако и Буњевци) нису познавали латиницу, по Иванићу је било много доказа, па је наводио да је „још 1583. штампан у Риму србуљском ћирилицом катихизис римске цркве од језуите Петра Канизија. Као блиске сроднике Буњеваца Иванић је сматрао Приморце – Чакавце са Кварнерских отока, који су се заједно са Буњевцима населили у Приморју из Босне у 17. стољећу. Буњевац Стеван Павелић је тврдио да су чак и кварнерски чакавци били прави Буњевци. Павелићеве наводе потврђују статистички подаци о становништву Кварнерских отока и Истре, објављени 1857. године у књизи дописног члана мађарске академије наука Фењеш (Fenyes) Елека, према којој је у Истри и на кварнерским отоцима живело 134.445 Срба римокатоличке (међу којима су били и Буњевци) и православне вјере. Италијана је било око 60.000, Словенаца око 30.000 без помињања хрватског имена које се у то време „скривало“ иза српског. Осим каноника Антуновића, који је заступао хипотезу о аутохтоности дијела Буњеваца у Бачкој и Барањи, већина писаца из 19. вијека се слажу у процјени да су Буњевци старином из Херцеговине, одакле су се селили према северној Далмацији, а највише у Лику. То потврђује и Вук Стефановић Караџић који у свом „Ковчежићу“ (1849) пише: „Бачки Буњевци, може бити да се зову од херцеговачке реке Буне, од које су се негда амо доселили. Они су закона римског“. Етнограф Бидерман наводи да су Буњевци заиста прошли кроз Далмацију из Херцеговине, неки остали у Далмацији и Лици, а други отишли у Бачку (Oesst. Ung. Revue, 1888). Черниг је у својој „Etnografiji (I)“ децидирано тврдио да су Буњевци поријеклом из српске Херцеговине. Писац монографије града Суботице, Иван Ивањи (Историја Суботице, 2), слично наводи с додатком да су дошли са Буне реке, из околине Мостара и дијелом из Далмације. Ивањи је за суботичке Србе у својој књизи написао да су дошли са Велебита. (I. Ivanyi, Szabadka Tortenete, I, II). Манојло Сладовић у својој књизи „Повијести бискупијах сењске и модрушке или крбавске“ (1856) наводи следеће: „Житељи крмпотске сатније у Пазаришту, по Ловинцу, око Боричевца, Бротње (у Лици), јесу Буњевци од воде Буне у Херцеговини потекли“. Неки аутори помињу и сјеверну Албанију око ријеке Дрим (Буња). Велебитски и лички Буњевци Може се са сигурношћу тврдити да је Далмација била само пролазна етапа Буњевачке сеобе, тј. пут којим су они прошли путујући до коначног одредишта Бачке, али је један већи дио Буњеваца исељеника из Херцеговине остао да живи у Лици, на Велебиту и Приморју на обали Морлачког (српског) канала – од Стариграда, преко Карлобага до Сења. Како је наводио Иван Иванић, „рат, крвав рат (Кандијски и Велики бечки рат – Н.Ж) беше обележје оног времена када се догодила сеоба Буњеваца“ (у другој половини 17. Века). Рат их је приморао да се иселе из Херцеговине, ратујући су се пробијали до Лике, тамо их је затекао рат, а дочекао их је и у Бачкој као граничаре – припаднике бачке „рацке (српске) милиције“. Прапостојбина Буњеваца Херцеговина, ријека Буна и српско невесињско поље, сведочи о српству старих Буњеваца који су у то време били православне вере, као уосталом и сви Невесињци. Током сеобе из своје херцеговачке прапостојбине Буњевци се, према написима Ивана Мургића, „отискоше“ преко Метковића, Габеле и Гоба „низ међу далматинску“ те стигоше до млетачких пренасељених Равних Котара, али пошто не нађоше мјеста за насељење они се окренуше даље ка Книну. Ту су се раздвојили на два дела: један већи део је отишао уз море испод Велебита (путем „Морлачког“ канала), док је други кренуо уз реку Зрмању испод личке стране Велебита. Како је писао хрватски повјесничар Радован Лопашић, Буњевци су дошли у Лику кроз долину Зрмањску „са усташима далматинским (мисли на српске устанике који су се борили против Турака – Н. Ж), населив Грачац, Ловињ (данас Ловинац – Н.Ж), Ричицу, Стикаду (данас Штикада – Н.Ж), Св. Рок и суседна места. Кроз 20 век сва набројана села и места, сем Грачаца и Штикаде (која су православна, била су настањена потомцима тих српских Буњеваца који су данас екстремни римокатолици Хрвати). Они Буњевци који су се кретали морском страном Велебита настанили су се у Карлобагу, Јабланцу, Св. Јурју, Крмпотама; затим су провалили кроз кланце Велебита и, према етнографу Чернигу, запосели „пређе турска села“: Смиљан (Николе Тесле), Бужин и Трновац , поделивши ту земљу са „Власима“, тј. Србима из турске Лике и Крбаве. Како су се све сеобе Буњеваца дешавале с једне и друге стране Велебита, Буњевци (а са њима и Срби Власи) су знали запјевати пјесму „Српска планина и Лика буњевачко – влашка дика“. Досељени православни и римокатолички Буњевци ратовали су заједно са старим личким и далматинским Србима против Турака у другој половини 17. вијека. Буњевци су се „сретали“ у борби против Турака у устанку Стојана Јанковића и Илије Смиљанића. Устанак против Турака је из Далмације прешао у Лику, где су „заставу устанка поболи заједно“ Власи, Морлаци и Буњевци. Нарочито су се у борбу против Турака истакли буњевачко-католички Ловинац и буњевачко Пазариште. Како наводи Иван Ивић, Буњевци се под својим вођама, кнезом Јенком Рукавином из Видовца „више Бага“, те Дујмом Ковачевићем из Коњског и војводама народним Кнежевићем и Дошеном, придужише четама Стојана Јанковића, Илије Смиљанића, те нападоше Турке у њиховим градовима: Билају, Бунићу и Удбини. Послије ослобођења Лике од Турака 1689. године у Лику се населило још „160 кућа Буњеваца“ из северне Далмације и подвелебитског приморја. Како истиче Иван Мургић, Буњевци се тако раширише уз море у Подгорју и населише Такалице, Видовац изнад Карлобага, Долац (околина Карлобага), Цесарицу (пет километара од Карлобага уз море), Призну, Бачвицу, Јабланац, Стиницу, Стари Град (данас Стариград на мору испод Велебита), Кладу, Луково (данас са додатком Шугарје), Воларице, Столац, Сењску Драгу, Св. Јакоб, Повиле, Леденице. На врху Велебита населили су Остарије (близу Јадовног), Красно, Вратник, Криви пут и Крмпоте. Буњевци су се потом спустили низ Велебит у Лику и у подножју населили Лички Нови, Брушане, као и Мушалук, Осјек (данас Лички Осик, у грађанском рату Теслинград), Будак, Кулу (данас Широка Кула), Вукшић и Перушић. Буњевачке породице које су тада прешле Велебит из приморског дијела и дошле у Лику, биле су породице Павелић (преци Анте Павелића), Рукавина, Ковачевић које су дошле из Видовца (код Карлобага) и населиле Трновац у Лици. Из Јабланца, Стинице населиле су се у Пазариште (Житник) породице Јовановић, Старчевић (Антини преци), Милинковић, Батовац, Осмокровина, Варичевић, Драгишевић, Живковић, Шимић, Баленовић Влатковић, Војнић, Дундовић, Левар, Мухар, Радошевић, Филиповић, Исикић, Вркљан, Марковић, Калашевић, Пешин, Рогић, Крмпотић, Душић, Самарџија, Кушан и др. Током и послије рата против Турака у Лици, од 1683. до 1689, прозелита поп Марко Месић превео је већину Буњеваца из православља у римокатолицизам. Преостале „Турке“ у Лици, нарочито у Перушићу, поп Месић је покрстио уз дато обећање да ће преко покрштавања моћи и даље да живе у Лици. Покрштењака је највише било у Перушићу, Кули, Рибнику, Личком Новом, Удбини и Бунићу. Римокатоличење „заосталих Турака“ и православних Влаха, Морлака и Буњеваца, 1720. је описао патер Исидор Брињанин, пишући о постанку капуцинског самостана у Багу (Карлобагу), који је постао прозелитаки (мисионарски) центар за превођење „иновјерних шизматика“ у римокатоличку веру: „И тако нека се зна, да су Лика и Крбава многих година под нечовечним турским јармом били, коју (Лику) најзад Божјом помоћу 1689. године карловачки ђенерал Јосиф Ерберштајн, помоћу приморских граничара освоји и потчини власти Леополда I. Пошто су Турци изгнати, придолазили су да населе ове жупе људи из разних крајева међу којима беше већина шизматика (Срба православних), али и преостали велики број Турака који примише католичке веру, да би очували своја имања. Али и то је истина да су многи од њих, нарочито они из Широке Куле и Будака, од стране ‘Бунијеваца’ (Буњевци) насилном руком одагнани и к својим Турцима се вратили. Мада су неки (од тих Турака) који су били јачи, остали у Перушићу и Новом (Личком), И ако су јавно били католици и подржавали томе, ипак су задржали турске обичаје“. Новодосељени Буњевци у Лици нису сви још увек били римокатолици. Буњевци у Пазаришту (родно село „оца хрватске нације“ Анте Старчевића – Н.Ж) и Крмпотама дуже су задржали православље и своје славе, све до почетка 18. века. Године 1690. почело се са оснивањем првих римокатоличких жупа међу личким Буњевцима. Прозелита поп Марко Месић те године основао је прве римокатоличке жупе у Будаку, Перушићу, Пазаришту, Рибнику; 1691. године у Карлобагу, 1692. у Косињу Горњем, 1702. у Подлапачи, године 1704. у Ловинцу, 1708. године у Смиљану. У Јабланцу с морске стране Велебита и у Мушалуку Месић је подигао цркву, да би мало касније подигао римокатоличке цркву у Дивоселу и Почитељу, у којима је ипак у потпуности сачувано православље све до „Олује“ 1995. године. Године 1691. поп Марко Месић је населио Св. Рок, Ловинац и Ричицу, доводећи из Карлобага породице Ковачевић, Крпан и Бркић. Поједини припадници тих пресељених буњевачких породица током деветнаестог века радили су на стварању хрватске идеје и нације (као на пример Буњевац Анте Старчевић), да би током Другог светског рата постали вође хрватског усташког покрета и предводници идеје покоља православних Срба (на пример Буњевац Анте Павелић, идеолог хрватског усташког покрета Миле Будак). Великој сеоби Буњеваца из 1689. претходиле су мање сеобе с почетка 17. века, као на пример сеоба Буњеваца у Лич и Крмпоте 1606. године. Углавном су се све сеобе Буњеваца од прапостојбине у Херцеговини до Бачке дешавале током 17. века. У то време становништво у Лици се састојало, према извештају сењског бискупа Брајковића из 1702, од Буњеваца (Срба римокатоличке и православне вере), Крањаца (из Словеначких земаља), Хрвата кајкаваца, покрштених „Турака“ и „Влаха шизматика“, дакле православних Срба који су били бројчано доминантни). Брајковић посебно наглашава да су већи дио ових Срба били староседеоци. Бискуп Брајковић даље наводи да су у селу Пазаришту становници „Власи католици названи Буњевци“ („Catolici Valachi alias Bunievczi“) и да у Ловинцу има „80 кућа Влаха Буњеваца“, а у Смиљану 40 кућа Буњеваца. Иван Иванић се крајем 19. века питао да ли су Буњевци у свим тим местима „још и данас Бунијевци или су се, по сродности вере, претопили у Хрвате“. Он је ипак тврдио („свакако је факт“), да су се у многим од поменутих места сачували као Буњевци и „данас са поносом истичу да су Буњевци“. Тако на пр. у „Србобрану“ (бр. 20 из 1893. године) објављено је отворено писмо Паје Бркића, бившег опшинског начелника из Св. Рока, у којем он наводи да су за његове родитеље и прародитеље сви говорили да су „Бунијевци били“, па закључује: „Е па кад су они то били, онда сам и ја. А Срби и Бунијевци не стоје далеко... А ви кад данас заступате Буњевце по Бачкој и Банату, заступате кад и кад и своју браћу и личке Бунијевце. Бунијевци у тим местима живе у највећем пријатељству са православним Србима, жене се и удају међу собом. У осталом и Антуновић изрично вели, да су Бунијевци у многим побројаним местима очували и данас своју буњевштину, што им служи на Част“. Великохрватски фалсификати, који су од митологије постали наметнути стереотип истине, најлакше се могу побити демографском статистиком. Тако на пр, за Лику је валидан турски попис из 1626. по коме је у Лици било 7 до 8 хиљада кућа у којима су углавном живели православни Срби, а у мањој мери Срби исламске вере („Турци“). Римокатолици су у то време представљали незнатан број становника Лике и Крбаве. Српска демографска основа Лике и Крбаве све више се мењала с аустријском окупацијом тих крајева. Наиме после Великог бечког рата (1683-1699) у Лику су се населиле словеначке и немачке породице из Крањске и Штајерске, велики број Буњеваца (Срба римокатолика) се одселио преко Славоније у Бачку. Лика и Крбава су 1712. припојени аустријској Војној крајини, па је те исте године урађен попис жупљана Лике и Крбаве, по коме су се становници делили на „Католике“ (Србе римокатолике, односно Буњевце и малобројне досељене Словенце и Њемце). О Хрватима римокатолицима нема ни помена у овом аустријском попису становништва. У прилог цитираних података из пописа из 1712. сведочи извештај аустријског барона Бартнштајна из 1761. године у којем се наводи да су становници Лике и Крбаве „све сами неунијати Грци“ дакле Срби православни, који су „јако умножили горњекарловачко генералство“. Треба истаћи податак да је у владичанском архиву у Плашком било много докумената који сведоче о српству Лике, Крбаве и Горског котара. Поред архива епархија Српске православне цркве, помињање српског имена и језика је присутно у бечким архивима, банском архиву Хрватске и Славоније . Етнограф Иван Иванић у својој раније поменутој књизи о Буњевцима, истиче да крајем 18. века „и хроника престаје говорити о личким Буњевцима и ми ни из једног историјског податка не видимо какав важнији моменат где би се тамошњи Буњевци нарочито истакли као Буњевци, јер су они већ у 19. веку ушли у општу историју Лике и војене Крајине“. Сеоба Буњеваца у Бачку Кроз тек ослобођену Славонију Буњевци су пролазили 1691. године, где су затекли Србе римокатоличке вере – Шокце. С друге стране, Иванић истиче да је буњевачки пут кроз Славонију могао бити у осамдесетим годинама 17. века, јер они „већ 1686. године искрсавају у већим групама у Суботици. Из пренасељене Лике Буњевци су морали селити у слабо насељену Бачку, из које је мађарско становништво сасвим избегло а остали су само Срби који су чували „европску границу“ од Турака. Како наводи Иван Иванић Срби су били једини становници Бачке све до друге четвртине 18. века, када су се Мађари по престанку ратне опасности вратили у своја села. Иванић не заборавља на податак да је Бачка била насељена Србима „од вајкада“, далеко пре доласка мађарског азијског племена (895. под Арпадом). По доласку у Бачку Буњевци су прво населили села поред Дунава, затим градове Сомбор, Бају, Калочу и упутили се према Суботици, где су прво населили околна села и пустаре, а после одласка Турака (1686) ушли су у саму варош где су затекли бројне Србе староседиоце који су били исте народности као Буњевци, говорили истим језиком, имали исте обичаје, па су се брзо с њима сродили. Већ тих година постојали су римокатолички самостани у Баји, Сомбору, Бачу, Калочи и Суботици у којима су верске обреде вршили досељени Буњевци и други српски и остали римокатолици. Године 1687. дошло је до масовног буњевачког насељавања Суботице, пошто је те године стигла главнина досељених Буњеваца под вођством „18 фрањевачких калуђера“, који су били мисионари „грчко-словенског обреда“ (још увек унијати) из Босне и Далмације. У то време међу придошлим фрањевцима је још увек било „полуправославних“ фрањеваца, који су касније (после 1697) примили римокатоличку веру. Каноник Антуновић је записао да је заслугом отаца фрањеваца велики део „грчко-источњака“ приведен у крило „Св. Мајке цркве католичке“. Пропаганда хрватства међу Буњевцима и Шокцима Насупрот наведеним бројним документима и књигама о српском пореклу Буњеваца и Шокаца, хрватски историчар чешког поријекла, Јарослав Шидак, у свом добро познатом кроатофилском маниру Буњевце и Шокце Славоније, Барање и Бачке једноставно сврстава у Хрвате. При том не наводи ниједан иоле озбиљнији извор који би потврдио такву његову хипотезу. Пропаганду хрватства су крајем тридесетих година XX вијека почели пропагирати етнички Срби римокатолици, односно Буњевци и то под утицајем идеје о стварању Велике Хрватске у лику Бановине Хрватске у августу 1939. године. Типични примјер представља списатељ војвођанског хрватства Петар Пекић. Искључиво верску римокатоличку опредељеност буњевачког елемента, како је већ истакнуто, стварали су и јачали фрањевци, нарочито сомборски фрањевци. Основна национална стратегија стварања хрватства проводила се преко ширења -хрватског регионалног (географског) имена Банске трожупанијске хрватске на српске, мађарске и италијанске просторе. Од друге половине XIX вијека оваква тенденција је присутна и на српско-мађарским просторима Бачке, Барање и Баната. Примањем Јосипа Јурја Штросмајера, дон Миховила Павлиновића, Јураја Добриле и фра Грге Мартића међу почасне чланове „Ђачког друштва Хрватски дом“ 1878. године, симболично су требали бити обједињени Хрвати Банске Хрватске, Далмације, Истре, Славоније, Босне и Бачке. Историчари „буњевачког хрватства” истицали су личност бискупа Ивана Антуновића (који се осећао Буњевцем – Србином римокатоликом) да је снажно афирмисала буњевачко и шокачко име, што је било предуслов за ширење хрватског имена на просторе Војводине. Међутим, сам бискуп Антуновић никада није за Буњевце и Шокце говорио да су Хрвати, већ да су једноставно сви они Срби римокатоличке вере. Југославенска ујединитељска мисија Буњеваца и Шокаца 1918. године Поједини Срби у Војводини али и Србији вјеровали су у конструкције пропагатора хрватства о потреби заједничке борбе против Мађара преко величања југославенства и нарочито хрватства у Војводини. Мађари су током Првог свјетског рата оштро иступали против ширење југославенске државне мисли као погубне за мађарске државне интересе, а нарочито су осуђивали планове великохрватских идеолога о отцепљењу од Угарске. Најмаркантнија личност Буњеваца у време уједињења био је римокатолички свећеник Блашко Рајић. Буњевачке новине писале су 1918. да је буњевачко питање ријешило 10.000 Буњеваца и Срба 10. новембра 1918, када су са „одушевљењем одобравали тада мужевно и јавно изговорене речи нашега поп Блашка Рајића“. Почетком 1919. године Блашко Рајић ишао у Париз са буњевачко-српском делегацијом, гди је прид савезницима на конференцији мира свидочио да су Буњевци један народ са Србима и да зато триба да остану у границама нове државе, коју је Србија побидом у рату створила, а не и даље да остану у Мађарској, гди би опет морали да робују туђину, а уз то и ратну штету да плаћају Србији. Постоје и други за сав објективни и нормални свит недвојбени докази историјски (на наше давнашње историје), морални, географски, етнографски, привредни, саобраћајни и политички, да је питање припадности Буњеваца и Суботице одавно и за сав вик ришено, али је после горњих сувишно да и њих овде наводимо”. Великохрватска пропаганда међу Буњевцима из Загреба 1935 – 1941. Пропаганда „хрватства“ из Загреба вршила је појачан притисак на Буњевце, нарочито од времена формирања организованог хрватског покрета 1935. године. Идеолози хрватства су тада истицали тезу да се „још од времена бискупа Антуновића, свећеника Паје Кујунyића, др Сударевића говорило да су имена Буњевац, Шокац, Илир, Бошњак, Далмат, ’ођобоки’, синоними за хрватско име, односно, да су сва наведена имена, иначе историјски називи за Србе, везана за хрватску народност. У време мајских избора 1935. године, римокатолички свећеници су говорили „да наше часно и поштено буњевачко име задржимо у нашем срцу, али да јавно исповједамо као народносно име, кад нас за то питају, име Хрват”. Приликом пописа становништва града Суботице, у октобру 1935, свећеници су Буњевцима савјетовали да у рубрику народност обавезно упишу име Хрват. С друге стране, државне власти у Бачкој су чак и подупирале хрватство, пошто је процјењивано да је за државу опаснија мађарска национална линија од ширења „славенског хрватства“. Етничком однарођавању Буњеваца и Шокаца у доброј мјери је придонио став дела хијерархије Српске православне цркве ексклузивно вјерским тумачењем да се Србима могу звати само њени припадници православне вјере. Суботичка матица појачала је свој рад на националном пољу ширења Хрватства међу Буњевцима послије стварања Бановине Хрватске. Мачеков изасланик из Загреба др Јосип Торбар је у сличном тону говорио о старини и величини хрватског народа који ће, уз примене агресивних метода, не само очувати свој национални простор, него га и повећати уз националну чврстину и непопустљивост. Главни буњевачки идеолог великохрватства хрватства на сјеверу Бачке, сенатор и председник радног одбора Хрватске сељачке странке за Бачку, Јосип Ђидо Вуковић. Аутономну Војводину можемо остварити само путем др Мачека и путем Бановине Хрватске. Броз и комунисти проглашавају Буњевце Хрватима 1945. Стари буњевачки народ, српско-православног (до краја XVII вијека били православни) и српско римокатоличког поријекла, комунисти су „преко ноћи“ превели у Хрвате римокатолике. Наиме, у комунистичкој Југославији народно-вјерско питање Шокаца и Буњеваца коначно је „решено“ декретом Јосипа Броза из 1945. године, којим је једноставно наложено да се Буњевци и Шокци имају сматрати Хрватима. кроатизација Буњеваца и Шокаца иницирана је током рата у Југославији 1941-1945. године од стране партизанског врха на челу са Јосипом Брозом. Покрајински комитет КПЈ за Војводину у пракси је проводио такву иницијативу југословенских комуниста упућивањем разних наредби и препорука да се Буњевци и [Шокци требају називати Хрватима.. У ослобођеној комунистичкој Југославији настављена је таква тенденција темељног похрваћивања Буњеваца и Шокаца. На оснивачком конгресу Комунистичке партије Србије, одржаном од 8. до 12. маја 1945. године, генерални секретар КПЈ Јосип Броз – Тито иницирао је потпуно похрваћивање Буњеваца и Шокаца у Војводини. Брозова критика српског шовинизма према Буњевцима и Шокцима у Војводини брзо је уродила плодом. Из партијско-државног врха комунистичке Југославије свим мјесним народно-ослободилачким одборима у Војводини упућена је строго повјерљива наредба којом се у потпуности брисало буњевачко и шокачко име и претварало у хрватско. Тако је Главни народно-ослободилачки одбор Војводине – одељење за унутрашње послове, 15. маја 1945. (бр. 1040) упутило слиједећу наредбу свим среским народноослободилачким одборима: Буњевцима и Шокцима је 1991. године, преко „шифре 028“, коначно дозвољено да се изјашњавају као посебна народносна група. Преко 16.000 Бачвана поново се почело изјашњавати као Буњевци уместо раније као Хрвати. На крају се може закључити да је хрватство непознат народносни појам у данашњој Војводини све до тридесетих година XX вијека. Банат, Бачка и Барања били су шаролико народносно и вјерско подручје настањено Србима, Немцима, Мађарима, Словацима, Буњевцима, Шокцима, Русинима, Румунима, Јеврејима и другима. О Хрватима као посебној народности или етничкој творевини нема ни помена у изворима и литератури из друге половине XIX и првих деценија XX вијека. Буњевачки и Шокачки српско-католички народносни елемент никада у то вријеме није везивао своје етничко биће за хрватство. Унаточ жестокој великохрватској пропаганди провођеној од времена стварања Бановине Хрватске 1939, и у Брозовој Југославији од 1945. године, поносно Буњевачко име је сачувано захваљујући одлуци руководства Србије да се оно легитимно обнови 1991, као и властима државе Србије од другог деценија двехиљадитих година па до данас. Буњевачку историју, традицију и културу српска држава треба да подржава и негује, нарочито типична буњевачка етнолошка знамења, нарочито буњевачки језик икавског изговора који ту малу народносну групацију издвајају у посебан верско-национални ентитет и дан данас врло близак српском народу. Кроатизација бана Јелачића Случај кроатизације Јосипа Јелачића (који је рођен у српско-римокатоличкој породици 16 октобра 1801) сличан је превођењу Буњеваца у римокатолицизам па потом и у хрватство. Устоличење Јосипа Јелачића за бана 1848. протекло је у мистериозним околностима. Јелачић као истакнути аустријски официр био је главна полуга код гушења мађарске револуције, са својом српском крајишком војском која је заједно с царском руском војском одбранила Беч. Због ратних заслуга аустријски цар је одлучио да га прогласе баном Хрватске, која је у то време била само административна територија Хабзбуршког царства (три жупаније око Загреба). Питање је било ко ће га устоличити? Римокатоличка хијерархија на челу с надбискупом Хауликом била је против јер је загребачка надбискупија припадала под мађарску црквену јурисдикцију. Одлучено је да тај свечани чин обави патријарх српски Јосиф Рајачић, који је почетком јуна 1848. из Сремских Карловаца кренуо за Загреб. Хроничар је записао: „Позиву за дочек су се одазвали Чеси, Словаци, Срби и други. Посебно је био свечан дочек патријарха Јосифа Рајачића. Кад се сазнало за његов долазак у Загреб зазвонила су сва звона са загребачких цркава, пуцало се из мужара... Пред распећем и двије свеће Јелачић је, дигнувши три прста увис и понављајући за патријархом изговорио присегу“. При том Рајачић је дао бану Јелачићу 20.000 златних форинти као помоћ за одбрану од Мађара. Народ је носио на рукама Рајачића и Јелачића од сабора до цркве св. Марка. Актуелна обнова куће у којој се родио Јелачић, има културолошки, урбанистички па и туристичкi значај, али није добро да се истиче измишљени национални идентитет хрватства Јосипа Јелачића, који у време средине 19. Вијека у Славонији и Срему није ни постојао. У то време хрватства није било у Далмацији, Истри, Славонији, а поготово не у Срему (видјети аустријске пописе становништва из 1846. и 1850. у књизи Н. Жутића „Срби римокатолици тзв. Хрвати“ Београд, 2006), који је заједно са јужним дијеловима Славоније припадао царској милитарној граници (српској Војној крајини). У то време чак ни у Загребу није у већој мјери присутно хрватство. Загреб је њемачки град (у ком се комуницирало на њемачком језику) са значајним бројем Мађара, Јевреја, Чеха и Срба. Исти је случај и са Вараждином, Осијеком, Пожегом итд, па тако и са Петроварадином у ком се родио бан Јелачић. Бан Јелачић је једно време блиско сарађивао са Србином римокатоличке вјере Андријом Торкватом Брлићем, који је учествовао у Јелачићевом „походу на Мађарску“. У децембру Јелачић га шаље у својству емисара у Француску, код предсједника Друге републике Луја Бонапарте. Хрватска историчарка Власта Швогер у књизи „Живот и дјело Андрије Торквата Брлића“ (Загреб, 2012) истиче да је Јелачићев блиски сарадник Брлић био против хрватизације Славоније. Он је „хрватску краљевину“ сматрао посестримом Краљевине Славоније, тврдећи да Славонија и Сријем нису дио хрватске државе, па наставља: „Ми знамо за посестриму херватску краљевину, али за херватско держављанство ми овдје у Славонији нећемо да знамо“. Истакао је даље да је „Славонија скоро искључиво напучена Сербством римске и герчке цркве“. Упозорио је да би похрваћивање Славоније могло имати врло негативне посљедице. Овај Брлићев чланак изазвао је жестоке нападе Штросмајеровог „Позора“ (касније „Обзор“). У очају због све израженијег унијаћења (римокатоличког прозелитизма) Срба, патријарх Рајачић је упутио писмо хрватском сабору 1. марта 1861. године. У њему на првом мјесту помиње „повијесне“ фалсификате Ивана Кукуљевића Сакцинског, који је те године у Сабору тврдио да је становништво Војне крајине (па и Петроварадина) чисто хрватско. Као чисто српске земље Рајачић помиње Лику и Крбаву, Кордун, Банију (Карловачки генералат) са Жумберком, које су остале српске и послије унијачења под царицом Маријом Терезијом. У наставку писма истиче да се српском народу чини неправда тиме што се Срем и вараждинска крајишка регимента „противу сваког права и историје оглашују наметљиво за саставни дио Хрватске“. Када је већ Србија уложила значајна финансијска средства за обнову куће Јосипа Јелачића, био би ред и да Република Хрватска обнови кућу или подигне спомен цркву Јосифа Рајачића у Лици, у селу Лучани код Бриња. Постојала је иницијатива и одлука Хрватског сабора 1990. али је грађански рат омео таква настојања. У новије време формиран је Одбор за очување родне куће патријарха Рајачића, који има план да отвори пригодни музеј и изгради малу цркву у Лучанима посвећену патријарху Рајачићу („Новости“, 11. октобар 2005). До дана данашњег од те замисли није ништа остварено. Ф. Елек, Ausztriai birodalom Statistikaja foldrajzi leirasa, Pest. 1857. Б. Уњи, Историја шокаца и босанских фрањеваца, Суботица, 46. М. Иванић, Буњевци и Шокци у Бачкој, Барањи и Лици“, Београд 1899. Сорош украјинску школу претвара у фабрику за деинтелектуализацију становништва Украјине СРПСКА РАТНА ГРОБЉА У СОФИЈИ И ДОБРИЧУ: Покопани небригом потомака


Vostes Y. Kojic F. резултати Уживо - SofaScore.com Challenger Series Vostes Y. Kojic F. Vostes Y. - Kojic F. Почело у 14:15 Vostes Y. Kojic F. резултати уживо (и онлајн видео пренос утакмице уживо - live stream*) почиње 21.3.2017. у 14:15 у Challenger Series 2017, Week 12, Session 1 - International. можете пронаћи све претходне резултате Yannick Vostes против Frane Kojic сортиране по њиховим међусобним дуелима. Везе Vostes Y. против Kojic F. видео снимака су сакупљене у Медијима Можете гледати Vostes Y. против Kojic F. пренос уживо преко интернета ако сте регистрован корисник bet365, водеће компаније за клађење преко интернета која има покривен уживо пренос преко 70.000 спортских догађаја током године са клађењем уживо. Ако је овај меч покривен са bet365 уживо преносом можете гледати стони тенис меч Vostes Y. Kojic F. на вашем iPhone, iPad, Android или Windows телефону. Такође је лако да нађете видео са најзанимљивијим детаљима и новостима најпопуларнијих спортских лига на свету. bet365 квоте за уживо клађење видљиве су у SofaScore-овом стони тенис резултати уживо одељку. Yannick Vostes резултати уживо, распоред и коначан резултат Frane Kojic резултати уживо, распоред и коначан резултат SofaScore резултати уживо су доступни као iPhone и iPad апликација, Android апликација на Google Play и апликација за Windows телефон. Можете нас наћи у свим продавницама на различитим језицима као "SofaScore". Инсталирајте SofaScore апликацију и пратите Vostes Y. Kojic F. уживо на свом мобилном телефону! – Sofascore.com вам у партнерству са bet365 нуди преко 70,000 преноса догађаја уживо годишње. Међутим, подсећамо вас да су права преноса за такве догађаје обично у власништву за одређену државу и према томе, зависно од ваше локације, могу постојати догађаји које нећете моћи да пратите због овог ограничења. Пре придруживања bet365 и уплата на ваш налог да бисте гледали Vostes Y. Kojic F., или било ког другог догађаја путем bet365 преноса уживо, препоручује се провера са bet365 да ли је могуће, зависно од ваше локације, да пратите уживо пренос догађаја који вас интересује. Сазнајте више о контактирању bet365


09. март 2016. Ветерани Заветницима: Од скупа у Нишу са српским непријатељима, немате више нашу подршку Удружење српских ветерана и добровољаца упутило је оштар протест поводом објаве Заветника да ће имати њихову подршку коју су они укинули одмах после скупа у Нишу који је организован са, како кажу "са доказаним непријатељем Србског рода и народа". Наиме, испред Удружења "Заветници" синоћ је на друштвеној мрежи Фејсбук објављено саопштење да ће њиховој листи подршку пружити и Удружење србских ветерана и добровољаца што они категорички одбијају а због организовања Анти - НАТО скупа у Нишу са "доказаним непријатељима српског рода и народа" на шта су их, наводе, аргументовано упозоравали. Скуп у Нишу организован је раније да би током припрема сву медијску пажњу преузео на себе генерал полиције и некадашњи командант Жандармерије, Братислав Дикић и тако промовисао свој покрет са чиме су се Заветници сложили а што им замера више родољубивих Удружења и грађана. Саопштење преносимо у целости: "Поштовани Заветници, Дана 08.03.2016 године, на друштвеној мрежи ( Facebook ) у 22.56, извесни Златко Дмитровић, је обавестио пријатеље да је формирана група грађана за предстојеће изборе под називом : За слободну Србију - Заветници- Милица Ђурђевић. Листу су подржали Српски Препород проф Слободан Комазец, Економски покрет Бранко Драгаш, а подршку ће дати пуковник Стеван Ђуровић са својим удружењем. У име пуковника Ђуровића председника Скупштине удружења Ветерана и добровољаца, овим путем упућујемо оштар протест због преваре и ширења лажних порука гласачима, на који начин их доводите у заблуду, ради сакупљања политичких поена. Ми смо се као Удружење одазвали на позив да учествујемо у Београду на Анти Нато протесту, где је говорио председник удружења Славко Никић. Када сте са доказаним непријатељем Србског рода и народа организовали скуп у Нишу, тада нас нисте звали, јер сте сматрали да можете са новим " пријатељима ", да учините нешто више. И поред нашег упозорења да то не радите, са свим аргументима, нисте нас послушали, а сада без нашег знања објављујете да имате нашу подршку. Овим чином доказујете да Ваше намере нису чисте, 4000 85;ити поштене, одмах у старту сте кренули са преварама, а од нас немате нити ћете имати подршку. Чак шта више, о свему овоме ћемо преко медија, штампе, саопштења и конференција, обавестити јавност и бираче да сте Ви преваранти, који не бирају средства да добију политичке поене код напаћеног Србског народа. Па ако сте сада такви, шта да очекујемо, ако не дај Боже дођете на власт. Очекујте бурну реакцију, јер удружење ветерана и добровољаца има јединствени циљ, и начин борбе против непријатеља Србије. Председник удружења Славко Никић" Ветерани Заветницима: Од скупа у Нишу са српским непријатељима, немате више нашу подршку - КМ Новине


Данашња временска прогноза предвиђа највишу температуру од 37° и најнижу од 19. Касније у току дана могуће је наоблачење. Јутро ведро, током дана сунчано уз умјерено наоблачење, веома топло, мјестимично спарно и вруће, саопштено је из Републичког хидрометеоролошког завода. Јутарња температура ваздуха износиће од 12 до 19 степени, на југу око 23 степена Целзијусова. Вјетар слаб и умјерен, југозападни, саопштено је из Федералног хидрометеоролошког завода. У Брчком тренутна температура ваздуха износи 20 степени. Previous Инвеститори у БиХ се суочавају с корупцијом


Ухапшен због ратног злочина на подручју Зворника


Естонија упутила протест Русији због почасне паљбе у част ослобођења Талина од фашиста Датум публикације: 10 07 2019, 16:45 Тагови: Естонија; СССР


После синоћног „инцидента“ током извлачења „Лото“ комбинације, поставља се питање на који начин су извучене победничке комбинације и где је новац од премије завршио с обзиром на то да су подаци о о добитницима тајна. ИЗБРИСАН ВИДЕО! Занимљиво да видео коју показује како су у уторак, 28. јула 2015, извучена 7 Лото бројева више није доступан на Јутјубу. Сви клупови који су показивали могућу преверу, у вези извучених лото бројева, скинути су са Јутјуба са образложењем да „видео снимак обухвата 56e6 садржај партнера Quiz Group Music, који га је блокирао на основу ауторских права“. Зашто би Quiz Group Music, уместо Лутрије Србије, имао ауторска права на те снимке још никоме није познато. Срећом, постоји и videochart.net где је засада могуће видети овај занимљив снимак. Када погодите свих седам бројева у игри на срећу „Лото“, постаћете богат човек. Међутим, током протеклих деценија Србија није сазнала идентитет готово ниједног срећника који је извукао главну премију и „преселио“ се међу милионере. С једне стране, разумљиво је то да Срби крију идентитет јер би могли лако да постану мета криминалаца и рекеташа. Међутим, индикативно је то да се баш ниједан од добитника премије није појавио пред јавношћу, што би му такође донело разне бенефите. После синоћног „инцидента“ током извлачења „Лото“ комбинације, када је читава нација посумњала да је игра намештена ове сумње још више су подгрејане. Поставља се, наиме, питање како се извлаче победничке комбинације и где је новац од премије завршио с обзиром на то да су подаци о добитницима тајна. Све што јавност сазна је информација о томе где је добитна срећка уплаћена, тачније град добитника, али никада и његов идентитет. Ове године је погођена седмица вредна 2.5 милиона евра крајем априла, а све што смо сазнали је да је срећни добитник из Пријепоља. Јавност никада није сазнала идентитет добитника, упркос томе што је реч о малом месту у ком се, како се каже, сви познају. То је само један од стотину добитника седмице током протеклих деценија, чије име никада није обелодањено. Од 2005. године, од када се у оквиру Државне лутрије Србије приређује игра „Лото“ три највећа добитка су била: Чак 4,8 милиона евра у марту 2010. исплаћено је у Кањижи. Упркос напорима мештана и новинара да се сазна ко је „срећковић“, никада нисмо сазнали ко је добитник, иако је такође реч о малој средини. Пре девет година, 3,2 милиона евра је у јулу 2006. „отишло“ за Сурчин, где је је уплаћен добитни листић. И ово релативно мало београдско насеље такође се показало као немогућ терен за проналажење добитника па јавност никада није сазнала његов идентитет. У априлу 2005, 3,9 милиона евра је погодио добитник из Старе Пазове. Добитник милионске премије, погађате, никада није „пеонађен“. Још стотину добитника максималне премије добијало је седмицу, макар је тако саопштено. После синоћног крајње сумњивог извлачења поставља се питање да ли је ико добио „седмицу“ на Лотоу? TЕХНИЧКА ГРЕШКА!? Погледајте објашњење Државне лутрије Србије за синоћни „кикс“ Државна лутрија Србије саопштила је да је на извлачењу игре Лото 7 од 39, у 59. колу од 28. јуна, дошло до техничке грешке изазване људским фактором, односно омашком оператера ангажованог на извлачењу, тако што је на екрану грешком исписан број 21. „Државна лутрија Србије уверава играче и ширу јавност да осим погрешно унетог броја, дакле грешке оператера која је на жалост могућа у току живог извлачења, није било никаквих других радњи које би довеле у питање регуларност овог извлачења, што су потврдили чланови Комисије за извлачење бројева коју чине два представника Државне лутрије Србије и један Министарства финансија. Исти закључак донела је и Комисија централног трезора након завршетка извлачења“, наводи се у саопштењу, објављеном на сајту Државне лутрије Србије. АПЕЛ Пошто постоји очита тенденција да се цео случај заташка и сакрију трагови могуће преваре, Србин.инфо апелује, да свако ко може и уме, скине видео који показјује спорно извлачење лото бројева са videochart.net и постави на свој Јутјуб канал; јер истина не сме да буде сакривена, она мора бити свима доступна. Лутрија је навела да изражава жаљење због грешке која се десила у току извлачења у 59. колу и додала да 3093 ће, поред свих процедура за утврђивање регуларности у току извлачења и оне непосредно после њега, које су већ обављене, испитати околности које су довеле до настале грешке, односно превида који се десио. „Још једном уверавамо све заинтересоване стране да ова техничка грешка ни на који начин није довела у питање регуларност извлачења“, истакла је Државна лутрија Србије. Директор Државне лутрије Србије Александар Вуловић изјавио је данас да је 59. коло игре на срећу Лото „апсолутно регуларно“ а да је проблем са извученим бројевима „настао због графике“. „Приређивање игре на срећу Лото је апсолутно регуларно. Немогуће је утицати на поступак и исход извлачења. Свако извлачење прате две комисије, једна која присуствује самом извлачењу и друга која утврђује добитнике“, рекао је Вуловић на конференцији за новинаре. Према његовим речима, постојећи систем за приређивање игре на срећу лото, испоручила је Лутрији Србије хрватска фирма „Нирвана“ 2005. године. „Гледамо да овакве ствари превазиђемо кроз имплементацију новог пословно-информационог система кога развијамо у сарадњи са Војно-техничким институтом из Београда“, казао је Вуловић додавши да грађани „имају и треба да имају“ поверење у Државну лутрију Србије, што према његовим речима потврђује и податак да је од јутрос повећана уплата за лото за 1,5 одсто. Директор Лутрије је истакао да је то предузеће од општег интереса, чији је оснивач Влада Србије, имало више од 100 милиона регистрованих добитника у претходних десет година као и да је за то време, у републички буџет уплатило 14 милијарди динара. Упитан како коментарише најаве премијера Александра Вучића да ће полиција и Тужилаштво испитати цео случај, Вуловић је рекао да ће Лутрија Србије поштовати све одлуке Владе као њеног послодавца као и да ће спровести поступак утврђивања грешке приликом последњег извлачења бројева игре лото и санкционисање одговорних који су прекршили правила. Он је додао да је „најмањи проблем“ да поднесе оставку на функцију директора Лутрије уколико се утврди да је било неправилности приликом извлачења бројева у 59. колу 73e0 лото-а. Упитан шта мисли о приватизацији Државне лутрије, Вуловић је рекао да ће поштовати све одлуке Владе а да ће „време показати“ да ли то предузеће треба да буде приватизовано. Одговарајући на питање зашто је премијер оценио да је стање у Државној лутрији Србије „за нијансу мање лоше од катастрофалног, али и даље катастрофално“, Вуловић је казао да је то предузеће у првом кварталу ове године пословало позитивно и да је у првих шест месеци остварило добит већу од 50 милиона динара. Председник Комисије за извлачење бројева у игри „Лото 7 од 39′′ Љубомир Шкорић изјавио је да је дошло до „грешке човека који уноси бројеве са лоптицама у софтверски програм“. „По законима вероватноће постојала је могућност да изађе број 21, и он је изашао“, рекао је Шкорић. Државна лутрија Србије саопштила је раније да је у синоћном извлачењу игре Лото коју је телевизија преносила, дошло до техничке грешке, односно омашком оператера који је погрешан број исписао на екрану и да није било никаквих радњи које би довеле у питање регуларност извлачења. Сумњу у регуларност извлачења изазвао је тренутак када се пети број комбинације појавио најпре на екрану, па је тек онда куглица са тим бројем извучена из бубња. Након извлачења прва три броја, из бубња је извучена четврта куглица са бројем 27, али се на екрану најпре појавио број 21, па затим 27 као пети број. На екрану се, такође, видео одмах и број такмичара са пет погодака, иако пета куглица још није била извучена. Извор: Курир.рс, Танјуг, Србин.инфо


text: ИЗМЕЂУ ЗАПАДА И ПРАВОСЛАВЉА: Новогодишња обећања и могућности... – ОСЛОБОЂЕЊЕ ОСЛОБОЂЕЊЕ / ПРАВОСЛАВЉЕ / ФОКУС / ИЗМЕЂУ ЗАПАДА И ПРАВОСЛАВЉА: Новогодишња обећања и могућности... ИЗМЕЂУ ЗАПАДА И ПРАВОСЛАВЉА: Новогодишња обећања и могућности... 08 / 01 / 2017 У Западном свету постоји традиција по којој се на Нову Годину дају обећања. У стварности људи желе да обећају нешто што ће их учинити бољим у новој години. Ми можемо да видимо два аспекта овакве традиције. Прва је могућност да се обећање одржи, а други је садржај одређеног обећања. Оба ова фактора су веома важна. Ако не можете да испуните оно што сте обећали онда чак и најплеменитије обећање нема никаквог смисла. А ако вас дато обећање не учини бољим на крају, онда се може постићи супротан ефекат. Али постоји још један фактор, који је време. Ми смо под временским притиском. Наша обећања треба испунити у одређеном временском периоду. А данас су људи, мање него икад, одлучни да одвоје време да испуне неко добро обећање. За Православне Хришћане, основни циљ живота се може наћи у Јеванђелским заповестима. Ми можемо рећи да је циљ да развијемо врлине и да умртвимо грех. Ипак, основни циљ је да будемо као Христос и да достигнемо савршенство и освећење. Током живота наилазимо на многе проблеме који нас ометају да достигнемо тај циљ. Ови проблеми могу бити узроковани спољашњим факторима или нашим сопственим људским факторима. Чак су и ученици Христови, који су га видели, чули Његову проповед, и били близу Њега, често бивали у страху. Говорили су им да су Његове Речи тешке да се испуне. Они су знали да је наша природа слаба и да тежи злу и греху. Ми дајемо обећања да ће мо бити бољи као људи и да ће мо бити кориснији за друштво али често падамо. Христов одговор је веома једноставан на све то, а Он је рекао да оно што је немогуће људима могуће је Богу. Тиме хоће да каже да није Бог постао човек да би нам поставио тежак циљ, неостварив за људе, који треба сами да остваримо без Божије помоћи. Бог је са вама све време. И када сте слаби и када грешите и падате. Само га призовите молитвом да се смилује на вас, односно Господе Помилуј мене грешног. А Његов одговор је увек да треба све да оставимо Њему и да наш животни циљ, спасење, и освећење нису наши да их остваримо већ је све то Дар Господњи. Али шта да кажемо о фактору времена. Какав однос Хришћани треба да имају преме времену. На то питање нам одговара велики аскета нашег времена Старац Емилијан из Светог Манастира Симоно-Петра, са Свете Горе Атонске. Ми смо сви свесни како године брзо пролазе. Тако да они људи који мисле да држе све у својим рукама долазе у конфликт са реалношћу овог пролазног живота који често обмањује. Лудост је да људи не размишљају како је овај живот кратак и да немају свест о пролазности овога света. А време брзо пролази и сваком човеку брзо долази крај. Време је наш стални сапутник. Ако не обратимо пажњу на време и ако се упустимо у јурњаву овога света онда ћемо доћи до трагичног закључка да су наше године, месеци, и сати прошли веома брзо и да смо веома брзо стигли до краја овоземаљског живота, а да нисмо били ни свесни свега тога. Не желим да вас учиним меланхоличним овим мислима. Ја желим да вам помогнем да будете свесни времена и да га искористите на ваш духовни напредак у радости и задовољству. На почетку Нове Године ми правимо духовне планове. Време треба да буде освећено и трудите се да то урадите да би вам цела година прошла радосно. Немојте трошити време на безначајне ствари које вам не доносе радост. А Свети Павле каже да треба користити време јер су дани зли. То значи користити време за дела љубави, за духовни напредак, за живот у Цркви, за покајање и освећење. То је оно зашта се молимо на свакој Светој Литургији, да нам остатак наших овоземаљских дана прође у покајању и миру. ...Јер они који нису користили време мудро и духовно, на крају свог живота проклињу себе, а свој живот сматрају као пораз. Све ово је моја порука вама за ову Нову Годину. Уз радост и весеље традиционалног Празника Светог Василија Великог, поставите основе за нову духовну структуру ваше душе. Дајте обећања која ће донети више љубави према свим људима. Нека Нова Година донесе нови живот целом свету, нека угаси огањ страсти и мржње, а нека жедним душама донесе непрастани ток љубави, уз мир и радост за све вас. Нова Година ће бити весела и радосна ако се и ми потрудимо на прави начин и са правом намером. Онда ће благослов Божији сигурно бити са свима нама. Прочитајте још: ПОГЛЕДАЈТЕ: Испод Храма Светог Саве на Врачару се крије најлепша црква у Европи (ВИДЕО) НИКАДА НИКОГА НЕ ОСУЂУЈ: Ево зашто је то паклени грех! ПРАВОСЛАВЉЕ УЗ ПЕТАРДЕ: Владика Григорије објаснио зашто никако не смемо да пуцамо током празника! (ВИДЕО) Објављено у ПРАВОСЛАВЉЕ, ФОКУС loading... Кретање чланка "ВОЈНА ТАЈНА": 15 милиона избеглица креће ка Европи?!НЕ ПРЕСТАЈУ: Руска и сиријска војска настављају да бомбардују терористе!


COST (Европска Сарадња у Науци и Технологији енгл. European Cooperation in Science and Technology) је агенција за финансирање истраживачких и иновационих мрежа. Наше акције помажу у повезивању истраживачких иницијатива широм Европе и омогућавају научницима да развијају своје идеје делећи их са колегама, што подстиче даљи развој њихових истраживања, каријера и иновација. COST CA18125 ‐ Напредно инжењерство и истраживање аерогелова за примену у животној средини и наукама о живим организмима (енгл. Advanced Engineering and Research of aeroGels for Environment and Life Sciences) План AERoGELS COST акције је да омогући размену знања на тему истраживања и технологије аерогелова на европском нивоу између академије, индустрије и регулаторних агенција. Аерогелови су посебна класа мезопорозних материјала са веома великом порозношћу и подесивим физичко-хемијским својствима. Иако су неке врсте аерогелова већ доступне на тржишту грађевинског материјала и ваздухопловног инжењерства, пуни потенцијал аерогелова за примену у осталим секторима тек треба да се утврди. У овој акцији, употреба аерогелова, посебно за животну средину и науку о живим организмима, биће истражена кроз мултидисциплинарни приступ у циљу решавања тренутно два главна европска изазова: циркуларна економија и активно старење. Циљ ове акције је да се унапреди тренутно стање технике повезивањем знања и истраживања најистакнутијих стручњака за иновације у технологији аерогелова, за напредну карактеризацију материјала, као и за биомедицинска и истраживања животне средине. Аерогелови ће бити испитани са становишта перформанси материјала, али и у погледу утицаја на животну средину и на здравље људи. У оквиру AERoGELS акције биће постављена платформа за дисеминацију стеченог знања друштву, за јачање сарадње између индустрије и академије и за обуку младих европских истраживача на тему истраживања, иновација и предузетничких вештина путем техничких школа, публикација и кратких истраживачких боравака (енгл. Short Term Scientific Mission, STSM). Додатно, очекује се да ће интердисциплинарна сарадња дати иновативна и интегрисана решења за животну средину и науку о живим организмима. Дугорочни циљ ове акције је развијање аерогел технологије која би могла да допринесе добробити људи у Европи и да усмери свест ка чистијој и паметнијој производњи у Европи. COST (Европска Сарадња у Науци и Технологији енгл. European Cooperation in Science and Technology) је Паневропски међувладин програм. Мисија COST-а је да омогући развој изузетних научних и технолошких достигнућа која воде ка новим концептима и производима и да на тај начин допринесе јачању европских истраживања и капацитета у области иновација. COST омогућава истраживачима, инжењерима и научницима да заједнички развију сопствене идеје и предузиму нове иницијативе у свим областима науке и технологије, истовремено промовишући мулти- и интердисциплинарни приступ. Више информација можете пронаћи на следећим линковима Action’s web page on the COST website и Memorandum of Understanding (MoU) of the Action