text: Флорида (), држава је САД, која се налази у њеном југоисточном делу, а често је називају и Sunshine State, што значи сунчана држава. Површина Флориде износи 170.304 -{km}-2, а број становника по попису из 2011. је 19.057.542. Главни град је Талахаси. Када су је „открили“, у време Ускрса, Шпанци су јој дали име које носи и сада, а на шпанском језику дословно значи „пун цвећа“ (Шпанци предускршње дане и сам Ускрс називају Pascua Florida). Скраћеница Флориде је FL, а њен заштитни знак је белоглави орао-рибар. Главни град ове државе која је омиљено летовалиште је Талахаси. На копно Флориде надовезује се низ острва које називају "Keys" (од Сп. cayo, у пл. cayos; у значењу острвца), а задњи у том низу је Ки Вест од којег је до Кубе још само , што је истовремено и најјужнија тачка САД. Клима и велики број пешчаних плажа учинили су Флориду привлачним одредиштем за одмор посетиоцима из целог света. И различити забавни паркови, као Дизниленд, Universal Studios и други у близини Орланда су велики магнет за бројне туристе. Поред туризма, врло снажна грана је и производња агрума (половина потрошње САД) укључујући и производњу сокова. Врло је снажан и сектор финансија. Поред тога, има и налазишта фосфата. Флорида, а нарочито град Мајами, има велики економски значај на Карибима. Историја Првобитни становници Трагови људског присуства на Флориди су стари 12.000 година. Разноврсно окружење током праисторије омогућило је да се на овој територији развије велики број биљака и животиња. Већина данашњих сисара је живела током праисторијског периода на Флориди. Штавише, велики сисари од којих су неки изумрли (као што су сабљозуби тигар, мастодонт, велики оклопник и камила) су тумарали овим подручјем. Обала Флориде дуж Атлантског океана и Мексичког мора пре 12.000 година је била другачија. Ниво мора је био знатно нижи него данас. Као последица тога полуострво Флорида је било двоструко веће него што је данас. Људи који су настањивали Флориду у то време су били ловци и сакупљачи. Савремени истраживачи сматрају да су се ондашњи становници Флориде хранили малим животињама, биљкама, орасима и љускарима. Први становници Флориде су се настанили у областима где су имали сигурне изворе питке воде, камење неопходно за израду алата и дрва за ложење. Током векова ови урођеници су развили напредне културе. За време раздобља пре контакта са Европљанима, урођеници су се организовано бавили пољопривредом, трговали су са становницима данашњег југоистока САД, и развили су друштвену организацију, која се огледа у великим храмовима у облику хумки и комплексима села. Долазак Европљана и колонизација Писани докази о животу на Флориди почињу са доласком шпанског истраживача и авантуристе Хуана Понсе де Леона 1513. године. Негде између 2. и 8. априла те године, Понсе де Леон је пристао уз североисточну обалу Флориде, вероватно негде близу данашњег Сент Огастина. Он је ову област назвао ла флорида () у част празника пасква флорида (), шпанске васкршње прославе. На следећем путовању 1521. године, Понсе де Леон се заједно са две стотине педесет људи, педесет коња и бројним зверима искрцао на југозападној обали полуострва. Његов покушај колонизације је убрзо пропао због напада урођеника. Међутим, његов боравак овде је послужио да прикаже Флориду као погодно место за истраживаче, мисионаре и трагаче за благом. Ернандо де Сото је 1539. повео експедицију у потрази за златом и сребром. С њом је обишао не само Флориду већ и комплетан југоисток САД. Током четири године он се надао да ће пронаћи огромно благо индијанског народа. Де Сото и његови војници су провели пет месеци на месту данашњег Талахасија. Он је умро 1542. у близини реке Мисисипи, док су преживели из његове експедиције наводно стигли до Мексика. Нико од шпанских конкистадора није пронашао благо на Флориди, међутим њихове приче су утицале на Европљане да Флориду доживе као места слична Куби, Мексику и централној и јужној Америци, одакле су Шпанци редовно доносили злато, сребро и друге производе. Тристан де Луна и Арељано је 1559. године предводио још један покушај колонизације Флориде. Он је основао колонију у заливу Пенсакола али је због великих неприлика морао да одустане од колонизације након две године. Поред Шпаније и Француска је покушала да колонизује ову територију. Француски протестант Жан Рибо је истражио Флориду 1562. године, да би две године касније, такође Француз, Рене Гулен де Лодонјер основао насеобину Форт Каролин на ушћу реке Сент Џонс, у близини данашњег Џексонвила. Прва шпанска владавина Ови француски авантуристи су подстакли Шпанију да убрза планове за колонизацију. Педро Менендез де Авилес је прешао Атлантик са циљем да уклони Французе и створи шпанску насеобину. Менендез је 1565. стигао до места које је назвао Сан Аугустин (Сент Огастин) и основао прву сталну европску насеобину на територији данашњих Сједињених Држава. Остварио је циљ да протера Французе јер је напао и побио све колонисте осим оних који му се нису супротставили и који су заклели на верност римокатоличкој цркви. Менендез је заузео и Форт Каролин и преименовао га је у Сан Матео. Одговор Француза на ове догађаје је стигао две године касније, када је Доминик де Гургије заузео Сан Матео и побио шпанске војнике. Међутим овај инцидент није спречио шпанска напредовања. Њихов план за изградњу утврђења и католичких мисија је настављен. Шпанске мисије које су организоване код урођеника су се убрзо прошириле целом северном Флоридом и даље на север све до данашње Јужне Каролине. Енглези, такође жељни америчког блага, су се све више сукобљавали са нарастајућом шпанском империјом. Године 1586. енглески капетан сер Франсис Дрејк је опљачкао и спалио Сент Огастин али тиме није угрозио шпанску контролу над Флоридом. Штавише, 1600. године шпанска владавина над данашњим југоистоком САД је била неупитна. Када су енглески колонисти дошли у Америку они су своје прве колоније основали знатно северније у Џејмстауну (у данашњој Вирџинији) 1607. године и Плимуту (у данашњем Масачусетсу) 1620. године. Енглески колонисти су желели да овладају природним добрима континента па су постепено померали границу са Шпанцима према југу, до данашњег јужне Џорџије. У исто време француски истраживачи су се кретали долином реке Мисисипи и источно дуж обале Мексичког мора. Енглески колонисти у Северној и Јужној Каролини су били изузетно непријатељски настројени према Шпанији. Зато су под вођством пуковника Џејмса Мура и савезника из редова индијанског народа Крик напали шпанску Флориду 1702. године и уништили град Сент Огастин али не и тврђаву Кастиљо де Сан Маркос (). Након две године уништили су шпанске мисије између Талахасија и Сент Огастина. Том приликом су убили и заробили велики број урођеника. Французи су нападали западну границу шпанске Флориде а 1719. године су заузели Пенсаколу. Џорџија је основана 1733. од стране Енглеза а 1740. њени становници су опседали тврђаву Кастиљо де Сан Маркос у Сент Огастину скоро месец дана. Иако напад није био успешан он је указао на велике слабости шпанске Флориде. Британска владавина Британија је овладала Флоридом 1763. године када је уступила Хавану на Куби, коју је добила од Шпаније након Француског и индијанског, односно Седмогодишњег рата (1756—1763). Након размене територија Шпанија је евакуисала своје становништво чиме је Флорида практично остала без становништва. У то време Сент Огастин је још увек био мали гарнизон са мање од пет стотина кућа, као и Пенсакола. Британци су имали амбициозне планове за Флориду. Као прво они су је поделили на два дела: Источну Флориду, са престоницом у Сент Огастину; и Западну Флориду са седиштем у Пенсаколи. Њихови геометри су премерили највећи део земљишта и обале а власти су покушале да развију односе са групом индијанских племена која су долазила у ову област са севера. Ови Индијанци потомци Крика су названи Семиноле. Британија је покушала да привуче беле колонисте у ове крајеве нудећи им земљу на којој би могли да се настане и помагала им је у производњи намењеној извозу. Током Америчког рата за независност (1776—83) и Источна и Западна Флорида су остале верне британској круни. Међутим, Шпанија је индиректно учествовала у рату као савезник Француске заузевши Пенсаколу од Британаца 1781. године. Шпанија је остварила поновну контролу над целом територијом Флориде 1784. године захваљујући мировном споразуму којим је окончана Америчка револуција. Друга шпанска владавина Након евакуације Британаца са Флориде, почињу да пристижу шпански и колонисти из новоформираних Сједињених Држава. Велики број нових становника је био примамљен условима које је Шпанија нудила за стицање власништва над земљом. Остали становници су били одбегли робови, који су покушавали да дођу до места где њихови господари из САД неће моћи ухватити. Због тога се Флорида све више Американизовала уместо да се оријентише ка Шпанији. Коначно, након неколико званичних и незваничних војних експедиција САД послатих на ову територију Шпанија је формално уступила Флориду Сједињеним Државама 1821. године, на основу споразума Адамс – Онис. Статус Територије Ендру Џексон је 1821. дошао на Флориду да би успоставио власт у име Сједињених Држава. Тамо је затекао дивљину са ретким насеобинама Индијанаца, Афроамериканаца и Шпанаца. Као територија Сједињених Држава, Флорида је била посебно атрактивна за људе са старих јужњачких плантажа у Вирџинији, Северној и Јужној Каролини и Џорџији, који су дошли у великом броју. Пошто је одобрен статус Територије, две Флориде, Источна и Западна, су спојене у један ентитет са престоницом у Талахасију. Овај град је основан 1824. године а изабран је за престоницу зато што се налазио на половини пута између постојећих административних центара Сент Огастина и Пенсаколе. Пораст броју становника, узрокован имиграцијом, је приморао федералну владу да протера Индијанце са њихове земље. Индијанци су углавном били припадници Крик и Микосаки народа али је и велики број црнаца, који су побегли од ропства, живео са њима. Протеривање Индијанаца је било популарно међу белим досељеницима јер су урођеници настањивали земљиште које је било интересантно белцима. Такође индијанске насеобине су представљали уточишта за одбегле робове из севера. Плановима исељавања Индијанаца се супротставио Осеола, вођа Семинола. Семиноле, познате по својим ратничким вештинама, су уживале поштовање међу америчким војницима због њихове храбрости, чврстине и способности да се промене новонасталој ситуацији током Другог рата са Семинолама (1835—1842). Овај рат, најзначајнији од три сукоба између Индијанаца и америчких трупа на Флориди, је почео због питања око пресељења Семинола на запад преко реке Мисисипи у данашњу Оклахому. За време мандата Ендруа Џексона на месту председника САД потрошено је 20 милиона долара за ратне операције. Протеривање Семинола коштало је живота велики број Индијанаца, америчких војника и колониста. На крају, исход није био онакав какав је влада САД желела. Неки Индијанци су се „добровољно“ иселили, неки су заробљени и послати на запад под војном пратњом а остали су успели да побегну до Еверглејдса где су организовали живот без контаката са белим људима. Данас на Флориди постоје индијански резервати у Имокали, Холивуду, Брајтону (близу града Окичоби) и дуж мочваре Биг Сајпрес. Поред народа Семинола на Флориди постоји и племе Микосаки. Од 1840. године бели становници Флориде су се посветили развоју територије и стицању статуса државе. На Флориди је тада живело 54.477 становника, од тог броја скоро половина су били црни робови. На рекама Апалачикола и Сент Џонс је успешно функционисао паробродски саобраћај, док је изградња железнице била у плану. У то време Флорида је неформално била подељена на три области: источну Флориду, од Атлантског океана до реке Сувани; средња Флорида, од реке Сувани до реке Апалачикола; и западна Флорида, од реке Апалачикола до реке Пердидо. Јужни делови Флориде (јужно од данашњег Гејнзвила) су били ретко настањени белцима. Економија се углавном заснивала на пољопривреди. Плантаже су биле смештене у средњој Флориди а њихови власници су били политички најутицајнији на Флориди све до завршетка Америчког грађанског рата. Државност Флорида је 3. марта 1845. постала двадесет седма држава САД. За првог гувернера изабран је Вилијам Д. Мозли а Дејвид Ливај Јули, један од водећи заговорника државности, је постао амерички сенатор. До 1850. број становника је порастао на 87.445 од којих је око 39.000 било црних робова и хиљаду слободних црнаца. Питање робовласништва је било главно политичко питање нове државе. Већина гласача на Флориди, који су били бели мушкарци, старији од двадесет једне године се није противила робовласништву. Међутим они су били забринути због нарастајућег расположења против робовласништва на северу САД, па су током 1850-их гледали на новоформирану антиробовласничку Републиканску странку са подозрењем. На председничким изборима 1860. ниједан становник Флориде није гласао за Абрахама Линколна, иако је он победио на изборима у САД. Убрзо након његовог избора за председника, на посебној конвенцији, одржаној 10. јануара 1861, је донета одлука да Флорида иступи из уније. Убрзо се Флорида придружила осталим јужњачким државама и формирала Конфедеративне Америчке Државе. Грађански рат и обнова Током Америчког грађанског рата, Флорида није разрушена као што је то био случај са другим јужњачким државама. Штавише, ниједна важна битка није вођена на њеној територији. Иако су снаге уније окупирале бројне обалске градове и утврђења унутрашњост Флориде је била под контролом војске конфедерације. Флорида је током рата послала око 15.000 војника и значајне количине памука, хране, пре свега соли, говедине, свињетине за циљеве конфедерације. Међутим, више од две хиљаде становника Флориде, афроамериканаца и белаца, се придружио војсци уније. Талахаси је био једини главни град неке јужњачке државе источно од реке Мисисипи који није био освојен током рата, захваљујући победама јужњака код Оластија (1864) и Нетјурал Бриџа (1865). На крају, Југ је поражен и федералне трупе су окупирале Талахаси 10. маја 1865. Пре грађанског рата, Флорида је била на добром путу да постане још једна јужњачка држава са развијеном производњом памука. Ипак након рата дошло је до великих промена. Луке Пенсакола и Џексонвил су доживеле процват због велике тражње за дрветом и производима од дрвета који су били намењени обнови градова широм земље. Робови су постали слободни грађани. Власници плантажа су покушали да остваре предратну производњу унајмљујући бивше робове. Међутим, ти покушаји нису успели па је велики део земљишта обрађиван од стране ситних земљопоседника како белаца тако и црнаца. Почевши од 1868, федерална влада је увела програм „обнове“ Флориде и осталих јужних држава. Током овог раздобља републиканци су покушали да издејствују промене које су биле углавном усмерене ка побољшању услова живота афроамериканаца. На председничким изборима 1876. изабран је републиканац Радерфорд Б. Хејз. Међутим на Флориди су демократе у довољној мери контролисале државне органе да би могли да окончају владавину републиканаца на Флориди и изгласају повлачење федералних трупа. Након тога конзервативни белци су успели да донесу законе којима су смањена права гласа за афроамериканце и сиромашне белце. Развој Флориде Током последњих двадесет пет година 19. века дошло је до снажног развоја пољопривреде, нарочито што се тиче узгоја стоке и производње јужног воћа, док су имигранти почели да развијају дуванску индустрију. Развој индустрије широм Флориде захтевао је изградњу путева и железница у велико обиму. Почетком 1870-их, становници северних држава САД су почели да посећују Флориду као туристи да би уживали у њеној благој клими и природним лепотама. Нарочито су биле популарне вожње паробродима на рекама Флориде. Са избијањем Шпанско-америчког рата 1898. године пажња целе нације је усмерена ка Флориди. Лучки град Тампа је служио као главна ратна лука америчке војске за рат на Куби. Велики број становника Флориде је подржавао жеље Кубанаца да се ослободе шпанске владавине. До краја 19. века број становника Флориде и доходак по становнику су значајно порасли, а могућности „сунчане државе“ су изгледале као неисцрпне. Велика депресија на Флориди Економски балон на Флориди је пукао 1926. када је понестало новца и кредита, а банке и инвеститори више нису имали поверења у „папирнате“ милионере. Снажни урагани су погодили Флориду 1926. и 1928. наносећи још већу штету економији. Флорида је већ увелико била суочена са економским проблемима када се остатак САД суочио са Великом економском кризом 1929. Године 1929. дошло је до инвазије медитеранске воћне муве која је направила велику штету производњи агрума. Производња је смањена за шездесет процената. Жене су добиле право гласа 1920. када је 19. амандман Устава САД постао важећи. Године 1937. је укинута обавеза гласача за плаћањем „таксе за гласање“ што је омогућило сиромашним афроамериканцима и белцима да остваре већи утицај на власт. Врховни суд САД је 1944. укинуо систем по ком су на примарним изборима могли да учествују само белци. Други светски рат и послератна експанзија Други светски рат је подстакао привредни развој Флориде. Због пријатне климе Флорида је била један од главних обучних центара за америчке и савезничке војнике, морнаре и авијатичаре. Убрзана је изградња аеродрома и ауто-путева, па је на крају рата Флорида имала изузетно развијену саобраћајну инфраструктуру. Један од најзначајнијих трендова у послератној ери је стабилан раст броја становника. Он је узрокован првенствено великим миграцијама становништва САД и из земаља западне хемисфере, највише са Кубе и Хаитија. Флорида је данас по броју становника четврта држава САД. Током 1950-их захваљујући гувернеру Лироју Колинсу прекинута је расна дискриминација афроамериканаца у школама и другим институцијама. Након Другог светског рата дошло је до значајне диверсификације привреде на Флориди. Развијана је производња пластике, електронике, грађевинарство, трговина некретнина и банкарство. Положај Флорида је полуострво који се пружа од америчког континента у смеру југ-југоисток. Уз источну обалу се налази Атлантски океан, док је на западу и југу Флориде Мексички залив. На северу Флорида се граничи са државама Џорџија и Алабама. У близини су Куба и Хаити. Након Хаваја, то је најјужнија држава САД. Административна подела Флорида је подељена на 67 округа: Демографија Према процени Бироа за попис становништва Флорида је 1. јула 2011. имала 19.057.542 становника, што представља повећање од 1,36% у односу на попис који је обављен 2010. На основу последњих процена кретања броја становника Флорида је на тридесетом месту по расту становништва. Године 2005. Флорида је имала највећи годишњи раст броја становника у историји од 2,2% и тада је била на петом месту у САД. Око две трећине становника Флориде је рођено у некој другој америчкој држави, што је сврстава на друго место у САД. По броју илегалних имиграната Флорида је 2009. године била на трећем месту у САД. У 2010. години илегални имигранти су чинили 5,7% становника, што је Флориду сврстало на шесто место у САД иза Неваде, Аризоне, Њу Џерзија, Калифорније и Тексаса. Процена је да је 2009. било око 720.000 илегалних имиграната на Флориди. Расне и етничке групе Према попису становништва из 2010. Флорида је имала 18.801.310 становника. Према расној и етничкој структури било је: 75,0% белаца 16,0% афроамериканаца 0,4% Индијанаца 2,4% људи пореклом из Азије 0,1% људи пореклом са пацифичких острва 3,6% припадника неке друге расе 2,5% мелеза латиноамериканци су чинили 22,5% становништва. Највећи градови Политика Флорида има дводоми систем са Сенатом од 40 чланова и дом са 120 чланова. Тренутно је гувернер Флориде републиканац Рик Скот. Традиционално је Флорида наклоњена демократима, али је због великог досељавања становништва задњих година дошло до промене политичког расположења у корист републиканаца. Тренутно је однос између републиканских и демократских бирача отприлике 1:1. Како Флорида има велики број становника, па с тим и електора, Флорида се сматра одлучујућом државом у изборима за Председника САД. У Мајамију либералним демократима конкуришу богати избегли Кубанци који су присталице републиканаца. Тампа која је била центар демократа, у задње вријеме се развила у прорепубликанско језгро. Спорт Флорида има добро развијене спортске тимове. Познати НФЛ клубови са подручја Флориде су Мајами долфинси и Тампа Беј баканирси. У NBA лиги се такмиче два тима са Флориде. То су Орландо меџик и Мајами хит. У Мајамију на Флориди се одржава познати тениски турнир, Мајами мастерс из серије 1000. ФК Орландо сити је једини клуб са Флориде који се такмичи у MLS лиги. Занимљивости Већи део сервера на којима се покреће Википедија се налазе на Флориди. Референце Спољашње везе A Brief History of Florida Државе САД


Отворени Балкан историјска одлука, надам се - успећемо - | - Извор: printscreen ”Отворени Балкан“ је идеја мира, безбедности и стабилности, идеја коју смо сами донели, која није наметнута, рекао је председник Србије Александар Вучић. Извор: РТС 1 Идеја која говори да добро разумемо шта се дешава око нас, али и да нећемо да слушамо и служимо другима, да не будемо њихови покусни кунићи, да у сагласности са светским околностима радимо оно што је најбоље за наш народ, истакао је вечерас председник Србије Александар Вучић. Вучић је, за РТС, казао да се ради о историјској одлуци, а да ли ће земље које у томе учествују бити способне да је спроведу остаје да се види. ”Надам се да ћемо успети у томе. Надам се да ћемо имати толико страсти и уверења у спровођењу колико имам ја. Много има да се уради за годину и по дана. Морате да идете не само на усаглашвање ПДВ система, мора се ићи на размену информација да би камиони и путници могли да пролазе без граница, да се ураде царински прописи. Има милион ствари да урадите и то наше администрације морају да ураде, да би омогућили људима да не виде границе када буду путовали у Северну Македонију или Албанију“, објаснио је он. Истакао је да од тога имају огромне користи наша предузећа. Навео је, као пример, да има 5.300 предузећа из Србије која раде само у Северној Македонији, а број заинтересованих је много већи. Вучић је казао да су врата ”Отвореног Балкана“ отворена за све, али је додао ”никога више не јуримо“. ”Kо год жели добродошао је. Kако ће неко у Сарајеву или Подгорици за годину и по дана, када укинемо границе између нас, објаснити својим грађанима, а они буду чекали са камионом љубеница много сати, и те лубенице више нису лубенице после толиког чекања“; рекао је он. Вучић је нагласио да је то њихова одлука, и да је, ко жели, добродошао, а ко не жели ништа од тога. ”Радимо што најбоље можемо за свој народ и наше земље“, подвукао је он. Пензионерима у фебруару по 20.000 динара Председник Александар Вучић најавио је данас да ће сви пензионери у Србији у фебруару наредне години добити по 20.000 динара од државе. “Уз оно што им следи сада у септембру, 50 евра, па у новембру по 30 евра и између 13. и 15. децембра по 20 евра, у фебруару наредне године, најкасније у марту, свим пензионерима исплатићемо по 20.000 динара, као поклон од државе”, рекао је Вучић за Дневник РТС. Он је најавио да ће почетком следеће године уследити и ново повећање пензија, сигурно преко пет одсто. “А, видећемо и даље следеће године, јер желимо да им се одужимо за тежак период кроз који су пролазили и разумели државу”, рекао је Вучић. Истакао је и да ће по 20.000 динара добити сви пензионери, од пољопривредних пензионера, до свих који су уплаћивали порезе и доприносе. Вучић је појаснио да је Србија у јуну и јулу остварила суфицит од 60 милијарди динара, а укупно у првих седам месеци ове године остварени суфицит је 198 милијарди, иако је претходно ребалансом био предвиђен “вишак у каси” тек 38,5 милијарди, што су одобрили ММФ и Скупштина Србије. “Дефицит је бољи за скоро 160 милијарди динара. Од тога, 500-600 милиона је од повећаних прихода, остало је, одговорност министара, углавном непотрошен новац, што би допринело расту”, рекао је председник Србије. Он је навео да ће влада изаћи са предлогом да минималац наредне године буде 35.012 динара, додајући да верује да ће синдикати тиме бити задовољни. “Да то буде најмање што радник може да прими. Да ли је довољно? Није довољно, али је много више од 150 евра пре неколико године”, рекао је Вучић. Тиме ћемо, указао је, већ на почетку године имети просечну плату 613 евра. Додао је и да ће, када се саберу прошла и ова година, Србија имати раст плус шест одсто, коју неће имати нико у Европи, што значи да ћемо у ове две године заједно бити најуспешнији на континенту, а само ове године, верује, међу прве три по стопи раста. “Тај раст нам доноси све веће плате, пензије. То су добре и важне вести”, поручио је Вучић. Идем у Врање 15. - 20. септембра, преговори са 4 компаније Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће од 15. до 20. септембра отићи у Врање, да су у току преговори са једном турском и чак три немачке компаније које желе да дођу у Врање, као и да ће до тада добити посао више од 80 одсто радника Гоекса, који одлази из Србије, а до Нове године и готово сви остали радници Геокса. И имаће веће плате него што су имали у Геоску, поручио је Вучић гостујући на РТС. "Преговарамо са једном турском и три немачке компаније, неке су фабрике обуће за наменску индустрију, а турска је аутомотив индсутрија. Зато нам треба брзо гас од Лесковаца до Владичиног Хана и Врања. Готово сви ће добити посао, имају моју реч и то ћемо да завршимо пре Нове године", нагласио је Вучић. Kаже да је Србија пре имала радно интензивне индустрије, од 2012. године, како би се обезбедила запосленост људима и друга плата у породици, док сада имамо капиталне инвестиције - за производњу електромотора, машине за авионе, користе се највише технологије и савремене индустрије. Вучић истиче да, ипак, нису били сви коректни када су критиковали инвестицију Геокса која је договорена за време претходне власти, пошто би и он урадио исто - дао би им субвенције, пошто је у Геоксу радило 1.200 људи у претходних осам година. Председник је навео да је ова власт урадила много за Врање, да у Јумку сада ради 1.700 радника, да се опоравља Врањска бања, да се субвенционишу виногради у Врању, да су изграђени станови за припаднике служби безбедности, да ће тај град добити нови водовод и канализацију. "Цео мој и Анин тим ради на решавању питања радника Геоска и решићемо и тај проблем", поручио је Вучић. Сутра Вулин и ја подносимо кривичну пријаву против нас Председник Србије Александар Вучић најавио је вечерас да ће он и Александар Вулин поднети кривичну пријаву против самих себе како би на тај начин одговорили на све лажи припадника мафијашког клана, ал' како је рекао и тајкунских политичара. Вучић је, за РТС, рекао да га је била срамота што одговара на лажи људи који кажу да нису никог убили, а који су рекли да иза свега стоји Kораћ (Филип), а други да стоје он и Вулин 2572 . ”Донели смо одлуку. Сутра ћемо, као и у случају Јовањица, поднети кривичну пријаву против нас. Наћи ћемо неког од наших колега то да уради, како би изнели све што су рекла та лица, али и тајкунски политичари“, објаснио је он. Вучић је нагласио да су он и Вулин спремни да одговарају на сва питања. ”Спреман сам себе да унизим на такав начин да одем на полиграф. Надам се да ће потом неки други смети да оду на детектор лажи како би одговарали на питања о њиховим лажима и пљачкању народа“, рекао је он. Вучић је казао да ће се видети да ли је био у неком стану на Звездари, како се тврди или да ли је имао икакав контакт са тим лицима. ”Онда ће се све лажи распршити, јер зна народ ко је стао мафији за врат, ко је тај који се супроставља мафији, а ко је мета, и ко је помињан, као и ко је главни кривац за потпуну пропаст мафије. Такође и коме је најважнији интерес грађана, а то је да немамо таква убиства и да мафије не буде“, казао је он. Зна народ ко се у овој земљи бори против мафије и ко им је стао на врат.https://t.co/zQkneCmlT9— Александар Вучић (@avucic)August 1, 2021 Вучић је указао да је прошло седам месеци, односно да је осми започео, а да није било ниједног покушаја мафијашког убиства. ”Покажите ми иједну другу земљу у којој је то исто случај. Многи нам соле памет о организованом криминалу, а у њиховим земљама убијају новинаре и борце против корупције. У Србији се то неће дешавати“, подвукао је он. Вучић је истакао да је оптужница нешто што показује људима да мафија никада не може да победи, и да убице не могу да буду на слободи, као и да злочин неће бити некажњен. ФБИ није имала никакво учешће у случају Беливук Председник Србије Александар Вучић истакао је вечерас да у случају Беливук није било никаквог учешћа америчке ФБИ и да та служба није доставила било какве податке у вези овог случаја. Све су урадили наши органи, полиција и БИА, рекао је Вучић у Дневнику РТС и честитао им на храбрости да тако озбиљну истрагу спроведу. Он је честитао и тужилаштву и свим тужиоцима у Србији који су радили на писању оптужнице од 322 стране са свим доказима, што је, како је рекао био изузетно тежак рад. "Све што смо урадили са изузетком подршке и заједничког рада по питању одређених доказаних предмета са европским службама, урадили су наши органи. ФБИ није урадио ништа", подвукао је Вучић. ФБИ нас је обавестио о апликацији АНУМ коју су они произвели и за коју су криминалци мислили да је сигурна, а у ствари је била под контролом ЦИА. Они су нас обавестили о томе, али када је све било завршено, напоменуо је. "Ја сам разумео и господина Стефановића да није мислио на случај Беливук већ да је говорио о апликацији Скај, а за апликацију Скај имали смо тек накнадну подршку европских служби", рекао је Вучић и прецизирао да смо за апликацију АНУМ добили подршку америчких служби. Он је додао и да претпоставља да је Стефановић можда погрешио јер су и наши медији, како је рекао, погрешили. На самом случају Беливук радиле су само наше службе, истакао је и додао да жели да се захвали свим тим јунацима, полицији и припадницима БИА, који су успели да у станове и под аутомобиле члановима групе, Беливука и Миљковића, поставе прислушне уређаје. Покушаћемо да изађемо у сусрет за оно што је реално Састанак Радне групе за међустраначки дијалог без присуства странаца којем ће присуствовати и председник Србије, биће одржан сутра, а Александар Вучић каже да ће чути примедбе учесника састанка и покушати да се изађе у сусрет свему што је реално. “Чућу примедбе људи, покушаћемо да изађемо у сусрет око свега што је реално и оствариво”, рекао је Вучић за РТС. Реч је, подсетио је Вучић, о дијалогу у којем учествују оне странке које не желе присуство странаца, док оном којем посредују европарламентарци, додаје, он као председник не може да учествује, јер то понижавање земље не може да допусти. На констатацију да се чекају предложи страних посредника, Вучић је рекао да је то сасвим у реду, те да ће странка коју води у томе учествовати, али он као председник не. Биће медаља, желим успех спортистима на ОИ Биће још медаља на Олимпијским Играма, важно је да смо сви видели како се наши спортисти боре за грб и за земљу, изјавио је вечерас председник Александар Вучић и пожелео српским представницима до краја Игара много среће и још медаља. “Очекујемо и биће још медаља. Ми смо урадили све што можемо и важно је да су људи видели колико се момци и девојке боре за грб, за земљу. Некад иде, а некад не”, рекао је Вучић за РТС. Додао је да се нада новим успесима до краја Игара, подсећајући да су у трци за медаље остале неколико екипа, Јован Прековић, Ивана Шпановић, кајакаши. “Желим 69d0 м сву срећу и хвала им свима на борби за нашу земљу”, рекао је Вучић. Kоментаришући пораз Новака Ђоковића, који је остао без медаље у Токију, Вучић је рекао да је он заслужио свако поштовање, отишао у Јапан, борио се, гинуо за земљу. “Није победио, па шта сад? Деси се, шта да радите, то је живот”, констатовао је председник. Морамо да чувамо мир, али увек уз народ у РС Председник Србије Александар Вучић рекао је вечерас поводом ситуације у БиХ да ће Србија радити све да се сачувају мир и стабилност, али је указао и да није добро када се одлуке намећу споља. Републици Српској је поручио да ће Србија поштовати Дејтонски споразум, али и да ће увек бити уз народ у РС. "Нама су потребни разговор и дијалог. Надам се да ћемо некада бити у стању да направимо и братске односе са Бошњацима имајући у виду сву тежину онога кроз шта смо и ми они прошли. Али за то увек морате да имати две стране", рекао је Вучћ за Дневник РТС. Он је истакао да није добро да се несто намеће споља, и да се на Балкану то никада добро не прима, па ни октроисање одлука никада није довољно добро. Најавио је да ће 4. августа у Београду бити обележен најтежи злочин етничког чишћења после Другог светског рата, прогон српског народа у акцији Олуја и да ће обележавању присуствовати и комплетно руководство Републике Српске па ће тада са њима да разговара. Kазао је да ће им поручити три ствари а то су: "Под један морамо да чувамо мир, под два Србија ће поштовати Дејтонски мировни споразум, интегритет БиХ, али и интегритет РС и под три Србија ће увек бити уз народ у РС и помагати на сваки начин", закључио је Вучић. То су важне ствари које ће Србија да искаже у сваком тренутку. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


Жиг Инфо - Моји бахати другови Други пишу\t 12 фебруар 2021 алавост...ароганција....бескрупулозност...безобзирност..безочност...безосећајност...блазираност..бруталност деструкција....доминација....дрчност....дрскост....дволичност...гиздавост...горопадност...грамзивост...грубост хвалисавост......извештаченост....каћиперност.....корумпираност.....надменост....надувеност....нарцисоидност нашепуреност.....нељудскост....немар.....неодговорност....неотесаност.....неозбиљност....непринципијелност непрофесионалност.....нестручност.....неукост....обест....охолост....осионост....острашћеност...покондиреност поквареност...препотенција....примитивизам...прпошност....разметљивост....самодопадљивост...самољубивост самовоља....себичлук...снобизам....сујета...таштина...умишљеност....уображеност...ускогрудост...узнесеност Дуго нисам видео моје другове. Раније смо се налазили чешће, бар једном месечно. Обично петком, један од оних ручкова који трају до вечере... У ствари, они се састају редовно а мене по некад позову... кад сам оно био последњи пут с’њима – пре две-три године, кад’ли – супер смо се провели у КАФАНИ. Пихтије, чварци, ракијице, салате, пиво, вино, печење, рибе... Ма, од тице млеко, што се каже баханалије! Више од пола је на крају остало, бацило се... А разговору и шали никад краја. Свако има да исприча по неку анегдоту са посла, из саобраћаја, са женом или са таштом или са неког службеног пута. Мени се не дешава толико тога у животу, а немам ни пара као они (па ме ваљда зато тако ретко и зову) ал’ нека, нема везе, главно је да ме ипак понекад сете, да ме позову. Е, а онда, кад год се тако сретну, напију и наједу, онда после обично смисле да одраде неку ствар заједно... То, кад сам био, нисам имао појма шта ће да се деси. После сам схватио. У неко доба смо отишли у дискотеку “Рај”, сљуштили пет флаша шампањца са неким веселим клинкама, а онда је у тоалету свако оборио бар по једну. На крају, пред зору смо сви остали без цигара па смо, по изласку из диска, ољуштили једну неосветљену трафику иза ћошка. Кажу да увек тако нешто направе. Некад пукну лову, некад (ако оду у казино) зараде – важно је увек само да се добро забаве и да нико не заврши у бајбоку. Све су то практичне шале, играрије или безобразлуци које би један или други предложио, мале игре али важне за дружење и пријатељство. Сад, мислим, можда је пет шампањаца мало претерано а и та трафика... али, они се утркују ко ће да плати вечеру, ко шампањац... Па, има се – може се! Ако је њима лепо и мени је лепо са њима! И на крају, кад се ствар заврши, пре растанка – кажу, то им је постало традиција од гимназије, кад су Шарло акробата снимили ту песму – увек се загрле и заједно певају Нико, нико, као ја! скачући на улици у месту. Ја волим да сам са њима. Лаза, Микац, Гага, Коле, Зоки – ми смо нераздвојни, још из младости. У ствари, њих петорица су нераздвојни – и од увек су били - а ја сам исто ту, са њима... или би бар хтео да будем... Знам да би неко могао да их назове бахатим али им је то једини порок – у свему су иначе супер! А у ствари, због те ароганције и јесу супер и зато им се изнова и увек радо враћам. У овом великом, компликованом свету пуном збуњености ти момци одлично знају куда иду и како тамо да стигну. То је оно што и мени треба. Наравно, све у вези с њима говори мојој интуицији да је у питању замка, али ипак једва чекам да ме позову, да будем део њиховог круга, да чујем нове анегдоте и форе... Кад се већ спустио до приземља, Зоки се сети Роки треба да се прошета па се врати по свог љубимца. Торбицом у којој носи новчаник, наочаре и цигарете подглави отворена врата лифта, да му га неко на брзину не отме. Откључа стан, тек у трећој фиоци у предсобљу пронађе поводац. Марина ми га увек овде негде сакрије! сети се и стави га око врата питбулу који је скакутао и дахтао око његових ногу. Пре изласка, још једном се погледа у огледалу да провери стоји ли све на месту. Риђи раздељак, подигнута крагна, помадом намазано лице... Комшија је већ рафално, новчићем или кључем неким, ударао у врата од лифта на свом спрату. “Ево, ево! Идем... Смањи доживљај, комшија!” виче Зоки док се лупање наставља, а лифт спушта. Било је крајње време да Роки изађе. Чим је изјурио на тротоар, пас се ужурбано окренуо два пута око себе и чучнуо да се олакша. Пролазници су их заобилазили, гунђајући. Једна жена му је, са гађењем на лицу, показивала на импозантну гомилицу која се на сред тротоара створила иза Рокија. “Јес’ ти ће’ ми кажеш шта треба да радим!” добаци јој гласно и помисли Ускоро ће и онако киша, немам сад времена да то скупљам! Након што је Роки још неколико пута подигао ногу уз дрво и жбун на малом травњаку поред улазних степеница, врати га у стан и пожури на састанак. Одгегао се до аутобуске станице и нашао свој међуградски аутобус. Највише га смара ово кад не може аутом али, Јебига, узеше ми дозволу, па морам да се стрпим до пролећа. Возио би он – да баш мора – и без дозволе: Ко их јебе! помисли, али тамо је увек срање са паркирањем, зна. Удобно се сместио на седиште одмах иза возача и укључи игрицу на телефону. Зоки по цео дан буљи у разне екране – зато се ваљда и угојио – већ петнаест година претура битове и бајтове за највећу банку у земљи. Није се обогатио, али има колико му треба. Узано седиште старог аутобуса му је мало тесно, али помисли Издржаћу, шта је то – један сат? Има да пролети! Аутобус се брзо напуни и крете а Зоки урони у пасијанс на телефону, који никако да му се отвори. Шофер је сваког путника при уласку опомињао да стави маску. Јеботе, где ми је маска? Добро је, није ме приметио! А да, у џепу ми је. Е па не могу сад да устајем, и онако је тесно. Нека жена је ушла на следећој станици, али јој није обратио ни трунку пажње. Ако вратим доле црвеног жандара, онда на њега иде ова црна десетка, па ми се отвара... размишља. Десетак минута касније, аутобус је јаче труцнуо, а Зокију стиже СМС порука. Чуло се тихо бинг и много га је збунило Unknown Sender. Не зна ни од кога је, ни јел’ нека реклама, шта ли? Све великим словима, Као да неко виче на мене! пише: “ДОЂИ СУТРА ТАЧНО У ПОДНЕ У ХОТЕЛ MAGIC BLUE И ПОГЛЕДАЈ У СЛОМЉЕНО ОГЛЕДАЛО У ГЛАВНОМ ХОЛУ.” Подиже главу збуњено као да ће ови око њега знати о чему се ради и примети да млада жена са огромним стомаком стоји поред, држи се за седишта и зури у њега. Из вештачког света игрице на свом телефону вратио је свест на кратко у аутобус и помислио Јеботе колики јој је стомак! Не сећам се да је Маринин икад био оволики! Окреће главу да би кроз прозор аутобуса проверио докле је стигао и врати поглед ка трудници Шта ме тако гледа? Јел ми она послала поруку? Ма, откуд може? Одбаци ту идеју и одлучи да мора да је нека грешка у питању. Где ли беше тај MAGIC BLUE? Врати пажњу игрици: Што ме јебе овај пасијанс? Колико сам већ тура одиграо – никако да се отвори. Каква је то игрица? Ред би био да ме пусти већ једном да победим! За сат, колико му је требало још до циља заборавио је на чудну поруку. Сетио је се тек следећег јутра. На улазним вратима КАФАНЕ је застао и погледом прешао преко свих столова певушећи тихо, за себе Нико, нико као ја! Лаза је имао још много тога да обави, пре ручка са пријатељима у КАФАНИ. На путу до болнице га је изненадила гужва због радова код локалног водовода. Спас је нашао у бочној улици и скренуо брзо, јурећи поред знака за забрањен смер. После педесетак метара испред џипа му се оспречио сићушни пензионер у старом голфу. “‘Ајде, чича, мрдај се,” повикао је кроз прозор, “видиш да се журим!” Изненађени старац је разрогаченим очима љутито буљио у велики сребрни џип, из забрањеног правца. Када је схватио да намргођени младић обријане главе не намерава да се повуче, убацио је у рикверц и, тешком муком због спондилозе у врату, успео да изманеврише у страну, у мало проширење иза себе. Тако је, стари, схватио си где ти је место! Иза угла је извезао на главну улицу и, пресекавши преко пуне линије, умувао се у спору колону у правцу болнице. Један семафор је прошао на црвено, али је на следећем морао да прикочи. Стао је на пешачком прелазу, тапкао прстима по волану и певушио Нико, нико као ја! Десетине људи је нагрнуло преко улице са обе стране, обилазили су црвени џип и гунђали. Један момак у Јеанс јакни стави руку на хаубу и повика: “Где ћеш, бре, разбојниче, на пешачки? Је л’ видиш да ти је црвено?" “Па шта, ако је црвено?” узврати им кроз затворен прозор. Младић загрли своју девојку, окрете се, показа му средњи прст преко рамена и оде својим путем. Лаза спусти мало прозор и врисну из џипа за Јеанс-ом: “Сељачино! Врати се у село одакле си дошао!” На болничком паркингу и околним тротоарима је све било напаковано. “Да га јебеш, не могу ја то сада да чекам!” помисли и постави свој сребрни џип по сред жутих линија, испред широког стакленог улаза. “Нећу ја дуго!” Протрчавши поред групе пацијената под маскама у чекаоници, улете код познатог доктора у ординацију. Сестра је куцала нешто на машини, а доктор управо завршавао преглед пацијенткиње у свом кабинету. “Докторе, добио сам твоју поруку јуче...” Познавали су се из комшилука. Лаза је одувек био неко спадало а данас држи ланац апотека. Сви смо се помало чудили откуд он у фармацији кад је и основну школу једва завршио. И откуд је тако успешан? Али нисмо хтели да питамо. А доктор није изгледао као да му је мило да види комшију. “Је л не може то раније с мојим оцем да се заврши? Треба да идем за Грчку...” кроз затворене прозоре се чула сирена хитне помоћи, прво из даљине, а затим све јаче, као да ту, испод прозора урла и не престаје... Лаза је знао зашто сирена не престаје да завија али је морао прво да обави овај договор са доктором. Из унутрашњег џепа је извадио новчаник, а из њега неколико новчаница од по 100 еура. “Докторе, ‘ајд испремештај мало тај свој распоред, замени ћалета са неким... Да не седим ту још недељама и чекам да га оперишеш...” Хирург је, обрва подигнутих, шацовао пружену руку са новчаницама. Сестра је, такође под маском, и даље нешто куцала на машини у суседној соби. Лаза се врати свом џипу где га сачека папирче, заденуто за брисач. Е јеби га! Кад пре ми налепи казну? Где је тај риџа? помисли узимајући папир и осврћући се. Био је изненађен и, у исти мах, збуњен схвативши да није казна у питању него порука: ДОЂИ СУТРА ТАЧНО У ПОДНЕ У ХОТЕЛ МАГИЦ БЛУЕ И ПОГЛЕДАЈ У СЛОМЉЕНО ОГЛЕДАЛО У ГЛАВНОМ ХОЛУ. Згужва папирић и баци га на тротоар. Ко га јебе – нека реклама! Време и место су ипак остали урезани у сећање. Хтео је и Микац да се нађе са ортацима на ручку, па је прекратио колегијум: “Добро, толико за данас! Ви сви имате своје задатке, знате шта вам је чинити. Цецо, молим те остани да се још нешто договоримо.” сарадници су полако излазили из сале за састанке, неки су скидали маске а други су остали покривени. Цеца је стајала крај врата и чекала шефова додатна упутсва. Их, да се не журим, мог’о би’ сад да је креснем на брзака... помислио је Микац који је завршио дописну менаџерску, негде у иностранству. Овде му то нису ни проверавали, а од кад се учланио, каријера му је полетела. Кад су сви изашли, он јој је пришао и својим сонорним дубоким гласом тихо рекао: “Цецо, треба да се до сутра среде све ове приспеле понуде. То мора данас да се заврши!” “Мики... шефе... а ја мислила ти ‘оћеш...” Поцрвенела је али се то испод маске није видело. Сама од себе се постидела, јер је нешто сасвим другачије очекивала, прижељкивала чак а догодило се нешто сасвим обрнуто. Уместо једног метка на брзака испало је да морам да седим цело вече овде... Наставила је “...вечерас треба мало раније да изађем... син свира клавир на представи у школи. Обећала сам му да ћу доћи. Знаш, откад је Зоран отишао...” Ухватио ју је за рамена и унео јој се у лице, ближе него што је пријатно. Микац не верује у ношење маске. Ништа није говорио, само јој је дахтао у лице кроз црне, предуге бркове, дуже него што је пријатно. Поново је поцрвенела и избегла његов оптуживачки поглед испод густих, чупавих обрва. Када је напокон трепнула и климнула главом пустио је, спорије него што је пријатно. ‘Приспеле понуде’ су за извођење радова на санацији клизишта око депоније грађевинског отпада у општини. Требало је то клизиште санирати још прошле године. Пет кућа је настрадало онда, а шест сада – неке исте, а неке нове... Која фрка! Прво траже да зидамо, па да рушимо, онда треба да затрпавамо, а сад да поново отрпавамо. Какве ја имам везе са тим да ли је требало или није требало... Да ли је стручно урађено или не? Што то Јовановић не прегледа, па онда он да разговара са новинарима? А клизишта, сваке године изнова! Зашто се ти људи не преселе? Што седе тамо, кад се зна да ту земљиште није стабилно? размишљао је, па изговорио: “Цецо, види да средиш ту документацију, ако треба, зови Јовановића. Направи ми један табеларни преглед у Еxцел-у, само да БГК НИСКОГРАДЊА дође на врх листе, је л’ разумеш?” Разумела је. Познавала је шефовог братанца. У лифту се брзо зачешљао. Знао је да га пред улазом чекају новинари и у глави му се већ јави А сад, тамо напољу, маска? Ма ко их јебе! Док се кабина полако спуштала ка приземљу, тиха музика је на час престала и Микац је сасвим разговетно чуо глас (учинило му се познат) коју му каже: Шта? помисли а порука се, још нешто спорије и јасније понови. Ма, јел’ то мој глас? Тиха музика се настави. Био је сам у лифту па му би јасно да је порука њему намењена. За тренутак узнемирен, у улазном холу се повратио и закључио да му се тај глас сигурно причинио али да ће у MAGIC BLUE свакако отићи – па, може баш и сутра у подне – јер и онако има тамо неке неплаћене рачуне, кад сам ономад био тамо са оном малом... На излазу из Општине га је сачекало неколико новинара и група случајних пролазника, сви под хируршким маскама. Камера локалне телевизије, микрофони и мобилни телефони припремљени: “Председниче! Петровић, ‘Дневне вести’... Молим Вас за коментар: зашто Општина издаје дозволе за градње близу депонија које после првих киша сваке године изнова клизе и угрожавају околне зграде и насеља?” Одговорио је новинару да му је он још од раније познат као противник развоја општине и хушкач против предузетничких иницијатива: “Ви у ‘Дневним вестима’ морате коначно да схватите да су прошла ваша социјалистичка времена!” Шофер под маском н95 га је чекао крај отворених врата аудија. Таман 15-ак минута до КАФАНЕ Микац помисли мумлајући Нико, нико као ја! Гага стиже са друге стране језера. Док, као и обично касни, размишља Да л’ около да возим, или да узмем трајект? Приближавајући се пристаништу, процени да има још неколико места на трајекту. Ух, добро је. Таман стижем, одмах ће и да пође. Зауставио је ауто код киоска за куповину карте, оставио мотор да ради. Неколико туриста је чекало у реду под маскама на прописном одстојању. Притрчао је, енергично угурао своје високо и снажно тело до шалтера и убацио новчаницу. Жена која је управо узела своју карту, службеник у киоску, следећи туриста у реду – сви су били збуњени његовом десантном акцијом. Било је прохладно поподне, сунце је већ журило да сија негде другде. Гурнуо је још једну велику новчаницу морнару крај рампе у руку уз коментар: “Дижи рампу, крећи одмах!” Морнар је заустио да му каже да на трајекту има места за још неколико аутомобила, да има још туриста који, ено, купују карте... Одустао је познавши га и видевши отворену шаку са прстима који енергично климају горе-доле, као да му говоре “Хајде, хајде, крени!” Дуго је био у Немачкој и тамо ништа није урадио. Пре неколико година се вратио и са породицом развио бизнис. Њега овде сви знају, а знају му и оца и брата и зета... И знају њихов ланац бакалница и шта све може да се купи код њих – изнад и испод тезге. Док су пловили, крајичком ока је приметио знак МОЛИМО ВАС УГАСИТЕ МОТОР. Ради ми клима, ‘ладно је. Нема гашења! закључио је и запалио цигарету. Сети се химне друштва којем јури да се придружи Нико, нико као ја! Тек тада схвати да у шаци још увек држи карту за трајект коју је, онако на јуриш, купио на шалтеру. Чекај, ово није уобичајена карта, учини му се и он размота папирић. ДОЂИ СУТРА ТАЧНО У ПОДНЕ У ХОТЕЛ MAGIC BLUE И ПОГЛЕДАЈ У СЛОМЉЕНО ОГЛЕДАЛО У ГЛАВНОМ ХОЛУ писало је на чисто белој хартији. Откуд сад ово? Где је карта коју сам тамо купио? Гага прочита поруку још једном и згужва је бесно. Шта је ово кој мој? Јел ово нека шала? Какав хотел? Какво огледало у холу? Осврну се и примети канту за ђубре крај ограде трајекта. Отвори прозор да опроба своје кошаркашке способности. Згужвана порука се откотрља негде у страну. Када је трајект пришао другој обали, нервирало га је што трајект споро прилази; нервирало га је да није приметио кад му је неко увалио тај папир уместо карте; нервирало га је што аутомобили испред њега споро излазе. Неколико пута је притискао сирену и, са цигаретом међу зубима, нервозно турирао. Када су коначно изашли на обалу, дао је гас ка месту сусрета са друговима. Стижем, стижем... Добро сам прошао на овом трајекту! мислио је и кренуо да угаси цигарету у пепељари у колима, али ова беше препуна. Он отвори прозор, повуче последњи дим и баци пикавац напоље, а онда, у пуној брзини, извади и пикслу из лежишта и испразни је кроз прозор. Ауто иза њега му је аблендовао и огласио се сиреном. Вратио је пепељару на место и дајући гас, кроз прозор возачу иза себе показао средњи прст. MAGIC BLUE хотел, кад оно рече? Сувоњави Коле, са дугом смеђом косом везаном у репић и дебелим подочњацима први је стигао. Како се другари скупљају, он врлуда очима по КАФАНИ изнад глава, док разговарају. Нема тамо ништа интересантно, то је само његов начин. Он понекад нешто и пита, али не жели да сачека одговор. Досађује се, шта год му говорили. Зоки је једном, у сред неке конверзације о чамцима и јахтама, кад је приметио да се Коле само претвара да слуша – убацио Ел знаш да сам кресао директорову ћерку? али овај уопште није реаговао. Наставио је нешто треће да му прича а Коле је наставио да не слуша. Можда је помало већ и глув од галаме, свако вече, у тој дискотеци у којој је ДЈ. А можда му је доакало силно дување и шмркање, па му и слух и памет слабије функционишу. А био је дечко који обећава, док је био на архитектури... “Где сте, бандити?” појављује се дебели Микац, узвикује и седа. Страшно се угојио од кад је постао председник општине. Прија му функција. Минут за њим у КАФАНУ умаршира и Лаза. “Шта је то, човече? Што си обријао главу?” питамо га. Он седа, наручи лозу и уђе дубоко у разговор са келнером око тога какву и коју рибу ћемо да поручимо: “Хоћемо прстаце? Свежи, кажу стигли данас!” Сви прихватају, наравно мислећи Ко може то да одбије? Зоки долази већ кад смо све шкољке појели. Како је сео, поче да се довикује са познаником удаљеним од нас два стола. Нешто око фудбалера... Сити се испричаше, надвикују се и смеју – цела кафана хтела-не хтела учествује... ко је у трансферу, ко је довео кога и пошто.... неки гости љутито одмахују главама, а другари ћуте, чекају да се Зоки врати у њихову причу. Келнер доноси рибе, кромпир и поврће. Изненада се неко сети да пита “Где је Гага? Он обично стигне први.” “Не јавља се на телефон!” извештава Лаза. Пар минута касније звони Зокијев телефон. Гага се јавља из полиције. Ухапшен. Због брзе и неопрезне вожње. “Неки давеж испред њега – ту, на оном равном делу близу КАФАНЕ – успорио па му се Гага залепио, свира, аблендује а будала неће да се склони. На крају је кренуо да га претиче на пуној линији. Није видео на полицију иза себе.” препричава Зоки. “Која полицијска станица?” пита преко стола Микац и устаје, он ће то већ да среди. “Само кажи у којој су те општини склепали?” Чека га шофер и он баци 50€ на сто и напусти дружење слежући раменима, уз једно Нико као ја тужно и комично, као да се извињава. Хоће да каже Вечерас нема ништа од тога – морам да спашавам другара. Разумели су га, Други пут ћемо... Кад је отишао, попили су још туру коњака на рачун КАФАНЕ, Коле и Лаза су дошли на идеју да штампају и продају (јефтино) људима ПЦР потврде. “Сад ће све више људи да путује тамо-амо, стално ће да требају те потврде...” прича Лаза. “Сви ћемо да се распитујемо и, коме год треба потврда – код Колета! Потрајаће ово још.” Зоки се вратио аутобусом а опет га је једна повијена баба из пролаза између седишта у аутобусу стрељала погледом... “Бабо, шта буљиш у мене?” добацио јој је и помислио зашто ме тако увек у аутобусу по нека жена или баба глупо гледа? Лазиног оца је онај хирург сутрадан оперисао и сад је добро; БГК НИСКОГРАДЊА је доспела у први ред табеле у Микчевом Еxцел-у; Гага је наравно исто оно вече пуштен. Све у свему – сви су добро, сналазе се. Само да се ништа не мења! Седим у холу хотела MAGIC BLUE и чекам пријатеља да сиђе из своје собе. Позвали су ме синоћ моји другари – после ко зна колико времена, сетили су ме се – али је било изненада, па нисам могао да променим планове које сам већ имао са гостом из иностранства. Нажалост им се нисам придружио, а можда и на срећу... Сад седим у широкој фотељи окружен малим гласним Кореанцима и размишљам о мојим друговима. Сви су они, у ствари исти. По свему личе један на другог. Мале разлике у боји косе, фризури или килажи али, у суштини, свако од њих никада није био ништа друго до арогантан. Да је бар могао стварно да уради пола од онога шта је мислио да може, можда би реч "самоувереност" могла боље да га опише. Није могао. Живео је у уверењу да у свему има право првенства, да је супериоран, надређен свима – оправдано ваљда захваљујући свом рођењу. Можда је могао бити згодан, чак и нечији херој, али цинични осмех га је учинио најружнијом особом коју је ико из комшилука икада видео. Постепено је напуштао људскост и, са новцем који је згртао, добијао моћ али без имало грациозности, без трунке емоционалне интелигенције – једном речју бахато. Седим и чекам мог Холанђанина. Тачно је подне и само што није сишао... Кроз велика стаклена окретна врата у хотел улази мој школски друг. Који ово беше? Дуго их нисам видео – сви личе, сви су исти... Од како се пробудио није мислио ни на шта друго до тог позива у MAGIC BLUE хотел. Јуче му се чинило да га та порука не интересује, да је – ко зна – нека ујдурма у питању али јутрос, док се умива и намешта риђи раздељак, не може да одагна мисли о том позиву. Можда ме то зајебава неко од оних мангупа од синоћ? Срче кафу док своје високо и снажно тело покушава да угура у омалело одело. Ма ко би то могао да буде? Сишао је у пекару на погачице и јогурт, Можда је нека реклама? Рукавом је одсутно обрисао траг јогурта са црних, предугих бркова. Шта има око тога уопште да се узбуђујем? Прошетао је куче до травњака испред зграде Да ли да идем до тог јебеног хотела? Телефонирао је са другаром од синоћ, из КАФАНЕ – није му рекао за поруку већ само покушао да овлаш испита да ли је и овај тако нешто добио. Ај’ свратићу до тог Меџика, шта ме кошта? Подне му је неуобичајено брзо долетело. У вожњи до хотела MAGIC BLUE је ставио себи слушалице на главу и пустио омиљену PINK FLOYD плеј-листу са интернет платформе Спотифy. Одмах на почетку друге песме музика стаде и у слушалицама забруја његов сопствени глас. “Ја сам бољи од тебе, јесам.” сети се ситуације од пре месец-два, када је то изговарао. Откуд ово? Кад, како, ко ме је ово снимао? размишља а глас настави “Знам то из поређења твоје одеће са мојом, твојих ципела, косе и аутомобила. Ти си смеће. Извини ако боли, али јеси.” Запањено зури у свој телефон док са Спотифy-а звони његов глас а не музика коју је одабрао. Од нервозе га засврбе коса везана у репић. Искључи телефон и рестартује га. Телефон се буди управо како стиже до улаза у хотел. Када је поново пустио омиљену плејлисту, уместо песме чује други разговор којег се добро сећа “Кажеш да сам бахат. Шта још, да сам зао? Тако увек говоре губитници. Мрзиш ме због тога што сам успешан. Шта? Јел сам превише строг? Погледај се човече у огледалу... у ствари, нисам сигуран да смо ти и ја уопште иста врста.” Зна тачно коме и када је ово рекао. Више нису пријатељи. У холу хотела погледом тражи огледала. Консијерж и неколико гостију га прате погледом и климају главом као поздрав. Велики цветни аранжман испред рецепције помало заклања удобне кожне гарнитуре препуне гласних корејских туриста иза којих се простире дугачки шанк препун шарених флаша и светлуцавих чаша свих величина. Лево и десно су два огромна огледала, од пода до плафона а испред једног од њих је разапета широка жуто-црна трака ОПРЕЗ СТАКЛО! јер је разломљено – стотине стаклића по поду, стотине оштрих претећих комада још на зиду. Стоји пред тим кршем, буљи мало у свој телефон из којег поново допире музика, мало у изломљено огледало у којем весело одбљескује хиљаду рефлексија. У петнаестак стаклића одсликава се његова обријана глава... И тада се деси чудо. Као на филму, радња око њега се нагло успорава и све стаје, све боје се губе и остају само тонови сиве. Он стоји пред разбијеним огледалом а све око њега је замрзнуто, сви погледи на њему. Сад као да га сви познају и чекају да виде шта ће да уради. Са хотелског разгласа чује се спикер, као да држи некакво предавање или чита вести. “Цинизам се често замењује са интелигенцијом, а у ствари представља њену чисту супротност. Када користимо своју пуну интелигенцију, узимамо у обзир вишеструке емоционалне перспективе а не искључиво основну мотивацију за преживљавање.” Он се осврће, спикер као да говори само њему, као да га једино он чује. Све око њега је замрзнуто, сиво али њему је то некако нормално. Није уплашен, само заинтересовано гледа у све те сиве људо око себе и у свој одраз у стотинама изломљених комадића огледала испред себе. Спикер наставља. “Потпуна интелигенција захтева емпатију, љубав и великодушност; само тако људска врста може бити успешна у комплексној друштвеној сложености.” Спонтано, пажња му се усредсређује на своје малене одразе. Примећује да нису сви исти. Неки се преливају из једног у други облик, неки делују весело, неки туђно, стотине његових лица. Огледало му показује ништавило емоционалне равнодушности која мења његов одраз, преуређујући га, замењујући невиног дечака суровим чудовиштем које само држи маску човека. Показује му је како он уме да се пребацује са једног на друго а да је, истовремено, неспреман да призна да има више лица. Тада му огледало показује нож. Схватио да има опцију да нанесе, да поднесе бол, да уклони чудовиште бахатог лица. Излечити се, постати боља особа је болно, чује од некуд. Дубоко усађена ароганција сада захтева озбиљан рез. Да ли је можда лакше наставити пропадање у свет себичности и сујете, прикривен маском. Опет се осврће и схвата да га сва смрзнута лица презиру а у својој руци, тамо где је до малочас био телефон, сада налази нож, онакав као што је већ видео у стаклићима испред себе. Чаробно огледало му не даје савете, то није његова сврха. Оно је само ту да му покаже истину, тако да никада не може рец́и да нема избора над својим понашањем. Објашњено му је, показано шта треба учинити и какве су последице једног и другог решења. Он ће заслужити сву похвалу за побољшање или потпуну осуду ако се одрекне промена. Рез. Пеђа Ристић, Херцег Нови, 2021. pedja ristic,\tpripovetka,\tmoji bahati drugovi


source: fineweb

text: Из Министарства здравља и социјалне заштите Републике Српске потврђено је да је у плану доношење посебног закона који би третирао поступак вјештачке оплодње, пишу данашње “Независне новине”. У овом министарству је речено да је именована и Комисију за израду закона о лијечењу неплодности поступком биомедицински потпомогнуте оплодње, у оквиру којег се очекује да ће бити прецизније дефинисана сва питања у вези са лијечењем неплодности овим поступком. Министар здравља и социјалне заштите Републике Српске Драган Богданић рекао је да је важно радити на креирању бољих услова за репродуктивно здравље становништва Републике Спрске због чега се ради на изради закона. Директор УКЦ Републике Српске Мирко Станетић рекао је да је замишљено да се удруживањем те установе и вањског партнера направи центар у складу са законским могућностима о јавно-приватном партнерству. “Веома је важно да овако нешто не би додатно коштало колико би нас подигло на љествици медицинског развоја и дало немјерљиве резултате за родитељаство, породицу и наталитет”, навео је Станетић. Он је додао би Република Српска тиме дугорочно добила стручни кадар који би био репрезентативан и ван БиХ. Поступак вјештачке оплодње, који кошта 5.500 КМ, у Српској од 2007. године плаћа Фонд здравственог осигурања Републике Српске, а од 2011. два покушаја, док неке општине финансирају и трећи. За други покушај вјештачке оплодње се из буџета Републике Спрске годишње издваја око пола милиона КМ.


ЕЛИТА, ГРАЂАНСТВО И СЛАБА ДРЖАВА Реч транзиција представља једну од оних фамозних речи, које, кад уђу у употребу, постану толико популарне да се користе преко сваке мере масовно и често, и онда и тамо где им јесте и онда и тамо где им није време и место.Такве речи најчешће царују сезону или две – а онда полако почињу да падају у заборав. Замењују их нове фамозне речи.Реч транзиција, је међутим, много дуговечнија, јер је појава на коју указује дуготрајна, са тенденцијом да се претвори у перманентан процес, сличан некадашњој „револуцији која тече“. ' друго издање, 2009. 15 х 23 цм, 279 стр. 978-86-519-0101-3 978-86-7549-855-1 ПОКИДАНА ЈЕДРА Бошко Ковачевић 978-86-7549-511-6 КОНСОЛИДАЦИЈА ДЕМОКРАТСКИХ УСТАНОВА У СРБИЈИ ПОСЛЕ 2000. ГОДИНЕ Душан Павловић и Слободан Антонић Ова књига представља покушај да се, путем примене типологије режима, идентификују главне препреке које спречавају Србију да се, седам година након изласка из деценије ауторитарне владавине Слободана Милошевића, консолидује као развијена демократија.' 978-86-7549-708-0 978-86-7549-514-7 ПОНОВЉЕНЕ МИСЛИ 978-86-7549-764-6 ТРАНЗИЦИЈА И ИНТЕГРАЦИЈА Оба појма из наслова ове књиге су од превелике употребе, и код нас и у целој Европи, готово изгубилa свако значење. У потрази за њим, Теокарeвић прати изазове које у бившим комунистичким земљама, и посебно у Србији, доносе демократска транзиција и европска интеграција. Објашњавајући њихове међусобне односе и значај за друштва попут нашег, аутор се бави различитим аспектима политичких, економских и безбедносних промена у „новој” и „старој” Европи. Посебно му је стало да проблеме српске транзиције и интеграције прикаже у упоредној перспективи, те да из таквог искуства понуди и решења.' 978-86-7549-765-3 ПРЕЖИВЕТИ ТРАНЗИЦИЈУ Весна Николић-Ристановић Свакодневни живот и насиље у посткомунистичком и постратном друштву' 978-86-7549-857-5 Generated: 15:10:11TRU CHACHE


text: 27. маја 2008. године је ухапшен Душан, отац Драгице Јанковић. Од тада до данас је прошло пуних осам година. „Све ове године смо се обраћали свим институцијама и појединцима који би требали да се баве овим питањем, не злочинаца, већ људи који потпуно невини робијају само зато сто су часно и поштено учествовали у стварању Републике Српске. Сви ти разговори су се свели само на празне приче и обећања... Након 8 година могу само реци да живимо у држави у којој нема правде и правичности, у држави гдје си препуштен на милост и немилост оних који не знају основне вриједности у животу, а то је људски живот и породица“ – каже Драгица Јанковић. Драгица и њен отац знају како је тешко, и у исто време величанствено – бити човек, јер кад се страдање претвори у свакодневну бригу ту улогу туге преузима брига за живот и трајање.. Политика и политичари раде своје, а неправда расте као квасац... Можемо само рећи – Не дозволите да вас преплави, будите храбри као и до сада, а сви ћемо помоћи колико је у нашој могућности да се неправда некако и некад исправи, дао вам само Бог мира у душама вашим до тада, нека вас чува и храбри... Здрави били, до слободе! Да се не заборави и неправедно страдање Душана Јанковића и свих НЕВИНО заточених Срба, поновићемо причу о њему... Драгица, кћерка Душана Јанковића, написала је на свом фејсбук профилу потресно сведочанство о пресуди суда БиХ који је за „ратне злочине“ на 21 годину осудио њеног оца, за злочин у коме није учествовао – на месту на коме уопште није ни био... „Мој отац Душан Јанковић осуђен је пред Судом БиХ за ратне злочине на 21 годину. Надам се да ће једног дана сва голгота кроз коју је прошао мој отац угледати свјетло дана. Током цијелог поступка трудили смо се бројним свједоцима и материјалним доказима да докажемо његову невиност, али то је било немогуће доказати пред Судом и Тужилаштвом БиХ. Тамо не требаш бити крив, довољно је да си Србин“. Драгица даље сведочи да се против њеног оца водила монтирана истрага, монтирана оптужница, монтиран процес и на крају монтирана пресуда. Каже да се против тога нису могли борити јер су оптужени људи „препуштени на милост и немилост Сипи, Суду и Тужилаштву БиХ“, а они и њихове породице никакву помоћ ни од кога немају. ОПТУЖЕН ПО КОМАНДНОЈ ОДГОВОРНОСТИ „Када је мој отац ухапшен оптужен је по командној одговорности и да је физички био присутан у конвоју за Корићанске Стијене, који је превозио несрпско становништво које је напуштало општину Приједор, и том приликом је издвојен један дио мушкараца и побијен. Сав руководни кадар из полиције је свједочио и рекао да Душан Јанковић није био командир у вријеме када се злочин десио, нити начелник, да би тадашњи командир изашао пред суд и рекао `ја сам тад био командир, није био Душан Јанковић, начелник је био покојни Симо Дрљача`.“ Након тога су му са оптужнице скинули командну одговорност, али остала је оптужба за „физичку присутност – да је био у полицијском голфу на челу колоне“. ФИЗИЧКО ПРИСУСТВО ИЗМИШЉЕНО „То је апсолутно смијешно за неког ко је радио у полицији као професионалац са факултетом да иде у пратње конвоја са Интервентним водом. Од 1.200 муслимана из конвоја нико га у конвоју није видио, нико на суду није рекао да је био у конвоју. Мој отац је рођен на Бенковцу, основну школу је завршио у Козарцу, када је почео радити у полицији радио је у Козарцу. 19 година прије рата радио је као вођа саобраћајног сектора Нови Град – Верићи, и самим тим је био јако добро познат муслиманском локалном становништву. На суду се испоставило да је највећи број муслимана у конвоју био управо из Козарца. Нико од 1.200 муслимана није свједочио на суду да га је видео у конвоју, неки су одбрани дали изјаве да он није био у конвоју, али суд није дозволио да они свједоче“. „Они који су `видјели` мог оца у конвоју су Срби који су били у конвоју, и да би себе спасили свједочили су лажно против њега. Први је нас комшија, прва кућа до нас Лука Гњатовић и Витомир Лакић, два возача `Аутотранспорта` који су дали изјаве Сипи да је Јанковић био присутан у конвоју и да се он ту све питао. Само на основу њихове две изјаве мој отац је ухапшен. Касније су на суду Гњатовић и Лакић изјавили да су били натјерани од истражиоца Сипе Мевлудина Мујезиновића и Ејупа Зукића да потпишу да је Јанковић био у конвоју, али суд није прихватио мијењање исказа“. ОПТУЖИЛИ ГА ИЗВРШИОЦИ ЗЛОЧИНА ДА БИ СЕБИ УМАЊИЛИ КАЗНУ „Како никог од муслимана нису нашли ко је видио Јанковића у конвоју, почели су са уцјенама директних извршилаца злочина који су били у конвоју. Кренуло се у склапање споразума о признању кривице – `нећеш добити 40 година, признај злочин, покај се и реци да си видео Душана Јанковића у конвоју и добићеш 11 година`. То су урадили Дамир Иванковић и Љубиша Ћетић, осуђени су на 11, односно 14 година. Они су побили муслимане на Корићанским Стијенама. Да би добили мање затворске казне лагали су на Суду да су видјели Јанковића у конвоју. То су нељуди којима ниста није свето, који те гледају у оци и лажу. Тужитељица Славица Терзић свим силама се трудила да Душан Јанковић буде осуђен и успјела је у томе.“ БОРИЋЕМО СЕ И ДАЉЕ, НЕ ОДУСТАЈЕМО Драгица Јанковић, кћерка невино осуђеног Душана Јанковића, већ осам година покушава на све могуће начине да докаже да је њен отац неправедно оптужен и затворен на 21 годину, од стране злочинаца који су злочин извршили и Тужилаштва које је то организовало, као и суда који је донео пресуду – само зато што је Душан Јанковић Србин. Обратила се свим институцијама које се баве и које би требале да се баве овим питањима и ништа није успела да уради, јер, како каже „само обећају и на крају ништа не ураде“. —– Ако ће овај текст помоћи да се покрену људи у Републици Српској и Србији који би требали да се баве свим овим – неправедно осуђеним Србима у затворима у Босни и Херцеговини – онда ће то бити наш допринос победи истине. Надамо се да ипак има људи од струке, и морала и части, да се организују и својим стручним радом доведу до резултата – да се сви невини Срби ослободе из затвора, где су затворени само зато што су Срби. https://facebookreporter.org/2016/05/27/%D0%BF%D1%80%D0%B8%D1%87%D0%B0-%D0%BE-%D0%B4%D1%83%D1%88%D0%B0%D0%BD%D1%83-%D1%98%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%9B%D1%83-%D0%BE%D1%81%D0%BB%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D1%82%D0%B5-%D0%BD/


Уз подршку НСЗ до најбољих кандидата за запошљавања Асфалтирана улица у Тогочевцу аутор Кабинет Председника Општине објављено\t 11. фебруара 2022. Вести Презентација Јавних позива и конкурса Националне службе за запошљавање обављена је данас у скуштинској сали ОУ Лебане. Сви Јавни позиви-конкурси за реализацију мера активне политике запошљавања за 2022. годину објављени су 31. 1. 2022. год. И доступни су на сајту НСЗ, публикацији Послови и на друштвеној мрежи Linkedln. Представници НСЗ нарочито су истакли следеће Јавне позиве: Оспособљавање незапосленог за самостални рад у струци – за реализацију стручне праксе. У меру се укључују лица са најмање трећим нивоом квалификација и без радног искуства, приоритет имају особе са инвалидитетом и Роми Јави позив за доделу субвенција за самозапошљавање – за незапослена лица ради оснивања радње, задруге или другог облика предузетништва, привредног друштва, са могућношћу удруживања више незапослених. Рок подношења пријаве до 31. 3. 2022. год. Јавни конкурс за организовање јавних радова – укључене су следеће категорије теже запошљивих: корисници новчане социјалне помоћи, Роми, лица без завршене средње школе, особе са инвалидитетом и лица која траже посао дуже од 18 месеци. Област спровођења : социјална заштита и хуманитарни рад, одржавање и обнављање јавне инфраструктуре и одржавање и заштита животне средине и природе. Рок за пријаву 15. 3. 2022. год. Previous ArticleЈавни конкурс за суфинансирање пројеката у области јавног информисања Next Article Сеча расиња у заштитном појасу далековода


source: CulturaX

text: Декоративни аранжман - Уређење цвеће - Букет Аранжман цвећа - букет. У Европи, одавно развија читава култура букетнаиа. Постоје правила по којима у сваком случају треба да букете неке врсте. Доделити романтичне букете (говоримо о љубави, осећања), у част новорођенчета, захваљујући годишњицу, рођендан, итд Већ средином 19. века, формирана најпопуларнији стилове поклон букета: Викторија, Помпадоур, бидермајер. Они су користили комбинацију контрастним јарких боја, зеленила. Цвеће су смештени у портбукети - Футроле, украшен чипком, сомота, траке и накит. Око крајем 19. века у Европи био је да продру јапанске уметности прављења цветних аранжмана - цветне аранжмане. За разлику од Европског стила, где су боја и облик су важни, су основа икебане линије. Ипак, јак утицај на европску От икебане није помогло - у моди је и даље бујна, шарене букете. У раном 20. веку, постао популаран букети "природни стил". Сваки цвет букет, као што су у природи, раздвојене отвореном простору или зеленила. У исто време су постали цвет, који се зове макартовскими - у име аустријске Ханс Макарт декоратер. У свом букет цвећа, али је у широкој употреби бељени, бојено, суво биље, паун и нојевим перјем, свила, везени лептири, па чак и пуњена птица. Овај букет је дизајниран за дуготрајну дивљење, под стакленом куполом. У нашој земљи ових традиција нису тако дубоке, али да дају и примају цвеће као поклон љубави скоро све. Овај букет се састоји од неколико врста цвећа и неколико врста траве. Цвеће у букет треба не само нагласити лепоту и јединственост једни друге, али и да пренесе расположење. Сваки цвет његове сезоне. Током зиме, лепо букет егзотично цвеће - Протеус, лионториумов, украсно ананас, као и Гербера (Даиси велики) и орхидеје. Они надокнадити недостатак боја у природи. Пролеће - цвеће лала, нарцис, љиљан, зумбули, Анемонес, ромукулисов (слично локвања). У лето - од пионс или сунцокрета. Пад - руже или хризантеме. Последњих неколико сезона у моду пастелне бледо лила нијансе и елегантан састав зелене и беле шеме. Данас је модерно да се комбинују контрастним бојама - жута и љубичаста, жута и црвена. Међутим, такав букет белих цветова треба разблажити. Популарни монохроматски букети, на пример, комбинација свих нијанси црвене боје. Плавуше добро дати цвеће у хладним тоновима, Брунеттес и Редхеадс представљена букете црвених, мушкарце и децу - наранџасто-црвене и љубичасто цвеће. У принципу, у савршеном букет да постоје три врсте цвећа и три врсте зелениша. Многи одабране боје - лошој форми. Али, састав великог броја љиљана или орхидеја није савршен. Цвећари су уверени да ће човек бити лакше да победи ако да му дам ирисес, гладиоле, кале љиљани. Они подсећају на стреле нејасно, копља и мачеве - једном речју, симболизује мужевности. Жена је боље да представи букет блажа облика - од отвореног руже или јорговане.


Вести Archives - Страница 9 од 36 - Жабаљ | Презентација општине Претходно 1 ... 8 9 10 ... 36 Следеће


Купить Citroen C4 AirCross 2004 года с пробегом в Москве! АТЦ Москва на Каширке 61 | auto-mos.ru Продажа автомобилей Citroen C4 AirCross 2004 года c пробегом


Овакви савети шта јести да би човек био здрав су чисто залуђивање народа. Прво многе намирнице са таквих спикова не одговарају свима исто, а о могућности набавке да и не говорим. Пример је рецимо ,,здрава,, кафа која уопште није добра за људе са пробавним проблемима, а здрави су већ ионако здрави, па је уопште и не морају ни пити. Друго: Грожђе које се продаје на пијаци је прскано десет пута и нема шансе да се то опере, непрсканогвоћа више и нема. ,,Воскиране,, јабукаме више нико не једе док им не ољушти и баци ону ,,здраву,, кожу у којој су сви витамини. Грејфурт има витамина али нпр. поништава дејство многих лекова, зелени чај има контраиндикације које је навео ,,Технолог,, Јагоде су ко зна колико пута прскане ......


Права истина о убиству српских младића у кафићу "Панда" у Пећи Данас је у шиптарским дневним новинама „Курир“ објављен злонамеран тескт, наручен од стране шиптарског лобија, у којем се сатанизује расформирана Јединица за специјалне операције (ЈСО) и њен бивши командант Милорад Улемек Легија, тврдећи да он стоји иза убиства српских дечака у кафићу „Панда“ у Пећи, децембра 1998. године. Невешто написан текст од стране полуписмених новинара, обилује бројним нелогичностима и говором мржње. Овај невешт покушај извртања истине долази ни мање ни више него од врха државне власти, која је овога пута отворено стала у одбрану шиптарских терориста и убица српске деце. За обављање овог прљавог посла, челни људи српског тужилаштва и Владе Србије, примили су позамашну своту долара лично од Рамуша Харадинаја. Следи изјава једног припадника бивших "Муња", који је био тамо и који је учествовао при хапшењу шиптарских терориста који су извршили тај гнусни злочин. „Сада као Пећанац јавно кажем следеће: Јебем ја матер све и једном новинару у републици Србији који објављује оваке лажи и неистине. Дечаке у Панди су тога дана 14. децембра 1998. године у 20 сати и 15 минута у кафе бару „Панда“, код гимназије у Пећи, убили шиптарски терористи Јабланичке оперативне зоне Рамm 4000 1;ша Харадинаја. У кафић су ушла два маскирана терориста, док је трећи чекао у возилу испред. Са врата су отворили рафалну паљбу и на лицу места убили Радевића, Трифовића, Обрадовића и Гвозденовића. У болници су од задобијених повреда преминули и Станојевић и Ристић. Њих двојица су пребачени прво у Пећку болницу, а одмах потом и у Клинички центар у Приштину, али им није било помоћи, подлегли су повредама. У кафићу се налазило још људи, и неки су били рањени што лакше, што теже. Рањен је био газда кафића Сабовић Мирсад и Владица Лончаревић. Одмах после напада је блокирано насеље Капишница, сви прилази Пећкој болници, и сви улази и излази из града. После сахране те деце, која је одржана 16. децембра, су припадници Секретаријата унутрашњих послова Пећ, 17. децембра, извршили рацију у насељу Капишница и ухапсили Агрона Колчакуа , рођеног 1972. У Пећи. Резултат те акције је, уз наведеног, још десет ухапшених лица, сви Албанске националности. Колчакуу је при скривању помала још једна особа која је ухапшена. Пре тога су припадници полиције ухапсили још три терористе Рамуша Харадинаја. То су: Газменд Бајрамији , Џевдет Бајрами и Верђеђа Влазними, сви из Пећи који су као суизвршиоци учествовали у нападу на кафић „Панда“ . Ујутру, 17. децембра је извршена акција у селу Глођане (иначе родном селу Рамуша Харадинаја) и притом ликвидирала две особе обучене у маскирне униформе са видљивим ознакама терористичке ОВК на рукаву, наоружане аутоматским оружјем и минобацачима калибра 60 мм. Откривен је штаб терориста у коме је пронађена већа количина оружја, униформи и документације а исто тако је пронађено већи број возила која су била украдена и одузета Србима из Пећи, Дечана и околине. У поподневним сатима 17. децембра, је полиција у Пећи и самој општини Пећ, ухапсила још 23 особе повезане са злочином у „Панди“ и другим злоделима. Биланс ове акције је био 34 ухапшена лица и сви терористи непосредно одговорни за убиство дечака. Начин извршења овог злочина је идентичан нападу на Српску кафану „Чакор“ у Дечанима и јасно показује да је дело једне те исте групације шиптарских терориста. Ово је права и пуна истина самог дешавања у „Панди“ и после „Панде“. Замолио бих све да оставе дечаке да почивају у миру и да им са оваквим неистинама не преврћу кости.“ 17.јануар 2014. извор: www.crveneberetke.com


Quote: У праву си, али ја нисам ни говорио о људима који су НС опредељени. Ја сам мислио на мамлазе који само знају да урлају "Србија, Србија", а у следећем моменту слушају Шемсу, итд... Таквих је брале ако ниси приметио пуна Србија. Quote: Не с моје стране, већ с њихове. Једноставно, од њихове стране не можеш бити Србин и патриота, ако ниси православац. Али пази овако, древни римски песник Вергилије каже: "...Бирајући Богове, ми бирамо судбину..." Quote: Па ко је говорио о томе? Quote: Не постоји ни једна, наравно, и с тим се слажем. И слажем се с тим што си рекао о радикалима, јесмо се ми уопште разумели?:confused: Quote: Опет причаш о партији, али ја говорим о нечему шти је много универзалније. Ти хоћеш да правиш партију, али запамти, нећеш моћи да победиш овог непријатеља играјући по његовим правилима . Нећеш моћи, јер су та правила направљена тако да не можеш никако да их срушиш. Та су правила старија од мене и од тебе, и показала се врло добра у разним временима и још разнијим ситуацијама. Једини начин је не покоравати се правилима, играти своју игру. Шта сад, ти направиш партију, и онда она уђе у парламент (ако и стигне дотле), па онда опет крену разне игре, махинације свакакве врсте, и све друго што је својствено демократском парламентаризму у нас. Не може тако... Да, и ко је причао о преговорима? Не схватам. Quote: Опет нисам разумео да ли си схватио о каквом ја покрету причам. Ја говорим о рађању нове мисли, звезде водиље, која ће бити толико јака, исконска и природна да би морала као таква да утиче на националну свест Срба. Ако сви Срби почну да вапе за уједињењем, ако буде постојао неко ко ће ту идеју да на исправан начин каналише, више од пола посла је готово. Партија долази тек касније. Шта мислиш, да ли би могао да формираш партију? Да ли би јавно могао да држиш трибине, манифестације, прогалсе? Не би. Не на тај начин. Шта мислиш, кад хиљаде Руса изађе на улице да каже НЕ имигрантима, да ли је њима потребна нека партија? Људи су схватили ко су им непријатељи, и не треба им никаква паl 4a33 8;тија да им соли памет. А немој ми рећи да ми сад треба да измишљамо топлу воду. Ми само треба да прекопирамо оно што су памтнији од нас већ смислили и у пракси применили. Шта каже Истархов, парафразирам: "јеверја у Русији има само око 5 посто. Ако сви Руси само дигну главе, од ционизма и њихових слуга ће остати само прашина"... (Мрзи ме да тражим тачан цитат). То исто важи и за нас овде.


Забавите разговор са људима из свих крајева Обсхтина Асеновград. Бесплатно Цхат [Пцлаве1] у којима можете да урадите следеће ствари:


text: 20.01.21 19:47 | Пре очекиваног попуштања противепидемијских мера здравствене власти упозоравају да је могуће ново пооштравање у случају ширења у Бугарској новог соја коронавируса из Велике Британије. "Сви морају знати да ако се то деси у облику који видимо у..


новембар 2017 - Petrovgrad.org ЗАЈЕДНИЧКИ НАСТУП ГРАДОВА ВОЈВОДИНЕ НА МЕЂУНАРОДНИМ САЈМОВИМА У Покраjинскоj влади данас jе потписан Споразум о сарадњи између Покраjинске владе и осам градова у АП Воjводини о заjедничком наступу на великим европским и светским инвестиционим саjмовима. У име Града Зрењанина споразум jе потписао градоначелник Чедомир Jањић. Потпредседник Покраjинске владе Ђорђе Милићевић изjавио jе да споразум има циљ да се на ефикасниjи и бољи начин промовишу економски и привредни потенциjали АП Воjводине. “Србиjа и Воjводина су добро место за улагање и то желимо да покажемо на наjбољи могући начин и да кроз оваj модел привучемо што више инвестициjа и у ових осам градова, као и у свих 45 локалних самоуправа у Воjводини. Удружили смо знање и средства Покраjинске владе и осам градова да наше потенциjале представимо на наjважниjим међународним инвестиционим саjмовима“, рекао jе Милићевић. Споразумом jе предвиђено да се при краjу сваке године, донесе календар наjзначаjниjих саjамских манифестациjа у наредноj години. Данас су га, уз градоначелника Jањића, потписали градоначелници Новог Сада Милош Вучевић,Суботице Богдан Лабан, Панчева Саша Павлов, Сомбора Душанка Голубовић, Сремске Митровице Владимир Санадер, Кикинде Павле Марков и Вршца Драгана Митровић. Градоначелници свих осам градова у Воjводини заjеднички су закључили да постоjе велике потребе за удруженим наступом, jер то омогућава бољу препознатљивост градова у Воjводини на међународним признатим саjмовима. Извор и фото: Влада АП Воjводине http://www.mediaportal.vojvodina.gov.rs ГРАДОНАЧЕЛНИК ЈАЊИЋ НА ЈУБИЛЕЈУ КОМПАНИЈЕ НИС – ЗАЈЕДНИЦИ ЗАЈЕДНО У оквиру конкурса “Заjедници заjедно”, компаниjа “НИС” је у пословном центру ове компаниjе представила резултате сарадње “НИС-а” и локалних заjедница из целе Србиjе са коjима та компаниjа сарађуjе већ девет година. Програм “Заjедници заjедно” доприноси унапређењу живота кроз реализациjу различитих проjеката у 11 градова. Зрењанин jе jедан од градова укључених у програм, а у његово име свечаности jе присуствовао градоначелник Зрењанина Чедомир Jањић. Присутни су могли да виде и филм о проjектима коjи су успешно реализовани у Граду Зрењанину, а њих jе, да подсетимо, више од 130. Присутнима су се обратили генерални директор “НИС-а“ Кирил Тjурдењев, потпредседник Покраjинске владе Ђорђе Милићевић, заменик градоначелника Београда Андреjа Младеновић, као и градоначелник Новог Сада Милош Вучевић. Како jе речено на свечаности организованоj поводом резултата конкурса, ове године фокус jе био на подршци приоритетним капиталним проjектима. Конкурсом jе било обухваћено пет области, а то су екологиjа, наука, образовање, jавно здравље, социjална заштита, култура и спорт. На основу спроведеног анкетирања грађана и истраживања кључних области за улагање у средини у коjоj живе, изабране су до три приоритетне области у свакоj локалноj заjедници. Општине и градове су представили носиоци и корисници проjекта, коjи су реализовани на териториjи локалних заjедница у коjима ”НИС” реализуjе програм “Заjедници заjедно”. Поред званичне презентациjе резултата програма, општине и градови су се представили и своjим аутентичним производима, храном, народним ношњама, коjи су презентовани у фоаjеу НИС-овог пословног центра у Новом Саду. Програм “Заjедници заjедно“, “НИС“ спроводи већ девет година и до сада jе подржано преко 900 проjеката коjи су, како jе наглашено, допринели социjално-економском развоjу општина и градова у коjима компаниjа послуjе. Кроз оваj програм подршке локалним заjедницама “НИС “ jе до сада донирао више од 900 милиона динара. Приредио: Саша Младеновић (Фото: Александар Блануша) ТРЕЋА СВЕТОАРХАНГЕЛСКА АКАДЕМИЈА И СЛАВА ХОРА „АРХАНГЕЛ МИХАИЛО“ У ПЕТРОВГРАДУ Синоћ је у Барокној сали скупштине града одржана, трећа по реду, Светоархангелска свечана академија у организацији (храма Светог Архангела Михаила) или Руске Цркве у Зрењанину ( Петровграду). Свечаност је отворио Црквени хор „Жене Мироносице” композицијом „Оче наш”, коју је уз пратњу чланица извела диригенткиња Зорица Кецић. Своје извођење започеле су и завршиле препознатљивим духовним репертоаром. Отац Веселин Влашки, старешина храма, одржао је пригодну беседу, честитао празник и Славу хору и поздравио све присутне. Затим су у програму наступили женски и дечји хор Светог Архангела Михаила одпевавши пригодан и за ову прилику, пажљиво одабран репертоар. Славски угођај својим чаробним гласом употпунила је Милица Досковић уз музичку пратњу свог супруга Давора Досковића извевши руско – српски триптих песама. Као гост представио се дечји црквени хор „Светих отаца” из Клека којим диригује Сања Радовановић. За сам крај ове дивне вечери имали смо прилику да чујемо и хор Основне школе „Петар Петровић Његош” који са пуно љубави воде учитељице Лидија Голић и Наташа Френц. Академију су водили Мирјана и Саша Младеновић, који нас је провео кроз бурну али и занимљиву историју Руске Цркве у Зрењанину (Петровграду). Након програма уследило је дружење најмлађих учесника хорова уз послужење. Аутор: Mирослава Малбашки (Фото: Девић & Младеновић) ПОТРАГА ЗА МАНАСТИРОМ ДРЕНОВАЦ БИСЕРОМ ДУХОВНОСТИ Срби из Перлеза су се од памтивека духовно окупљали око места за које је постојала легенда да се некада налазио древни српски манастир Дреновац на потезу Горње Ливаде код бунара Свете Водице у атару Стајићева. Тај манастир је био подигнут у време када су овим делом Баната и Торонталском жупанијом владали српски деспоти из лозе Бранковића и Лазаревића. Да ли је то место на којем се налазио манастир Српске Православне Цркве – Дреновац. Прота Милош Поповић је после дугог истраживања изнео претпоставку да се манастир налазио, на излазу из данашњег села Стајићева, на избрешку поред Београдског пута, на потезу Тигањица, где се 1848. одиграла и битка а које је до данас остало обележено једним зиданим стубом и крстом. Он је само споменуо култне Свете Водице у атарима Стајићева и Перлеза. Где се тачно налазио овај манастир, и ком светитељу је био посвећен и даље је нејасно јер прота износи претпоставке да је можда био посвећен Успењу Пресвете Богородице а можда и Слави деспота Бранковића Светом Николи? Манастир је могао настати и много раније у време владавине овим крајевима бугарских великаша Глада и Ахтума али је у 15. веку доживео обнову, под Бранковићима. Српски феудалац који је имао поседе у Србији и у Угарској Милош Белмужевић повезан је са помињањем овог манастира. Извори казују да је он дошао у неки српски манастир који се налазио негде близу реке Тисе (можда пре Бегеја) и који је био посвећен Успењу Пресвете Богородица са својим сином Вуком када је упао у турску заседу. У заседи му гине син јединац Вук. Много касније у Пећком катастигу 1666.године забележен је боравак српских монаха у овом манастиру који је био мушки, имао свог игумана, јеромонаха и двојицу монаха. Пећки монаси су дошли из Бечкерека, преко Мартинице ( данас у атару Лукићева а то је и стари назив села Ечка) и после извесног времена приспели у Дреновац. Из њега су продужили за село Сиге ( стари назив једног дела Перлеза). Перлежани дубоко и данас верују да је манастир Успења Свете Богородице или Дреновац био на простору култног места Свете Водице, извора притоке Бегеја који се зове Петра. Године 1997. на овом потезу су вршена нека археолошка истраживања у којима је откривена грађевина размера 15X15 метара и 80 гробова, на неких 150 метара источно од капелице и бунара. Прота Недељко Мендебаба каже да је Вукица Поповић својевремено пронашла у Бечу, стару аустријску мапу, на којој се јасно види уцртан положај манастира Дреновца, код једног великог извора а одмах у продужетку се према насељу Мартиница пружа један рукавац Бегеја, што веома подсећа на речицу Петру. Још је занимљивије објашњење које је дао верни народ тадашњем пароху Мендебаби када се 80-тих година 20.тог века окупљао око култног места Водице у Крсном ходу или Литији која је ношена. Док су ишли према Водици, целом дужином пута, парох је приметио поред друма, са обе стране, да свугде има младих шибљика неке дрвенасте биљке, за коју није знао како се зове. Народ му је рекао да се то шибље које дивље расте од памтивека у том крају зове дрен. Мени је онда било јасно, сведочи стари прота, зашто је и манастир добио име по фитониму, Дреновац. У потрази за овим локалитетом чланови редакције Петровград.орг су отишли на потез о којем је говорио прота Мендебаба. Затекли смо капелу и каптиран извор у веома лошем стању јер ју је веома нагризао зуб времена. Потез је међутим идеалан за људско станиште са обиљем вода, изворима. Положај места је веома погодан у заветрини лесне греде која га окружује са севера и истока. Још је местимично очувана по која шумица на греди а има и дивљачи. Пашњака је у околини било више, сада су устукнули пред зиратним земљиштем. Прота Милош Поповић наводи да је Мехмед паша Соколовић поклонио манастиру велики број грла бикова и коза, таквом крду су били потребни пашњаци и ниско растиње којег је овде морало бити у изобиљу. Заиста је крајње време да надлежни у овој држави, покрајини и граду уоче значај ових археолошких локалитета и предложе заштитна ископавања како би се са овог бисера духовности на овим банатским просторима скинуо вео заборава. Истраживање спровели на терену: Владимир Бурсаћ & Саша Младеновић (историчар Слободан Милин)


Пријемни испит за упис ученика у одељење са посебним способностима за филолошке науке одржаће се у Гимназији Краљево у суботу, 14. маја (тест из српског језика) и недељу, 15. маја 2022. године (тест из енглеског језика). Оба испита почињу у 10 часова (испит траје два сата). Пријемни испит се одржава 14.05. (српски језик) и 15.05. (енглески језик) са почетком у 10 сати. May 12, 2022 / Вести


text: Држављанство Под држављанством се уобичајено подразумева однос јавно-правног карактера између физичког лица и државе. На основу држављанства лице стиче статус држављанина земље који му чини правно доступним одређена грађанска, политичка, економска, социјална и друга права, али га и ставља у ситуацију да му се могу наметнути одређене обавезе и дужности. Постоје три система стицања држављанства која се могу и комбиновати: - стицање држављанства на основу порекла (лат. Ius sanguinius) према коме дете стиче држављанство својих родитеља без обзира на место рођења и место у коме живе родитељи, - стицање држављанства према месту рођења (лат. Ius soli), према коме дете стиче држављанство државе у којој се родило и - стицање држављанства према месту пребивалишта (лат. Ius domicili), према коме лице стиче држављанство државе на чијој територији живи. Садржај Сукоби држављанства[уреди] У пракси се не спроводи доследно начело једног држављанства (тј. да свако лице треба да буде држављанин једне државе), те се срећу случајеви тзв. сукоба држављанства који у свом негативном виду резултује ситуацијом у којој лице не припада ни једној држави, односно ни једна држава га не признаје за свог држављанина и таква лица се називају апатриди, док се у позитивном виду сукоба држављанства јављају лица са два (бипатриди) или више држављанстава (полипатриди). Држављанство Републике Србије[уреди] У Републици Србији питања у вези са држављанством грађана регулисана су Законом о држављанству републике Србије (2004). Евиденцију о држављанима Републике Србије води орган управе надлежан за вођење матичних књига, а евиденција се води у матичним књигама рођених. [1] Држављанство Републике Српске[уреди] Закон о држављанству Републике Српске ("Службени гласник РС", бр:17/00,64/05,58/09,18/10) уређује начин, услове и поступак за стицање и престанак држављанства Републике Српске. Држављанство РС стиче се: поријеклом, рођењем на територији РС[2], пријемом држављана Федерације БиХ у држављанство РС, усвајањем, прирођењем и путем међународног споразума. Рјешење о стицању и престанку држављанства РС доноси министарство управе и локалне самоуправе РС. Држављанство РС доказује се увјерењем о држављанству или пасошем. Закон о држављанству БиХ прописију да сви држављани БиХ који изгубе држављанство једног од ентитета а не стекну држављанство другог ентитета самим тим губе и држављанство БиХ. Сви држављани Републике Српске и Федерације БиХ стичу и држављанство БиХ.


Уз сагласност Аутор Mиће Којића ,објављујемо овај текст,који је уствари оно што је он чуо у разговору у сеоској продавници,а верујемо да наводе Машиновође може потврдити сваки Заставник ЈНА или милиционар који је радио у гарнизонима или местима уз пругу на подручију СФРЈ.


text: Ну метал Ну метал је поджанр хеви метала. У суштини представља фузију неколико жанрова: треш метала, гранџа, хип хопа и фанка. Настао је средином деведесетих, а највећи успех доживео је крајем деведесетих и на самом почетку 21. века. Карактеристике[уреди] Карактеришу га испрекидани ритмови и тежак гитарски звук. Вокали често укључују реповање, као и вриштање и грол (преузето из дет метала). За разлику од већине других жанрова хеви метала, соло деонице нису важне, као ни виртуозност уопште, а фокус је на ритму. Типични инструменти су гитара (често са седам жица), бас и бубњеви. Понекад је присутан и ди-џеј. Представници[уреди] |Ну метал на Викимедијиној остави.|


source: wikipedia

text: 1854. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март 20. март — У месту Рипон основана је америчка Републиканска странка. 31. март — Јапан је са САД потписао споразум из Канагаве о отварању лука Шимода и Хакодате за америчке трговце, чиме је прекинуо своју самоизолацију. Април Мај 30. мај — Ступио је на снагу закон о Канзасу и Небраски, којим су успостављене америчке територије Канзас и Небраска и дозвољено тамошњим насељеницима да сами одлуче да ли ће дозволити ропство унутар својих граница. Јун Јул Август Септембар 20. септембар — Руска војска је поражена у бици код Алме од удружене британско-француске-турске војске. Октобар 25. октобар — Битка код Балаклаве Новембар 5. новембар — Битка код Инкермана Децембар 8. децембар — Папа Пије IX прогласио догму о безгрешном зачећу Богородице. Рођења Март 14. март — Паул Ерлих, немачки лекар. (†1915) Април 29. април — Анри Поенкаре, француски математичар. (†1912) Јун 6. јун — Анте Ковачић, хрватски књижевник. (†1889) Јул 24. јул — Константин Јиречек, чешки историчар Август 3. август — Владимир Матијевић, српски привредник. (†1929) 22. август — Милан Обреновић, српски краљ. (†1901) Октобар 4. октобар — Михајло Пупин, српски научник и проналазач. (†1935). 16. октобар — Оскар Вајлд, ирски књижевник. (†1900) 18. октобар — Лука Ћеловић, српски трговац и добротвор. (†1929) 20. октобар — Артур Рембо, француски песник. (†1891). Новембар 5. новембар — Пол Сабатје, франсуски хемичар 8. новембар — Јоханес Ридберг, шведски физичар. (†1919) Децембар непознат датум - Миша Димитријевић, српски глумац. (†1909). непознат датум - Лаза Нанчић, српски новинар и књижевник. (†1887) непознат датум - Панта Михајловић, српски инжењер телекомуникација. (†1932) Смрти Август 12. август — Теодор Павловић, секретар Матице српске и новинар. (*1804) Децембар 11. децембар — Прота Матеја Ненадовић, српски устаник и књижевник. (*1777) Непознат датум непознат датум - Томас Мен Бејнс, енглески сликар. (*1794) Дани сећања 1850-е 51854


-Стратешки план развоја пољопривреде 2008-2013;