„12 речи” – нова серија уторком и средом на Првој од 21.50: Узбудљива, домаћа крими серија из 2020. премијерно на националној телевизији! Сам назив "12 речи" означава шифру или верификациони код за новчаник у ком су криптовалуте, а серија обрађује животе људи уплетених у бруталне криминалне радње стављајући у фокус унутрашње борбе ликова и њихове односе. Млади правник са проблематичном прошлошћу, Милош Ивановић, добија посао у канцеларији познатог београдског адвоката. Постаје заступник одбране у великом процесу против мафијашког боса чија империја је уздрмана. Током студија права Милош је упао у невоље и због тога није лако дошао до дозволе да се бави адвокатуром, односно да буде уписан у именик Адвокатске коморе. Због "црне мрље" у биографији Милош је годинама живео на социјалној маргини. Међутим, адвокат Томислав Грубор отвара Милошу врата велике, чувене адвокатске канцеларије. Грубор заступа криминалну организацију на чијем челу је Жарко Чечерина који је под истрагом. У недостатку других могућности, када су им сви рачуни блокирани, Чечерина одлучује да послове настави да обавља преко криптовалута. Суочен са личном кризом и са структурама моћи, Милош ће морати да бира између лојалности и правде... Један од водећих женских ликова је и Даница Влаховић. Њен супруг Немања Влаховић, рачуновођа и финансијски саветник Жарка Чечерине, принуђен је да бежи у Србију. Део заплета прати и како Даница, која остаје сама са децом у Црној Гори, решава новонастале проблеме и покушава да помогне мужу у невољи. Улоге: Виктор Савић, Тихомир Станић, Ивана Вуковић, Марија Бергам, Милош Пејовић, Мирсад Тука Режија: Јелена Столица Жанр: Трилер, кримналистичка Продукција: Телеком Србија и Публиц филм, 2020. нова серија на ТВ Прва серија 12 речи


source: fineweb

text: Глацијални процес Глацијални процес је геоморфолошки процес који настаје деловањем леда, снега и мраза (ниских температура). Овако су обједињена три процеса, која се, иначе, разликују. Дејство леда представља глацијални процес у ужем смислу. Геоморфолошко дејство снега назива се нивациони процес, док се деловање мраза назива криогени процес. Обједињење ова три процеса учињено је због тога што њихови агенси делују истовремено и на истом простору. Њихови механизми су међусобно веома блиски и повезани, па су слични и ефекти које они изазивају. Облици ова три процеса су, такође, веома слични, и са постепеним прелазима једних у друге. Општу и основну карактеристику глацијалног процеса чине изузетно велики морфолошки учинци. У овом процесу се еродују, транспортују и акумулирају велике количине материјала. Због тога, глацијални процес, иако временски ограничен, оставља за собом јасно уочљиве промене у рељефу. Садржај - 1 Подручја развоја - 2 Механизам процеса - 3 Типови ледника - 4 Облици - 5 Просторни завршетак глацијалног процеса - 6 Глацијални процес у времену - 7 Види још - 8 Референце - 9 Литература - 10 Спољашње везе Подручја развоја[уреди] Подручја развоја глацијалног процеса одређује снежна граница. То је висинска зона изнад које је биланс инсолације и радијације негативан, тј. количина топлоте коју Земља прима од Сунца је мања од количине топлоте коју Земља емитује. Због тога се све атмосферске падавине јављају у чврстом агрегатном стању. Снег и лед се задржавају током вишегодишњег, па и вишевековног, периода. Положај снежне границе зависи од више фактора. Основни фактор је географска ширина, тј. климатски појас. У оквиру истог климатског подручја постоје велика варирања висине снежне границе. Њен положај је условљен експозицијом падине, односно њеним положајем или изложеношћу ка северу или ка југу. Граница се мења и са сезонским колебањима температуре, с повећањем или смањењем влажности. С обзиром на положај снежне границе и простор захваћен глацијалним процесом, издвајају се два главна подручја развоја глацијалног процеса: поларне области и подручја високих планина[1]. Механизам процеса[уреди] Агенс глацијалног процеса је удружено деловање температурних промена, тј. дејство мраза, као и кинетичке енергије снега и леда. До покретања снега и леда долази постепено, због тога што се наслаге годинама не отапају, па се, наслагама новог снега, преко старијег, повећава његова укупна дебљина. Под притиском наслага дебелих од 30 до 50 m почиње прекристализација доњих слојева снега и настаје зрнасти снег. Прекристалисали зрнасти снег назива се снежаник. У литератури се веома често користи и немачки термин фирн[1]. Даљим повећавањем притиска, услед гомилања новог снега, снежаник прелази у лед. Снежаник се под притиском отапа, па се јавља појава течења доњих слојева, који су ослобођени притиска. Овај процес понавља се из године у годину, стотинама и хиљадама година. Тако настају огромне масе леда. Када наслаге леда постану дебеле, он се понаша пластично, и почиње да тече. Покренути лед назива се ледник. У међународној, па и српској стручној литератури, често се користи немачки термин глечер[1][2]. Ледници имају велику кинетичку енергију али су им брзине кретања обично врло мале. Такође, и снег може да име велику кинетичку енергију. На стрмим падинама, при гравитационом кретању, снег може имати велику кинетичку енергију, и приликом кретања обухватати нагомилане снежне масе на падини. Обурвана маса снега назива се лавина. Садржај глацијалног процеса, као геоморфолошког процеса, чине ерозија, транспорт и акумулација материјала. Ерозија[уреди] Глацијална ерозија обавља се непосредно и посредно. Обе врсте могу изазвати и друге видове ерозије (најчешће колувијалну) а јављају се и пратеће појаве. Непосредна ерозија представља покретање стенског материјала под дејством масе леда у покрету. Кретањем леда се покреће већ припремљени материјал али се откидају и покрећу и делови матичне стенске масе. Посредну ерозију обављају комади стенске масе које лед откида и носи. Изазване појаве најчешће су представљене одроњавањем и осипањем материјала. Ледник, крећући се, поткопава стенске масе поред којих пролази и нарушава природну равнотежу. Тиме изазива колувијални процес, који доводи до одроњавања и осипања. Посебан вид пратећих појава представља солифлукција, или течење тла[3]. Транспорт[уреди] Због чврстог агрегатног стања транспортног средства, материјал који ледници преносе не трпи никакве селекције по крупноћи. Материјал се транспортује по површини, унутар тела или у подини ледника. У подини и на странама ледника долази до обраде материјала, али не и до његовог заобљавања[1]. Материјал је представљен угластим комадима, оштрих ивица, ређе слабо заобљених, величине од крупноће глине (0,001 mm) до блокова метарског пречника[4]. Транспорт у глацијалном процесу редовно траје веома дуго. Он се обавља скоковито. За време хладнијих периода, ледници су снажнији и бржи, и транспортују се веће количине стенског материјала. У току топлијих периода, њихова кинетичка енергија значајно опада, па им се смањује и транспортна моћ. Акумулација[уреди] Акумулација стенског материјала врши се када ледник смањи своју кинетичку енергију. Међутим, промена кинетичке енергије је скоковита, па се акумулација врши целом дужином ледника, по његовим странама, на дну, а велика количина материјала бива пренета до краја ледника и ту таложена. Акумулиран материјал није сортиран по крупноћи. Акумулиран материјал у случају дебљих и снажнијих ледника је ситнији, док је у случају тањих ледника хетерогенији. Гранулометријски најситнији материјал акумулирају покровни ледници поларних области. Типови ледника[уреди] |За више информација погледајте чланак Ледник| Према начину и месту развића, издвајају се два основна типа ледника: покровни тип и алпски тип. Покровни тип ледника чине велики леднички покривачи, који су настали у поларним областима. Врло често се назива и континентални тип ледника. Ледници алпског типа развијени су у високим планинским областима, а као класична област њиховог данашњег развића узимају се Алпи. Још се називају и долински ледници, јер наслеђују долине некадашњих река[1]. Покровни тип ледника[уреди] Покровни, или континентални, тип ледника, још се назива и инландајс, од енглеских речи „inland ice“, што у дословном преводу значи унутрашњи лед, тј. лед унутар копна. Овај тип ледника развијен је на Антарктику и Гренланду. Покровни тип ледника има облик доме или спљоштене куполе. Највећа дебљина леда је у центру, где владају највећи притисци[2]. Под притиском лед пластично тече. Креће се радијално (од центра). Кретање је углавном независно од рељефа подлоге. Кретањем ледника ублажава се рељеф подлоге и тежи се ка његовом заравњењу. Еродовани материјал је уситњен до крупноће глине[5]. Простори на којима је некада био развијен континентални тип ледника су сада простране, благо заталасане равнице, покривене дебелим наслагама глина[1]. Алпски тип ледника[уреди] Алпски тип ледника се јавља на високим планинама, на свим континентима, изузев Аустралије[1]. Овај тип ледника има изразит линијски карактер. Ледници алпског типа формирају се високо изнад снежне границе и гравитационо се крећу наниже. За своје кретање користе већ постојеће линеарне депресије па је, због тога, њихово развиће условљено рељефом подлоге. Морфолошки ефекти ледника алпског типа супротни су дејству инландајса. Они снажном ерозијом продубљавају долине и устрмљавају њихове стране. После повлачења остављају рашчлањенији рељеф, дубоке долине, широког дна и стрмих страна и назубљене и високе гребене између њих. Мешовити типови ледника[уреди] Измађу два основна типа ледника јављају се и мешовити типови, који имају карактеристике и покровног и алпског типа. Међу мешовитим типовима, као карактеристични, издвајају се два типа — суподински и платоски ледници. Суподински тип[уреди] Суподински тип карарактерише развој линеарних, долинских ледника, који силазе с високих планина о у њиховим подножју (суподини) се спајају у пространо ледено поље типа мањег инландајса. Типски развој суподинских ледника је на Аљасци, па отуда и назив аљаски тип. Класично развиће суподинског тип ледника има ледник Маласпина на Аљасци. Платоски тип[уреди] На висоравни (платоу) платоског типа ледника развијено је велико ледено поље, односно мањи инландајс. Из тог поља се издвајају појединачне ледене реке, или ледени језици, и силазе с платоа, обично до мора. Такав тип ледника био је развијен на Скандинавском полуострву, па отуда и назив скандинавски тип ледника. У току последње глацијације, у плеистоцену, Скандинавско полуострво било је покривено дебелим леденим покривачем, од кога су се одвајали мањи ледници долинског типа, који су се спуштали до мора. Они су продубљавали долине и устрмљавали њихове стране. После отапања ледника доње делове ледничких долина потопило је море. То су сада дубоки заливи стрмих страна, познати под називом фјордови. Облици[уреди] Ерозиони облици[уреди] Ерозионе облике алпског типа ледника чине цирк и валов. У валову се јављају секундарни облици, као што су ледничко раме, мутониране стене и стрије. У случају покровног типа ледника, ерозионе облике чине мутониране стене и стрије. Цирк[уреди] Цирк представља место на коме се формира долински ледник. То је амфитеатрално удубљење, стрмих страна и благо заталасаног дна. Једна страна је отворена и то место је сведено на заобљен праг, метарског реда величине. Иницијалну депресију за постанак цирка представља челенка некадашњег водотока[1]. Уколико се цирк налази у близини снежне границе, лед који се у њему формира недовољан је за стварање ледника, који би се кретао гравитационо наниже. У том случају, лед остаје у цирку, и назива се циркни, или циркусни ледник. Цирк из којег не полази лед назива се висећи цирк. Циркови су карактеристика алпског типа ледника. У случају покровног типа ледника се не јављају, или могу настати у ретким случајевима, на високим и стрмим планинама. На просторима развоја покровног типа ледника, морфолошки значај циркова је занемарљив. Валов[уреди] Валов, или ледничко корито, је долина којом се креће ледник. Његов попречни профил има стрме стране и широко, заравњено дно. Најчешће наслеђује речну долину. Међутим, за разлику од речне долине, чији талвег има континуиран пад, уздужни профил валова нема континуиран пад. На њему се јављају бројне депресије, раздвојене преградама од метарских до декаметарских висина. Депресије условљавају додатно гомилање леда. Повећањем масе леда повећава се и његова ерозиона моћ, чиме се депресије све више продубљавају а преграде између њих постају све више. После повлачења ледника, након завршетка глацијалног процеса, у тим депресијама формирају се језера, тако што се вода допуњава атмосферским падавинама и површинским водама. Постоје бројна језера која су настала на овај начин: Боденско, Циришко, Женевско и Нешателско језеро у Швајцарској; Бледско и Бохињско језеро у Словенији, итд. Ледничко раме[уреди] Ледничко раме представља терасасту зараван, обично декаметарске ширине, која се може запазити на странама валова. Може се пратити готово целом дужином валова, и развијена је, по правилу, са обе његове стране. Ледничко раме настаје као резултат сезонског колебања нивоа леда у леднику. Током хладнијег периода, ниво леда у леднику је виши. У току лета, ниво леда се смањује, ледник се повлачи на мању висину у долини, остављајући за собом терасасту зараван као границу вишег и нижег нивоа леда. Ледничко раме је активан облик, који ледник покрива и модификује при сваком вишем нивоу леда. Мутониране стене[уреди] Мутониране стене су стенске масе куполастог облика, од метарских до декаметарских ширина и дужина, а метарских висина. Налазе се на дну валова, а обрађене су непосредном и посредном глацијалном ерозијом. Њихов назив изведен је од француског термина roche moutonée, што би значило коврџава стена. Назив је изабран због тога што рељеф, покривен мутонираним стенама, подсећа на поље на коме се налазе овце (фр. le mouton - ован). У српској литератури за мутониране стене у употреби је и термин комчићи[3]. Стрије[уреди] Прелазећи преко полираних површина, ледник, материјалом који носи, задире у њих и оставља уске бразде, милиметарске дубине и ширине, а дециметарске па и метарске дубине. Зарези на полираним површинама називају се стрије. Резидуални облици[уреди] Резидуални облици су остаци некадашњег рељефа, који су преостали после деловања ледника алпског типа. Чине их оштри врхови и уски, назубљени гребени. У резидуалне облике покровног типа ледника чине само нунатаци. Оштри врхови[уреди] Проширивањем и продубљавањем циркова, њихови зидови се регресивно померају. Претходно заобљен, куполаст врх планине своди се на оштар врх, сличан рогу, или високој и уској неправилној тространој пирамиди. Такав врх ограничен је странама три цирка, или више њих. Класичан пример је врх Матерхорн (4480 m) у Швајцарској. Оштри врхови се често називају и врхови типа Матерхорн. Арете[уреди] Арете представљају оштре и уске, назубљене планинске гребене, који се јављају између валова или циркова. Њихов настанак објашњава се регресивном ерозијом страна два суседна валова. Значајну улогу при томе има колувијални процес, који је изазван поткопавањем страна валова дејством ледника. Одроњавањем и осипањем проширују се валови и устрмљавају њихове стране. Термин је српска транскрипција француске речи arête, која означава рибљу кост. Нунатаци[уреди] Нунатак је изоловани брег или планински врх који се издиже изнад леденог покривача. По правилу, има веома стрме стране, тако да се вечити лед и снег не могу задржати на њима. Крећући се око нунатака, ледник обавља бочну ерозију, поткопава његове стране и изазива одроњавања и осипања. Материјал који је откинут са нунатака представља ретке стенске масе које ледник покровног типа носи по површини. Термин је кованица ескимских речи и означава усамљени врх[3]. Акумулациони облици[уреди] |За више информација погледајте чланак Морена (геоморфологија)| Сви акумулациони облици глацијалног процеса називају се морене. Термин је француског порекла. У Савојским Алпима тим именом (moirane) називан је брежуљак или хрпа растреситог материјала различите крупноће. У стручној литератури термин означава глацијалне акумулационе облике и специфичне седиментолошке карактеристике материјала од којег су облици изграђени. Наслаге седимената које су, у Шкотској, током плеистоцена, транспортоване ледницима су називане тил. Тил обухвата велики гранулометријски распон честица и комада различитог литолошког састава[4]. Гомиле тог растреситог материјала, које је одлагао ледник назване су дрифт. Везани дрифт носи назив тилит. Међутим, интернационално усвојен стручни термин за облике изграђене од невезаног глацијалног материјала остао је морена[1]. Општа и заједничка карактеристика сваког моренског материјала је обрађеност, врло слаба, или никаква, заобљеност и изузетно висок степен литолошке и гранулометријске хетерогености[5]. Подела морена заснива се на степену њене активности. Две основне категорије чине активне, или покретне, и напуштене, односно сталожене морене. Активне морене[уреди] Активне или покретне морене настају у глацијалном процесу који је у току. Оне се транспортују, са краћим или дужим застојима, тако да мењају облик и положај у рељефу. Према положају у савременом леднику, морене могу бити површинске, унутрашње и подинске. - Површинске морене — Налазе се на површини ледника. При томе могу бити транспортоване по странама ледника, када се називају бочне морене, или се крећу по средини ледника, и означавају термином средишње морене. Бочне морене настају дејством ледника на стране валова, непосредним или посредним откидањем и покретањем стенског материјала на котакту ледника и стенске масе. Средишње морене распоређене су по целој површи ледника. Најчешће се јављају у виду више трака, међусобно паралелних и издужених у правцу кретања ледника. Траке материјала су метарских ширина и висина. Приликом спајања два ледника, од којих сваки на странама носи траке бочних морена, спољне траке остају као бочне морене, а унутрашње се спајају у ширу траку средишње морене. Појава више паралелних трака на једном леднику значи да је настао спајањем више мањих ледника. Површинске морене, које су веома заступљене код ледника алпског типа, веома су слабо, или никако, развијене у ледницима покровног типа. Једини материјал који се може наћи на инландајсу је откинут и покренут са ретких нунатака. - Унутрашње морене — Материјал који се налази и транспортује у телу ледника представља унутрашње морене. Знатан део тог материјала потиче са површи ледника. У телу ледника се, током кретања, отварају и затварају бројне пукотине, које се називају кревасе. Кроз њих пропада велика количина површинских морена у унутрашњост ледника. Део унутрашњих морена настаје и откидањем материјала са страна валова, дакле као бочна морена. Унутрашње морене могу настати и после великих лавина, које се сруче на површину ледника и покривају део површинских морена. Унутрашње морене су, такође, скоро искључиво ограничене на алпски тип ледника[2]. Мале количине материјала, настале откидањем са нунатака приликом проласка инландајса, практично су занемарљиве. - Подинске морене — Подинске морене настају откидањем и покретањем материјала приликом преласка ледника преко стеновите подлоге. Стенски материјал подинских морена је ситнији, јер дебеле наслаге леда изазивају велике притиске. Врло ретко се у њима могу наћи крупнији блокови. Подинске морене настају и у случају ледника алпског типа, као и у случају инландајса. Када се ради о ледницима алпског типа стенски материјал је гранулометријски хетерогенији и у њему доминира ситнија фракција[1]. Дебљина подинских морене је метарска, врло често и декаметарска. У случају инландајса подинске морене чине глине, песковите глине и глиновити песак. Песак и шљунак су ретки, а крупнији блокови готово изостају. Напуштене (сталожене) морене[уреди] После повлачења ледника транспортован моренски материјал остаје напуштен и депонован у виду сталожених морена. Према месту одлагања на простору некадашњег ледника, разликују се чеоне, бочне и подинске морене. Специфичне појаве, посебно карактеристичне за инландајс, чине ератички блокови, друмлини, озари, ескери и камови. - Чеоне морене — Чеоне морене налазе се на крају некадашњег ледника. То је материјал који је транспортован целом дужином кретања ледника. Чеона морена има изглед бедема, најчешће српастог, полумесечастог облика. Бедем је конвексан у правцу кретања ледника и постављен је нормално на тај правац. Материјал је изузетно литолошки и гранулометријски хетероген, делимично обрађен, незаобљен и невезан[5]. Приликом повлачења, ледник оставља чеоне морене дуж валова. Те морене, настале рецесијом, тј. повлачењем ледника, називају се рецесионе морене. Чеоне морене јављају се и на ободу инландајса. Разлика у односу на алпске леднике је њихова велика дужина, која се прати десетинама и стотинама километара. - Бочне морене — Материјал транспортован уз ивице ледника остаје после повлачења ледника у виду ниских бедема, паралелних странама валова. Како су бочне морене остављене уз саме стране валова, на њима се акумулира и колувијални материјал. То су плазеви сипара развијених на стрмим странама валова, или гомиле материјала, настале одроњавањем. На простору развоја инландајса напуштених бочних морена готово да и нема. - Подинске морене — Напуштене подинске морене јављају се као хрпе претежно ситнијег материјала, неправилно распоређене по валову. Стенски материјал овог типа морена је изузетно гранулометријски хетероген. Поред глине, песка и шљунка, јављају се и крупнији блокови дециметарских, па и метарских, димензија. Сталожене подинске морене посебно долазе до изражаја у случају покровног типа ледника. - Ератички блокови — Ератички блокови представљају крупне стеновите блокове, од метарских до декаметарских димензија, чији литолошки састав не одговара саставу средине у којој се налазе. Ови облици јављају се и код алпског и код покровног типа ледника. Код инландајса они представљају специфичан индикатор места одакле је ледник кренуо, или простора преко којег је ледник прешао[3]. У случају алпског типа ледника, ератички блокови немају тај значај. - Друмлини — Друмлини су лепо заобљени брегови, издужени у једном правцу, с врло благим нагибом у правцу кретања леда. Изграђени су од финозрних подинских морена. У језгру друмлина може се наћи и матична стена. Карактеристика су простора некадашњег развоја инландајса. Сматра се да настају прерадом подинских морена. Друмлини су масовна појава. Јављају се као поља друмлина, ешалонирани у генералном правцу кретања леда, формирајући рељеф. - Озари — Озари су уски, издужени гребени као резидуални облици првобитних наслага подинских морена. Они се јављају између канала, који настају ерозијом меког и растреситог материјала. Често су препознатљиви и у савременом рељефу. - Ескери — Ескери су ниски змијолики гребени, синусоидално извијени. Настанак ескера везује се за седиментацију подледничких токова воде. Материјал подинских морена је транспортован водом, делом заобљен и класификован по крупноћи. У питању су углавном песак и ситнији шљунак. Ескери су типична појава на просторима где су некада били развијени ледници покровног типа. - Камови — Камови су брежуљци или ниски и уски праволинијски гребени, изграђени од делимично заобљеног и по крупноћи класификованог материјала. Настају тако што вода, која се креће кроз уске пукотине у леду, прерађује материјал подинских морена. Разлика између камова и ексера је само у изгледу. Ескер настаје слободним током воде и стога има вијугав изглед, док је у случају камова ток воде контролисан пукотинама у леду. Озари, ескери и камови, облици типични за инландајс, могу се јавити и у случају ледника алпског типа. Њихове димензије у том случају су, међутим, знатно мање, тако да у морфолошком погледу немају значаја. Просторни завршетак глацијалног процеса[уреди] Глацијални процес је просторно ограничен. Његов развој започиње изнад снежне границе, стварањем ледника. Ледник се, зависно од масе леда и кинетичке енергије, може кретати различитом брзином. Приликом кретања, ледник се може зауставити непосредно испод снежне границе, ако је његова кинетичка енергија мала, односно, може се кретати и километрима иза снежне границе, и спустити стотинама метара испод ње, ако садржи велику масу леда, што условљава већу кинетичку енергију. Силаском испод снежне границе, ледник почиње да се успорава и отапа. Те појаве су далеко израженије што је ледник нижи. Узрок овим процесима је долазак ледника у подручје позитивног биланса инсолације и радијације (већег примања, него одавања топлоте). У неповољним условима ледник губи кинетичку енергију, чиме се његово кретање завршава. Вода, настала отапањем ледника, може бити зајезерена моренама. Тада глацијални процес прелази у језерски (лимнички). Процес настао деловањем језерских вода насталих од ледника назива се глациолимнички процес. Зајезерене воде могу пробити или прелити природну моренску брану, која је условила стварање језера. У том случају почиње сталан линијски ток воде. Процес настао дејством таквог агенса назива се глациофлувијални процес. Глациолимнички процес[уреди] На завршетку ледника који силази с планине остаје чеона морена, нормална на правац кретања ледника. Она се, на својим крајевима, повезује са бочним моренама, које су паралелне правцу кретања ледника. Простор ограничен чеоном и бочним моренама назива се терминални (завршни) басен. Бедеми, који ограничавају овај басен, представљају брану, која зајезерава воде настале отапањем леда. У терминалном басену формира се језеро. Воде, које дотичу испод ледника, назване подледничке реке, у језеро ритмично доносе велике количине материјала. Током лета, када је отапање ледника најинтензивније, подледничке реке покрећу крупнији моренски материјал. Током зиме, отапање леда је минимално, па се таложи финији моренски материјал. С обзиром на то да је транспортован у воденој средини, материјал који се приноси у језеро је обрађен, заобљен и класификован по крупноћи[5]. Класичан пример терминалног басена је Плавско језеро у Црној Гори. Велики ледник који је силазио с Проклетија формирао је у подручју Плава терминални басен[1]. Чеона морена тог ледника представљала је брану, која је зајезерила подледничку реку. Терминални басен и глациолимнички процес јављају се и на крају инландајса. Бедеми чеоних морена су, у том случају, изграђене од знатно финијег материјала, па су и вододржљивије. Такође је карактеристична ритмичка седиментација[5]. Глациолимничке творевине некадашњег инландајса познате су у геологији као тракасте глине, или под скандинавским називом варве[1]. Међутим, савремени ледници покровног типа немају терминалне басене и не пролазе кроз глациолимничку, нити глациофлувијалну фазу. Они се завршавају на континенталном прагу (шелфу), где се лед парцијално цепа, и наставља да плута у океану[2]. Глациофлувијални процес[уреди] Испод ледника теку подледничке реке, које настају његовим отапањем. Оне покрећу велике количине материјала, најчешће подинских морена, који транспортују, обрађују и таложе, стварајући нове, глациофлувијалне облике. Морфолошки ефекти подледничких река слабије су изражени у случају ледника алпског типа, али су посебно значајни када је у питању инландајс. Облици карактеристични за леднике покровног типа - озари, ескери и камови, су, заправо, глациофлувијални облици. Глациолимнички процес готово редовно прелази у глациофлувијални процес. Бедем који ограничава језеро изграђен је од материјала чеоне и бочних морена и кроз њега се процеђује вода подледничких токова. Она односи ситнији материјал и на спољној страни чеоне морене гради пространу глациофлувијалну лепезу, као први глациофлувијални облик у наставку глациолимничког процеса. Изношењем ситнијег материјала повећава се водопропусност бране и све веће количине воде истичу из језера. Тако се повећава и кинетичка енергија водотока, што доводи по повећане ерозије бране. Река, која истиче из језера, се усеца у глациофлувијалну лепезу по спољном ободу чеоне морене. Заостали делови лепезе називају се глациофлувијалне терасе. Глацијални процес у времену[уреди] Глацијални процес спада у тзв. „климатске процесе“ и његов почетак и завршетак условљени су значајним климатским променама — захлађењем, односно отопљавањем. Промене се дешавају постепено и веома споро. Снежна граница се снижава са појавом атмосферских падавина у чврстом стању, док је повећање њене апсолутне висине условљено климатским отопљавањем и појавом падавина у течном стању. Смена процеса, преузимање доминације у морфолошком обликовању неке области, или губитак улоге доминантног фактора у формирању рељефа, обавља се веома споро, траје хиљадама година и то уз читав низ постепених прелазака једног процеса у други [1]. Глацијални процес најчешће настаје сменом претходног флувијалног процеса, а завршава се сменом новим флувијалним процесом. Види још[уреди] - Геоморфологија - Геоморфолошки процес - Елувијални процес - Делувијални процес - Пролувијални процес - Колувијални процес - Флувијални процес - Крашки процес - Марински процес - Еолски процес Референце[уреди] - ^ а б в г д ђ е ж з и ј к л Марковић М., Павловић Р., Чупковић Т. 2003. Геоморфологија. Београд: Завод за уџбенике и наставна средства - ^ а б в г Анђелић М. 1990. Геоморфологија. Београд: Војногеографски институт - ^ а б в г Пешић Л. 2001. Општа геологија - Егзодинамика. Београд: Рударско-геолошки факултет - ^ а б Ђорђевић В., Ђорђевић П., Миловановић Д. 1991. Основи петрологије. Београд: Наука - ^ а б в г д Протић М. 1984. Петрологија седиментних стена. Београд: Рударско-геолошки факултет Литература[уреди] - Анђелић М. 1990. Геоморфологија. Београд: Војногеографски институт - Марковић М., Павловић Р., Чупковић Т. 2003. Геоморфологија. Београд: Завод за уџбенике и наставна средства - Пешић Л. 2001. Општа геологија - Егзодинамика. Београд: Рударско-геолошки факултет Спољашње везе[уреди] |Чланак Глацијални процес је изабран у категорију добрих чланака. Позивамо Вас да га унапредите и потом предложите као кандидата за сјајан чланак.


Кинеска сонда на путу према тамној страни Месеца (ВИДЕО)


Династија Савоја Династија Савоја (итал. Savoia) италијанска је династија основана почетком једанаестог века. Од мале и слабе племићке породице, развила се у династију која ј 1000 владала Италијом од Уједињења 1861. до 1946. године. Током осамдесетпетогодишње владавине на престолу су се сменила четири владара – Виктор Емануел II, Умберто I, Виктор Емануел III и Умберто II, чија је владавина трајала неколико недеља пре него што су Италијани на референдуму 12. јула 1946. изабрали републику.[1] Садржај Историја[уреди] Савојска династија је основана на територији данашње Швајцарске, а име је добила по истоименом региону у Француској. Основана је 1003. године, а осам векова касније постала је последња владајућа династија Италије. Ипак, њихов раст и опстанак кроз векове није заснован на војним подвизима и освајањима, већ на територијалној експанзији путем бракова и мудрим политичким потезима. Оснивање. Рана историја[уреди] Оснивач династије је био Хумберт I од Саубадије (Умберто I „Белоруки“), чија је породица живела у околини Магдебурга у Саксонији. Бројни извори потврђују да је Хумберт имао брата Амадеуса. Иако је њихова грофовија била сиромашна и слаба, браћа и њихови потомци успели су да прошире њену територију склапањем бракова и споразума. Хумберт је први померио границе своје земље, добивши неколико превоја у Алпима који су имали велики стратешки значај. Своја два сина је поставио за надбискупе опатије у Санкт Морицу, па се његов утицај ускоро осећао и у региону око реке Роне и Женевског језера. Када је Хумберт умро 1047. (или 1048.) године, престо наслеђује његов најстарији син Амадеус. Његова владавина трајала је само три године, јер се млади гроф убрзо разболео и умро. Његов млађи брат, Ото I Савојски, постаје нови саубадијски владар и жени се богатом маркизом Аделаидом од Торина, која му у мираз доноси Торински маркизат. Тај догађај и велики успех младе грофовије, привлачи пажњу великих европских сила, Француске и Шпаније. Ото осваја швајцарски кантон Во, али не успева да се супротстави Женеви, која зауставља даљу територијалну експанзију грофовије. Саубадија се убрзо уједињује са Пијемонтом, те мења назив у Савоја. Званичном резиденцијом савојских грофова проглашен је замак Чилон на Женевском језеру. Савоја од 14. до 19. века[уреди] Већ крајем четрнаестог века Амадео VIII је владао моћном и богатом савојском грофовијом. Свети римски цар Жигмунд Луксембуршки прогласио га је за војводу, те самим повећао утицај Савоје и уздигао је у очима Европе. Међутим, када је француски краљ Шарл VIII Валоа освојио Италију 1494. године, Савоји су се из своје резиденције на Женевском језеру, повукли у Торино. Као и цела Италија, и Торино је био захваћен ренесансом, а Савоји су у њему мирно провели педесет година, као мецене и главна аристократска породица. Тек је 1553. Емануел Филиберт, нови поглавар династије, пожелео да поврати богатство и територију своје лозе. Стога се понудио у службу Хабзбурзима, највећим непријатељима Француске. Шпански краљ Филип II поставио га је на место гувернера Холандије од 1555. до 1559. године. Емануел се показао као мудар владар и храбар војсковођа. Године 1557. повео је војску на северне француске територије и извојевао победу код острва Свети Квентин. Искористио је тренутну политичку ситуацију у Европи, и потпомогнут бројним препиркама и несугласицама, издејствовао да Савоја добије делимичну аутономију и делове својих територија које су пале под шпанску и француску власт. Избацио је латински и као званични језик увео италијански. Такође је престоницу војводства из Шамберија преместио у Торино. Види још[уреди] - Војводство Савоја - Грофовија Савоја - Краљевина Пијемонт-Сардинија - Краљевина Италија - Резиденције династије Савоја Референце[уреди] - ↑ Ginsborg, Paul (1. 1. 2003). A History of Contemporary Italy: Society and Politics, 1943-1988. Palgrave Macmillan. стр. 98—. ISBN 978-1-4039-6153-2. Литература[уреди] - Ginsborg, Paul (1. 1. 2003). A History of Contemporary Italy: Society and Politics, 1943-1988. Palgrave Macmillan. стр. 98—. ISBN 978-1-4039-6153-2.


Корзина - StoreTender Online Free Trial | StoreTender Online | StoreTender Self-Hosted | Private Cloud Server | Addon Modules | POS Hardware | Payment Devices | Supplies | Services | Просмотр корзины $2,495.00 USD однократно цена за 1 мес. - $25.00 USD цена за 12 мес. - $20.00 USD цена за 1 мес. - $29.00 USD цена за 12 мес. - $25.00 USD цена за 12 мес. - $10.00 USD цена за 1 мес. - $35.00 USD цена за 12 мес. - $29.00 USD


Упис ће се, по објављеној коначној ранг листи, обавити у четвртак 26.10.2017. од 9 до 15 сати.


Неколико студија је показало да сок од цвекла смањује оксидативно оштећење и упале у јетри, док повећава природне ензиме детоксификације.


☦ Св. свештеномученик Автон (Оданије Рођења Пресвете Богородице)


source: wikipedia

text: 30. јануар је тридесети дан у години у Грегоријанском календару. 335 дана (336 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 1018 — Потписивањем Будишинског мира између светог римског цара Хајнриха II и пољског кнеза Болеслава I завршен је Немачко-пољски рат. 1648 — Потписивањем Минстерског мира окончан је Осамдесетогодишњи рат Шпаније и Уједињених Провинција Низоземске. 1649 — У Лондону због издаје погубљен енглески краљ Чарлс I после пораза његових снага у грађанском рату с републиканским снагама Оливера Кромвела. 1661 — Оливер Кромвел, лорд-протектор Комонвелта Енглеске, је ритуално погубљен две године после своје смрти, на годишњицу смрти краља кога је он збацио. 1661 — Пољско-литванска државна заједница је уступила Руском царству Кијев, Смоленск и део Украјине источно од Дњепра по одредбама примирја из Андрусова. 1826 — Отворен је мост Менај између Велса и острва Англси, који се сматра за први модерни висећи мост. 1841 — Пожар је уништио две трећине порториканског града Мајагвеза. 1847 — Град Јерба Буена у Калифорнији добио назив Сан Франциско. 1862 — Поринута је прва америчка оклопњача УСС Монитор. 1913 — Британски Дом лордова је одбацио Закон о ирској самоуправи. 1933 — Адолф Хитлер је положио заклетву као немачки канцелар. 1937 — Тринаест функционера Комунистичке партије СССР осуђено на смрт због наводног учешћа у завери Лава Троцког против врха државе. 1937 — Адолф Хитлер је изјавио у Рајхстагу да Немачка повлачи свој потпис са Версајског мировног уговора. 1943 — Краљевско ратно ваздухопловство у Другом светском рату почело прво даноноћно бомбардовање Берлина. 1945 — Вилхелм Густоф, пренатрпан немачким избеглицама, је потонуо у Балтичком мору након што га је торпедовала совјетска подморница, при чему је погинуло око 9.500 особа што је највећа поморска несрећа. 1964 — У СССР први пут у историји космонаутике уз помоћ једне ракете лансирани сателити у различите орбите, „Електрон 1“ и „Електрон 2“ 1967 — Папа Павле VI срео се с председником Президијума Врховног совјета СССР Николајем Подгорним, првим шефом совјетске државе који је посетио Ватикан. 1968 — У Вијетнамском рату почела једномесечна Тет офанзива, под командом северновијетнамског генерала Воа Нгујена Ђапа, током које су северновијетнамске трупе и јужновијетнамски герилци напали Сајгон и више од 100 других места у Јужном Вијетнаму. 1969 — Одржан је последњи јавни наступ Битлса, на крову њихове продукцијске куће „Епл рекордс“ у Лондону. Овај импровизовани концерт прекинула је полиција. 1972 — Пакистан напустио Комонвелт у знак протеста због одлуке Уједињеног Краљевства, Аустралије и Новог Зеланда да признају Бангладеш. Британски војници у Лондондерију, у Северној Ирској, убили су 13 људи, учесника забрањеног марша за људска права католика. 1992 — Аргентина отворила досијеа нациста који су после Другог светског рата побегли у Јужну Америку. 1995 — У једном од најтежих напада током трогодишње побуне исламских екстремиста у Алжиру, у експлозији аутомобила-бомбе погинуло најмање 20, а повређено око 60 људи. 2000 — Цијанид који се излио из румунског рудника Баја Маре у притоке реке Тисе, Лапош и Самош, а потом у Дунав, изазвао еколошку катастрофу. У речни слив испуштено 120 тона цијанида и 20.000 тона талога који садржи тешке метале. 2003 — У Скупштини СР Југославије ратификован Споразум о двојном држављанству СРЈ и Босне и Херцеговине. 2007 — Мајкрософт на тржиште пустио оперативни систем Windows Vista, после више од пет година од публиковања претходног Windows оперативног система (Windows XP). 2021 — Срушио се војни хеликоптер у планинском подручју на истоку Кубе и свих пет чланова посаде је погинуло. Рођења 1804 — Сима Андрејевић, српски трговац, хуманиста и црквено-просветни добротвор. (прем. 1882) 1882 — Френклин Делано Рузвелт, амерички политичар, 32. председник САД. (прем. 1945) 1927 — Улоф Палме, шведски политичар, 22. и 26. премијер Шведске. (прем. 1986) 1929 — Исаму Акасаки, јапански физичар, добитник Нобелове награде за физику (2014). (прем. 2021) 1930 — Џин Хекман, амерички глумац и писац. 1937 — Борис Спаски, руски шахиста. 1937 — Ванеса Редгрејв, енглеска глумица. 1939 — Јован Миладиновић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 1982) 1940 — Борис Подрека, словеначко-италијански архитекта. 1943 — Јанош Месарош, српски сликар. 1951 — Фил Колинс, енглески музичар, музички продуцент и глумац. 1951 — Енди Андерсон, енглески музичар, најпознатији као бубњар групе -{The Cure}-. (прем. 2019) 1956 — Дарко Рундек, хрватски музичар, песник, редитељ и глумац. 1973 — Џејлен Роуз, амерички кошаркаш. 1974 — Кристијан Бејл, енглески глумац. 1974 — Оливија Колман, енглеска глумица. 1975 — Жунињо Пернамбукано, бразилски фудбалер. 1976 — Гоце Христов, македонски фудбалер. 1981 — Димитар Бербатов, бугарски фудбалер. 1981 — Питер Крауч, енглески фудбалер. 1983 — Славко Вранеш, црногорски кошаркаш. 1985 — Жисела Дулко, аргентинска тенисерка. 1985 — Бранислав Митровић, српски ватерполиста. 1986 — Лукас Биља, аргентински фудбалер. 1989 — Јосип Пиварић, хрватски фудбалер. 1991 — Нина Мицић, српска сноубордерка. 1992 — Филип Ђуричић, српски фудбалер. 1994 — Никола Чворовић, српски кошаркаш. Смрти 1948 — Орвил Рајт, амерички пилот и конструктор авиона. (рођ. 1871) 1948 — Махатма Ганди, вођа покрета за независност Индије. (рођ. 1869) 1951 — Фердинанд Порше, аустријски аутомобилски инжењер, творац Фолксваген „бубе“. (рођ. 1875) 1986 — Густав Шебеш, мађарски фудбалски играч и тренер. (рођ. 1906) 1990 — Слободан Марковић-Либеро Маркони, новинар и књижевник. (рођ. 1928) 2006 — Слободан Бода Марковић, редитељ, уредник Драмског програма Радио Београда. (рођ. 1935) 2007 — Сидни Шелдон, амерички књижевник и сценариста. (рођ. 1917) 2012 — Живан Сарамандић, оперски певач, првак Опере Народног позоришта у Београду. (рођ. 1939) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Преподобног Антонија Великог Светог Цара Теодосија Великог Светог мученика Георгија Новог Референце 130


Гром запалио шталу у Мишевићима на Златару ppmedia.rs 31. мај 2022. године Друштво Коментари (Фото: Варошке новине) Након удара грома у Мишевићима је Славенку Чоловићу изгорела штала. Ватра је у празном објекту планула у петак касно увече, током страховитог невремена које је беснело на Златару. Штала димензија 16 са осам метара, покривена црепом, зидана је пре око две деценије. После пожара од ње су остали само нагорели зидови, док је све друго нестало у пламену. -Штала је изгорела за кратко време, а ватру нису успели да угасе ни ватрогасци који су стигли са два возила. Штала је била подашчана, а суве кровне греде и пар бала сена на тавану вероватно су допринели да се ватра брзо прошири- каже Славенков син Мишко Чоловић. Ватру је приметила Славенкова сестра Славка која живи сама у породичној кући. Најпре је, каже, муња запарала небо, а онда се чуо страховит прасак, после чега је штала почела да гори. -Отац је јесенас продао краве и овце и вратио се у град и од тада је штала празна. Тако да је страдао само објекат, али је штета огромна – каже Мишко Чоловић. Невреме које је протеклог викенда у пар наврата захватило нововарошки крај, нанело је штету усевима и инфраструктури. Град је у појединим засеоцима уништио повртњаке и воћњаке, док су обилне кише разнеле сеоске путеве. miševići grom štala


source: CulturaX

text: Одлука о измени Одлуке о приступању изради урбанистичког пројекта за уређење простора и изградњу објеката на катастарским парцелама број 123 Одлука о измени Одлуке о мрежи установа за децу у Београду Одлука о припремању урбанистичког пројекта за изградњу објеката фарме живине у Рипњу Одлука о измени и допуни оснивачког акта Предузећ а "Лимес" као једночланог друштва са огранич еном одговорношћу Регулациони план дела И и ИИ месне заједнице општине Стари град – блокови 10 и 13 Регулациони план дела месне заједнице "Спортски центар" на територији општине Чукарица План парцелације за катастарску парцелу 10036/1 КО Чукарица Измена и допуна Плана постављања привремених објеката на јавним површинама у Београду – подручје општине Звездара Правилник о измени и допуни Правилника о звањима, занимањима и платама запослених у Градској управи Одлука о оснивању Дечјег позоришног фестивала на Звездари под називом "Позориште Звездариш те" Статут Јавног предузећа "Пословни центар – Раковица" Одлука о значајним датумима и празницима које прославља – обележава општина Чукарица Решење о именовању директора ЈП "Пословни простор општине Чукарица – ЈП" Одлука о завршном рачуну буџета општине Обреновац за 2002. годину Одлука о утврђивању ерозивног подручја и прописивању противерозивних мера и 124 КО Рвати Одлука о приступању изради урбанистичког пројекта за легализацију и доградњу пословног објекта на катастарским парцелама број 2724/7 и 2724/8 КО Велико поље Одлука о приступању изради плана парцелације за катастарске парцеле број 595/1, 595/2, 595/3, 595/4, 595/5, 595/6, 595/7 и 595/8 КО Рвати Одлука о измени Одлуке о приступању изради регулационог плана бензинских и гасних пумпи на простору Генералног плана Обреновца Регулациони план Беглук – Дудови План за постављање привремених објеката на јавним површинама на територији општине Обреновац Измена плана постављања привремених покретних објеката на јавним површинама на територији општине Обреновац


Први писани историјски споменици који се односе на Посавину потичу из 1244. године када се први пут помиње Terra Tolys (мутна земља), описујући подручје које обухвата простор од ријеке Босне на западу до ријеке Тиње на истоку и од Саве на сјеверу до Спрече на југу.


text: 18. мај (18.5.) је 138. дан године по грегоријанском календару (139. у преступној години). До краја године има још 227 дана. Догађаји 1096 — Око 800 Јевреја је убијено у Вормсу током Првог крсташког рата. 1268 — Крсташка Антиохијска кнежевина је пала под власт мамелучког султана Бајбарса после опсаде Антиохије. 1291 — Падом Акре је окончано присуство крсташа у Светој земљи. 1565 — Почела је велика опсада Малте, у којој су османске снаге неуспешно покушале да освоје Малту. 1652 — Роуд Ајланд је усвојио први закон у англофоној Северној Америци којим је ропство стављено ван закона. 1756 — Почео је Седмогодишњи рат када је Велика Британија објавила рат Француској. 1803 — Британија објавила рат Француској због Наполеоновог уплитања у унутрашње ствари у Италији и Швајцарској. 1804 — Наполеон Бонапарта проглашен за цара Француске. У децембру крунисан као Наполеон I. 1896 — Врховни суд САД је пресудио у случају Плеси против Фергусона да је доктрина „одвојени, али једнаки“ у складу са америчким уставом. 1944 — У Совјетском Савезу почело протеривање више од 200.000 Татара са Крима под оптужбом да су сарађивали с Немцима. 1941 — Немачки бојни брод Бизмарк у пратњи тешке крстарице Принц Еуген, на своју прву и последњу мисију под тајним називом Вежба Рајна () под командом немачког адмирала Гинтера Литјенса.. 1954 — На снагу ступила Европска конвенција о људским правима. 1974 — Индија извршила прву нуклеарну пробу у пустињи у Раџастану и постала шеста земља која је извела нуклеарну експлозију. 1988 — Почело повлачење совјетских војника из Авганистана. 1992 — Комесаријат Уједнијених нација за избеглице саопштио да је из СФРЈ због рата избегло 1,3 милиона људи, што је створило највећу избегличку кризу у Европи од Другог светског рата. 1996 — Романо Проди постао премијер 55. сазива Владе Италије од Другог светског рата. Под притиском међународне заједнице председник Републике Српске Радован Караџић повукао се са места председника Републике Српске. Дужност председника преузела потпредседница Биљана Плавшић. Међународни суд за ратне злочине у Хагу у новембру 1995. оптужио Караџића за ратне злочине и геноцид. 1998 — Влада САД поднела велику тужбу против корпорације "Мајкрософт", најјаче софтверске компаније на свету, због монопола. 1999 — Влада у Сијера Леонеу и побуњеници договорили прекид ватре, окончане седмогодишње борбе. 2000 — Савет безбедности УН једногласно усвојио ембарго на оружје против Етиопије и Еритреје, као последицу поновног захуктавања њиховог двогодишњег пограничног рата. 2013. Такмичење песме Евровизије 2013 финале у шведској у Малмеу. Рођења 1711 — Руђер Бошковић, српски филозоф, астроном, математичар, физичар, песник и дипломата. (прем. 1787) 1850 — Оливер Хевисајд, енглески електротехничар, математичар и физичар. (прем. 1925) 1868 — Николај II Александрович, руски цар. (прем. 1918) 1872 — Бертранд Расел, британски филозоф и математичар. (прем. 1970) 1883 — Валтер Гропијус, немачки архитекта, оснивач Баухауса. (прем. 1969) 1897 — Френк Капра, италијанско-амерички редитељ, продуцент и сценариста. (прем. 1991) 1909 — Фред Пери, енглески тенисер и стонотенисер. (прем. 1995) 1914 — Борис Христов, бугарски оперски певач. (прем. 1993) 1919 — Марго Фонтејн, британска примабалерина. (прем. 1991) 1920 — Папа Јован Павле II. (прем. 2005) 1932 — Јован Јанићијевић Бурдуш, српски глумац. (прем. 1992) 1934 — Никола Симић, српски глумац и комичар. (прем. 2014) 1939 — Силвана Арменулић, југословенска певачица и глумица. (прем. 1976) 1941 — Миријам Марголис, енглеско-аустралијска глумица. 1952 — Џорџ Стрејт, амерички музичар, глумац и музички продуцент. 1955 — Чау Јун-Фат, кинески глумац. 1957 — Михај Крецу, румунско-немачки музичар и музички продуцент, оснивач групе -{Enigma}-. 1960 — Јаник Ноа, француски тенисер. 1962 — Сандра Крецу, немачка музичарка. 1970 — Оливер Поповић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1970 — Тина Феј, америчка глумица, комичарка, сценаристкиња и продуценткиња. 1971 — Нина Бједов, српска кошаркашица. 1975 — Џон Хигинс, шкотски играч снукера. 1978 — Рикардо Карваљо, португалски фудбалер. 1980 — Реџи Еванс, амерички кошаркаш. 1980 — Микаел Љодра, француски тенисер. 1986 — Кевин Андерсон, јужноафрички тенисер. 1986 — Алексеј Жукањенко, руски кошаркаш. 1987 — Луисана Лопилато, аргентинска глумица, модел и певачица. 1992 — Лук Блек, српски музичар и музички продуцент. 1994 — Александар Чаврић, српски фудбалер. 1997 — Александра Катанић, српска кошаркашица. 1997 — Давид Миладиновић, српски кошаркаш. Смрти 1781 — Тупак Амару II, перуански револуционар. (рођ. 1742) 1799 — Пјер Бомарше, француски драмски писац. (рођ. 1732) 1800 — Александар Суворов, руски војсковођа и стратег. (рођ. 1729) 1911 — Густав Малер, аустријски композитор и диригент. (рођ. 1860) 1973 — Жинет Ранкин, америчка политичарка. (рођ. 1880) 1981 — Вилијам Саројан, амерички књижевник. (рођ. 1908) 1995 — Александар Годунов, руски балетски играч. (рођ. 1949) 1996 — Ђорђе Ђукић, генерал Војске Републике Српске. (рођ. 1934) 2007 — Пјер-Жил де Жен, француски физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1932) 2014 — Добрица Ћосић, српски књижевник, члан САНУ, први председник СР Југославије. (рођ. 1921) 2021 — Чарлс Гродин, амерички филмски, телевизијски и позоришни глумац. (*1935) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свету великомученицу Ирину Светог Мартина и Ираклију Светски дан Музеја


Постојала је и дрвена црква (брвнара) са звоником и гробљем на брду Ћелар (изнад «Стрелишта») подигнута након 1458. Тада је Дервента припадала зворничкој митрополији (која је била насљедник епархије основане у вријеме краља Драгутина), а први епископ је био Василије. Сигурно је да се остаци те цркве и гробља могу и данас наћи. У овој цркви свештеник је био Јовица Илић, који је у марту 1834 дигао буну у цијелој Посавини против турске власти, која је чинила велике неправде, насиља и наметала неиздживе порезе над Србима православцима. Познате су и личности турске власти из Дервенте против којих је буна била усмјерена: Османбег Хаџихасановић и Ахметбег Градашчевић. Ова буна је у крви угушена, а поп Јовица је побјегао у бурету низ Саву у Србију. Црква је имала облик заокруженог правоугаоника, а олтар је заузимао централно мјесто у цркви. Била је украшена иконама из старог манастира кога су Турци срушили. У цркви је била и вриједна икона Св. Николе коју је сачувао Гавро Степановић када су Турци срушили и ову цркву као одмазду за побуну 1834. Гавро је убио Турчина који је дошао да запали ову цркву и прије доласка осталих турака успио да сакрије наведену икону и друге црквене ствари које су касније захваљујући Гавриној кћерки Јоки поново стављене у тада новоизграђену зидану цркву која је завршена 1857. У вријеме подизања цркве (око 1860) познати су и дервентски свештеници: Павле Џабић и Павле Твртковић. Писано свједочење о овом догађају постојало је у архиви црквене Општине Дервента, а изјаву је дала унука Гавре Степановића, госпођа Јока – Јокица Радетић супруга директора основне школе у Дервенти.


text: |Лорд Овен и Т. Столтенберг, 25. јул 1993.| Страна 1 од 2 93-028-п Нудимо да Сарајево постане отворени град уколико Муслимани пристану да учине слично. Што се тиче енклава у источној Босни, спремни смо да одустанемо од свих напада на њих ако се оружане снаге у њима разоружају. Ако они привремено признају наш шири суверенитет, ми ћемо са задовољством признати њихов унутрашњи суверенитет. Они ће тада моћи неометано да воде свакодневни живот, да улазе и излазе ради обављања посла и трговине, ако су у питању нормални безбедносни захтеви, као што Муслимани и Хрвати у многим деловима наше Републике раде упркос рату и мржњи. Ваше екселенције морају да схвате да наш циљ није освајање још више територија, већ обезбеђење права приступа и безбедности. Нека територија остане у рукама њених становника. Ова процедура за енклаве источне Босне би била претходница за послератну коегзистенцију између и унутар република, са отвореним границама, чак и пре окончања борби. Али до тога може да дође само када Алија Изетбеговић и његови партнери прихвате да се ми и Хрвати нећемо сагласити са унитаристичком Босном под неким другим именом, и да зато морамо да преговарамо о трипартитном решењу en gros et en detail. Одлучио сам, након много оклевања, да присуствујем женевским разговорима. Дозволите ми да објасним зашто сам се првобитно противио да учествујем. Прво, као што сам вам већ разјаснио, не верујем да би разговори могли, како је планирано, да доведу до политичког решења које сви тако жељно очекујемо све док муслиманско руководство не прихвати као основу за преговоре консензус хришћанске већине у корист конфедерације. Ово је још увек далеко, само зато што велике силе, укључујући и неке присутне на вашој конференцији, охрабрују Муслимане да буду против наших трипартитних мировних предлога. Али ово није главни разлог због кога сам сумњао да ћу присуствовати разговорима. Моја влада је озбиљно забринута због опасности од могућег оружаног напада на моју земљу који би могле да изведу снаге Северно-атланског пакта, које делују као УНПРОФОР, а заправо су под политичком и оперативном контролом сопствених влада и свог команданта кога је поставио НАТО. Ми сада лако можемо да будемо изложени ваздушним нападима смишљеним између осталог да би се уништиле наше инсталације и онеспособиле наше копнене снаге, и тиме се учиниле рањивим у односу на окупациону војску која је на услузи непријатељским снагама. НАТО авиони који су недавно премештени у Италију, чија је специјална намена дејство по копненим снагама, можда су тамо послати само као припрема за таква офанзивна дејства. Ако се одлучи, по било ком основу, да су припадници УНПРОФОР-а нападнути у току одбране такозваних “заштићених зона” (термини и односне активности без преседана у Женевској конвенцији или међународном праву), најсавременије наоружање за масовно разарање могло би бити некажњено употребљено против нас, као што су и Ваше екселенције споменуле у писму од 23. јула.


text: Епископ Теодосије служио Св. Литургију на манастирској слави Црне Реке У манастиру Црна Река синоћ и данас је свечано прослављена традиционална монашка слава - Аранђеловдан. Синоћ је у манастиру свечано бденије служио Епископ Рашко-призренски Теодосије заједно са више игумана манастира, као и локалним свештенством. На крају бденија Владика је обавио прво монашење као надлежни Архијереј, извршивши монашки постриг искушеника Феодора који је добио ново монашко име - Петар, по Св. Петру Коришком. Говорећи о узвишености монашког позива Владика Теодосије је упутио новопостриженог монаха да у смирењу и послушности проходи свој монашки подвиг у светињи која представља једно од најзначајинијих монашких средишта наше Цркве. Свечаном бденију присуствовало је око стотињак верника, за које је игуман манастира протосинђел јован приредио трпезу љубавви у манастирској трпезарији. У јутарњим часовима Епископ Теодосије је служио Св. Литургију у манастирској цркви уз саслужење четири свештенослужитеља. У Светој Литургији учествовало је више десетина верника који су испунили пећинску цркву црноречке пештере. Беседећи о смислу празника и духовној сили Арханђела Михајла и небеских бестелесних сила, Владика је упутио монахе и присутне на предстојећи пост који представља период духовне припреме за радосни празник Рођења Христовог. Он је нагласио да је посебно важно да се у периоду поста још чешће приступа Причешћу које представља центар духовног живота Цркве и извор нашег спасења. Након што је пресекао славски колач, игуман манастира протосинђел Јован је све госте позвао на славски ручак. ФОТОГАЛЕРИЈА - ЛИТУРГИЈА АРАНЂЕЛОВДАН ФОТОГАЛЕРИЈА - ПРАЗНИЧНО БДЕНИЈЕ И МОНАШЕЊЕ


ПМК. Патворена МИДИ клавијатура Патворена МИДИ клавијатура ПМК је програмски сваралац и пријемник МИДИ-догађаја Мапе дирки и дефиниције инструмената МИДИ-везе и програмски МИДИ-проводници Често постављана питања (ЧПП) ... за виндоуз кориснике ... за мек ос-икс кориснике За програмске пакере и напредније кориснике Програм Патворена МИДИ-клавијатура, или краће, ПМК, је програмски сваралац и пријемник МИДИ-догађаја. Сам програм не ствара било какав звук, већ се користи као побуђивач неког од МИДИ-синтисајзера (било стварних или програмских, унутрашњих или спољашњих). За свирање, у овом програму можете да користите рачунарске тастатуру или миш. ПМК можете да користите и за пријем и приказивање МИДИ-нота које свира неки други инструмент или МИДИ-свирач. Да би сте то омогућили повежите МИДИ-излазни порт другог програма или инструмента на МИДИ-улазни порт програма ПМК. Гимнопедија број 1 Ерика Сатија (1866-1925) изведена на ГНУ/Линкс систему уз употребу програма ПМК и Мјуз-Скор ПМК проверено ради на ГНУ/Линукс, виндоуз и мек ос-икс рачунарским системима. Можда можете да га изградите и на другим системима, а ако то и урадите, пошаљите писмо аутору преко система е-поште. У стварању програма, аутор је био инспирисан радом Такашија Ивеја, „Патворена клавијатура“ (енг. „The Virtual Keyboard“ — vkeybd, Takashi Iway), чаробним ‘комадићем’ софтвера који нас је служио годинама. Хвала Такаши! ПМК је изграђен помоћу КјуТ програмских библиотека издања 5.х одличних особина и ефикасности и програма Драмстик-Рт који омогућава извођење улазно-излазних МИДИ-рутина. Обоје су слободни и платформски независни програми, доступни за ГНУ/Линукс, виндоуз и мек ос-икс оперативне системе. Алфанумеричко мапирање тастатуре се може извести у графичком окружењу програма, а подешавања се чувају у ИксМЛ датотекама („.xml“ датотеке). Нека мапирања (за шпански, немачки и француски) распореда тастатура приложена уз програм су преведена из оних коришћених у програму „Патворена клавијатура“. ПМК може да шаље поруке о промени програма и контролера МИДИ-синтисајзеру. Дефиниције за различите стандарде и уређаје су омогућене преко датотека дефиниција инструмената („.ins“ датотеке). Ову врсту датотека је осмислило предузеће Кејквоук, а користи се и у програмима Кју-Трактор, ТСЕ3 и Сонар. Овај програм је у раном, развојном стадијуму. Погледајте „TODO“ датотеку за додатне информације. Имате сву слободу да се јавите аутору програма и поставите му питање везано за ПМК програм, да пријавите уочене грешке у раду са програмом, као и да затражите увођење нових функционалности и сл. За ову намену, можете користити систем праћења развоја програма на Сорсфорџ страницама програма. Ауторска права: 2008-2015. — Педро Лопез Кабанилас <plcl AT users.sourceforge.net> и сарадници. Патворена МИДИ-клавијатура је слободан софтвер лиценциран под условима ГНУ Опште Јавне Лиценце издања 3. Галерија снимака екрана Израз МИДИ (енг. „MIDI“) је скраћеница од енг. „Musical Instrument Digital Interface“ (дигитално сучеље музичких инструмената). МИДИ је прерастао у индустријски стандард за повезивање музичких инструмената, и друге МИДИ-опреме. То је ‘језик’ (протокол) помоћу којег могу да разговарају инструменти међусобно, или са другим електронским уређајима (синтисајзери, програмски синтисајзери и друго). Музички инструменти опремљени МИДИ-везом најчешће поседују два ДИН прикључка означених са „MIDI IN“ и „MIDI OUT“. Може се наћи у употреби и трећи прикључак, означен као „MIDI THRU“ (МИДИ-превоз), који омогућава да се било који МИДИ-догађај примљен на улазу пренесе на излаз у неизмењеном облику. За повезивање једног МИДИ-инструмента (уређаја...) на други користе се МИДИ-провдници (кабло). Повезивање се обавља тако што се МИДИ-излаз уређаја који шаље поруке спаја са МИДИ-улазом уређаја који ће те поруке примати. На интернету се може пронаћи доста упутстава и података на ову тему, а ми Вам препоручујемо интернет адресу са насловом „What is MIDI?“ (Шта је то МИДИ?). За рачунаре као и за сл. уређаје, одавно постоје физички МИДИ-интерфејси који омогућавају МИДИ-улазе и МИДИ-излазе за повезивање рачунара са спољним МИДИ-инструментима и уређајима. Без обзира да ли поседујете на рачунару ове физичке МИДИ-интерфејсе, рачунар се може користити и за покретање и употребу МИДИ-софтвера (програма), а један такав пример је и наш програм ПМК. Он обезбеђује програмске МИДИ-улазе и МИДИ-излазе (погледајте у менију програма Уреди->МИДИ-везе), а који се, као што можда претпостављате, повезују патвореним (нестварним, виртуелним), програмерским МИДИ-проводницима на МИДИ-улазе или МИДИ-излазе других МИДИ-програма или МИДИ-уређаја спојених на физичке МИДИ-улазе или МИДИ-излазе (о овоме ћемо детаљније говорити касније). Уобичајено, МИДИ-излаз ПМК програма ћете повезивати на МИДИ-улаз неког синтисајзера, а он ће из примљених порука стварати звук. Други, чест пример, је повезивање са МИДИ-монитором, који преводи МИДИ-догађаје у читљив текст. Ово може да помогне у бољем разумевању МИДИ-протокола. Ако користите ГНУ/Линукс оперативни систем, препоручујемо да испробате програме КМидимон или ГМиди-монитор, а на виндоуз систему испробајте МидиОИкс програм. Програм ПМК не може сам да ствара звук, већ шаље МИДИ-поруке до неког МИДИ-синтисајзера који ствара (генерише) звук који чујемо. Од квалитета тих синтисајзера (и квалитета употребљених звучних фонтова у њима) зависи и квалитет звука који чујемо. Препоручујемо Вам Флуид-синт програмски синтисајзер, а као његово графичко сучеље програм Кју-синт (већ локализован за српски језик). На виндоуз системима можете да употребите и уграђени мајкрософтов „ГС вејвтејбл св-синт“, а на мек ос-икс системима поменути Флуид-синт. У сваком случају, спољашњи стварни МИДИ-синтисајзер је најбоље решење. ПМК може да се користи и за промену звука МИДИ-синтисајзера али само онда када му учините доступне дефиниције за звукове синтисајзера. Ове дефиниције су обичне текстуалне датотеке са наставком „.ins“ у називу датотеке. Оне су једноставног облика, а њихов садржај можете прегледавати или уређивати у било ком уреднику обичних тестуалних датотека. Ове дефиниције инструмената користе и други програми, као нпр. Кју-Трактор. Када по први пут покренете ПМК, ваљало би да припремите програм за употребу. Да би сте то урадили, најпре у менију програма покрените „Уреди->Поставке“. Када се прикаже прозорче поставки, под „Датотека инструмента“, кликом на „Учитај...“ одаберите дефиниције инструмента, а затим , под „Инструмент“, из падајуће листе одаберите одговарајући назив инструмента за претходно одабране дефиниције инструмента. Једна датотека са дефиницијама инструмента („gmgsxg.ins“) долази уз сам програм ПМК и смештена је у његовом директоријуму са подацима (најчешће у директоријуму „/usr/share/vmpk“ на ГНУ/Линукс системима, или, у директоријуму „C:\_Program Files\_VMPK“ на виндоуз системима). Ова датотека садржи дефиниције инструмента за Џенерал МИДИ, Роланд ГС и Јамаха ИксГ стандарде. Додатне дефиниције инструмената можете пронаћи и на кејквоук ФТП послужитељу. ПМК (0.2.5 и новија издања) омогућава увоз датотека звучних фонтова („.sf2“ или „.dls“ врсте датотека) као дефиниција инструмената, одабиром ставке у изборнику „Датотека->Увези звучни фонт...“ Измена мапирања дирки програма остварена је уграђеним „Уредником мапа дирки“ (у изборнику погледајте „Уреди->Мапе дирки“). Подразумевана мапа дирки (две и по октаве) је она која се користи за алфанумерички распоред тастатуре (QWERTY), а доступне су и друге датотеке са мапама дирки за ПМК у његовом директоријуму са подацима. Оне су прилагођене другим међународним распоредима за рачунарске тастатуре. Ако већ нису, ускоро ће бити доступне мапе дирки и за познате јуникод распореде српске тастатуре. У „Уреднику мапа дирки“ можете створити и сопствене мапе дирки ако то желите, а које можете сачувати или учитавати по потреби (ИксМЛ врста датотека). Последња употребљена мапа дирки пре затварања програма ће се користити и при поновном покретању програма. Али не само мапа дирки, већ и сва друга подешавања у програму. МИДИ-везе и патворени МИДИ-проводници На виндоуз систему, ПМК ће се сам повезати на подразумевани МИДИ-излаз, а то је најчешће мајкрософтов „ГС вејвтејбл св-синт“, доступан у свим виндоуз издањима. Овај синтисајзер ствара звук веома лошег квалитета и огромна кашњења у преносу. Постоје бројни, квалитетнији синтисајзери, као нпр. Кулсофт виртуал МИДИ-синт. За повезивање једног МИДИ-инструмента (уређаја...) на други користе се стварни МИДИ-провдници (кабла), а за повезивање МИДИ-програма патворени МИДИ-проводници. На виндоуз систему можете да употребите Миди-јоук, Мејпл, Лупби1, Сонијев патворени МИДИ-рутер или Лупмиди. Инсталацијом Миди-јоук програма поставља се драјвер и програмче контролне табле за промену доступних МИДИ-прикључака (за ову радњу, неопходно је поново покретање система). Миди-јоук шаље сваки МИДИ-догађај са ИЗЛ прикључка на одговарајући УЛ прикључак. Тако нпр., ПМК може повезати излаз на прикључак 1, а други програми као нпр. Кју-синт могу ослушкивати исте догађаје са прикључка 1. Употребом програма МидиОИкс се може остварити већи број веза између Миди-јоук прикључака и системских МИДИ-прикључака. Програм МидиОИкс нуди и бројне, друге могућности (свирање МИДИ датотека...). На ГНУ/Линукс систему, имате програм АЛСА секвенцер који омогућава повезивање патвореним МИДИ-проводницима. При покретању програма МИДИ-портови се динамички стварају па их може при сваком новом покретању програма бити различит број, а повезивање се обавља преко аконект (aconnect) програма. Поред овог програма који се покреће из терминала (конзола), постоје бројни програми за рад у графичком окружењу, а један од њих је Кју-Џек-контрол (енг. QJackCtl). Већина програма ове намене се користи за контролу и управљање Џек или АЛСА звучним посредницима. Поред ових, МИДИ-веза, ови програми омогућавају и повезивање разних аудио-програма преко патворених аудио-проводника. Патворене везе на ГНУ/Линукс систему — Кју-Џек-контрол Како да видим 88 дирки? Од издања ПМК-0.6.0, у поставкама програма можете да подесите приказ од 1 до 121 дирке, као и почетну ноту. Зашто не чујем тонове? ПМК не може сам да ствара звук, већ шаље МИДИ-поруке до неког синтисајзера који ствара звук на основу инструкција из МИДИ-порука. Проверите да ли је покренут неки од синтисајзера. Такође, проверите да ли сте повезали МИДИ-излаз програма на МИДИ-улаз одговарајућег синтисајзера. Уколико користите посебне распореде тастатуре на систему, покушајте да учитате одговарајуће мапе дирки за тај распоред, или користите изворне мапе дирки. Ако и даље нема звука, прочитајте доступну документацију за програм још једном. Неке дирке су нечујне? Одабиром МИДИ-канала број 10 (по МИДИ-стандарду, канал резервисан за „Ударачке инструменте“) на стандардном МИДИ-синтисајзеру, омогућено је свирање преко многих али не свих тастера-дирки. Ово је присутно и код МИДИ-канала за остале инструменте (изузев канала 10), јер се тонови различитих музичких инструмената налазе у различитом звучном (чујном) опсегу фреквенција. Ово је познато у музици као тонски распон или Теситура (на енглеском). Назив МИДИ-програма не одговара стварном звуку инструмента? Неопходно је да учитате одговарајућу „.ins“ датотеку са дефиницијама инструмената, а која мора да у потпуности одговара текућим звучним сетовима или звучним фонтовима у синтисајзеру. Укључена „gmgsxg.ins“ датотека садржи дефиниције инструмента на енглеском језику само за инструменте одређене Џенерал МИДИ, Роланд ГС и Јамаха ИксГ стандардима. Уколико звучни сетови или звучни фонтови МИДИ-синтисајзера не одговарају у потпуности овој датотеци, неопходно је учитати другу, одговарајућу, „.ins“ датотеку са дефиницијама инструмената. Уколико је тренутно немате можете је и сами створити. Каква је синтакса „.ins“ датотеке дефиниција инструмената? Једно од објашњења ове врсте датотека можете погледати на страницама ТСЕ3 програма. Могу ли да се прекодирају дефиниције инструмената из „vkeybd“ програма у „.ins“ датотеке? Могу. За ову намену, можете да користите програмску скрипту „txt2ins.awk“, а уколико имате инсталиран и „vkeybd“ програм, можете да користите његову алатку „sftovkb“ за стварање „.ins“ датотеке из било које „.sf2“ датотеке звучног фонта. У ПМК програму је доступна опција за увоз назива инструмената из „.sf2“ или „.dls“ датотека. $ sftovkb ИМЕ_ДАТОТЕКЕ.sf2 | sort -n -k1,1 -k2,2 > ИМЕ_ДАТОТЕКЕ.txt $ awk -f txt2ins.awk ИМЕ_ДАТОТЕКЕ.txt > ИМЕ_ДАТОТЕКЕ.ins Програмску скрипту „txt2ins.awk“ која долази уз ПМК програм, можете пронаћи у његовом директоријуму са подацима. За преузимање су доступне датотеке са изворним кôдом и инсталациони пакети за виндоуз и мек ос-икс системе преко Сорсфорџ страница пројекта. Уколико сте изградили посебне пакете програма за неку ’дистрибуцију‘, обавестите ме, а ја ћу додати везу до ваших страница преко којих их представљате. Инсталација помоћу изворног кôда програма Преузмите архиву са изворним кôдом програма са Сорсфорџ страница пројекта. Распакујте архиву изворног кôда у Ваш лични директоријум. Ако већ нисте у емулатору терминала, покрените га и идите у директоријум где сте распаковали архиву изворног кôда. Следи пример са ГНУ/Линукс система (неопходно је најпре инсталирати одговарајуће развојне библиотеке). Као обичан корисник, куцајте у емулатору терминала: За припрему превођења и инсталације програма можете користити програме Ц-мејк (CMake) или Кју-мејк (Qmake). Кју-мејк се не препоручује осим уколико желите да га испробате и побољшате његов рад. Дакле, препоручујемо употребу Ц-мејк програма. После ове радње, следи превођење програма: Уколико је превођење програма било успешно, можете га инсталирати куцајући у емулатору терминала: или, Уколико користите судо систем за добијање администраторских дозвола: Да би сте превели ПМК програм и створили његове инсталационе пакете потребне су вам КјуТ библиотеке издања 5.1 или новијег. Инсталирајте развојне КјуТ библиотеке на вашем систему („*-devel package“), или преузмите цео „КјуТ пакет — издање отвореног изворног кôда“ са адресе qt-project.org/downloads. За све подржане системе неопходан је и програм Драмстик-Рт. Он користи АЛСА секвенцер на ГНУ/Линукс системима, ВинММ на виндоуз системима и КореМИДИ на мек ос-икс системима. Ово су и природни МИДИ-системи за ове подржане платформе. Примрема за превођење програма је заснована на Ц-мејк програму. За само превођење, потребан вам је и ГЦЦ Ц++ преводилац (На виндоуз системима можете користити МинГВ). Опционо, за стварање инсталационог пакета на виндоуз системима, потребан је програм НСИС. За виндоуз кориснике Инсталација помоћу изворног кôда програма на виндоуз систему подразумева преузимање архива изворног кôда („.bz2“ или „.gz“ датотеке) и њихово распакивање програмом који подржава ове врсте датотека, као што је, нпр. „ 7-зип“ програм. За подешавање изворног кôда неопходан је или Кју-мејк (из КјуТ5 програма) или Ц-мејк, а морате подесити и „PATH“ променљиву окружења тако да укључује путање до извршних датотека програма из пакета КјуТ, МинГВ и Ц-мејк. Програм Ц-мејк-ГУИ („CMakeSetup.exe“) је графичко издање програма Ц-мејк за виндоуз системе. Неке напомене о употреби програма на виндоуз систему су приказане у одељку МИДИ-везе. За мек ос-икс кориснике Већ спремљен за употребу, програм ПМК (са укљученим КјуТ5 извршним библиотекама) се може преузети са Сорсфорџ страница пројекта. За инсталацију помоћу изворног кôда програма неопходни су Ц-мејк или Кју-мејк, а они ће обезбедити стварање програмског пакета који употребљава системске библиотеке (динамичко повезивање). Може се користити КјуТ5 са адресе „qt-project.org“ или пакет који обезбеђује Хоумбрју пројекат. Систем за припрему, превођење и инсталацију је подешен за стварање тзв. универзалног извршног програма (икс86+ппс) у програмски пакет. За ову радњу су неопходни, како Еплови развојни алати и програми, тако и КјуТ5 библиотеке. За превођење уз употребу „Makefiles“ створених Кју-мејк програмом, урадите: ... и опционо: За превођење уз употребу „Makefiles“ створених Ц-мејк програмом, урадите: За стварање „Xcode“ датотека пројекта, урадите: Уколико Вам је неопходан и синтисајзер, погледајте Флуид-синт, Симпл-синт, МИДИ Печ-беј... Програмски пакери и напредни корисници При припреми за превођење и код самог превођења можете да користите и нека прилагођења. Постоје два начина да то урадите, а први је употреба преддефинисаних типова за изградњу програма. Ц-мејков „Release“ тип ће користити параметре за преводилац: „-O3 -DNDEBUG“. Други преддефинисани типови при изградњи су „Debug“, „RelWithDebInfo“, и „MinSizeRel“. Други начин је да самостално изаберете параметре за преводиоца. Не заборавите да у примеру изнад прилагодите „CXXFLAGS“ параметре вашем систему. Да би сте инсталирали програм на произвољно место (подразумевано је у „/usr/local“), можете користити следећу опцију за Ц-мејк: У стварању овог програма, поред поменутих, коришћени су и следећи слободни пројекти. from Кју-Трактор — Руи Нуно Капела Класе података дефиниције инструмената Икона и лого — Тереза Кнот Ова страница употребљава Вордсворт 3 слободан шаблон Лија Бајлија. Ова страница употребљава Лајтбокс2 шаблон Локеша Дакара Све најбоље. Хвала вам! Занимљиви програми (више-платформски) Занимљиви ГНУ/Линукс програми Занимљиви виндоуз програми Кулсофт Виртуал МИДИ-синт Занимљиви мек ОС-Икс програми Пројекат је змештен на Сорсфорџ послужитељу Ауторска права: 2008-2015 Педро Лопез Кабанилас.


Ко због Путина продаје виле у ЦГ? Сви руски политичари, према указу Владимира Путина, обавезни су да до 1. јуна затворе рачуне у страним банкама и продају имовину ван Русије. За ту намену председник Русије Владимир Путин одредио је тачне рокове до када политичари федералног нивоа, али и они нижи, све до градских, морају да одлуче желе ли да остану у фотељи или хоће да оду и тако сачувају своје банкарске рачуне и некретнине у иностранству, пише подгорички “Дан”. Током инвестиционог бума у Црној Гори, поред руских бизнисмена, некретнине су трговали бројни политичари. Према ранијим истраживањима руских листова, у Црној Гори су 57,7 хиљада квадрата земљишта у Херцег Новом купили Јевгениј и Станислав Шљичков. Јевгениј је, како се наводи, заступник Саратовске Думе, члан одбора за буџет и економску политику, имовину и земљиште и секретар Путинове хтранке Јединствена Русија. Станислав, који му је син и страначки колега, заступник је Енгељског општинског региона Саратовске области. Будву су, наводно, одабрали заменица председника државне Думе Љубов Слиска, као и породица државног инспектора за енергетику. У Петровцу је стан купио члан московске управе у ресору набавке, док се у Крашићима, у близини Тивта скрасио један од руководилаца изградње обилазнице око Санкт Петербурга. Поред њега, према незваничним сазнањима “Дана”, вилу и у Крашићима има амбасадор Русије у Лондону Александар Јаковенко. У Крашићима је неколико вила у изградњи, а спекулише се да су власништво Руса. И у насељима Требесин и Миловићи парцеле су покуповали руководиоци моћних државних, енергетских и рударских компанија. Један до првих политичких личности који је трговао некретнине у Црној Гори је бивши градоначелник Москве Јуриј Лушков, чија је жена најбогатија Рускиња. Он је прије неколико година купио вилу у Жањицама, али је није одржавао и на крају је продао. Последњих пет-шест година, Руси предводе листу власништва странаца у Црној Гори – поседују око 150 хиљада стамбено-пословних квадрата, као и више од 300 хектара земљишта. Путин ће до 1. октобра испред себе имати извештај с информацијама о имовини свих чиновника.Колико ће руских политичара одлучити да затвори своје рачуне и прода некретнине у иностранству засад је тешко предвидети. Међутим, када је представљен “Путинов закон” кренуле су добровољне оставке. Постало је очигледно да је једном броју руских п& 4000 #1086;литичара приватно богатство много важније од партијеких принципа па су сами почели да напуштају Думу.


text: Република Српска се налази на Балканском полуострву (географском региону југоисточне Европе). Границе Републике Српске Границе Републике Српске су одређене међународно признатом границом према Србији, Црној Гори и Републици Хрватској и међународно признатом међуентитетском границом према Федерацији Босне и Херцеговине. И једна и друга је успостављена без поштовања основних принципа разграничења међу народима (етнички, историјски, природно-географски, функционално-економски, војностратешки и др). Рељеф Републике Српске Географске регије Републике Српске Територија Републике Српске састоји се од двије географске цјелине, источне и западне, које су повезане у Брчко Дистрикту. На западу Републике Српске се налази дио Босанске Крајине, односно Бањалучка или Врбаска крајина, а одатле према истоку ка Семберији се простиру Посавина, Требава и Озрен. Иза планине Мајевице оивичена ријекама Савом и Дрином, се простире панонска равничарска област Семберија. Од географске области Семберија ка југозападу у правцу Источног Сарајева се простиру географске области Бирач и Романија (Сарајевско-романијска регија), односно планинске висоравни: Власеничка висораван, Гласиначка висораван и Равна Романија. Од Семберије ка југу Републике Српске у правцу Фоче се простире географска област Доње Подриње, кроз које протиче ријека Дрина. Од Вишеграда према Фочи се простире област Горње Подриње, које је на западу оивичено планином Трескавицом, а на истоку Националним парком Сутјеска. Јужно од планинског превоја Чемерно на истоку, и Калиновика (Загорје) на западу, простире се географска област Источна Херцеговина. Планине Републике Српске У геоморфолошком изгледу на простору Републике Српске се смјењују различити облици. У сјеверном перипанонском дијелу брежуљкасти терени изграђени од кенозојских наслага постепено се спуштају у равничарске просторе са алувијалним заравнима и ријечним терасама који уједно чини и најплоднији дио Републике Српске. На том простору издижу се само неколико усамљених планина — Козара, Просара, Мотајица, Вучијак, Озрен и Требава, те крајњи сјевероисточни огранци Мајевице. Према југу равничарски простор преко брежуљкастог терена прелази у планинско подручје које заузима и највећи дио површине Републике Српске. Највећи планински врх у Републици Српској је Маглић, који се налази на 2.386 метара надморске висине на истоименој планини. Ријеке Републике Српске Највеће ријеке Републике Српске су Сава и Дрина, које припадају црноморском ријечном сливу. Све мање ријеке у Републици Српској, осим оних на подручју Источне Херцеговине, припадају дринском и савском ријечном сливу. Све воде јужно од планинског превоја Чемерно, на подручју Источне Херцеговине припадају јадранском ријечном сливу. Поред Дрине и Саве, веће ријеке у Републици Српској су Врбас, Босна и Требишњица. Језера Републике Српске Највеће језеро Републике Српске је Билећко језеро. Билећко језеро је највеће вјештачко језеро на Балканском полуострву. Поља Републике Српске Највећа поља на западу Републике Српске су Лијевче поље, Приједорско поље и Кнешпоље. Крашка поља Републике Српске Крашка поља Републике Српске се налазе у југозападном дијелу, односно у географској регији Источне Херцеговине: Билећко поље, Љубињско поље, Гатачко поље, Дабарско поље, Невесињско поље, Планско поље, Попово поље и Фатничко поље. Пећине Републике Српске Најдужа пећина Републике Српске са укупном дужином свих подземних канала од 2.800 метара је Велика пећина. Једина пећина у Републици Српској која је оспособљена за туристичке посјете је пећина Орловача у општини Пале. Највећи ледени подземни објекат у Републици Српској је јама Ледана у општини Рибник. Станиште највеће колоније слијепих мишева у Републици Српској се налази у пећини Мишарица код Бањалуке. Једина пећина на територији Републике Српске која се користи као сакрални објeкат, односно за службе Српске православне цркве је Павлова пећина. Национални паркови Републике Српске Република Српска има два национална парка. Национални парк Козара се налази на западу Републике Српске, а национални парк Сутјеска се налази на истоку Републике Српске у Горњем Подрињу. У Националном парку Сутјеска се налази Перућица, једна од посљедњих прашума у Европи. Пољопривредно земљиште, као један од стратешких потенцијала, представља изузетно релевантан ресурс и у Републици Српској му припада примарно мјесто међу природним потенцијалима њеног развоја. Његова заступљеност у односу на непољопривредна земљишта и структурна искоришћеност је веома различита. Те разлике су резултат припадности појединих пољопривредних површина различитим морфолошким цјелинама. Укупна површина пољопривредног земљишта у Републици Српској износи 1.250.000 хектара, што у односу на број становништва приближно чини један хектар по становнику, а то је изнад светског просјека. Према томе, пољопривредног земљишта у Републици Српској има довољно, а постоје и реалне могућности добијања и нових површина. Према категоријама искоришћености, највеће површине припадају ораницама и баштама, затим пашњацима, ливадама, воћњацима и најмање рибњацима. Рационалним коришћењем овог стратешки важног потенцијала уз примјену савремених агротехничких мјера и унутрашњим преструктурирањем производње, стварају се услови не само подмиривања сопствених потреба, већ и могућности производње значајних вишкова за тржиште. Шумски комплекс је одувијек представљао национално богатство и један од основних потенцијала садашњег и будућег привредног развоја Републике Српске. Према апсолутној шумовитости (100.000 -{ha}-, или 44% укупне површине) и укупним залихама у нето прирасту дрвне масе, Република Српска заузима значајно мјесто у Европи. Према томе, простор Републике Српске је богат шумама, али оне нису и најбољег квалитета. Лошем квалитету треба додати и веома изражену друштвену (државну) небригу и нерационалан приступ у искориштавању овог важног ресурса. У протеклом периоду велики шумски простори су девастирани и претворени у шикаре и голети. Зато је неопходно мијењати досадашњи начин експлоатације и газдовања у областима шумарства. Изузетна вриједност шумских простора садржана је и у значају његовог екосистема, што само додатно утиче на захтјев што брже промјене односа државе према шумском ресурсу. Хидро-климатски услови имају значајну и вишеструку улогу у валоризацији привредног и укупног развоја Републике Српске. Климатске одлике су резултат различитих географских фактора који се преплићу на геопростору Републике Српске. То је условило постојање различитих климатских типова и њених варијанти, као што су: умјереноконтинентална, континентална, планинска, жупска и измијењене медитеранске. Таква разноликост климатских услова у основи нуди различите повољности за разноврсну пољопривредну производњу (житарице, воће, поврће, индустријско биље итд). У цјелини посматрано, климатски услови су доста повољни, а одређене неповољне климатске појаве је могуће надокнадити интервенцијом човјека. Својим елементима клима значајно утиче на хидролошке прилике Републике Српске. Њихов значај се посебно огледа у хидроенергетском, аграрном и туристичком погледу. Ријечни потенцијали нуде велике могућности у производњи хидроенергије, наводњавању обрадивих површина, те у развоју туризма и могућностима пловидбе, што до сада није довољно искоришћено. Окосницу хидропотенцијала чине ријеке Дрина, Требишњица и Врбас са већ постојећим хидроцентралама. Поред четири хидроцентрале, енергетски инфраструктурни систем Републике Српске чине још двије термоцентрале и шест малих индустријских термоелектрана са укупном инсталисаном снагом од око 1.340 -{MW}-, што је недовољно за потребе привреде и становништва. Посебно вриједан хидролошки потенцијал представљају термалне и термално-минералне воде. Бројна истраживања су показала знатна богатства, а највеће је у сјеверном дијелу Републике Српске, и то у зони савског рова. Ови извори се обично налазе на дубинама од 1000 до 3.000 -{m}- са температуром између 80° и 150°C. На бази тих вода већ ради неколико бањско-рекреационих центара, као што је: Бања Врућица, Мљечаница, Лакташи, Слатина, Српске Топлице, Губер и Вилина Влас. Валоризација у пуној мјери овог вида хидролошког потенцијала би требало да услиједи тек у догледно вријеме. Рудне и минералне сировине су условљене геолошком грађом. С обзиром на врсту и просторни размјештај познатих лежишта минералних сировина, могуће их је груписати на енергетске сировине (мрки угаљ и лигнит): Угљевик, Гацко, Станари, Миљевина; метално-минералне сировине (руда гвожђа, боксита, олова и цинка): Љубија, Омарска, Милићи, околина Мркоњић-Града, Љубиње и Сребреница; неметалне минералне сировине (азбест, магнезит, гипс, мермер, каолин, ватростална и керамичка глина, кварцни пијесак и кречњачки камен): лежишта и локалитети експлоатације су просторно веома раширена. Види још Република Српска Референце Извори Портал Републике Српске: Географија Републике Српске Влада Републике Српске: Географија Републике Српске Спољашње везе Завод за заштиту културно историјског и природног насљеђа Републике Српске: Заштита спелеолошких објеката Републике Српске Агенција Републике Српске за воде обласног ријечног слива Саве: Језера у Републици Српској Хидрометеоролошки завод Републике Српске: Језера у Републици Српској


Последња измена 19:31