source: wikipedia

text: Молдавија (), или званично Република Молдавија (), је држава у источној Европи. Граничи се са Румунијом на западу и Украјином на истоку. Њена граница са Румунијом је река Прут. Молдавија је у периоду од 1944. до 1991. била у саставу Совјетског Савеза. Независност је прогласила 27. августа 1991. године. Током историје власт на овој територији имали су многи народи, да би средином 14. века настала кнежевина Молдавија која је 1812. потпала под власт руског цара Александра -{I}-. Као независна држава, Република Молдавија постоји од 1991. године када се Молдавска совјетска република одвојила током распада Совјетског Савеза и прогласила независност. Међутим, политички развој земље од тада до данас је увелико отежан због постојећег конфликта са самопроглашеном Придњестровском Републиком. Једна је од чланица Заједнице независних држава. Географија Положај Државе са којима се Молдавија граничи су Украјина и Румунија. Површина државе износи 33.846 km2. Молдавија се налази између географских ширина 45° и 49° север, и углавном између меридијана 26° и 30° исток (мала област лежи источно од 30°). Укупна површина земљишта је . Највећи део земље (око 88% површине) лежи у области Бесарабије, између река Прут и Дњестар, док се уски појас на истоку налази у Придњестровљу (источно од Дњестра). Западну границу Молдавије чини река Прут, која се улива у Дунав пре него што се он улива у Црно море. Молдавија има излаз на Дунав за само око , а Ђурђулешти је једина молдавска лука на Дунаву. На истоку, Дњестар је главна река, која протиче кроз земљу од севера ка југу. Геологија и рељеф Рељеф Молдавије претежно је брежуљкаст, а највиши су централни делови земље. Највиша тачка је Баланешти и износи 429 -{m}-, налази се северозападно од главног града Кишињева. Листопадних шума има у северној и централној Молдавији. Ту су присојне падине брежуљака потпуно покривене виноградима. На сувом југу преовладавале су степе, данас већином преображене у плодне оранице. Воде Највећа река је Дњестар преко које Молдавија посредно излази на Црно море. Од Дњестарског лимана, естуара Црног мора, Молдавију раздваја 3 километра украјинске територије. Молдавија излази на Дунав дужином од 480 -{m}-, а у насељу Ђурђулешти налази се једина молдавска лука на Дунаву. Флора и фауна Фитогеографски, Молдавија је подељена између источноевропске равнице и понтско-каспијске степе циркумбореалног региона унутар Бореалног краљевства . То је дом за три копнене екорегије: средњоевропске мешовите шуме, источноевропске шумске степе и понтске степе. Шуме тренутно покривају само 11% Молдавије, иако држава улаже напоре да повећа овај проценат. Молдавија има средњу оцену индекса интегритета шумског пејзажа 2019 од 2,2/10, што ју је рангирало на 158. место у свету од 172 земље. У овим шумовитим пределима могу се наћи дивљач, као што су јелен, срна и дивља свиња. Река Дњестар је богата рибом, као што су шаран, смуђ, сом итд. Животна средина Молдавије претрпела је екстремну деградацију током совјетског периода, када су се индустријски и пољопривредни развој одвијали без обзира на заштиту животне средине. Прекомерна употреба пестицида довела је до јако загађеног горњег слоја тла, а индустријама је недостајала контрола емисија. Основан 1990. године, Еколошки покрет Молдавије, национална, невладина, непрофитна организација која је чланица Међународне уније за очување природе ради на обнављању оштећене природне средине Молдавије. Покрет је национални представник Центра „Натуропа“ Савета Европе и Програма Уједињених нација за животну средину Уједињених нација. Сајге су опстале у Молдавији и Румунији до касног 18. века. Крчење шума, демографски притисак, као и претерани лов искоренили су аутохтона стада сајга којима тренутно прети изумирање. У антици су се сматрали карактеристичном животињом Скитије. Још једна животиња која је изумрла у Молдавији од 18. века до недавно је европски бизон. Врста је поново уведена са увођењем у екосистем три европска бизона из Бјеловјешке шуме из Пољску неколико дана пре Дана независности Молдавије 27. августа 2005. Клима Молдавија има умерено континенталну климу; његова близина Црном мору доводи до тога да је клима умерено хладна у јесен и зиму и релативно хладна у пролеће и лето. Лета су топла и дуга, са просечном температуром од око , а зиме су релативно благе и суве, са јануарским температурама у просеку . Годишња количина падавина, која се креће од око на северу до на југу, може веома варирати; дуги сушни периоди нису неуобичајени. Најјаче падавине се јављају почетком лета и поново у октобру; чести су јаки пљускови и грмљавине. Због неправилног терена, обилне летње кише често изазивају ерозију и замуљавање река. Највиша температура икада забележена у Молдавији била је 21. јула 2007. у Каменки. Најнижа температура икада забележена била је 20. јануара 1963. у Братусени, округ Единет. Становништво Будући да је Молдавија била на путу бројних освајача, постала је мешавина народа; национално шаренило се повећава према југу. У селима поред Дњестра живе Молдавци, Украјинци и Бугари, сви искусни баштовани и воћари. Сами Молдавци потичу од Дачана који су романизовани за време римске владавине. Земља је густо насељена, а сеоско становништво чини више од половине укупног становништва. У последњој деценији двадесетог века национални доходак Молдавије се преполовило. Зато се становништво непрестано исељава, а природни прираштај једва прелази нулу. Административна подела Основна админитративно територијална организација Молдавије обухвата: рејоне, градове (и општине) и села. Република Молдавија састоји се од на 32 рејона (), 13 општина () - (Кишињев, Балци, Бендер, Комрат, Тираспољ, Кахул, Единец, Хинчешти, Орхеј, Сорока, Унгени, Страшени и Чадир-Лунга) и две аутономне територијалне јединице - Гагаузија и Придњестровље (Транснистрија). Придњестровље је фактички независна непризната држава која се отцепила од Молдавије. Молдавске власти је сматрају побуњеном покрајином у саставу Молдавије. Поред Молдавије, ниједна чланица Уједињених нација, не признаје Придњестровље као независну државу. Придњестровље једино признају Абхазија, Арцах и Јужна Осетија, које такође нису међународно признате. Највећи градови Молдавија има 66 градова, а од тога, 13 има статус општине. Највећи градови су: Кишињев, Балци, Тираспољ, Бендер, Рибница, Кахул, Унгени, Сорока, Орхеј и Комрат. Историја Кнежевина Молдавија Кнежевина је била у вазалном односу према Османском царству од 1514. године, а 1859. се ујединила са Кнежевином Влашком, чиме су ударени темељи данашње Румуније. Бесарабија Република Молдавија састављена је највећим делом од Бесарабије. Ова област дуго је припадала Кнежевини Молдавије. Бесарабија је дуго била под турском влашћу. Како су је Руси освајали више пута током 18. века, Османлије су предали Бесарабију Русима 1812. године. Према Париском споразуму из 1856, којим се Русија кажњава за пораз у Кримском рату, она је дужна да врати Молдавији јужну Бесарабију, да би се тако избегла руска контрола над делтом Дунава, која је тада била отворена за слободну пловидбу. Ова област поново постаје руска после Берлинског конгреса 1878. године. Након руске револуције 1917. и мировног уговора закљученог у Брест-Литовску, заузима је румунска војска (почетак 1918). Ову су анексију Савезници одобрили 1920, али је СССР није признао. Совјетизација Аутономна република Молдавија, коју је створио Совјетски Савез 1924. на источној обали Дњестра и прикључио Украјини, служи као основ за територијалне захтеве изложене у тајном записнику немачко-совјетског пакта. У јуну 1940, совјетска војска поново осваја Бесарабију, чији је јужни део прикључен Украјини. Остатак земље и један део аутономне републике Молдавије чине, у оквиру Совјетског Савеза, Социјалистичку Совјетску Републику Молдавију. Румунија, савезник Немачке, поново је осваја 1941. Совјетски Савез је поново заузима 1944. Званично писмо постаје ћирилично 1940. године. Независност Парламент Молдавије је 27. августа 1991. године донео декларацију о независности која ће дати повод Придњестровљу за проглашење независности. Контроверзне речи декларације кажу да договор између Немачке и Совјетског Савеза из 23. августа 1939. године постаје неважећи као и све правне последице тог договора јер су биле донесене без претходног саветовања са становништвом покрајина којих се тај договор тицао (Бесарабија, Северна Буковина, Херта) и које су окупиране 28. јуна 1940. као и Придњестровља које је основано 12. октобра 1924. године. Совјетски Савез је, кршећи своја уставна права, донео закон о стварању Молдавске ССР на 2. август 1940. и закон о граници Украјинске и Молдавске ССР. Пошто су те одлуке биле донесене без законских права оне су биле поништене. Након периода политичке нестабилности и масовних јавних протеста, нова влада коју је предводио Павел Филип формирана је у јануару 2016. Изражена је забринутост због корупције у целој држави, недостатку независности правосудног система и нетранспарентности банкарског система. Немачки емитер Дојче веле такође је изразио забринутост због наводног утицаја молдавског олигарха Владимира Плахотњука на владу. На председничким изборима у децембру 2016, социјалиста, проруски оријентисани Игор Додон изабран је за новог председника републике. У 2019. години, од 7. до 15. јуна, молдавска влада је прошла кроз период двојне власти у ономе што је познато као молдавска уставна криза 2019 . Уставни суд, за који се у великој мери верује да је под контролом Владимира Плахотњука из Демократске странке, објавио је 7. јуна да је привремено сменио актуелног председника Игора Додона са власти због његове „немогућности“ да сазове новог парламентарним изборима пошто парламент није формирао коалицију у року од три месеца од валидације изборних резултата. Према уставном закону Молдавије, председник може расписати ванредне изборе ако се након три месеца не формира влада Међутим, 8. јуна, платформа НОВ ДА и ПАС постигле су споразум са Социјалистичком партијом о формирању владе коју је предводила Маја Санду као нова премијерка. Ову нову владу подржао је и Игор Додон. Нова коалиција и Игор Додон су тврдили да председник има право да распише ванредне изборе након консултација са парламентом, али није обавезан да то учини. Поред тога, пошто су изборни резултати верификовани 9. марта, три месеца треба тумачити као три календарска месеца, а не 90 дана као што је био случај. Бивши премијер Павел Филип из Демократске странке рекао је да ће нови парламентарни избори бити одржани 6. септембра и одбио је да призна нову коалицију, називајући је нелегалном владом. После недељу дана састанака са две владе, неких протеста и подршке међународне заједнице за нову коалицију владе, Павел Филип је поднео оставку на место премијера, али је ипак позвао на нове изборе. Уставни суд је преиначио одлуку 15. јуна, чиме је криза ефективно окончана. У марту 2020., због пандемије ковида 19, влада је прогласила „национално упозорење црвени код“ пошто је број случајева коронавируса у земљи порастао на шест 13. марта 2020. Влада је "забранила сва окупљања преко 50 људи до 1. априла 2020. и затворила све школе и вртиће у покушају да сузбије ширење вируса". Забрањени су летови у Шпанију, Италију, Француску, Аустрију, Белгију, Чешку, Кипар, Немачку, Ирску, Велику Британију, Пољску, Португал и Румунију. Парламент је 17. марта прогласио ванредно стање на најмање 60 дана, обуставио све међународне летове и затворио границе са суседима Румунијом и Украјином. Молдавија је пријавила 29 случајева болести 17. марта 2020. Земља је пријавила свој први смртни случај 18. марта 2020. године, када је укупан број случајева достигао 30. На председничким изборима у новембру 2020. године, кандидаткиња проевропске опозиције Маја Санду изабрана је за новог председника републике, победивши тадашњег проруског председника Игора Додона, чиме је постала прва председница Молдавије. У децембру 2020, премијер Јон Кику, који је водио проруску владу од новембра 2019, поднео је оставку дан пре него што је Санду положила заклетву. Парламент, којим доминирају проруски социјалисти, није прихватио ниједног кандидата за премијера које је предложио нови председник. Санду је 28. априла 2021. распустио парламент Републике Молдавије након што је Уставни суд укинуо ванредно стање у Молдавији које је изазвала пандемија корона вируса. Парламентарни избори одржани су 11. јула 2021. Ванредни парламентарни избори резултирали су убедљивом победом за проевропску Партију акције и солидарности (ПАС). Дана 6. августа 2021, кабинет под вођством Наталије Гаврилице положио је заклетву са 61 гласом, сви из Странке акције и солидарности (ПАС). Поднела је оставку 10. фебруара 2023. У фебруару 2022. Санду је осудила руску инвазију на Украјину, назвавши је „еклатантним кршењем међународног права и украјинског суверенитета и територијалног интегритета“. Премијерка Наталија Гаврилита изјавила је 28. фебруара 2022. да би Молдавија требало брзо да постане чланица Европске уније; земља је поднела званични захтев за чланство у ЕУ 3. марта 2022, а затим јој је Европски савет 23. јуна 2022. године доделио статус земље кандидата, заједно са Украјином. Дана 26. априла 2022. године, власти из региона Придњестровља саопштиле су да су дигнуте у ваздух две предајничке антене које емитују руске радио програме у објекту за емитовање предајника Григориопољ у близини града Мајак у округу Григориопољ у близини украјинске границе и да су претходне вечери нападнуте просторије Придњестровљовска служба државне безбедности. Руска војска има војну базу и велику депонију муниције у овој области. Русија има око 1.500 војника стационираних у отцепљеном Придњестровљу. Они тамо званично служе као мировњаци. 24. маја 2022. ухапшен је бивши председник Молдавије Игор Додон. Додон, лидер главне проруске опозиције у Молдавији, Социјалистичке партије, оптужен је за примање мита. Молдавске прозападне и проруске фракције постале су све више подељене након руске инвазије на Украјину. Министарство унутрашњих послова Молдавије је 31. октобра 2022. саопштило да су остаци руске ракете пали у северно село Наславча након што је руска пуцњава пресрела противваздушна одбрана у суседној Украјини. Министарство је саопштило да нема повређених, али су прозори на неколико стамбених кућа разбијени. Руски напад је био усмерен на украјинску брану на реци Дњестар која протиче кроз Молдавију и Украјину. Дана 5. децембра, још један пројектил пао је у близини града Бричени док је Русија покренула још један талас ракетних напада на Украјину. Још једна ракета пала је у Ларгу 14. јануара 2023. као резултат још једног таласа ракетних удара на Украјину. Привреда Молдавија нема великих природних ресурса и важних сировина и горива за индустрију, једна је од најсиромашнијих, а била је проглашена по неким изворима и за најсиромашнију земљу у Европи. Одлив мозгова и велика незапосленост су проблем. Примера ради Црна Гора и Албанија, због мора и летовалишта, зараде од туризма на десетине милионе евра годишње више од Молдавије. Становништво одлази у Румунију и у друге земље Европске уније, ради бољег живота и посла. Пољопривреда (првенствено земљорадња) најважнија је привредна грана Молдавије. Највише се прерађују грожђе, воће, поврће и етерично биље, а сви ти производи захтевају много рада и брз транспорт до потрошача. Половином деветнаестог века досељеници из Француске донели су у Молдавију одличне сорте винове лозе и напредније начине виноградарства. Индустрија се базира на пољопривреди па доминирају прехрамбена индустрија и индустрија пољопривредних машина. Земља има добро развијену винску индустрију. Има површину винограда који заузимају , од чега се користе за комерцијалну производњу. Већина домаће производње вина се производи за извоз. Многе породице имају своје рецепте и сорте грожђа које се преносе кроз генерације. Постоје 3 историјска винска региона: Валул луј Трајан (југозапад), Стефан Вода (југоисток) и Кодру (центар), намењена за производњу вина са заштићеном географском ознаком. Богато тло Молдавије и умерено континентална клима (са топлим летима и благим зимама) учинили су ову земљу једном од најпродуктивнијих пољопривредних региона од давнина и главним снабдевачем пољопривредних производа у југоисточној Европи. У пољопривреди је економска реформа почела реформом катастра земљишта. Пољопривредни производи Молдавије укључују поврће, воће, грожђе, вино и житарице. Политика Молдавија је стекла своју независност 1991. године где се у првом модерном уставу позива званични језик румунски, а прва химна усвојена од стране независне Молдавије „Deşteaptă-te, române“ („Пробудите се, Румуни!“), која је уједно и химна Румуније. Устав је промењен 1994. године где се наводи званични језик молдавски и химна "-{limba noastra}-" (наш језик). Молдавија је унитарна парламентарна представничка демократска република. Устав Молдавије из 1994. поставља оквир за управу земљом. За измену Устава Молдавије потребна је парламентарна већина од најмање две трећине, који се не може ревидирати у време рата или ванредног стања. Амандмани на Устав који утичу на суверенитет, независност или јединство државе могу се извршити само након што већина бирача подржи предлог на референдуму. Штавише, не може се извршити никаква ревизија да би се ограничила основна права људи која су побројана у Уставу. Централно законодавно тело у земљи је једнодомни молдавски парламент (), који има 101 мандат, а чији се чланови бирају народним гласањем на партијским листама сваке четири године. Шеф државе је председник Молдавије, кога је између 2001. и 2015. бирао молдавски парламент, за шта је потребна подршка три петине посланика (најмање 61 глас). Овај систем је осмишљен да смањи извршну власт у корист законодавне. Ипак, Уставни суд је 4. марта 2016. године донео одлуку да је ова уставна промена усвојена 2000. у вези са председничким изборима неуставна, чиме је метод избора председника враћен на непосредне изборе у два круга. Председник именује премијера који функционише као шеф владе, а који заузврат саставља владу, а оба подлежу одобрењу парламента. Устав из 1994. такође успоставља независан Уставни суд, састављен од шест судија, са мандатом од шест година, током којег су несмењиви и нису подређени било каква моћ. Суд има моћ судског надзора над свим актима парламента, над председничким декретима и међународним уговорима које је потписала земља. Међу главним политичким странкама постоје разлике што се тиче питања молдавског идентитета. Овај сукоб се рефлектује на наставни програм о националној историји. Либерална, Либерално-демократска и Наша Молдова партије подржавају учење историје под румунским идентитетом док Демократска и Комунистичка партија Молдавије подржавају историју републике Молдове и Молдаваца, са посебним идентитетом и историјом државе. Спољни односи Након стицања независности од Совјетског Савеза, спољна политика Молдавије је осмишљена у циљу успостављања односа са другим европским земљама, неутралности и интеграције у Европску унију. 1995. године земља је примљена у Савет Европе. Поред учешћа у програму НАТО Партнерство за мир, Молдавија је постала и држава чланица Уједињених нација, Организације за европску безбедност и сарадњу (ОЕБС), Северноатлантског савета за сарадњу, Светске трговинске организације, Међународни монетарни фонд, Светска банка, Франкофонија и Европска банка за обнову и развој. Молдавија и Европска унија су 2005. године успоставиле акциони план који је настојао да унапреди сарадњу између Молдавије и уније. Крајем 2005. године на заједнички захтев председника Молдавије и Украјине основана је Мисија Европске уније за граничну помоћ у Молдавији и Украјини (ЕУБАМ). ЕУБАМ помаже владама Молдавије и Украјине у усклађивању својих граничних и царинских процедура са стандардима ЕУ и нуди подршку у борби обе земље против прекограничног криминала. После рата у Придњестровљу 1990–1992, Молдавија је тражила мирно решење сукоба у региону Придњестровља, на чему је радила у координацији са Румунијом, Украјином и Русијом, позивајући на међународно посредовање и сарађујући са ОЕБС-ом и УН у утврђивању чињеница и посматрачем мисије. Министар спољних послова Молдавије Андреј Стратан је више пута изјавио да су руске трупе стациониране у отцепљеном региону тамо против воље молдавске владе и позвао их да оду „потпуно и безусловно“. Инцидент у зони безбедности 2012. године довео је до смрти цивила, што је подигло тензије са Русијом. У септембру 2010. Европски парламент је одобрио грант од 90 милиона евра Молдавији. Новац је требало да допуни 570 милиона америчких долара зајмова Међународног монетарног фонда, Светске банке и друге билатералне подршке већ додељене Молдавији. У априлу 2010. Румунија је понудила развојну помоћ Молдавији у вредности од 100 милиона евра, док се број стипендија за молдавске студенте удвостручио на 5.000. Према споразуму о зајму потписаном у фебруару 2010. године, Пољска је обезбедила 15 милиона америчких долара као компоненту своје подршке Молдавији у њеним напорима за европску интеграцију. Први заједнички састанак влада Румуније и Молдавије, одржан у марту 2012. године, закључен је са више билатералних споразума у различитим областима. Европска оријентација „била је политика Молдавије последњих година и то је политика која се мора наставити“, рекао је Николај Тимофти посланицима пре свог избора 2012. године. Дана 29. новембра 2013, на самиту у Виљнусу, Молдавија је потписала споразум о придруживању са Европском унијом посвећен „ Источном партнерству“ Европске уније са бившим совјетским земљама. Бивши румунски председник Трајан Басеску изјавио је да ће Румунија учинити све да Молдавија што пре приступи ЕУ. Исто тако, Трајан Басеску је изјавио да је уједињење Молдавије са Румунијом следећи национални пројекат за Румунију, јер више од 75 одсто становништва говори румунски. Молдавија је потписала Споразум о придруживању са Европском унијом у Бриселу 27. јуна 2014. Потписивање је уследило након што је споразум састављен у Виљнусу у новембру 2013. Верске вође играју улогу у обликовању спољне политике. Од пада Совјетског Савеза, руска влада је често користила своје везе са Руском православном црквом да блокира и заустави интеграцију бивших совјетских држава попут Молдавије на Запад. Молдавија је потписала захтев за чланство у ЕУ 3. марта 2022. Дана 23. јуна 2022., Молдавији су лидери ЕУ званично доделили статус кандидата. Галерија Види још Административна подела Молдавије Референце Спољашње везе Званична презентација Влада Молдавије Министарство спољних послова Молдавије -{US Senate resolution of 06/28/1991 in support to self-determination of the Moldovan and Northern Bucovina people}- -{Moldova, Republic of from UCB Libraries GovPubs.}- -{Moldova profile from the BBC News.}- -{Key Development Forecasts for Moldova from International Futures.}- Трибина „Геополитика Молдавије – република комплексних изазова” Државе у Европи Континенталне земље


text: Лингвистика (у буквалном значењу језикословље) је научна студија језика, и обухвата анализу језичке форме, језичког значења, и језика у контексту. Лингвисти традиционално анализирају људски језик путем проучавања узајамног дејства гласова и значења. Фонетика је изучавање говора и неговорних звукова, и бави се њиховим акустичким и артикулацијским својствима. Изучавање значења језика, с друге стране, бави се начином на који језици кодирају релације између ентитета, својстава, и других аспеката света да пренесу, обраде, и доделе значење, као и да рукују и разрешавају двосмислености. Док се семантичке студије типично баве истинским околностима, прагматика разматра како ситуациони контекст утиче на формирање значења. Граматика је систем правила која се користе при продукцији и употреби исказа у датом језику. Та правила важе за звук, као и значење, и обухватају вишекомпонентне подскупове правила, као што су она везана за фонологију (организацију фонетичког система звукова), морфологију (формирање и састављање речи), и синтаксу (формирање и састављање фраза и реченица). Модерне теорије које се баве принципима граматике су углавном базиране на Чомскомјевом оквиру генеративне граматике. Проучавање лингвистике се може раслојити путем три осе: Синхронијска и дијахронијска — Синхронија се бави искључиво једновременим приказом језика; дијахронија се бави историјом језика и група језика и какве су се структуралне промене догодиле. Теоријска и примењена — Теоријска лингвистика се бави стварањем теоријских модела за опис појединачних језика, као и теоријама о језичким универзалијама. Примењена лингвистика се бави обрадом конкретног језичког материјала. Контекстуална и независна — Контекстуална лингвистика је концентрисана на то како се језик понаша у свету: његова друштвена функција, али такође и како је прихваћен, створен и перципиран. Према овим осама, научници који се једноставно зову лингвистима без додатних одредница, у основи се баве независном теоријском синхронијском лингвистиком, за коју се данас сматра да је срж лингвистике. То се обично назива „теоријском лингвистиком“. Постоји широк спектар области у лингвистици, а по многим питањима не постоји заједнички став. Поља теоријске лингвистике Теоријска лингвистика је подељена на одређени број посебних области које су мање или више независне. Најпознатије области су: фонетика, наука о различитим гласовима које користе људски језици; фонологија, наука о разликовним јединицама између основних гласова; морфологија, наука о унутрашњој структури речи; синтакса, наука о томе како се речи комбинују у обликовању граматичких реченица; семантика, наука о значењу речи (лексичка семантика), и о томе како се оне комбинују у обликовању значења реченица; стилистика, наука о стилу у језицима; прагматика, наука о коришћењу изражајних средстава (књижевно, фигуративно или друкчије) у комуникативном чину; Не постоји универзално одређење ових области, али би се већина лингвиста сложила да међу овим областима постоје преклапања. У сваком случају, свака од ових области има своје основне концепте. Дијахронијска лингвистика Док се срж теоријске лингвистике налази у изучавању одређеног тренутка у развоју језика (обично садашњег), дијахронијска лингвистика проучава језике кроз време. Историјска лингвистика ужива и богату историју (лингвистика је проистекла из историјске лингвистике) и јаку теоријску залеђину у проучавању промена језика. Почев од Фердинанда де Сосира, синхронијска лингвистика постаје све доминантнија у лингвистичким истраживањима. Осим када су у питању руске лингвистичке школе (са ретким изузецима по остатку света, као што је Александар Белић), може се слободно тврдити да је целокупна савремена лингвистика -- синхронијска. Данашња проучавања историје језика, осим изузетака, обично се обављају методама установљеним у 19. веку. Са Жаном Пијажеом и Ноамом Чомским су се, чак, главна научна супротстављања у савременој лингвистици пренела на разлику између две наследнице структуралне лингвистике: на когнитивну лингвистику и трансформационо-генеративну граматику. Експлицитно и историјска перспектива укључује историјско-компаративна лингвистика и етимологија. Примењена лингвистика Колико је теоријска лингвистика усмерена према трагању за језичким универзалијама и њиховом опису, примењена лингвистика преузима резултате тих трагања и „примењује“ их у осталим областима. Обично, „примењена лингвистика“ се односи на коришћење лингвистичких истраживања у учењу језика, али и у другим областима. Синтеза говора и препознавање говора, на пример, користе лингвистичка знања за пружање гласовног интерфејса рачунарима. Контекстуална лингвистика Преко контекстуалне лингвистике лингвистика ступа у контакт са другим наукама. Колико теоријска лингвистика има свој засебан пут, интердисциплинарне области лингвистике проучавају како се језик односи према остатку света и утолико проучавања зависе од њега. Социолингвистика, антрополошка лингвистика, и лингвистичка антропологија су науке у које проучавају однос између друштва у целости и језика. У критичкој анализи дискурса однос са лингвистиком налазе реторика и филозофија. У психолингвистици и неуролингвистици спој са лингвистиком налазе медицинске науке. Остале интердисциплинарне области лингвистике укључују усвајање језика, еволуциона лингвистика, стратификациона лингвистика, и когнитивна лингвистика. Појединачни говорници, језичке заједнице и језичке универзалије Лингвисти се, такође, разликују у приступу проучавања говорника. Неки анализирају конкретни језик говорника или језички развој у детаље. Неки проучавају језик у целости језичке заједнице, као што је језик свих оних који говоре призренско-тимочким дијалектом. Други покушавају пронаћи језичке универзалије и примене их, на неком апстрактном нивоу, на све говорнике људског језика свуда. Најпознатији заговорник овог последњег пројекта је Ноам Чомски, а занима велики број људи који се баве психолингвистиком и когнитивну лингвистиком. Идеја Ноама Чомског о језичким универзалијама говори о томе да оне леже у универзалијама људског мишљења. Опис и кодификација Највећи део онога што је урађено под именом лингвистике сирово је дескриптивно. Лингвисти траже природу језика без упуштања у вредносне судове или траже графике будућих језичких праваца. Али, постоје и многи професионалци и аматери који кодификују језичка правила, стварајући тиме делимични стандард који би сви требало да прате. Колико прескриптивисти (они који кодификују) желе избећи оно што називају „неправилном употребом“, дескриптивисти (они који описују) траже корене такве употребе. Дескриптивисти би то једноставно описали као идиосинкретичку употребу или би можда пронашли правилности које прескриптивисти не воле можда зато што им је то превише ново или из дијалекта који они не одобравају у стандардној употреби. Говор и писање Многи савремени лингвисти сматрају да је говорни језик фундаменталнији, а тиме и много битнији за проучавање него писање. Разлози за такво становиште укључују: Говор је универзално људски, док су постојале и постоје многе културе које нису имале писану комуникацију; Људи уче да говоре и користе орални језик лакше и раније него писање; Одређени број когнитивиста сматра да мозак има посебан "језички модул", посебно језичко знање, на основу чега се сматра да ће више доћи од проучавања говора него од проучавања писања. Наравно, лингвисти се слажу да проучавање писаног језика може бити корисно и вредно. За лингвисте који користе методе корпусне лингвистике и рачунске лингвистике, писани језик је много погоднији за обраду великих количина лингвистичких података. Велике корпусе говорног језика је тешко створити и још теже наћи. Такође, проучавање система писања улази у простор лингвистике. Области лингвистике Будући да је лингвистика сложена и интердисциплинарна, систематизација њених дисциплина је отежана. Могуће је направити две веће поделе. У прву поделу могуће је убројити дисциплине које проучавају сам језик, његов састав и структуру. У другу категорију могуће је сврстати лингвистичке дисциплине које посматрају језик изван њега самога, у односу према према нечему што је део изванјезичне стварности. Лингвистичке методе проучавања структуре језика Основне методе и језички нивои су: Фонологија – лингвистичка дисциплина која проучава функцију гласова у језичком систему. Основна јединица у фонологији је фонем – јединица мања од језичног знака. Фонеми нису језични знакови – имају израз, али немају садржај. Апстрактне су јединице, представе у свести говорника. У реализацији језика остварују се алофони, њихове позицијске варијанте. Постојање фонема утврђује се методом минималних парова. Морфологија – наука о облицима појединих речи и њиховим функцијама у саставу облика који творе реч као језични израз појма. Односно, бави се најмањим језичним знаковима, јединицама с изразом и садржајем, морфемима. Задатак морфологије је да утврди синтагматске и парадигматске односе који сачињавају морфолошки систем неког језика. Морфологија се покушава задржати само на проучавању израза морфема, али будући да се ради о језичким знаковима, израз је непосредно везан са садржајем. Морфонологија – понекад и морфофонологија, дисциплина која спаја предмете и методе проучавања фонологије и морфологије. Проучава улогу фонетичких структура у формација облика или учењу о морфонемима. Морфонологија утврђује законитости различитог фонолошког израза истог морфема. Синтагматика – наука о скуповима речи и функцијама појединих типова речи у њима, бави се унутрашњим устројством реченице. Објект проучавања синтагматике је синтагма – сложени језични знак – скуп речи или део реченице и има семантичку и синтактичку самосталност. Синтакса – проучава реченице, типове реченица, функцију и структуру. Формирање речи – проучава морфолошку структуру речи како би се дошло до законитости по којима се у језику могу стварати нове речи или речотворна гнезда. Основни поступци при стварању нових речи су деривација и композиција. У деривацији се лексемима додају различити граматеми, а композицијом се прво слажу два или више лексема, а онда им се додаје граматем. Лексикологија – проучава морфолошки и семантички састав језичног система. Унутар лексикологије можемо говорити и о лексикографији, дисциплини која се бави писањем речника, односно методом и начином записивања морфолошког и семантичког састава језика у речничке књиге. Дисциплином унутар лексикологије сматра се и фразеологија – наука о лексикализираним скуповима речи и њиховим врстама, о спојивости речи и повезаности њиховог значења у одређеним групама. Етимологија пак проучава порекло речи, њихову етимолошку сродност те мењање њихових значења у датом језику или у групи сродних језика. Стилистика – наука о избору и употреби речи и њихових облика у одређеним стиловима језика, али и односу различитих стилова унутар једног језика. Стилистика проучава и експресивна својства језика. Неки стилистику сматрају и делом теорије књижевности. Семантика – проучава план садржаја у језику на свим нивоима. Основна семантичка јединица је семантем – јединица којој на плану израза одговара морф. Када јединици на плану израза морфу додамо јединицу на плану садржаја семантем, добија се морфем који је најмањи језични знак. Семантеми се деле на граматеме и лексеме. Граматеми одражавају делове унутар самог језика као система, граматем оцртава језик и оно што му је својствено. Лексеми пак означују и садржавају оно што је изван језика, неки подскуп универзума. Граматеми су ограничени јер језик има ограничен број јединица, док је број лексема барем теоретски неограничен. Семантеми с барем једним заједничким елементом чине семантичко поље, а сва семантичка поља неког језика с барем једним заједничким елементом чине грозд семантичких поља. Лингвистичке дисциплине у односу на приступ проучавања језика Предмети лингвистичких проучавања у односу језика према спољашњем свету могуће је систематизовати на следећи начин: Антрополошка лингвистика – лингвистичка дисциплина која проучава језике култура које немају писмо. Бави се и проучавањем варирања и употребе језика у вези с културним обрасцима и веровањима људи по правилима антрополошке теорије и метода. Проучава како се припадник (обично примитивне) заједнице може препознати као члан друштвене, верске, професионалне или родбинске групе. Ареална лингвистика – бави се проучавањем лингвистичких ареала, односно расподелу и присутност лингвистичких појава у простору. Бихевиористичка лингвистика – на језик гледа као на један од облика (или врста) људског понашања. Биолингвистика – бави се биолошким предусловима за развој и кориштење језика код човека. У домен проучавања улази и проучавање генетског преноса језика, неурофизиолошки модели језичне производње, анатомске паралеле између човека и других врста, али и развој патолошких форми језичног понашања. Дескриптивна лингвистика – правац по којему је главни задатак лингвистике изградња опште теорије језичног израза као основе за детаљну и исцрпну конструкцију (инвентаризацију) чињеница које се односе на системе израза појединих језика. Тежи чисто формалном опису језика, односно да прикаже све језичке јединице и њихове међусобне односе. Етнолингвистика – језик се проучава у вези с истраживањем етничких типова и понашања. Овај се термин деломично подудара с антрополошком лингвистиком и социолингвистиком, што одражава подударања поља интереса међусобно сличних дисциплина – енологије, антропологије и социологије. Филозофска лингвистика – једна је од слабије развијених грана лингвистике. С једне стране проучава улогу језика у размењивању и објашњавају филозофских појмова, а с друге стране филозофски статус лингвистичких теорија, метода. Нормативна лингвистика – изучава језичке појаве с тенденцијом да би формулисала и прописала правила о употреби језичног система у говору. Ова лингвистичка грана се везује уз појаву и бригу о стандардном језику. Историјска лингвистика – као што и само име говори, проучава језичне промене у одређеном временском току. Упоређује временски одељене пресеке језичних система и истражује законитости које узрокују промене настале између тих пресека. Упоредна лингвистика – дисциплина која се бави упоређивањем језика. Математичка лингвистика – грана је која изучава математичка својства језика, обично употребљавајући појмове статистике и алгебре. Њезином развоју допринео је развој теорије информација и рачунарска анализа. Овим поставкама посебно се користила генеративна лингвистика. Математичка лингвистика статистичким анализама омогућује утврђивање дистрибуције и фреквенције језичних јединица и тиме помаже при утврђивању ауторства. Неуролингвистика – бави се проучавањем неуролошке основе развоја и упорабе језика код човека и настоји да конструише модел процеса којима мозак контролише говор и слух. Рачунарска лингвистика – грана лингвистике у којој се рачунарска техника примењује у сврху разрешавања најразличитијих лингвистичких проблема. Рачунарска лингвистика омогућава рачунарску обраду синтезе говора, препознавање говора, аутоматско превођење, израду конкорданција, провера граматике на рачунарима и др. Теоријска лингвистика – понекад називана и општом лингвистиком, с гледишта језичног проучавања најшира је од свих дисциплина. Интердисциплинарне лингвистичке области примењена лингвистика, историјска лингвистика, ортографија, системи писања, компаративна лингвистика, криптоанализа, децифермент, социолингвистика, критичка анализа дискурса, психолингвистика, усвајање језика, еволуциона лингвистика, антрополошка лингвистика, стратификациона лингвистика, рачунарска лингвистика, текстуална лингвистика, когнитивна лингвистика, неуролингвистика, а у рачунској лингвистици постоје разумевање природног језика, препознавање говора, препознавање говорника (разазнавање), синтеза говора, и, уопштеније, обрада говора Важни лингвисти и и лингвистички правци Рани лингвисти Јакоб Грим, који је открио принципе замене места сугласника у изговору, познат као Гримов закон 1822. године; Карл Вернер, који је открио Вернеров закон; Август Шлајхер, који је створио -{„Stammbaumtheorie“}-; и Јохан Шмит који је развио „„Wellentheorie““ („теорија таласа“) 1872. године. Лингвисти раног структурализма Фердинанд де Сосир је основао савремену структуралну лингвистику. Роман Јакобсон је главни представник Прашког лингвистичког кружока, који је био носилац развоја структуралне лингвистике између два светска рата. Леонард Блумфилд је амерички лингвист познат по свом проучавању индијанских језика. Зелиг Харис је био доминанти амерички лингвист током шездесетих година двадесетог века. Лингвисти савременог структурализма Ноам Чомски је основао трансформационо-геренаривни правац у лингвистици. Остали значајни лингвисти и лингвистичке школе Majkl Halidej је основао систематичку функционалну граматику, а његов је приступ широко прихваћен у Уједињеном Краљевству, Канади, Аустралији, Кини и Јапану; Дел Хајмс, који је развио прагматички приступ назван „Етнографија говора"; Џорџ Лејкоф је био пионир когнитивне лингвистике; Лен Талми је био пионир когнитивне лингвистике; Роналд Лангакер је био пионир когнитивне лингвистике; Чарлс Филмор се везује за конструкциону граматику; Адел Голдберг се везује за конструкциону граматику; Талми Гивон је развио своју варијанту функционалне граматике; Роберт Ван Валин Млађи је развио своју варијанту функционалне граматике. Представљање говора Интернационална фонетска азбука (International Phonetic Alphabet; IPA), је систем коришћен за писање и репродуковање гласова људског говора. SAMPA, је транскрипција Интернационалне фонетске азбуке засноване на тексту писаном само кодним распоредом ASCII. Погледајте и http://www.phon.ucl.ac.uk/home/sampa/home.htm Шта је, а шта није лингвистика "Лингвистика“ и "лингвист" не морају се увек примењивати у горњим значењима. У неким контекстима, најбоље дефиниције могу бити „оно што се студира на уобичајеном универзитетском одсеку за лингвистику“ и „онај ко је професор на таквом одсеку“. Лингвистика се у том смислу не односи на учење страних језика (осим у случајевима када се изучавају формални модели језика). Она не укључује анализу поезије. Само понекад укључује проучавање појава као што је метафора. Кодификација језика се обично не сматра лингвистиком пошто „лингвисти“ обично проучавају оно што људи раде, а не оно што људи треба да раде. Неко ко се дуготрајно бави тиме не може бити сматран „лингвистом“. Развој лингвистичке мисли Према неким анатомским показатељима већ се пре 500 000 година -{Pithecanthropus pekinensis}- могао се артикулирано изражавати. Докази о човековом свесном размишљању о језику стари су око два и по миленијума, а ипак се о лингвистици говори тек уназад два века. У најранијим временима човек је кроз религију и мит покушао да себи објасни постанак језика. Библијска старозаветска Књига постања спомиње кулу коју је човек хтео да сагради како би дошао до Бога, али да их спречи, Бог је људима побркао језике и онемогућио их у њихову науму. Слично је и код средњоамеричких Маја, афричког племена Сабија, бурмунског народа Лаху и западнокинеског племена Лоло. Најстарији практични докази о бављењу језиком пронађени су у сумерско-асирским силабарима и пописима речи из 2. миленијума п. н. е. Панини (Осам подела) и -{Kâtyâyan}- (Напоменама) проучавају санскрт у сврху тумачења и приређивања светих ведских текстова. У античкој Грчкој и Риму филозофија, реторика и логика имале су велики углед, па се језик и проучавало управо кроз те дисциплине, а основно питање које је заокупљало мислиоце био је однос речи и ствари које именују, занимало их је: да је ли тај однос унапријед задан, природан или пак арбитраран. У раном средњем веку изједначавају се језик и граматика, јер се сматрало да је граматика схематски приказ језика. Сколастици су сматрали да логика и језик имају исти предмет - смислену реченицу. Хуманизам и ренесанса представљају својеврстан заокрет у односу на прошло раздобље, полако се схвата да су проучавања вредни и народни језици, не само латински, а прво важније дело посвећено народном језику је Наука о народном језику Дантеа Алигијерија. У следећем раздобљу (17. и 18. век) на језик се гледало идеалистички, веровало се у надређеност духа материји. Мислило се да језик одражава дух нације, али се и доводио у директну везу са човековом способношћу размишљања, односно сматрало се да човек и мисли зато што се служи језиком. О лингвистици као самосталној научној дисциплини - која је изван домена логике, реторике и филозофије - први се пут говори у 19. веку. Творцем такве опште лингвистике сматра се Вилхелм фон Хумболт. Јакоб Грим се узима за творца историјске лингвистике, јер је његово дело -{Deutsche Grammatik}- заправо преглед историјског развоја германских језика. У 19. веку у домену поредбено-историјске лингвистике делују и младограматичари (нем. -{Junggrammatiker}-). Језик посматрају кроз одређене фонетске законитости и аналогије. Главни представници су Херман Пол, Карл Бругман, Бертолд Делбрик те Август Лескин. Савремена лингвистичка теорија Сва теоријска размишљања до почетка 20. века само су увертира структуралистичкој теорији коју ће поставити женевски лингвиста Фердинанд де Сосир (1857 - 1913). Сам структурализам гледа на језик као на структуру јединица које стоје у међусобном доносу, а вредност добивају зависно од употребе или опозиције према другим језичним елементима у комуникацијском процесу. На Сосиров се структурализам надовезују и друге лингвистичке школе двадесетог века, али с помало измењеним теоријским погледима на језик - женевска школа, прашка фонолошка школа, функционална лингвистика, глосематика, бихевиоризам итд. Иако се структуралистичке поставке рађају у Европи и у Америци узимају маха, а представници су Леополд Блумфилд који је поставио темеље историјског структуралној лингвистици у Америци и Ноам Чомски, творац генеративне граматике. Важно је нагласити да се данас језик више не посматра као одраз духа, нити се митологизује на било који начин, језику се више не приступа са стајалишта мита или религије, у 20. веку говори се о лингвистици и језик се покушава сагледати и описати методама егзактних наука. Структурална лингвистика Фердинанда де Сосира Будући да је структурализам учење које на језик гледа као на систем знакова који има своју структуру, а све што је у језику релевантно мора исказати на плану израза. Sосиров Курс оште лингвистике издан је 1916. постхумно. Сосир је лингвистичко образовање стекао у Лајпцигу учећи од младограматичара, а затим је био професор лингвистике у Паризу и Женеви где је одржао три циклуса предавања. Курс су припремили његови студенти Чарлс Бали (1865 – 1974) и Алберт Сеше (1870. – 1956) на темељу студентских бележака. Курс није плод тренутног надахнућа аутора, него резултат сазревања лингвистичке мисли, а утицај на Сосира могли су имати амерички санскртолог Вилијам Двајт Витни (1827 – 1894) и пољски лингвиста Јан Бодуен де Куртен. Фердинанд де Сосир сматрао је да је предмет лингвистичког истраживања мора бити сам језик. Настојао је проучити законитости које су својствене свим језицима. Језик сматра системом знакова, слично као што су то језик за глуве (сваки израз – покрет руке, геста лица – има неко значење) или војни сигнали. Сагласно томе, покушава да успостави нову дисциплину – семиологију – науку о знаковима, а лингвистика би требало да буде само једном од њезиних дисциплина. Уз то, језик посматра као психичку, а говор као психофизичку појаву. По његову тумачењу језик је неопипљив, постоји само у свести говорника конкретног језика, апстрактан је и своди се на могућност изражавања мисли. Сам чин изражавања Сосир назива говором и то је реализација језика. Говор сматра индивидуалном, а језик друштвеном појавом. Своју теорију објашњава на шаху. Шаховске фигуре су у међусобном односу, једна се помиче у односу на другу по тачно одређеним правилима. Плочу и фигуре можемо транслирати на израз језика – писмо и говор. Правила по којима се шах игра, Сосир упоређује с језиком. Наравно, иако врло важна, оваква теорија наилазила је на критике. Ф. де Сосир је систем схватио прекруто. Сматрао је да се људи разумеју само ако систем остаје непромењен, изменом којег од елемената систем се руши и онемогућује комуникацију. Такво размишљање вероватно је узроковано придавањем пажње искључиво синконији. Језик се непрестано развија и мења. Упркос променама (увођење нових лексема за модерне и тек измишљене предмете) говорници одређеног језика углавном се разумију. Тај проблем покушали су да реше припадници прашке лингвистичке школе говорећи о еластичној стабилности језика (Вилем Матезиус, -{O požadavku stability ve spisovném jazyce}-, 1932). Види још списак лингвиста историја лингвистике основна лингвистичка поглавља, страница која је направљена за организацију информација о лингвистици на Википедији списак лингвистичких поглавља филологија, наука о древним текстовима и језицима структурализам Рачунарска лингвистика Интервју Референце Литература } -{Rymer. pp. 48, quoted in Fauconnier and Turner. pp. 353)}- -{Gilles Fauconnier и Mark Turner (2002). The Way We Think: Conceptual Blending and the Mind's Hidden Complexities. Basic Books.}- -{Rymer, Russ (1992). "Annals of Science: A Silent Childhood-I". New Yorker, April 13. Steven Pinker , The Language Instinct}- Спољашње везе Вишејезички морфолошки софтвер Књига о граматици Аутоматска анализа речи за немачки језик Алгоритам за растављање речи на слогове -{Хифенациони блок}- -{The Linguist List}- -{Glossary of linguistic terms}- -{Language Log}- -{Glottopedia}- -{Linguistic sub-fields}- -{Scholarpedia and Citizendium}- -{"Linguistics" section}- -{Linguistics}- -{Computerized comparative linguistics}- -{All About Linguistics}- Друштвене науке


text: 1847 је била проста година. Догађаји Јануар 13. јануар — Потписан је мир из Кауенге, чиме су незванично окончане борбе у Калифорнији током Америчко-мексичког рата. Фебруар 23. фебруар — Америчка војска под командом Закарија Тејлора је у бици код Ангостуре поразила мексичку војску под командом Антонија Лопеза де Санта Ане. Април Мај Јун Јул 26. јул — Либерија, држава ослобођених америчких робова који су се доселили у Африку, је постала прва независна република у Африци. Август Септембар Октобар Издат је "Нови завет", "Песме" Бранка Радичевића и "Рат за српски језик и правиопис" Ђуре Даничића и Његошев Горски вијенац. Рођења Јануар 17. јануар — Николај Жуковски, руски физичар 19. јануар — Милован Глишић, српски сатиричар. (†1908) 24. јануар — Радомир Путник, српски војсковођа. (†1917) Фебруар 11. фебруар — Томас Алва Едисон, амерички физичар. (†1931) 24. фебруар — Сима Лозанић, српски хемичар. (†1935) Март 3. март — Александер Грејам Бел, амерички филолог и проналазач 17. март — Јован Пачу, српски композитор Април 10. април — Џозеф Пулицер, амерички новинар 27. април — Милена Петровић, црногорска краљица. (†1923) Јул 20. јул — Макс Либерман, немачки сликар Октобар 2. октобар — Паул фон Хинденбург, немачки војсковођа и председник. (†1934) 10. октобар — Милан Јовановић Батут, српски лекар 18. октобар — Александар Лодигин, совјетски проналазач. (†1923) Новембар 8. новембар — Брем Стокер, ирски књижевник. (†1912) 26. новембар — Марија Фјодоровна, руска царица 29. новембар — Светислав Вуловић, српски књижевни критичар. (†1898) Смрти Март 9. март — Мери Анинг, британски колекционар фосила и палеонтолог (*1799) Август 20. новембар — Јоаким Вујић, српски књижевник. (*1772) Децембар 30. децембар — Сима Милутиновић Сарајлија, српски песник. (*1791). Референце 1840-е 41847


НЕКЕ ОД КРУПНИЈИХ ЛАЖИ ИЗ ОБЛАСТИ ФИНАНСИЈА, Др. мед. Denis G. Rancourt Већину политичара, према доступним показатељима, не занима истина него моћ и очување те моћи. Како би се њихова моћ одржала, неопходно је да људи остану у незнању, да живе несвесни истине, чак и истине о својем властитом животу. Према томе, оно што нас окружује голема је таписерија лажи, коју и сами помажемо ткати. МЕДИЦИНЕ И НАУКЕ – Харолд Пинтер, говор поводом добијања Нобелове награде (за књижевност), 2005. Одржавање хијерархијских структура које управљају нашим животом зависи о „големој таписерији лажи, коју и сами помажемо ткати”, а коју спомиње Харолд Пинтер. Према томе, главне институције које нас убацују у своју хијерархију, као што су школе, универзитети, исто тако и масовни медији и корпорације везане уз естраду, првенствено желе стварати и одржавати такву таписерију. Међу њима су етаблирани научници и интелектуалци свих фела задужени за 'тумачење' стварности. Уствари, научници и 'стручњаци' дефинишу стварност како би је ускладили с вечно адаптирајућом доминантном менталном таписеријом датог тренутка. Они такође осмишљавају и стварају нове огранке таписерије које служе специфичним групама моћи пружајући им нове начине искориштавања других. Ти високи свештеници бивају награђени високим друштвеним и класним положајем. Новчана лаж Један од најзначајнијих примера представљају економисти. Вероватно није случајно да су у Сједињеним Државама крајем 19. века економисти били први професионални аналитичари које је требало 'сломити' у бици за одређивање граница академских слобода на универзитетима. Од тог тренутка па надаље, академски ће систем наметати строгу оперативну поделу између истраживања и теоретисирања као 4000 прихватљивих ствари, и друштвене реформе као неприхватљиве.1 Сваки интелектуални теоретичар који је хтео сачувати свој положај разумео је шта то значи. Као нуспроизвод свега тога, научни су теоретичари постали виртуози на пољу гајења властите важности, упркос том фаталном ограничавању њихове друштвене релевантности, уз шупље фразе као што су: „истина је наше најмоћније оружје”, „налив-перо је моћније од мача”, „добра идеја може променити свет”, „разум ће нас избавити из таме” итд. Тако се економија посветила маскирању лажи о новцу. Лоше праксе посуђивања, намештање цена и монополистичка контрола биле су главне претње природној правди слободног тржишта, а појављивале су се само као грешке у претежно само-регулацијском систему којег се могло обуздавати прилагођавањем каматних стопа и других „мера сигурности”. У међувремену, нити једна општеприхваћена економска теорија уопште не спомиње чињеницу да се сам новац ствара на велико у банковном систему делимичних резерви у власништву тајних приватних интереса чији су представници добили допуштење да створе и одређују дуг којег се мора платити из реалне економије (уз камате). Тиме се непрекидно концентришу власништво и моћ над свим локалним и регионалним привредама. Ми, остали, новац морамо зарадити и не можемо га тек тако створити, а у тренутку смрти никада га не поседујемо у већим количинама. Средњи сталеж плаћа позајмице или пак хипотеке. У стабилним подручјима, систем ропски ниских плата одржава се и додатно погоршава, а на свим новозаузетим територијама уводи се у својим најопакијим варијацијама. Готово је невероватно да се највећа експолатацијска превара (стварање приватног новца као дуга) која је икада извршена и примењена на целој планети, у економским теоријама уопште не спомиње. Економисти су толико заокупљени моделирањем успона и падова добити, прихода, стопа запошљавања, вредности деоница и користи од спајања предузећа за експлоататоре средњих нивоа, да не примећују њихово заобилажење темељних елемената. Они моделирају план изградње а истовремено не желе видети да је одређени терен трусно подручје подложно потресима, с лешинарима који круже у висини. Финансијери, дотле, сами пишу и преправљају правила, а макроекономске теорије прећуткују и тај процес. Једини људски елемент који економисти узимају у обзир у својим 'прогностичким' математичким моделима је нискоразинско понашање потрошача, а не високоразинска манипулација од стране система. Корупција је општеприхваћена норма, али нити њој се не придаје пажња. Привреде, културе и инфраструктуре нација намерно се уништавају како би запале у дужничко ропство преко нових и већих националних дугова који ће оптеретити многе будуће генерације, док економисти предвиђају наводl 4000 5;е катастрофалне последице неплаћања тих дугова... Средства управљања шефовима, а нама осталима 'шипак': економски стручњаци, баш вам хвала! Лаж о медицини као ствараоцу здравља Сви смо ми чули понеког доктора, интервјуисаног на радију, како, ничим изазван, износи смелу претпоставку о томе да се очекивана животна доб повећала захваљујући савременој медицини. Истина је ипак сасвим другачија. Очекивано трајање живота у земљама западног света повећало се захваљујући историјском изостанку грађанских и територијалних ратова, бољој и доступнијој храни, ређим несрећама на радном месту и изван њега, као и свеукупно бољим условима живота и рада. Најпоузданији показатељ личног здравља унутар и између земаља је економски статус, без обзира на могућност приступа медицинској технологији и фармацеутским производима. Стање је заправо горе него што би требало бити јер медицина, у суштини, има негативан утицај на здравље. Медицинске грешке (не рачунајући погрешно приписане смртне случајеве узроковане уредно пружаним 'третманима') трећи су по реду узрок смрти у САД-у након срчаних болести и рака, а између те опрезне и ублажене процене броја смртних случајева изазваних медицинским грешкама и четвртог по реду узрока смрти налази се велики јаз.2 Будући да медицина не може учинити много у случајевима срчаних болести и рака, и будући да има врло мален статистички позитиван утицај у сфери трауматолошких интервенција, слободно можемо закључити да би се јавно здравље побољшало када би сви доктори једноставно нестали. Помислите само на сво то време и стрес којих би болесни људи били поштеђени. Једно од најопаснијих места у друштву је болница. Медицинске грешке укључују погрешне дијагнозе, лоше рецепте, рецепте за лекове који се не би смели узимати с другим лековима, непотребне хируршке захвате и непотребне или лоше пружене третмане, укључујући хемотерапију, радиотерапију (зрачење) и корективну хирургију. Та се лаж протеже све до мита да доктори барем малчице разумеју како функционише људско тело. Ова добро штићена лаж охрабрује нас да се уздамо у докторе, чиме отварамо врата добро оркестрираној профитној учинковитости „Велике фармације”. Прва ствар коју доктори без граница (MSF ) као добровољци требају учинити како би дали значајнији допринос у зонама погођеним некаквом катастрофом, јесте то да „забораве своју докторску вежбу” и да се прихвате приоритетних задатака које пред њима стоје: осигуравање опскрбе водом и храном те проналажење склоништа и спречавање ширења болести – а не вакцинисање или оперисање или преписивање лекова... Јавно здравље потиче од сигурности, стабилности, друштвене правде и економске куповне моћи, а не од уређаја МРИ-а (з 4000 072; снимање магнетском резонанцијом) и лекова на рецепт. Тупоглави доктори рутински пружају недоказане „препоручене третмане” и преписују опасне лекове за све живо: од високог крвног притиска, преко седелачког начина живота и лоше прехране, до равнодушности у школи, мучнине на јавном месту, пост-адолесцентске еректилне дисфункције, поремећеног ритма спавања и свих нуспојава споменутих лекова. У оквиру професионалних али не мање зачудних примера изокренуте логике, доктори преписују лекове како би уклонили симптоме који су показатељи ризика, уместо да се позабаве узроцима тих ризика, чиме само додатно оптерећују тело. Управо је непојмљиво колико нас медицина обмањује, што је само један од начина да нас задржи у стању тупости (тј. незнања о нашем властитом телу) и вештачко зависнима о хијерахији контроле. Особе лошијег економског стања не умиру од тога што немају приступ медицинској 'нези': они умиру због животних ограничења и оптерећености који су директна последица сиромаштва. Колико ли је само доктора досад већ изнело ту очигледну истину на радију? Лажи науке о заштити околине Експлоатација путем исцрпљивања ресурса, одузимања приватне имовине за јавне потребе те стварања и одржавања система ропских услова рада има разоран утицај на локално становништво и на околину у континенталним размерама. Стога је експлоататорима суштински битно да своје злочине прекрију велом стручне анализе, изговарајући се потребом политичког развоја. Овде је на цени класа сервилних интелектуалаца састављена од научника и консултаната на пољу очувања околине. Научници из области заштите околина наивно и свесно сарађују с корпорацијским и финансијским надри-адвокатима, главним медијима, политичарима те државним и међународним бирократима како би замаскирали праве проблеме, тако да би одабраној елити на власти створили прилике за стицање профита. Следи неколико значајних примера конкретних случајева: • Freon и озон Знате ли за икога ко је умро због рупе у озонском омотачу? Монтреалски протокол из 1987. којим се забрањује употреба клорофлуороугљеника (ЦФЦ-а) сматра се школским примером где су наука и одговорно управљање допринели доношењу прекретничког споразума у корист Земље и свих њених становника. Али, колико се често тако нешто догађа? Отприлике у време када је истицао ДуПонтов патент на FreonTM – најраширеније расхладно средство с ЦФЦ-ом на свету – главни су се медији почели бавити закучастим научним опажањима и хипотезама о концентрацији озона у горњим слојевима атмосфере у близини Земљиних полова. Дигла се међународна халабука којом је ЦФЦ криминализован те је ДуПонт развио и патентирао другачије расхладно средство које је врло брзо добило зелено светло за употре 4000 073;у. Године 1995. Нобелова награда за хемију додељена је за лабораторијску демонстрацију којом се показује како ЦФЦ може исцрпсти озон у симулираним атмосферским условима. Године 2007. указано је на могуће озбиљније мањкавости гореспоменутог рада, због његовог прецењивања стопе проређивања озона у одређеном реду величине, чиме се оспорава предложени механизам исцрпљивања озона под утицајем ЦФЦ-а.3 Не морамо ни спомињати чињеницу да је сваки лабораторијски експеримент понешто другачији од стварног стања горњих слојева атмосфере... Поставља се логично питање: Јесу ли Нобелову награду укаљали медији и лобирање посебних интересних група? Али ствари постају још занимљивије. Показало се да ДуПонтово замењено расхладно средство, нимало изненађујуће, није тако инертно као што је то био freon. Оно, због тога, нагриза компоненте расхладног циклуса хладњака много брже. И док су кућни хладњаци и замрзивачи раније трајали 'вечно', сада се истроше за отприлике осам година. Тиме је дошло до катастрофалног повећања количине крупнијих кућних апарата бачених на одлагалишта отпада широм Северне Америке, што је подстакнуто 'зеленом' пропагандом за увођење наводно ефикасних нових апарата у вези са потрошњом електричне струје, у условима „затворених врата” (нулте употребе). Осим тога, поманитало нас уверавају да је излагање сунцу опасно, а УВ индекс подстиче наш страх од рака и нашу зависност о медицинском естаблишменту. Стога се појавила нова индустрија средстава против 'штетног' утицаја сунца која подсећа на савез за заштиту од вампира. Наравно, хемичари с најпознатијих универзитета трагају за том савршеном молекулом блокирања штетног сунчевог зрачења коју би патентирала Велика фармација. Предвиђам да ће, чим се то догоди, доћи до бујице медијских интервјуа са стручњацима за рак коже... • Киселе кише и северне шуме Током 1970-их падале су киселе кише, а хиљаде научника широм света (са северне полусвере) проучавало је тај „најпречи еколошки проблем на планети”. Северне шуме чине највећи екосистем на Земљи, а хиљаде тамошњих језера наводно уништава киселина с неба. Постројења покретана изгарањем угљена избацивала су сулфиде у атмосферу, што је довело до киселости киша. Изнешена је претпоставка да киселе кише чине киселим (ацидозним) тло унутар северних шума, али ацидификацију је било практично немогуће открити. Беспрекорно чиста језера у срцу националних паркова проучавана су деценијама у покушају да се открије статистички значајна ацидификација. У међувремену, језера и њихова развођа уништавани су од стране: индустрије летњиковаца, пољопривреде, шумарства, рудника, претераног риболова и туризма. Није проучаван нити разоткриван нити један од примера локалног и регионалног уништавања кра 196 12;олика. Уместо тога, научници су окренули поглед према далеким термо 3ff4 електранама на угаљ и према атмосферској дистрибуцији честица те су постулирали хемијске реакције у капима кише. Једна је студија показала да је мрест одређене врсте риба из акваријума изузетно осетљив на ацидитет. Писани су дугачки осврти на равнотежу и пренос катиона, а пажња је, с уништавања на тлу, скренута према разводњеном проблему атмосферске хемије као последице индустријализације и напретка, а не деловања утврдивих експлоататора. Као физичар и гео-научник који се преокренуо у научника на пољу заштите околине лично сам прочитао готово сваки поједини научни есеј о киселим кишама и нисам могао пронаћи нити један пример очитаног а негативног утицаја киселих киша на језера или шуме. По мом мишљењу, а супротно тврдњама научних аутора, истраживање киселих киша показује да проблем ни у којем случају не лежи у киселим кишама. Овај модел заташкавања експлоатације координиран од стране елите поново ће бити употребљен у још већим размерима само неколико деценија касније у случају глобалног затопљења чији је наводни узрочник човек. • Глобално загревање као претња човечанству У фебруару 2007. – готово три године пре неголи је такозваним скандалом ' Climategate ' из новембра 2009. пробушен медијски балон којим је јавно мнење усмерено ка прихватању тзв. „cap and trade” програма за смањивање емисија угљичног диоксида, затим ка издавању дозвола за испуштање угљеног диоксида, а с чиме је повезана финансијска успешност (мерена у трилионима долара), и до чега још увек може доћи – у једном сам есеју разоткрио превару с кооптирањем глобалног загревања. 4 Учинио сам то и у једном интервјуу 5 , такође и у претходним есејима 4 ), а горе споменути есеј Alexander Cockburn –а је, пишући у часопису The Nation, назвао „једним од најбољих есеја о миту ефекта стакленика из леве перспективе”.6 David F. Noble-а мој је есеј подстакнуо да истражи то питање и напише чланак под називом „Корпорацијски климатски преврат” („The Corporate Climate Coup”) у којем обелодањује како су медији пригрлили читаву ствар након што је финансијски сектор открио дотад незабележене могућности за стицање добити које би представљао помак ка 'зеленој' опцији.7 Следи пар уводних одломака из мог есеја „Глобално загревање: игра истине” („Global Warming: Truth or Dare? ”)4 : „Такође тврдим да постоји јака друштвена, институцијска и психолошка мотивација за стварање и одржавање мита о превладавајућој опасности од глобалног загрејавања (укратко, мита о глобалном загревању). Такву мотивацију описујем у смислу функционисања научне професије и глобалне корпорацијске и финансијске мреже те њеног одраза на владајуће структуре... ...Уверен сам да далеко најдеструктивнију силу на планети чине моћу опијени финансијери и профитом 4000 ; мотивисане корпорације и њихови картели подупрти војном силом; и да је мит о глобалном загревању варка која придоноси скривању те истине. По мојем мишљењу, активисти који (користећи сваки изговор) потхрањују мит о глобалном загревању, практично су ко-оптирани или, у најбољем случају, неутрализовани.” У осталим одломцима из тог есеја пише и ово: „Научници из области екологије и државне агенције добијају средства за проучавање и посматрање проблема који не угрожавају корпорацијске и финансијске интересе. Стога не чуди да уништавање континенталних размера узроковано експлоатацијом ресурса нападају из прикрајка, односно из визуре угљеног диоксида. Главни недостатак ове стратегије је то да гладно чудовиште не можете обуздавати захтевајући од њега да толико не сере... ...Глобално загревање искључиво је измишљен проблем средњег сталежа развијених земаља. Нико се други не замара глобалним загревањем. Експлоатисане фабричке раднике у земљама Трећег света не занима глобално загревање. Генетски деформисану децу у Ираку под утицајем осиромашеног уранијума не занима глобално загревање. Десеткованом домородачком становништву широм света глобално загревање такође не значи ништа, осим што можда представља ону солидарност какву смо ми кадри пружити... ...Овде се не ради о ограниченим ресурсима. [Новчани износ потрошен сваке године на храну за кућне љубимце у САД-у и Европи једнак је додатном износу потребном за пружање основне здравствене неге и хране за све људе у сиромашним земљама, уз поприличну количину новца који би притом преостао; из УН-овог Извештаја о људском развоју, 1999.] Ради се о експлоатацији, угњетавању, расизму, моћи и похлепи. Економска, људска и животињска правда доноси економску одрживост која се, пак, увек заснива на обновљивим ресурсим. Признавањем темељних права домородачког становништва аутоматски се мења искориштавање ресурса и чувају се природна станишта. Онемогућавањем империјалистичких ратова и интервенција аутоматски се обуздава експлоатација у националним размерама. Истински демократска контрола над монетарном политиком довољна је за укидање на дугу темељене изнуде.” Тај есеј дубоко је критичан према науци у њеној улози гуслара туђих песама који ужива у само-обмани.4 ' Climategate ' само потврђује оно што би требало бити очигледно сваком активном научнику: да је наука – када није тек таблета за спавање – истоветна мафији. Закључак Лажима никад краја. Штао, уопште, није лаж? Погледајте само недавну превару с вирусом Х1Н1 – још један школски пример. Управо је смешно докле та лакрдија сеже: сада су у трен ока и на сваком прагу доступни антисептички гелови; средњошколски ученици опијају се алкохолом садржаним у тим геловима; вирусни сој & 4000 #1079;астарева пре масовне производње унапред плаћене вакцине; делотворност уопште није доказана; доказивање делотворности није обавезно; држава даје јамства корпоративним произвођачима против судских тужби од стране клијената; особе задужене за сигурност на универзитетима уче студенте како да кашљу; и тако даље. Чисто лудило. Је ли неко укључио наш генетски усађен рефлекс ступидности својствен развијеним земљама? Је ли то део марша према фашизму?8 Ево још једног примера. Просветни радници промовишу лаж да ми учимо зато што нас неко нешто учи. Ову лаж образовних кругова побијају радикални просветари.9,10 Универзитетски професори осмишљавају наставне програме као да студенти уче сваки испредавани елемент, а истина је заправо да студенти не науче предочено им градиво и да свако ионако научи само оно што научи. Чак и да скроз изменимо редослед којим се настава одржава, то не би имало никакве битне разлике у количини наученог градива. Одговарајући пред професором, студенти причају небулозе, а професоре није брига. Битни су једино послушност и индоктринција, а једина тражена вештина је блефирање. Студенти то знају, а они који то не знају, не знају оно што знају, не познајући ни сами себе.8,9,10 Изаберите било које стручно мишљење или владајућу парадигму: они су део преваре. Истину не можемо сазнати јер истина је – сурова. О аутору: Denis G. Rancourt, др. мед., био је стални предавач с пуним радним временом на Универзитету Ottawa у Канади. Оспособљавао се за физичара и бавио се физиком, гео-наукама и науком о заштити околине – областима у којима га је финансирала једна национална агенција, па је зато и водио међународно признату лабораторију. У водећим научним часописима објављено је више од 100 чланака др. Rancourt-а. Он је осмислио курсеве о народном активизму, тако да је отворено критиковао универзитетску администрацију и бранио студентска и палестинска права. Због својих дисидентских ставова 2009. године је добио отказ од стране председника које је одан присталица израелске политике (види academicfreedom.ca ). Оригинални извор текста: Activist Teacher: Some Big Lies of Science Белешке 1. Schrecker, Ellen , No Ivory Tower: McCarthyism and the Universities , Oxford University Press, 1986. 2. Radio-intervju s dr. Barbarom Starfield, CHUO FM 89,1, Ottawa, 21.јануарa 2010., Five O'Clock Train: Health ''Care'' in the United States 3. Nature 2007.; 449:382-383, Chemists poke holes in ozone theory : Nature News 4.Activist Teacher: February 2007 CLIMATE GUY 5. Jay, D.O., „Questioning Climate Politics: Denis Rancourt says the ‘global warming myth' is part of the problem”, интервјуу у The Dominion , 11. априла 2007., Questioning Climate Politics: Denis Rancourt says the 6.http://www.counterpunch.org/cockburn06092007.html ; http://climateguy.blogspot.com 7.Activist Teacher: May 2007 8.Activist Teacher: Canadian Education as an Impetu cba s towards Fascism 9. Freire, Paulo, Pedagogy of the Oppressed , Continuum, New York, London, 1970., 1993., 2000. [10] “The Ignorant Schoolmaster – book” by Jacques Rancičre.


Парастос придворачким жртвама - у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације Početna / Парастос придворачким жртвама - у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације Парастос придворачким жртвама – у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације 23. 06. 2018. 23:02 Драго ми је што је данашњем парастосу код Придворачке јаме присуствовало 60-70 Требињаца, двоструко више него прошле године. Али ми је жао што овај помен за душе првих требињских жртава у Другом свјетском рату, тада 13 најугледнијих грађана – није окупио још више Требињаца. А најтеже ми је што смо и овогодишњи парастос дочекали без средстава за ексхумацију и заједничко спомен обиљежје у Подгљивљу – изјавила је за Моју Херцеговину Слободанка Тановић, чланица Одбора за подизање спомен обиљежја и кћерка Јефта Шкора, који је побјегао са Придворачке јаме. Тановић је за наш портал, који од почетка прати ову тему и има фељтон о придворачким мученицима, појаснила да ни од локалне власти ни од јавних предузећа нису добили никаква средства. Да је износ на жиро-рачуну Завода за судску медицину РС у Бањалуци исти као на почетку скупљања средстава: потомци Јова Маџара су уплатили 600 КМ и Комунално Требиње 200 КМ. Придворачке жртве У ноћи 23-24 јуна 1941. убијени су и бачени у Придворачку јаму: Бошко Шакота, Обрен Стијачић, Јаков Миљановић, Михајло Андријашевић, Божо и Милорад Пиџула, Благоје и Ђорђе Ћурић, Трифко Бабић, Стево Миљковић, Лазар Кукурић, Јово Маџар и Алекса Соколовић. Са јаме су побјегли: Јефто Шкоро, Васо Поповчевић и Вуле-Јово Влачић. Шкоро и Поповчевић су касније убијени. У непосредној близини Придворачке јаме, прије 12 година подигнута је спомен капела са именима жртава, код које се сваке године служи парастос на годишњицу страдања. Послије парастоса положено је цвијеће код спомен обиљежја: испред Града Требиња – начелник одбора за борачко-инвалидска питања Перо Влатковић, а Лазар Прцовић испред мјесне заједнице Придворци. Потом је Слободанка Тановић говорила о самоорганизовању српске устаничке војске послије бијега Васа Поповчевића са Придворачке јаме. А Стево Вулешевић је упознао скуп са истовременим мученичким страдањем 13 српска цивила из Метковића и Дубровника, међу којима су били његов дјед Бошко Поповац и ујаци Ристо и Марко. Као и да су сахрањени у селу Завала, а да је поратни споменик жртвама уништен у посљедњем грађанском рату. Марко и Ристо Поповац Двије приватне ексхумације Потомци придворачких мученика су им одали пошту и на оној исколичаној лединици у Подгљивљу, која још увијек чека да им овај град приушти ексхумацију и достојно спомен обиљежје. Јовица Ружић, унук Алексе Соколовића, врло узбуђено је испричао како је утврдио да је парцела са гробовима била дужа од 13 метара. Након вишегодишњег безуспјешног чекања, одлучио је да сам плати ексхумацију и ДНК анализу посмртних остатака свог дједа Алексе. А пошто је познато да је он имао гробно мјесто 13 и да је његов гроб посљедњи у низу, ту је и почео да копа. Али је наишао на посмртне остатке младића, коме су кутњаци тек ницали. Ружић мисли да је то Милорад Пиџула, који је имао 17 година. Узели су узорак, као и ДНК узорак његове сестре. Такође је узео и узорак из сусједног гроба, те ДНК своје тетке, која има 94 године. Узорци ће бити послану у понедјељак у Бањалуку и сазнаће се ко је то. А лимена капса се распала за тих 77 година. Види се по траговима да је то неки метал али то је као пепео – лимени прах. Једино су остали метални ексери – исти на оба гробна мјеста“, рекао је он на крају. Пошто је Ружић причао овом порталу о свом дједу Алекси Соколовићу, ова ексхумација и ДНК анализа иду уз текст о њему. „Ма видјели сте колико сам био узбуђен док сам причао о томе, а све је у мени играло док смо то откопавали и узимали – не могу вам описати колико ми је тешко било. Али кад надлежни досад нису подузели ништа, ја сам дужан да покојном ђеду Алекси обезбједим то обиљежено гробно мјесто“, врло емотивно је за наш портал рекао Јовица Ружић.


source: CulturaX

text: Суффрагетте траилер: Датум издавања филма | RS.rickylefilm.com Суффрагетте приколица! Плус, датум ослобађања је откривена Ролл 30. Октобра 2015... Ми смо веома радујемо суфражеткиња - са звезданог женским цаст (Цареи Муллиган, Хелена Бонхам Цартер, Брендан Глеесон, Анне-Марие Дуфф, Бен Вхисхав и Мерил Стрееп) само знам да ће бити невероватно филм. Суфражеткиња, у режији Сарах Гаврон, центри на британским женама на прелазу из 20. Века који је ризиковао све у борби за једнакост и право гласа. Карактер Мауд, играо Цареи Муллиган, је војник који се бори за право гласа и постаје радикализовано, окретање насиљу. Моћна ствар - гледај траилер у наставку... Дана 6. Марта 2015. Године, написали смо. Звезде иза новог филма суфражеткиња су фотографисани у специјално наручио портрет прославе Међународног дана жена 8. Марта. Филм прати причу обичних жена на прелазу из 19. Века, који су се борили за равноправност жена и на крају успели да добију право гласа. Портрет укључује звезде филма Мерил Стрееп, Цареи Муллиган, Хелена Бонхам Цартер и Анне-Марие Дуфф. Мерил Стрип, која је недавно виђен великог Патрициа Аркуетте Осцар говор о једнакости жена, рекао: "Сваки ћерка треба да знају ту историју, сваки син је написао на свом срцу" Према Британског филмског института, од 2007. До 2013. Године, просечна проценат британских филмова пуштени сваке године да су у режији жена је 12%; и за филмове које је написао жена тај проценат био мало бољи у 14,8% Сара Гаврон, директор Суффрагетте, додао:. "Међународни дан жена обележава достигнућа жена широм света и ја сам пресрећан што мој филм може да буде део тог прославе Прича о обичних британских жена који су били спремни да жртвују све што је у њиховој се боре за право гласа је инспирација за све нас у нашој текућој борби за равноправност. "


source: fineweb

text: Туга (или жалост) је примарна емоција која се јавља као реакција на губитак нечег драгоценог, важног, чему појединац придаје посебан значај. Према психоанализи, жалост је нормалан одговор на губитак вољеног објекта. За тугу је карактеристично болно нерасположење, пролазни прекид интересовања за спољашњи свет, губитакспособности за љубав, безвољност. На плану понашања, жалост се манифестује у успореном ходу, одсуству гестикулације, тихом и монотоном говору, избегавању контаката и сл.


text: Практична примена од вентила предузећа да пратите слосеоутс игре. Софтвер вам омогућава да пратите шта ваши пријатељи игрице играју и разговарате са њима у чет собама. Стратегија аркада у стилу Товер Дефенсе. У игри постоји велика разноврсност куле и чудовишта са детаљним описом за изградњу најефикаснији заштиту. Онлине одбор игра која се заснива на борбама један турн-басед он један између два противника. Игра нуди много стратешких потеза и планира да постигне најбоље резултате. Аркада игра са занимљивом игре за онлине такмичење са другим играчима. У игри постоје различити тактичке трикови и специјални бонуси за разноврсности игре. Арцаде Гаме да заштити кућу једног играча против напада лудих звери. Игра има многе методе за заштиту кућу против звери са различитим карактеристикама и способностима. Игра фор спеед погон и превазилажење разних препрека у 3Д стазе. Игра користи живописне ефекте и одличне 3Д графику. Стратешка игра да развију сопствени село и прошири територију методом заробљавања. Игра користи лепу 3Д графику и различите начине развоја. Званична примена дигиталне продавнице са популарног сервиса Убисофт. У софтверу постоји велика разноврсност игара које су доступне за преузимање. Фудбалски симулатор са много легендарних фудбалера, тимовима и фудбалских лига. Игра користи високо квалитетне графику и реалну кретање играча. Игра се бринути о здрављу, благостање, енергију и друге карактеристике кућног љубимца. Игра се отвара широк асортиман различитих ставки за Виртуал Пет. Популарна игра за пољопривредна управљање и развој пољопривреде. Софтвер вам омогућава да саде различитих усева, граде куће и да имају кућне љубимце. Забавна игра је настала по истоименој анимиране серије. Играч може очекивати узбудљиве авантуре са омиљеним ликовима. Игра у жанру раса да се такмичи за примат на различитим аутомобилима и различитих возача. Игра има неколико начина управљања са могућношћу да се повежете са контролорима игре. Игра Симулатор за лов низ различитих дивљих животиња у егзотичним местима. Такође, у игри постоји велики арсенал оружја које је дизајниран за различите стилове лова. Тхе Арцаде игра са узбудљивим причама и духовитих звучних ефеката. У игри има много нивоа са повећањем сложености и различите карактере са посебним способностима. Загонетка игра за развој логике и мисли играча. Игра има спектакуларну играња у којем је играч постепено стицање високог поена рекорд. Удобан софтвер са великим асортиманом од играчких производа разних жанрова и распон цена од међународне дигиталне области трговине. Тхе Роле-плаиинг игра у којој можете претраживати и ухватити Покемон на градским улицама помоћу камере од смарт телефона. Игра има способност да комуницира и такмичи са другим играчима. Популарна стратегија за изградњу и развој града. Широке могућности у изградњи, привреде и извршне власти су отворене за играча. Симулатор за приказ различитих оружја и информације о томе. Софтвер вам омогућава да пуцају различите циљеве и проверите карактеристике оружја. Софтвер за преузимање купљене игре преко популарног сервиса. Софтвер пружа могућност да видите листе купљеног садржаја и за ажурирање ако је потребно. Стратегија игра са елементима живота симулатору. Игра Главни циљ је да се отвори свој пут жељеног циља по свим расположивим средствима. Погледајте више софтвера Операција систем: - Android - Windows Категорије: - organizatori - Ћаскање - Антивирусес - Веб камере - Веб претраживачи - Гласовна комуникација - Даљински приступ - Десктоп - Довнлоадерс - Друштвена мрежа - Е-маил - Екстензије - Емулаторс - Енцриптион - Игре - Интернет - Иоутубе - Канцеларија - Мапе - Медији играчи - Образовање - Оптимизација Систем - ПДФ - Стреаминг видео - Текст уредници - Телефон - Тестирање - Торрент - Фајлови - Фајлови компресија - Фотографија - Читачи е-књига - Други Фрее софтваре: Погледајте више софтвера


На гравири из много каснијег времена, око 1785. године, из пера вјероватно капетана Божића, вјештог аустријског уходе и доброг топографа, изузетно успјешно је приказана урбана ситуација вароши Добоја. У њој све стоји како је саграђено у 13. вијеку. Само је мали додатак из 16. вијека, кратка уличица од трга до гробља које Турци заснивају, јер хришћани средњег вијека друго гробље, осим оног око цркве, изгледа нису имали. Гравира врло убедљиво показује пуну зависност урбане цјелине вароши, њеног просторног размјештаја до топографије локације. Додатно још стоји и чињеница да је траса друма нужно морала ићи из долине на превоју/седлу, па је онда јасно, како је при заснивању вароши урбанистичко рјешење уствари изнуђено облицима тла, а не избором првог градитеља.