text: PROPOZICIJE U KUPU SRBIJE ZA ŽENSKE MLAĐE KATEGORIJE SEZONA 2021/2022 - Vaterpolo Klub Taš, VK Taš - Vaterpolo Klub Tašmajdan, Skole Plivanja i Vaterpola Beograd ПРОПОЗИЦИЈЕ КУПАРЕПУБЛИКЕСРБИЈЕ ЗА ЖЕНСКЕ МЛАЂЕ КАТЕГОРИЈЕ У ТАКМИЧАРСКОЈ СЕЗОНИ 2021/2022. Куп Републике Србије за женске млађе такмичарске категорије у такмичарској сезони 2021/2022 (у даљем тексту: Куп) приређује УО ВСС преко Комесара за такмичења ВСС (у даљем тексту: КЗТ ВСС), Такмичарске комисије ВСС (у даљем тексту: ТК ВСС) и клубова организатора Финалних турнира. Куп се игра посебно за сваку такмичарску категорију. Куп се игра према ФИНА Правилима ватерполо игре 2019 - 2021, важећим Правилницима ВСС који се односе на такмичење, Здравственим протоколом ВСС на турнирском систему такмичења и овим Пропозицијама. Напомена: Клубови који на базену, на којем одигравају своје утакмице, не могу обезбедити техничке услове у складу са ФИНА Правилима ватерполо игре 2019 - 2021 у вези измена играча са бочне стране игралишта (даље: летеће измене) обавезни су да учине следеће: - У случају недовољне ширине базена клуб домаћин је обавезан да помери комплетно игралиште до руба базена на супротној страни од стране клупа за резервне играче како би се створио простор за летеће измене играча од минимум 30 сантиметара. - У случају да није могуће померити терен према страни игралишта супротно од клупа за резервне играче, дозвољено је померање уздужне стазе игралишта испод клупа за резервне играче према головима и, на тај начин, сужавање терена за минимум 30 сантиметара а максимум 50 сантиметара. - У случају померања целог терена ка страни базена супротно од клупа, као и у случају померања уздужне стазе игралишта (сужавања терена) играчу који улази у игру као летећа измена је омогућено да се одгурне од ивице базена приликом уласка у игру због недовољног простора за несметани улазак без одгуривања од ивице базена. - У случају недовољне дужине базена (базени дужине 33 метра) и немогућности вршења летеће измене на начин да играч, који треба да уђе у игру као летећа измена, уђе у воду иза простора за улазак искљученог играча биће дозвољено да тај играч може ући у воду (дискретно скочити или се спустити у воду) у простору од 0 метара до 2 метра од своје клупе ван игралишта и на тада се упутити, ван игралишта, према месту до центра игралишта где ће се извршити летећа измена. Право учешћа у Првенству имају сви клубови са територије Републике Србије, са издатом дозволом-лиценцом за такмичење ВСС 2020/2021, до 01.10.2020. године, са играчицама уредно регистрованим и лекарски прегледаним, за сезону 2020/2021 и рођеним: - 2008. године и млађим за категорију 14 година, - 2006. године и млађим за категорију 16година, - 2004. године и млађим за категорију 18година, - 2003. године и млађим за категорију 19година. који се пријаве за учешће у Комесару за такмичења ВСС путем електронске поште на адресу: Ova adresa el. pošte je zaštićena od spambotova. Omogućite JavaScript da biste je videli. најкасније до 21.11.2021. године за све такмичарске категорије. У случају да се за учешће у Купу у једној такмичарској категорији пријави мање од три екипе, Куп за ту такмичарску категорију неће бити одигран. Клубови могу наступати са највише две екипе у једној такмичарској категорији. У случају да неки клуб у Купу учествује са две екипе у једној такмичарској категорији обавезан је да најкасније 48 сати пре почетка такмичења у којој наступају његове екипе достави списак играча свих екипа тог клуба које учествују у Купу у тој такмичарској категорији Комесару за такмичења ВСС путем електронске поште на адресу: Ova adresa el. pošte je zaštićena od spambotova. Omogućite JavaScript da biste je videli. Пребацивање играчица из једне у другу екипу истог клуба у једној такмичарској категорији није дозвољено у току трајања Купа. За све наведене такмичарске категорије играће се само Финални турнир на којем ће све екипе учеснице одиграти међусобне утакмице након којих се верификује коначни пласман. Термини за одигравање Купа су следећи: 2008. и млађе (14година) 29. - 30.01.2022. 2006. и млађе (16 година) 12.-13.02.2022. 2004. и млађе (18 година) 04.-05.12.2021. 2003. и млађе (19 година) 15.-16.01.2022. Све утакмице на турнирима се завршавају након четврте четвртине постигнутим резултатом а бодовање се врши на следећи начин: Победа – 3 бода, Нерешен резултат – 1 бод, Пораз – 0 бодова. Пласман на Купу утврђује се на основу члана 26. Правилника о ватерполо такмичењима ВСС (у случају истог броја бодова за две екипе критеријуми за утврђивање пласмана су следећи: - боље пласирана екипа је она која је у међусобном мечу остварила победу. Ако је међусобни меч завршен нерешеним резултатом пласман се утврђује на основу боље гол разлике. Ако је гол разлика једнака, боље пласирана екипа је она која је на турниру постигла више голова. Ако је и број постигнутих голова једнак, боље пласирана екипа ће се одредити жребом. У случају истог броја бодова више од две екипе критеријуми за утврђивање пласмана су следећи: - број бодова у међусобним утакмицама екипа са истим бројем бодова, Ако се на тај начин не може утврдити пласман следећи критеријум је: - гол разлика само на међусобним мечевима екипа са истим бројем бодова, - највећи број датих голова у међусобним мечевима екипа са истим бројем бодова, - укупна гол разлика на турниру, - највећи број датих голова на целом турниру, - ако се на основу свих ових критеријума не може одредити пласман екипа, исти ће бити одређен жребом. Првопласирана екипа на финалном турниру стиче наслов ПОБЕДНИК КУПА РЕПУБЛИКЕ СРБИЈЕ ЗА 14/16/18/19 ГОДИНА У ТАКМИЧАРСКОЈ СЕЗОНИ 2021/2022. Технички услови и обавезе свих учесника Купа дефинисани су Правилником о ватерполо такмичењима ВСС, поштујући посебне услове: ЛОПТА/ВЕЛ. БР. ИГРАЧА (2008.) 14год. 20x16мет. 2,15x 0,74м. 17 (15 игр., 2 голм.) (2006.) 16год. 25x20мет. 3,00 x 0,90 м. 15 (13 игр., 2 голм.) 30 x 20 мет. (2004.) 18год. (2003.) 19год. 25x 20 мет. Температураводе 23 – 27степениЦ. Клуб организатор је обавезан да обезбеди 5 исправних лопти исте марке и типа за одигравање свих утакмица на турниру. Време трајања четвртине за категорију 14 година је 7 минута и мери се електричним семафором. Паузе између четвртина износе по 2 минута између 1.-2. и 3.-4. док је између 2.-3. пауза 3 минута. Време трајања четвртине за категорије 16, 18 и 19 година је 8 минута и мери се електричним семафором. Паузе између четвртина износе по 2 минута између 1.-2. и 3.-4. док је између 2.-3. пауза 3 минута. Утакмицесемогуигратисамоса почеткомуинтервалуод 08,00 – 21,00 часова. Сви тренери екипа који се уписују у Записник утакмице морају имати издату дозволу за рад-лиценцу од надлежног органа ВСС. Без издате дозволе за рад-лиценце није дозвољено седење на клупи ни једној особи. На сваком турниру је неопходно присуство лекара на базену. У случају да лекар није присутан на базену утакмица не може почети. Клуб организатор је дужан да организује технички састанак представника клубова учесника и службених лица ВСС најкасније 1 сат пред почетак прве утакмице на турниру. Клуб организатор је обавезан да пријави такмичење МУП Србије и обезбеди присуство Редарске службе на базену у складу са Законским одредбама. По завршетку Финалног турнира клуб организатор је обавезан да обезбеди и додели пехаре и медаље за прво, друго и треће место у Купу. Након доделе пехара и медаља обавезно се интонира химна Републике Србије «Боже правде«. Све утакмице се морају одигравати стриктно у складу са одредбама Здравственог протокола ВСС. Изузетно од Правила ватерполо игре, за категорију 14 година уводе се ова посебна правила: Обавезна пресинг игра у својој половини игралишта. Уколико нека играчица екипе у нападу није допливала до противничке половине игралишта, играчица екипе у одбрани није у обавези да игра на њој пресинг све док не уплива на половину игралишта екипе у нападу. То важи и за све остале играче одбрамбене екипе, чим последња играчица екипе у нападу преплива половину игралишта, све играчице одбрамбене екипе су дужне да одмах крену ка противничким играчицанма, без заустављања све док не дођу до њих и пређу у пресинг игру. Играчица екипе у одбрани има право повлачења са играчице екипе у нападу само у два случаја. Први случај: Када је контра напад. Други случај: Када се брани са играчем мање. У случају контра напада, чим контра напад прође (тј. када се изједначи број играча у одбрани), све играчице морају прећи у пресинг игру "играч на играча". Свако стајање, са или без подигнуте руке, биће санкционисано искључењем те играчице. У случају контра напада, чим се врати у игру искључена играчица, све играчице морају прећи у пресинг игру "играч на играча". Свако стајање, са или без подигнуте руке, биће санкционисано искључењем те играчице. Право је искључене играчице, односно њене замене, да одмах уђе у игру чим искључена играчица дође до зоне за улазак у игру (нема временског искључења). Линија од 5 метара се помера на 4 метра и након прекршаја ван линије од 4 метра није дозвољен директан шут на гол. Свако досуђено казнено бацање се изводи са линије од 4 метра (четверац) Тренерима је дозвољено да за време утакмице устају са клупе и да се крећу до ознаке на пола базена када је њихова екипа у поседу лопте, не ометајући рад судије на утакмици. Сва додатна тумачења овог члана Пропозиција. даје Стручни савет ВСС Играчи за време церемонијала представљања и у току утакмице морају бити одевени у једнообразну спортску опрему. Тренери, и све службене особе на клупи, морају бити једнообразно одевени, с тим што није дозвољено да буду у кратким панталонама и папучама. Судије морају бити одевене у униформу беле боје - дугачке панталоне и кошуља или мајица. Изузетак може бити једино уколико се од стране ВСС или УВС ВСС обезбеди опрема друге боје коју ће судије бити обавезне да носе. Делегат мора да буде пристојно одевен (панталоне и сако са краватом или службена мајица ВСС или кошуља ВСС), Неспортско, насилно и непристојно понашање актера утакмице (укључујући вређање на расној, националној и верској основи) као и публике, уколико буде дозвољено присуство, на самом базену биће најоштрије санкционисано и кажњено на основу Правилника о Ватерполо такмичењима ВСС и у складу са Законима Републике Србије који ту материју одређују и регулишу. Одлуку о износу судијских и делегатских такси на финалним турнирима такмичења млађих категорија донео је УО ВСС. Трошкове судијских и делегатских такси, трошкове Редарске службе, трошкове особа које раде за записничким столом, као и путне трошкове судија и делегата ВСС, на бази исплате 10 литара бензина који користи ауто коришћен за превоз на пређених 100 километара, сноси клуб организатор, у складу са одговарајућим Законом Републике Србије, и дужан је да изврши исплату најкасније до почетка техничког састанка пред прву утакмицу на турниру. О спроведеним такмичењима у Купу, ТК ВСС је дужна да обавести Управни одбор ВСС и Стручни савет ВСС најкасније до 01.03.2022. године и да објави званични Билтен са свим податцима о такмичењу на основу којих ће се верификовати пласман екипа у Купу. Право тумачења Пропозиција има ТК ВСС, а на утакмицама делегат ТК ВСС. Ове Пропозиције усвојио је УО ВСС, на основу члана 42. став 5. Статута ВСС, дана 02.11.2021. године и заведене су под бројем 710/2021 у архиви ВСС. ВАТЕРПОЛО САВЕЗ СРБИЈЕ ПРЕДСЕДНИК ВСС Виктор Јеленић с.р. prvenstvo vaterpolo lista strelaca prva liga vaterpolo najbolji strelci vaterpolo rezultati vaterpolo utakmica Više iz ove kategorije « NOVOGODIŠNJI TURNIR TAŠ 2015 – FINALE KUP BEOGRADA 2021/22 - MLAĐE KATEGORIJE » PRVENSTVO I KUPLiga Taš - Prvenstvo - Kup - Po kolimaPROPOZICIJE U KUPU SRBIJE ZA ŽENSKE MLAĐE KATEGORIJE SEZONA 2021/2022 ↑ VRATI NA VRH ↑


source: CulturaX

text: Живимо у времену пандемије COVID-19 која је оптеретила здравствене системе, здравствене раднике и подигла ниво индивидуалне одговорности за сопствено здравље и здравље целокупног друштва. Ток пандемије је још увек непредвидив, због чега је брига о стању нашег срца тренутно важнија него икада. Људи који имају срчану слабост су много осетљивији на инфекцију COVID-19 и развој компликација. Срчана слабост је озбиљно здравствено стање, када ослабљени срчани мишић не снабдева тело довољном количином крви. Симптоми и знаци срчане слабости су: отежано дисање, умори оток потколеница. Од срчане слабости у свету болује 26 милиона људи. Срчана слабост је најчешћи узрок хоспитализација у свету. Од пет срчаних болесника, један ће развити срчану слабост. Најзначајнији фактори ризика за настанак кардиоваскуларних болести су променљиви и непроменљиви. Хипертензија (повишен крвнипритисак) Хипертензија је водећи узрок кардиоваскуларних болести (КВБ) широм света, а висок крвни притисак се назива "тихим убицом", јер често није праћен знацима упозорења или симптомима, па многи људи и не знају да га имају. Нормалним крвним притиском се сматрају измерене вредности горњег (систолног) притиска мање од 120 ммХг и доњег (дијастолног) мање од 80 ммХг. Процењује се да је пушење узрок настанка скоро 10% свих болести срца и крвних судова. Пушачи имају двоструко до троструко виши ризик за појаву срчаног и можданог удара у поређењу са непушачима. Ризик је већи уколико је особа почела да пуши пре 16. године живота, расте са годинама и виши је код жена пушача него код мушкараца пушача. У року од две године од престанка пушења, ризик од исхемијских болести срца се знатно смањује, а уроку од 15 година од престанка пушења ризик од кардиоваскуларних обољења се изједначује са ризиком који постоји код непушача. У свету има милијарду свакодневних пушача дувана. Шећерна болестсе дијагностикује у случају када су вредности јутарњег нивоа шећера наташте у крви 7,0 ммол/Л (126 мг/дл) или више, а кардиоваскуларне болести (КВБ) су узрок 60% свих смртних случајева особа са шећерном болешћу. Кардиоваскуларни ризик расте са повишеним нивоом вредности шећера у крви, а прогноза КВБ код особа са шећерном болешћу је лошија. Ако се шећерна болест не открије на време и не лечи може доћи до озбиљних компликација, укључујући срчани и мождани удар, бубрежну инсуфицијенцију, ампутацију екстремитета и губитак вида. Редовно мерење нивоа шећера у крви, процена кардиоваскуларног ризика као и редовно узимање лекова, укључујући инсулин, може побољшати квалитет живота људи са шећерном болешћу. Особа је недовољно физички активна када мање од пет пута недељно упражњава получасовну физичку активност умереног интензитета или је мање од три пута недељно интензивно активна краће од 20 минута. Недовољна физичка активност је четврти водећи фактор ризика умирања. Људи који су недовољно физички активни имају 20 до 30% већи ризик од свих узрока смрти у односу на оне који су физички активни најмање 30 минута већи број дана у току недеље. У свету је недовољна физичка активност заступљена код 31% одраслог становништва, а уСрбији је недовољно физички активно 44% одраслих. КВБ постаје све чешћа појава у старијем животном добу. Како човек стари, срце пролази кроз постепене физиолошке промене, чак иу одсуству болести. Срчани мишић са старењем не може у потпуности да се опусти између две контракције, што има за резултат да коморе постају круте и раде мање ефикасно. Ове физиолошке промене настале са процесом старења могу да допринесу додатним компликацијама и проблемима при лечењу КВБ. Смањите слатке напитке и воћне сокове – изаберите воду или незаслађене сокове, Замените слаткише и слатке посластице свежим воћем као здравом алтернативом, Поједите пет порција воћа и поврћа (отприлике по неколико дневно) – могу бити свеже, смрзнуте, конзервиране или сушене, Ограничите прерађену и пржену храну, која често садржи велике количине соли, шећера и засићених и транс масти, Прошетајте до посла или до продавнице, Користите степенице уместо лифта, Укључите се у неки спорт или плес, Бавите се физичком активношћу на послу (паузу искористите за лагане вежбе истезања или кратку шетњу), Ако путујете аутобусом, сиђите две станице раније, На посао идите бициклом, ако је то могуће, Бавите се физичком активношћу док гледате телевизију (чучњеви, вожња собног бицикла, вежбање на степеру), - Реците "HE" пушењу То је најбоља ствар коју можете да урадите за побољшање здравља вашег срца, У року од две године од престанка пушења, ризик од коронарне болести срца се значајно смањује, После 15 година након престанка пушења, ризик од болести срца и крвних судова враћа се на ризик непушача,


source: fineweb

text: Википедија:НПП/Доприноси |Википедија НПП| |НПП странице...| |Видите такође...| Ова страница најчешће постављаних питања је намењена делу за питања у вези доприноса Википедији. Садржај - 1 Почетак - 1.1 Како могу да допринесем? - 1.2 Зашто бих желео да доприносим? - 1.3 Да ли морам да отворим налог ако желим да уређујем странице? - 1.4 Која је сврха корисничког налога? - 1.5 Да ли морам да користим своје право име? - 1.6 Како могу да променим своје корисничко име? - 1.7 Да ли постоји доња граница старости за отварање налога? - 2 Терминологија - 3 Основно - 3.1 Где могу да пронађем више информација него што има на овој страници? - 3.2 Да ли постоје нека правила или смернице којих се треба придржавати? - 3.3 Шта су Скорашње измене, и шта значи та страница? - 3.4 Да ли постоје неки стандарди, као нпр. писање датума? - 3.5 Шта да радим уколико пронађем два чланка о истој теми? - 3.6 Колика је идеална/максимална дужина чланка? Када би се чланак требао делити на мање чланке? - 3.7 Можемо ли да се договарамо и причамо о одређеним чланцима? - 3.8 Пронашао сам вандализам, или сам ја случајно покварио страницу. Како могу да је вратим? - 3.9 Које језике могу да користим? - 3.10 Да ли да пишем ћирилицом или латиницом? - 3.11 Да ли да користим екавицу или ијекавицу? - 3.12 Зашто су неке везе црвене? Шта су везе са упитником на крају? - 3.13 А какве су ово светло плаве везе? - 3.14 Шта се дешава уколико два корисника у исто време мењају исти страницу? - 3.15 Шта се дешава уколико ми се рачунар или браузер рестартује у току вршења измене? - 3.16 Како да пратим измене из одређене области а да не је не идем тамо с времена на време? - 3.17 Које формате фотографија могу да користим? - 3.18 Које формате аудио записа могу да користим? - 3.19 Један корисник се понаша неразумно. Упомоћ! - 3.20 Зашто је чланак који сам написао обрисан ? - 3.21 Зашто је измена коју сам направио уклоњена? - 4 Везе: спољне и међујезичке - 5 Ауторска права - 5.1 Имам или могу да набавим посебну дозволу да на Википедији користим неки текст или слику. Да ли је то у реду? - 5.2 Нашао сам слику (или текст) која није заштићена ауторским правима, али се налази у књизи која јесте заштићена. Да ли могу да скенирам ову слику и ставим је на Википедију? - 5.3 Да ли коришћење GIF слика на Википедији крши ГЛСД, због патента? - 6 Разно Почетак[уреди] Како могу да допринесем?[уреди] - Постоји много разних начина! Погледајте Википедија:Доприноси. Зашто бих желео да доприносим?[уреди] - Погледате овде Википедија:Зашто доприносити. Да ли морам да отворим налог ако желим да уређујем странице?[уреди] - Не. Свако може да уређује странице без отварања налога. Нерегистровано уређивање је такође добродошло. Погледајте Википедија:ИП-овци су такође људи. Која је сврха корисничког налога?[уреди] - Постоји много разлога. Погледајте Википедија:Зашто да отворим налог? Да ли морам да користим своје право име?[уреди] Није неопходно да користите своје право име, то је ствар слободног избора. Неки википедијанци користе права имена, неки не. Погледајте Википедија:Корисничко име. Како могу да променим своје корисничко име?[уреди] Погледајте Википедија:Промена корисничког имена. Да ли постоји доња граница старости за отварање налога?[уреди] Не. Свако може да отвори налог или да уређује чланке. Википедија чак не захтева од корисника да открију своје године при отварању налога! Ипак, корисницима који сами себе идентификују као малолетна лица (деца испод 18 година старости) препоручује се, и ако је потребно и захтева се да заштите свој идентитет тако што неће постовати своје личне податке на Википедију. Погледајте Википедија:Заштита приватности малолетника. Терминологија[уреди] На страницама за разговор и описима измена у историји странице, често се дешава да уредници користе необичну терминологију и скраћенице, јединствене за Википедију. Неки од израза који би новом кориснику могли да буду непознати су; - рв или реверт, обично у опису измене, што означава да је нека претходна измена поништена, и страница враћна на стање пре те измене. Ово се најчешће ради након неког вандализма. - НПОВ или НТГ се односи на неутралну тачку гледишта, док супротно, ПОВ, говори да је измена била пристрасна. - Викификација се односи на додавање викилинкова и форматирање чланка тако да изгледа као и остали чланци на Википедији. - АСКИ се односи на osisanu latinicu. Измене на аски латиници се по аутоматизму поништавају, а нови чланци писани аскијем се бришу. За детаљнији списак види Википедија:Речник. Која је разлика између странице и чланка?[уреди] Израз страница се односи на сав материјал на Википедији, укључујући енциклопедијске чланке, странице за разговор, документацију, упутства, помоћ (попут ове странице), и посебне странице као што су, нпр. Скорашње измене. Чланак је ужи термин, и односи се на страницу која садржи енциклопедијски садржај. Значи, сви чланци су странице, али нису све странице чланци. Погледајте Википедија:Шта је чланак. Шта су „сирочићи“?[уреди] Сирочићи су чланци на које се не везује из других чланака. Они се ипак могу пронаћи уз помоћ функције „тражи“, међутим увек је боље да се унесу интерни линкови ка њима у друге чланке. Листа сирочића може се видети овде. Шта је клица?[уреди] „Клица“ на Википедији је врло кратак чланак, обично од једног пасуса или мање. Већина википедијанаца не воли клице, иако оне представљају нужно зло. Многи сјајни чланци су почели као клице. Надамо се да ће и тренутне клице бити једном проширене у чланке одговарајуће дужине. За више података о клицама види Википедија:Клица. Шта је вишезначна одредница?[уреди] Погледајте Википедија:Вишезначна одредница. Шта је мала измена? Када да је корисним?[уреди] Када направе измену, регистровани корисници имају могућност да ту измену обележе као малу. Обично се измена у којој се исправља типографска грешка или форматирање, мало прераспоређује текст, или незнатно мења неколико речи може обележити као мала измена. Свака друга измена је значајна измена коју би они који прате страницу и заинтересовани су за њен садржај желели да виде, и не би требало да се обележава као мала измена. Наравно, ако измена прави битну семантичку промену у садржају, све и ако је ограничена на неколико речи (на пример, уместо борац за слободу ставити терориста, или обратно (види Википедија:Неутрална тачка гледишта)), свакако је не треба обележити као малу. Корисници у својим подешавањима могу да изаберу да сакрију мале измене у скорашњим изменама, тако да им се оне не приказују. На тај начин им се излиста мање измена у скорашњим изменама, па су оне лакше за праћење. Непријављени корисници не могу да обележавају своје измене као мале. С обзиром да велики број вандализама потиче од непријављених корисника, обележавање измена малима омогућило би вандалима да своје измене обележавају као мале, па би их самим тим било теже уочити. Ово ограничење је још један разлог због кога је добро да се отвори налог и пријави. Погледајте Википедија:Мала измена. Основно[уреди] Где могу да пронађем више информација него што има на овој страници?[уреди] Да ли постоје нека правила или смернице којих се треба придржавати?[уреди] Шта су Скорашње измене, и шта значи та страница?[уреди] - Скорашње измене излиставају све измене начињене у одређеном временском периоду. Види Википедија:Скорашње измене за више података. Да ли постоје неки стандарди, као нпр. писање датума?[уреди] - Види Приручник стила. Шта да радим уколико пронађем два чланка о истој теми?[уреди] - Ако имате воље, добро би било да их спојите у један. Прво изаберите најпогоднији наслов (од два већ искоришћена или неки сасвим трећи). Затим чињенице које се налазе у првом чланку а не и у другом, пренесите у други, наравно тако да новодобијени текст чини складну и смислену целину (није добро само прелепити садржај једног чланка испод другог). Од првог чланка направите преусмерење ка другом, и поступак је завршен. Уколико немате воље да уложите оволики напор, или пак нисте сигурни да ли чланцима заиста треба спајање, на почетак оба чланка ставите одговарајуће налепнице. На врх првог чланка додајте следећи код {{спајање|наслов другог чланка}}, а на врх другог чланка на сличан начин додајте {{спајање|наслов првог чланка}}. Такође, не би било лоше да на странама за разговор укратко образложите зашто мислите да је чланке потребно спојити. Колика је идеална/максимална дужина чланка? Када би се чланак требао делити на мање чланке?[уреди] - Погледајте Википедија:Величина чланка. Можемо ли да се договарамо и причамо о одређеним чланцима?[уреди] Ово је енциклопедија којој је циљ да пише са неутралне тачке гледишта. Дебате којима је циљ да убедите некога у своју тачку гледишта о одређеној теми могу се водити на Википедија:ИРЦ каналима. Међутим, расправа о томе како побољшати чланке је добродошла на Википедији; свака страница има своју страну за разговор која служи за то. Пронашао сам вандализам, или сам ја случајно покварио страницу. Како могу да је вратим?[уреди] Које језике могу да користим?[уреди] На Википедији на српском, како јој само име каже, користи се српски језик, наравно уз изузетке када се наводи неки израз у свом оригиналном облику (На пример: Џорџ Вашингтон (енгл. George Washington) је био први председник Сједињених држава.). Ако желите да пишете на неком другом језику, можете да посетите Википедију на том језику. Википедија је доступна на стотинама језика, и сва је прилика да је међу њима и онај који вас занима. Комплетан списак погледајте овде. Да ли да пишем ћирилицом или латиницом?[уреди] - Већина чланака на Википедији су писани ћирилицом. Ипак, српски језик има два равноправна писма, и софтверски је омогућено да свако може да чита чланке на писму које одабере. Пријављени корисници могу у подешавањима да одаберу жељено писмо, док и непријављени корисници могу да на свакој страници клинку на језичак ћирилица или латиница, и чланак ће бити пресловљен у одговарајуће писмо. Када је у питању вршење измена у чланцима, правило је да се измене морају вршити оним писмом којим је чланак започет (у супротном ће измена бити поништена, ма колико корисна била). Корисник који започиње нови чланак може да бира које писмо ће да користи. - Писање аски латиницом (osisana latinica) није дозвољено. Да ли да користим екавицу или ијекавицу?[уреди] - Екавица и ијекавица су два равноправна изговора српског језика, и оба су прихватљива на Википедији. Неки чланци су писани екавицом, а други ијекавицом. Добро би било да чланак започет екавицом допуњујете екавицом, и обратно. Зашто су неке везе црвене? Шта су везе са упитником на крају?[уреди] - У оба случаја се ради о вези ка страници која још није започета. У зависности од тога како сте изабрали у својим подешавањима, везе ка непостојећим страницама ће вам бити приказане црвеном бојом (подразумевано подешавање), или са малим плавим знаком питања. - У сваком случају, можете да кликнете на ту везу, и да ви започнете страницу. Међутим, будите пажљиви, можда већ постоји чланак на ту тему, али под неким другим именом. Увек је добро мало претражити Википедију да се не би догодило да пишете о нечему шта већ постоји. Уколико се испостави да страница већ постоји под другим именом, обавезно направите преусмерење са алтернативног наслова. За смернице о насловима чланака погледајте Википедија:Именовање чланака. А какве су ово светло плаве везе?[уреди] - То су спољашње везе, то јест линкови на странице изван Википедије. Изгледају овако. Шта се дешава уколико два корисника у исто време мењају исти страницу?[уреди] - Ово се назива сукоб измена. Приказаће вам се екран који показује обе верзије чланка у два прозора, као и истакнуте разлике у две верзије чланка, као и упутство о томе шта даље урадити. Ваш текст неће бити изгубљен, али сукоб измена увек представља непријатност кад се догоди. - Прорамери који развијају МедијаВики софтвер се надају да ће у будћности развијати све напредније системе који би аутоматски разрешавали сукобе измена. Шта се дешава уколико ми се рачунар или браузер рестартује у току вршења измене?[уреди] - Ако се систем рестартује, изгубићете измену. У одређеној мери од овога можете да се заштитите тако што веће измене вршите у неком текст едиору, и често снимате датотеку. - Када се при снимању измене јави нека грешка, може да се деси да изгубите измену, али и не мора, зависи од случаја и тога који браузер користите. Неки браузери, као што су Опера и Мозила фајерфокс) могу да сачувају измену, и кликом на дугме којим се враћате на претходну страну ћете добити опет страницу са вашом изменом. Коришћење оваквих браузера такође понекад може да вас заштити од горепоменутог проблема - када се догоди да се читав систем рестартује. Како да пратим измене из одређене области а да не је не идем тамо с времена на време?[уреди] - Ако имате налог, на свакој страници можете да нађете линк на коме пише надгледај. Кликом на тај линк се страница додаје на ваш списак надгледања. Списак надгледања показује најскорије измене у вашим надгледаним чланцима. Које формате фотографија могу да користим?[уреди] - Када су у питању слике, користе се JPEG за фотографије, а SVG за цртеже и грбове. И PNG може да се користи. GIF се користи за анимације. - За видео записе, тренутно једини препоручени формат је Ogg Theora. Које формате аудио записа могу да користим?[уреди] - Могу се користити разни енкодинзи. Допуштени су WAV и Ogg Vorbis, али не и MP3. Види Википедија:Медији за више информација. Један корисник се понаша неразумно. Упомоћ![уреди] Зашто је чланак који сам написао обрисан ?[уреди] - Нови чланци се бришу када нису у складу са Википедијиним правилима и смерницама. Чак и ако је ваш чланак обрисан, ваши даљи доприноси су и даље добродошли. - Разлози који могу да доведу до брзог брисања чланка су: - Врло кратак чланак који не даје дефиницију или контекст (типа Био је способан човек, основао је предузеће, и зарадио пуно новца.). - Бесмислен садржај (типа "фсдалјф"). - Тест страница (типа моја прва измена!). - Очигледан вандализам (види Википедија:Вандализам). Ако нисте малициозни, ваш чланак вероватно не потпада под ову категорију. - Чланак је поново постављен након што је обрисан у складу са политиком брисања. - Чланак је о особи, групи људи, бенду, клубу или слично, а не објашњава енциклопедијски значај теме о којој говори. - Чланак представља кршење ауторских права. - Чланак је писан аски латиницом (osisana latinica). Зашто је измена коју сам направио уклоњена?[уреди] - Постоје разни разлози зашто би ово могло да се деси (види неке уобичајене разлоге). Прво шта треба да урадите јесте да погледате у историју странице на којој сте направили ту измену. Ту ћете видети ко је уклонио вашу измену, када, а можда и кратко образложење. Ако у образложењу стоји види разговор, или слично, погледајте страну за разговор тог чланка. Такође, можда је разлог наведен управо на вашој корисничкој страни за разговор. Уколико не нађете (задовољавајући) разлог, љубазно питајте на страни за разговор чланка, зашто је ваша измена поништена. Такође, можете то питање да поставите и кориснику који је измену поништио, на његовој страни за разговор. У сваком случају, ако будете љубазни, највероватније ће се сваки евентуални неспоразум лако разрешити. Везе: спољне и међујезичке[уреди] Да ли смем да преводим чланке са других Википедија?[уреди] - Да, превођење је добродошло. А машински превод?[уреди] - Машински превод је од користи да се стекне општа слика о тексту на непознатом језику, али обично даје превод лошег квалитета, и не би га требало користити тек тако. Ако желите, можете да користите машински превод као помоћ у превођењу, али немојте да само пејстујете машински превод у чланак, а да га претходно нисте исправили. Како да видим да ли неки чланак постоји на другим Википедијама?[уреди] - Увек се трудимо да постоје везе између чланака о истој теми на различитим језицима - међувики везе су најлакши начин да се види да ли чланак постоји на неком другом језику. Међувики везе се налазе у виду списка линкова на левој страни екрана. Ако пак нема међувики веза, покушајте да одговарајући чланак пронађете директно на страној Википедији. Ако га пронађете, додајте везу у оба смера (са српског чланка на страни, и са страног на српски). Ово је обично довољно, и ботови ће додати везе ка другим језицима и са других језика. Имајте у виду да један чланак на једној Википедији не мора увек да одговара неком чланку на другим Википедијима - свака Википедија има своју систематизацију, и понекад се може десити да на пример више сродних тема на некој Википедији буде обједињено у један чланак, док на некој другој Википедији постоје засебни чланци за сваку од тема. Види Википедија:Међувики везе и Википедија:Вишејезична сарадња за више информација. Да ли је у реду да се праве везе ка другим сајтовима?[уреди] - Наравно, спољне везе су дозвољене. Када се користе на исправан начин, повећавају корисност Википедије. Међутим треба увек имати у виду да Википедија није веб директоријум, списак линкова; спољне везе треба да допуњују садржај чланка, а не да га замене. Чланак мора да буде више од пуког садржаја спољашњих веза, и његов садржај треба да буде довољан да читалац разуме материју, без да напушта страницу. - Молимо вас да не стављате рекламне линкове на Википедију. Комерцијални сајтови су очигледан пример, али ова забрана обично укључује и линкове ка сајтовима обожавалаца, као и дискусионим форумима, осим ако се ради о сајту који је стварно значајан за ту област. Неко опште правило је: ако желите да поставите линк на Википедију да бисте повећали посећеност неког сајта, сва је прилика да том линку није место на Википедији. - Тренутно важи конвенција да се спољни линкови стављају у посебан одељак на дну чланка, под насловом Спољашње везе. Сајтови који се користе као референце треба да буду излистани у одељку Референце, или у виду фуснота. На страници Помоћ:Уређивање можете да видите разне начине за прављење спољашњих веза. Како да правим везе ка књигама на Пројекту Гутенберг?[уреди] - Можете да користите Шаблон:Gutenberg. Ауторска права[уреди] Имам или могу да набавим посебну дозволу да на Википедији користим неки текст или слику. Да ли је то у реду?[уреди] - Текстови и слике на Википедији су под ГНУ лиценцом за слободну документацију. Осим ако је материјал под истом или сличном лиценцом, или је у јавном власништву, не сме да се користи на Википедији. Значи потребно је да питате власника ауторских права да ли је спреман да материјал да под ГЛСД лиценцу. Нашао сам слику (или текст) која није заштићена ауторским правима, али се налази у књизи која јесте заштићена. Да ли могу да скенирам ову слику и ставим је на Википедију?[уреди] - Ако слика није измењена, онда аутор књиге нема ауторска права над њом. Ако ја била у јавном власништву пре него што ју је користио, онда је у јавном власништву и након коришћења. - Не. Патент за LZW алгоритам за компресију који се користи у GIF формату је истекао. Разно[уреди] Како да дам добровољни прилог Википедији?[уреди] Да ли заиста могу да променим шта год пожелим на Википедији?[уреди] - Да, можете да измените скоро сваку страну. Неке странице Википедије су закључане, тако да само администратори могу да их мењају. Ово су или посебно осетљиве странице (на пример зато што њихова измена утиче на измену више стотина других страница), које су стално закључане, или обични чланци, који су закључани док се не разреши неки тренутни рат измена, или док не прође нека серија вандалских напада. Међутим велику већину страница на Википедији може да мења свако, у било ком тренутку. Измене су видљиве одмах по снимању. Како да видим колико сам измена начинио?[уреди] - Списак свих измена које сте направили се налази на страници моји прилози. Линк ка овој страници се налази горе десно. - На српској Википедији функционише бот, Споменицаш који отприлике сваке две недеље броји колико је који корисник направио измена, и ажурира мали бројач на дну корисничке стране. Ово је згодан начин да видите колико сте измена направили. Потребно је да корисник има више од 10 измена да би Споменицаш додао бројач на његову корисничку страну. Ако не желите да бот обрачунава број ваших измена, обавестите Филипа, или било ког администратора, који ће вас упутити на коју адресу да се обратите.


text: Ваш Стан у комплексу у року од 8 минута Наср Цити Катамеиа - Интегрисани насељене градске зоне почев од 85 метара - Цена по квадратном метру почиње од 2500 -20% провајдера-15% прима две године након остало је до 5 година без накнаде-Пооланд Јмнезим по згради. Za bolje korišćenje Realigro sajta, podesite podešavanja za jezik, valutu, kvadratnih metara ili ha ftCет сада Не приказуј поново


rugby leagueSerbiaserbian rugby league federationБалканса Супер ЛигаБалкански шампионатБлагоје СтоиљковићРагби 13Рагби 13 федерација СрбијеУправни одбор Најновије вести Студенти Београдског Универзитета најбољи PreviousВечити нерешено, Дорћол повео трку NextКреће Балкански супер рагби лига шампионат


САСТОЈЦИ КОЈИ ТАЈНО ЗАЧЕПЉУЈУ ПОРЕ - ЕКФОЛИАТОРС - НЕГА КОЖЕ - ДАИЛИБЕАУТИ - ТХЕ БЕАУТИ АУТХОРИТИ - НЕГА КОЖЕ - 2019 Мислите да радите вашу кожу тако што ћете је темељно очистити, пити производе који обећавају резултате и третирати га интензивном хидратацијом, зар не? Нажалост, ово није увијек случај, а оно што се може догодити иза сцене далеко је од помоћи. Обратили смо се Холливооду, ФЛ, дерматологу Гарију Голдфадену за неки стручни допринос о томе који састојци чине више штете него лечење када се лијечи наша кожа. (Конкретније, метикон, фенил триметикон, диметикон, циклометикон, диметиконол и диментиконол кополиол) „Нега коже може бити лукава у одјелу за хидратацију“, каже др Голдфаден. „Желимо да наша кожа изгледа и осећа се хидрирано, али то се обично постиже употребом диметикона. Диметикон је силикон који производима за негу косе и његу коже даје раскошну клизну и хидратантну конзистенцију. " Др. Голдфаден додаје да док је ФДА заштитио диметикон као сигуран и да остаје на листи "ниског ризика" у бази података Дееп Датабасе, још увијек постоји разлог за забринутост. „Проблем је у томе што силиконски премази на све што се наноси, остављајући кожу неспособну да дише и прихвата или излучује природна уља, влагу и бактерије. То може изазвати алергијске реакције, суву кожу и зачепљене поре. " "Замислите диметикон као баријеру на кожи, ниједан од добрих састојака није у стању да се апсорбује и ниједан од лоших не може да изађе", каже др Голдфаден, који препоручује да се не држимо производа за негу коже који користе било који тип силикона и траже производе који садрже састојке за хидратацију као што су витамин Е, уље авокада, уље баобаба, кокосово уље (које се не препоручује за кожу склону акнама) или природно добијену хијалуронску киселину. Препоручујемо НУДЕ Скинцаре напредни овлаживач за обнављање коже (88 УСД) да бисте кожу учврстили и дубоко хидрирали без икаквих штетних силикона. Алкохол и сол „Производи који садрже алкохол могу заправо да скину и исуше вашу кожу, што доводи до прекомерне производње уља, што може довести до зачепљених пора и акни“, објашњава др Голдфаден. “Слично томе, сол се најчешће користи у ДИИ сцрубс-у као средство за пилинг. Со не само да суши кожу, што узрокује стварање вишка уља, већ може и да откине кожу. Микроскопске сузе на кожи могу бити плодно тло за бактерије и прљавштину, што може довести до зачепљених пора и пробијања. “Покушајте Алгенистов хидратантни есенцијални тонер ($ 25) за чишћење без алкохола. „Овај природни састојак који потиче од овчје коже може бити штетан него добар“, каже др Голдфаден. "Овце производе ланолин (који омекшава њихову вуну), што је слично нашој производњи себума (или уља)." Ако сте склони акнама, Др. Голдфаден предлаже да останете без ланолина или било ког његовог деривата. Препоручујемо ДТРТ-ов Деар Матт лосион ($ 39) како би уље задржало залиху истовремено смањујући поре истовремено. Погледајте видео: Buckethead Unmasked - Who is Buckethead? (Октобар 2019). Copyright 2019 \ sr.womanfitness.info \ 4 састојци који тајно зачепе поре


Немачка: Гори зграда намењена азилантима, пролазници скандирају и спречавају гашење (Видео) у Вести, Видео, Европа 22. фебруара 2016. Баутзен – У Немачком граду Баутзен рано јутрос избио је пожар. Зграда у којој је избио пожар била је намењена азилантима и радови су били у току. Жртава и повређених нема, али је гашење пожара отежано. Немци који се масовно не слажу са политиком „отворених граница“ коју води канцеларка Ангела Меркел, не дозвољавају ватрогасцима да угасе зграду. Проланици одушевљено кличу и навијају да зграда што пре изгори, како би се спречило или бар одложило насељавање миграната у њихов крај. Према наводима Дојче Веле, у Немачкој је током протекле године било више од 1000 подметнутих пожара. Истрага је још увек у току.


ДАРКО ХИЦИМА ЛИКВИДИРАО МИЛОША (25) ИСПРЕД КУЋЕ: Осумњичени за убиство Радојковића - Све ми је подметнуто, нисам крив | Новости Овако се пред Вишим судом у Нишу данас бранио Дарко Митић (33), оптужен да је 20. новембра прошле године у насељу Беверли хилс, хицима из ватреног оружја из безобзирне освете усмртио Милоша Радојковића (25) из Тешице. ОПТУЖЕН Дарко Митић СУМЊА се да је мотив убиства то што је Радојковић на дан свадбе Дарка М, 28. јуна прошле године запалио "мерцедес" који је власништво његове супруге и лако запаљивом течношћу полио Дарков "голф 7". Због тога је нишка полиција поднела кривичну пријаву против Радојковића. Потом је покренут и кривични поступак пред Основним судом у Нишу по оптужном предлогу који је поднело Основно јавно тужилаштво. убиство Милош Радојковић Дарко Митић насеље Беверли хилс


РЕПУБЛИКА СРПСКА КРАЈИНА Борис АЛЕКСИЋ Прошло је шест дугих година од највећег етничког чићења у Европи од краја Другог светског рата (протерано је преко 233.000 људи). 5. и 6. августа 1995. године територија Републике Српске Крајине је у потпуности етнички очишћена од српског народа. Већина становништва је избегла, они који нису стигли или нису хтели измасакрирани су, као и њихови очеви и дедови педесетак година пре тога, од стране Хрвата. Зло, које је Ватикан стварао дуго и предано, уродило je плодом на прагу XXI века. 1054. године долази до коначног раскола у Хришћанској цркви. Управо је то година од које католици почињу са уништавањем “православне шизме”, или њеном приво?ењу “светој римској цркви” (ради се о начелима усвојеним у Ватикану). Темеље католичкој цркви је поставио неписмени Карло Велики (он је научио да пише тек крајем свог живота, а писао је дечијим рукописом) увре?ен избацивањем његових посланика из цркве у Витлејему (Општа енциклопедија “Larousse”, Вук Караџић 1973, Београд). Представници Карла Великог су најурени из цркве због погрешног читања Символа вере: “На Божић 808. године у Витлејему они су читали Символ вере и у Символу изговорили filioque, та јерес је запрепастила теолошки образовне источне калу?ере и они су франачке монахе и ходочаснике одстранили из цркве” (Larousse, стр. 520). Filioque је нашло места на Западу још 589. године у Толеду када је краљ шпанских Гота, који су припадали секти аријанаца, приступајући Цркви изговорио filioque у Символу вере. Нико од присутних није запазио јерес, јер “теолошки слух није био развијен...” (исто, стр. 520). Чему је све то водило? Католички свештеници у Хрватској су не само пропагирали злочине над Србима него су и директно учествовали у масовним убиствима и наравно насилном покатоличавању. На пример, фра Сатана (Мирослав Филиповић Мајсторовић) у Јасеновцу, фра Сидоје Шолц, фра Влахо Маргаретић итд. О злочинима хрватског клера ће бити речи касније. Уз помоћ НАТО бомби, Хрвати су добили оно што нису успели ни за време Хитлера, етнички чисту католичку државу. Oво је прича о најмла?ој, данас окупираној, српској држави која се сукобила са неупоредиво јачим противницима. Ово је прича и о њеном тријумфу који је мало њих очекивало, али и о издаји непораженог српског народа РСК од стране његове браће која су у то време столовала у Београду. Судбина РСК је најавила нова страдања српског народа, прво у РС, затим на Косову и Метохији и југу уже Србије, и коначно целој СРЈ. Попуштања и препуштања су довела до нових страдања, до нових егзодуса, а та лекција никако да се научи. И заиста, Београд се бранио у Книну, а Косово и Метохија на Книнском косову. Сада је то свима јасно. Српско домицилно подручје Најстарији подаци о Србима на подручју Книнске крајине и Далмације смештају их у VII век. Неки извори сежу и даље у прошлост, тако Фарлати наводи да су Срби у Далмацији били већ у IV веку: “...прије него што ће готово сва Далмација доћи под власт Славена, народ овај Српски већ од почетка IV века, а можда и прије, почео је био продирати у Илирик и Далмацију и заузимати у тим земљама поједине градове и села.” Константин Порфирогенит говори о томе да је книнско становништво било крштено за време византијског цара Ираклија (610-642), тј. за време формирања прве војне крајине (Срби су сколопили савез са Византијом односно Ираклијем о чувању њене границе од упада варвара са Запада). За подручје Лике сведоче Ајнхардови анали да су први Срби населили подручје Поуња и основали град Срб 822. године. Срби су тај простор почели насељавати и читав век раније. У Скрадин као српски град, долазе Грци из Шибеника на службу Божију будући да су њима цркве отете. Реч је о XIV веку (епископ Никодим Милаш, Православна далмација, Нови Сад,1901). Проф. др. Јован Илић у свом делу “Број и размештај Срба на територији авнојевске Хрватске” говори о српском првом и другом домицилном подручју. Прво подручје Срби су запосели приликом досељавања на Балкан (југоисточно од реке Цетине), а друго чине подручја Војне крајине, у којима Срби имају етничку већину и у којима живе већ 200-500 година. Срби су у та подручја за разлику од Хрвата дошли ненасилно и били су директно потчињени бечком двору. Политичке привилегије Срба од 1690, 1691. и 1695. су поново потвр?ене 1779. године (Екмечић, Срби на историјском раскршћу, СКЗ, Београд, 1999, стр.22). Ту независност су Срби плаћали крвљу бранећи Европу од турске најезде. Српске повластице у Војној крајини (1522.-1881.) су биле толике у односу на Хрватску (Хрватска је од 1102. под Угарском влашћу) да су се Хрвати досељавали на њену територију тражећи боље услове за живот. По твр?ењу грофа Коловрата, Срби су у искључивој надлежности аустријске политике, Austriaco Politicum ac Domesticum, а српска нација је Patrimonium Domus Austriche, што значи да није никако Hungaricus provinciale (Дејан Медаковић, Срби у Бечу, Прометеј - Нови Сад, 1998, стр.19). За време велике сеобе под патријархом Арсенијем III Чарнојевићем (Црнојевићем) многа ненасељена подручја Угарске су откупљена златом (нпр. у Славонији, итд.) како би се Срби населили на њима (види архив СПЦ-а). Арсеније III Чарнојевић је и отписујући дугове краљу купио земљу за свој народ (земљиште је у неким деловима било мочварно па га је пре насељавања требало исушити). Погледајмо сада шта о тим територијама говори Аустријска власт. Када су Хрвати покушали, не први пут, да потчине православно становништво 1790. године, одржан је српски сабор у Темишвару. Срби су тада примили поруку Аустријског цара Леополда II у којој се каже и следеће: “Што се мене тиче, држим да је српски народ, и пре рата са Турцима живео у Срему, Славонији и Бачкој, а приликом рата једнодушно у поновном освајању истих предела учeствовао, те и сада тамо живи, па да, стога, на те земље и највиш права има” (Слободан Јарчевић, Изгон Грка и Срба, ИПА Мирослав, Београд, 1998., стр.72). И још пре тога угарски Краљ Матија Корвин говори о томе да су Турци у периоду од 1459. г. до 1462. г. одвели из пограничних турских области дубље у Турско царство 200.000 људи. Због тога ма?арске власти (Краљ Матија Корвин) наговарају Србе да населе празна подручја њихове краљевине и ослоба?ају их плаћања десетине (за разлику од Хрвата који нису имали ове повластице), како би били пример и другим Србима да се населе (Екмечић, исто). Исто тако, аустријски владар Леополд I издаје Србима 6. априла 1690. позивни манифест (Медаковић, исто, стр. 32). Николо Томазео пише (још 1847.) за народ Далмације да је везан не за Хрвате (“нема хрватске националне свести, културнији је...”), него за Србију са чијим становништвом има заједничке црте “чистог кавкаског, племена, велике лепоте тела и богате ведрине духа” (Екмечић, исто, стр.24). Прота Саво Накићеновић наводи да су Млечани помоћу српских ускока Јанковића, Смиљанића, Мочивуна, Синобада и других преотели Турцима Книнску крајину 1687. године. Срби се тада опет насељавају, а као пример Прота наводи харамбашу Радована Пријића који се населио са 34 породице на део опустеле територије Крајине. “На тај начин Книнска крајина поста једно чисто српско насеље” (Прота Саво Накићеновић, Книнска крајина, “Никола Пашић”, Београд, 1999, стр. 52). Има много и оваквих примера. Повељом Марије Терезије од 18.9.1698. због изванредног држања у борби са Турцима под Сиском, Срби добијају право уживања над селом Слабиња у Крајини. Павле Шафарик 1842. на карти словенских народа коју је објавио, као српско подручје означава: Србију, Босну, Херцеговину, Црну Гору, Далмацију, Војводину, Славонију и делове Истре. У Лондону сличну карту 1844. објављује Дејвид Уркварт (британски дипломата и писац). Никола Томазео у својој “Посланици Далматинцима” (1861.) истиче да је Далмација етнички српска уз постојање италијанских оаза. А Хрват Анте Кузмановић у својој посланици тврди да је Дубровник српски и да “у Далмацији Краљевић Марко није умро” (Екмечић, исто, стр.102,106). Чак и папа Лав XIII, јавно и писмено признаје да су Дубровчани Срби (Српско насле?е, број 2, фебруар 1998, стр. 51). И дан данас, на острву Ластово певaју се песме посвећене Марку Краљевићу. Било како било, земљишне књиге се не могу негирати (види архив СПЦ-а). Зашто је створена Република Српска Крајина? Сада, када смо видели да су Срби од најстаријих времена власници земље на овим просторима (о чему су изнети само основни подаци) и да нису дошли као узурпатори, ваља објаснити зашто је српски народ на Светог Николу 1991. године створио РСК. Срби су тражили иста права која су била призната и другима, а њихово право да остану у заједничкој држави није могло бити мање у односу на право других да је напусте, будући да су Срби за разлику од Хрвата приликом стварања прве (1918.) и друге (1945.) Југославије имали својство конститутивног народа (ово начело је у складу са ме?ународним јавним правом, о чему ће бити говора касније). Српски народ је створио РСК да би заштитио голи живот и спречио сопствено истребљење које су Хрвати спроводили још од Средњег века. Али нека о томе посведоче документи. Оно што је на почетку важно разумети је да су се пре кроатизације народа (које ће захватити знатно шире подручје од РСК) многи католици изјашњавали као Срби (нпр. најстарије дубровачке породице). Александар Ф. Гиљфердинг је путујући кроз Босну и Херцеговину и друге крајеве утврдио да се нико није изјашљавао као Хрват, већ евентуално само као Латин, и да су Срби у односу на Турке (потурице) и Латине једини имали световни идентитет. (Данијел Ирањиј и Карлс-Луис Шасен у свом делу “Политичка историја ма?арске револуције 1847-1849” наводе да “Срби који су исповедали католичку веру остали су везани за ма?арску домовину и горко оплакивали побуну својих сународника грчко-православне вероисповести”). “Похрваћење Срба Дубровника и Срба других српских крајева чињено је кра?ама, изме?у осталог и јуначких народних песама, које су скупљали Срби католици па чак и католички свештеници. Те песме је Матица хрватска објављивала као “хрватске народне пјесме”. Овакав поступак је подстакао Дубровчанина католика (Србина) Лују Војновића, брата песника Иве Војновића, да у српском листу “Дубровник” (1897, у броју 35) напише оштру критику Матичиног поступка, пророчки наговештавајући ишчезавање Срба католика, уз геноцид Хрвата над Србима.” (Српско насле?е, исто, стр. 51). Оваквих примера је много. Да би се боље схватила природа српско-хрватског сукоба важно је уочити и постојање Срба католика (нпр. Иво Андрић, чије се писмо у којем потвр?ује да је Србин и дан данас чува у САНУ). Насилно ширење католичанства од стране Ватикана, кроатизација свих католика на овим просторима и преузимање српског идентитета је семе раздора са Хрватима. Како наводи проф. др. Милорад Екмечић у свом делу, Наполеон стварајући Илирске провинције покушава да ограничи руски утицај на Балкану плашећи се стварања нове српске државе, руске савезнице. Иако је раскрстио са католичком црквом, он поучен борбама са фанатичним муслиманским шеицима (Египат 1798.) уочава огромну снагу вере. Од тог тренутка, а промовишући своје провинције, Наполеон игра на карту католичанства. Стратегија је јасна, католичанство треба да потпомогне ширење утицаја Француске (Запада) на штету православља и да елиминише руски (православни) утицај на Балкану. Да се много тога није променило сведочи и пакт из 1982. године изме?у САД и Ватикана о заједничком делању у походу на исток. Пакт је потписан (иако је директно супротан Уставу САД) од стране америчког председника Регана и папе Јована Павла II (Opus dei - тајна католичка организација, лобирала је за избор Јована Павла II и за признање Хрватске и Словеније). Било је и других случајева Мало је познато да је један од највећих хрватских владара Бан Јелачић (мајка му је била Српкиња) тражио савез са Србима и реформу католичанства (његово приближавање православљу). Ове чињенице се виде јасно у прокламованом хрватском револуционарном програму из 1848. године. Хрватски изасланици у Београду говоре о њиховој спремности да створе заједничку државу са Србима са српским кнезом на челу. У оквиру хрватског програма се изме?у осталог захтевало од папе (“Захтевање народа” у 30 тачака, 25. март 1848.) уво?ење народног језика у богослужење, словенске одежде и да се укине свештенички целибат. Тако?е се тражи и уво?ење народног језика (што значи и ћирилице која је била доминантна). Патријарх Рајачић наводи у свом писму руском цару Николају I (15. мај 1849.) да су се Хрвати определили за савез са Србима због пропасти папе и његовог плана о италијанској конфедерацији. До савеза не долази, а под старим утицајем католичких држава и Ватикана Хрвати се поново укључују у пројект изгона православља (као шизме) и Срба са Балкана. У том пројекту се прибегавало масовним протеривањима, насилном покатоличавању, масовним најмонструознијим злочинима, истребљивању српског народа и преузимању његовог идентитета и језика. Једноставно, поништавању свега што је православно (академик Павле Ивић, “Срби и њихов језик”). Од тих тренутака српство је неодвојиво од православља као његов основни бранилац на овим просторима. А почело је са изгоном Грка Да је геноцид над Србима који спроводе Хрвати уствари представљао рат против православља најбоље сведочи геноцид над Грцима који је прет 7ffa ходио. Тако је Грка некад било и у Шибенику, и у Сплиту, и у Задру, и на Хвару, Корчули, Макарској, Истри итд. Покушајте да замислите људе који говоре о нецивилизованом грчком народу(!), примитивном Бизанту(!), грчкој шизми(!). Тако су говорили Хрвати пре него што су почели да гоне Грке. XI је век и неписмени крсташи под изговором борбе за Хришћанство крећу у пљачку византијског злата и њених светиња (нпр. статуе коња које се данас налазе на тргу у Венецији украдене су са цариградског хиподрома). Просвећени пљачкају непросвећене, културни (а неписмени) убијају некултурне (а писмене) (сиц). Да би одузели имовину православнима, католици организују сабор у Сплиту (1111.) где оглашавају православну веру јеретичком и прогони могу да почну. Године 1112. одузимају Грцима цркву Светог Кирјака у Сплиту и претварају је у католичку, посвећену Светом Јерониму (у Другом светском рату ће иста и слична судбина задесити српске цркве и јеврејске синагоге. Неке су претворене у складишта, штале и јавна купатила, многе су уништене. Уништаване су од стране Хрвата у XVII веку (1632.) и цркве у немачком граду Магдебургу, црква Св. Катарине у којој су и жене побијене, као и црква Св. Јована у којој су и деца убијана, о чему ће бити речи касније). На ред долазе грчке цркве Св. Антонија, Св. Стевана и Св. Илије у Задру (Слободан Јарчевић, Изгон Грка и Срба, ИПА Мирослав 1998, стр 12). Православни епископ Далмације Никодим Милаш пише да су Грци у Задру поводом одузимања цркве Св. Платона (1248.) повели спор доказујући да они и даље припадају православљу те да је одузимање незаконито. Парница је во?ена до 1280. када су власти одлучиле да православни немају право на цркву јер су шизматици. У Сплиту је одузета црква Успенија Богоматере 1185. године. Одузимање цркава прати етничко чишћење тако да Грци у XVI веку у Шибенику чине незнатну групу, супротно подацима из XII века. Власти врло брзо доносе закон по којем деца из мешовитог брака морају бити католичке вере (Конкордат који је упућен Краљевини Југославији (1935.) садржао је исти услов. Будући да је устао против њега патријарх Варнава је отрован, а неколико учесника у протесту против Конкордата убила је Корошецова жандармерија.) Католички бискуп у Задру Винко Змајевић у свом делу “Огледало истине” пише (1723 г.): “Када је престала Млетачка власт у Далмацији одметнуше се православни од римске цркве. Од тог одметничког народа и његове цркве мора се клонити сваки прави син римске цркве...” У XIX веку ове речи понавља бискуп Штросмајер у Славонији. Пошто су протерали Грке кардинали почињу и Србе “поучавати”, па кардинал Јуриј Коларић каже: “Срби мисле да им привилегије дозвољавају не само да буду шизматици, већ а као такви одељени од католичке цркве и даље могу остати. Но то им се не може допустити...” Овако то звучи када се каже из Ватикана: у папским нацртима католицитет се назива “нова евангелизација Европе”, а њен успех представља “духовну победу Западног Рима против Византије”. Етничко чишћење Грка је успешно обављено. Рат против православља се наставља и следе најмонструознији злочини у Европи (које су као такве и немачки официри описали). На ред долазе Срби. Злочини над НемцимаСачувај нас Боже куге, глади и Хрвата Геноцид и злочини које су Хрвати спроводили још од Средњег века нису везани само за православне. У Бечу 1848 г. у време либерално-демократских револуција масакриран је део становника овог града од стране Хрвата. О томе су и књиге писане: Die Geschichte der Oktober-Revolution in Wien: shre Ursachen und naechsten Folgen. Der Wahrheit getreu dargestellt und mit den wichtigsten histarischen Documenten versehen von C. Gruener, Laipzig, 1849. У књизи се наводе подаци о убијању деце, жена и читавих породица на најсвирепији могући начин (ножевима), сакаћењу итд. “Али на Леополдовом тргу у Бечу починише Хрвати који су тамо продрли, грозоте које је језиво описати”. У Магдебургу (1632.) у време Тридесетогодишњег рата “...у цркви Свете Катарине Хрвати су одсекли, на варварски начин главе тридесеттројици највећим делом женским лицима...”. У цркви Светог Јована убијане су жене, девојке па чак и бебе на мајчиним грудима (Слободан Јарчевић, Изгон Грка и Срба, ИПА Мирослав, 1998, стр.75, 76.) Немци су после овога на једној од својиих цркава окачили натпис: ”Сачувај нас боже куге, глади и Хрвата.” Буди католик или умри Као што смо у прошлом броју изнели пошто су извршили геноцид над Грцима староседеоцима, Хрвати ватикански пројекат “изгона православља као шизме” настављају организујући злочине над Србима. Католички свештеници су идеолози ових злочина, али и непосредни учесници у њима. Православни манастир на Превлаци светог архангела Михаила, седишту Зетске епископије од 1219 – 1220 је уништен 1453. године. На превару је старом бордзијском тактиком отровано цело братство манастира. Тровање је потврдјено након што су ископане мошти калу?ера. Ватикан је још тада имао претензије на ове територије. Хрвати ће само постати погодни извршиоци те политике. Шта Хрвати стварно мисле о Србима? Управник имања загребачке бискупије Алојз Кузмић пише 13. новембра 1700. године, “да би било боље све Србе поклати него их настањивати”. У Загребу су 1895., 1899 и 1902 организоване демонстрације и погроми за Србе под називом “Славо-Србом штрик за врат”. У XIX веку хрватски културни радник Исидор Кршњави је записао: “Било је вријеме када се писало да све Србе треба сјекиром утући. Ова мисао изриче отворено и досљедно једини начин којим би се дала провести хрватска мисао.” (Српска Крајина, август 1995- изгон, Светигора, Цетиње 1998.,стр 69, 70) Анте Старчевић и Еуген Кватерник говоре да се у Хрватској “не признаје никаква Српска народност ни српско име”. Старчевић 1876 године објављује “Пасмина славосербска по Херватској”. 1914 године “Папа и Курија виде у Србији разорну болест која мало по мало нагриза монархију (Аустро-угарску)” Телеграм барона Ритера, баварског опуномоћника при Ватикану упућен 26. јула 1914. у Минхен је још изричитији: “Папа одобрава што Аустрија врло оштро иступа против Србије... Кардинал државни секретар нада се, да Аустрија овај пут неће попустити па макар и својим војскама сатрла страну агитацију. Све ово утвр?ује колики страх има Курија од панславизма.” (Виктор Новак, Magnum Crimen, Нова књига - Београд, 1989, стр. 22). Због тога Ватикан подржава рат против Србије, њено кажњавање као и претходну анексију БиХ. А како фрањевци виде целу ситуацију, 29.06.1914. објављује се позив за истребљење Срба у листу “Хрватска”: “И јеси Србин, проклето ти сјеме и племе, што га вјетар натрунио по нашем хрватском тлу...” или још јасније у истом листу: “Народ навјешћује Србима борбу на живот и смрт и прогонство из Босне и Херцеговине.“ (Виктор Новак, исто, стр. 31) Бискуп Шарић позива бога да Србима “Грдној звјери и гујама суди” (Исто, стр. 32). Овај бискуп је иначе опевао цара Франца Јозефа, Владимира Мачека и касније Анту Павелића. Надбискуп др. Анте Бауер 1914. говори да је рат против Србије “праведан и свет”. Хрватски клер је рат Аустрије и Србије доживео као рат Хрватске и Србије. “На вест о мобилизацији сва је клерикална и франковачка штампа у правом ратничком одушевљењу поздравила ту одлуку” (исто, стр. 36) И Словеначки клер се придружује нападу на све што је српско. 1914 у циркулару Словенске људске странке под називом “Строго поверљиво” стоји “Ради се о завјери против опстанка католичког Словенског народа” и “злочиначкој српској завери”. (Исто стр. 27). Часопис “Словенец” 27. јула 1914. објављује песме “Србе на врбе” и “Бојни гром” Марка Натлачена (у каснијој Југославији бана Дравске бановине!) (Исто, стр. 28). Ватикан и хрватски клер су здушно подржали напад моћне Аустро-угарске на Србију. Учествујући у њеној војсци Хрвати су починили тешке злочине над српским становништвом, које су опет карактерисали свирепи масакри и мучења. Да иронија буде већа Срби су након слома Аустро-угарске у заједничку државу примили клерикалце који су пропагирали злочине над њима. Тако?е, српска војска је спречила Италију да окупира Словенију. Крчки бискуп Антон Махнич најбоље илуструје однос хрватског клера према Србима након слома Аустро-Угарске. Иако је подржавао злочине над Србима и правашку оријентацију у време анексионе кризе, по завршетку рата бискуп подржава заједничку државу Срба и Хрвата. Али са којим циљем: ”То је проширење не само црквеног утјецаја него и његов прозелитички циљ, тј. сједињење православних са римском црквом.” (Исто, стр. 57). Бискуп Махнич оснива лист Хрватска стража и преко свог уредника језуите др. Анте Алфиревића говори о стварним намерама хрватског клера у вези заједничке државе: ”...и балкански су народи слободни да постану оно што су прије били-католици. Хрвати су у IX веку покрстили Србе (?!), пак је згодно да им сада донесу католичанство.” (Исто, стр. 63). Војвода Живојин Мишић је по завршетку Првог светског рата послао извештај краљу Александру о Хрватима. У извештају Војвода Мишић упозорава да се никако не улази у заједничку државу са Хрватима јер су превртљиви и предви?а да ће забити Србима нож у ле?а. Војвода предлаже стварање уједињених српских земаља. Однос Ватикана према Србима после Првог светског рата најбоље осликава Конкордат упућен Краљевини Југославији 1935 године. Рим у Конкордату тражи четири ствари: 1. Да Југославија усвоји “Codex iuris canonici” као обавезујући чиме би Краљевина добила Устав који би фаворизовао католичку цркву. 2. Да призна Римокатоличкој цркви да слободно и јавно врши своју мисију и преко државних органа. 3. Да ће у случајевима мешовитих бракова гра?анске власти обавезати супружнике да “синови и кћери без изузетка буду ОДГОЈЕНИ У КАТОЛИЧКОЈ ВЕРИ”. 4. Да југословенска држава призна Ватикану првенство у усмеравању верског и моралног живота државе. Из овога се јасно види да је Ватикан био спреман све да учини како би Југославију претворио у католичку државу. Патријарх Варнава (Росић) је повео борбу против овог бордзијског уговора и спречио његово усвајање. За освету Патријарх је отрован као некад монаси на превлаци Светог архангела Михаила. Жандармерија католика Корошеца је убијала демонстранте док су протествовали против Конкордата у литији (Крвава литија 6. (19) јул 1937.) и ломила иконе и крстове. Због тога што нису прихватили Конкордат Срби морају бити кажњени, Папа Пије XI који је тада столовао у Риму поводом српског одбијања говори: ”Доћи ће дан, а а волео бих да то не морам казати, али сам дубоко уверен, доћи ће дан, када неће бити мален број душа које ће зажалити што нису широкогрудо, великодушно и активно примиле ТАКО ВЕЛИКО ДОБРО као што је оно које је намесник Исуса Христа нудио њиховој земљи и то не само ради црквено, верског мира нације, но и ради њеног социјалног и политичког мира.” (Osservatore Romano, од 17. децембра 1937. ) А како су добри познаваоци перфидне политике Ватикана све ово видели: ”Скупштина је Конкордат изгласала и сенат ће га једном изгласати. Када се то деси југословенска нација ће дати Светој Столици порез од 900 милиона динара годишње и ови милиони претвориће се у бајонете, пушке и топове и пуцаће из Рима, рушећи југословенска села и градове, те убијати исте те држављане који су кривицом својих политичких во?а послали ове милионе у Рим.” (Словенац, 20. октобар 1937.) И заиста претња је јасна, Други светски рат почиње а усташа Анте Павелић из Ватикана са благословом Папе Пија XII је послат у Југославију да казни Србе. Хрватски клер спроводи геноцид У Оточцу 2. маја 1941, 331 Србин присиљен је да ископа огроман јарак да би потом били убијени секирама. Ме?у жртвама се налазио и православни поп Бранко Добросављевић. Ме?у убицама је био и фратар Јован Поповић. (Надбискуп геноцида, Марко Аурелио Ривели, Јасен, Никшић 1999, стр.59.) Фратар Мирослав Филиповић Мајсторовић “фра Сатана” био је заповедник једне бригаде Павелићевог тјелесног здруга која је октобра 1941. у подручју изме?у Бања Луке и Мотике масакрирала 4800 Срба. Фратар је убио ножем дечака Ђуру Гламочанина при чему је урлао: ”Ја претварам Ђавола у име Бога, слиједите мој пример!” (Исто, стр. 97.) Фрањевац Сидоје Шолц је организовао насилна покатоличавања у: Маклошевцу, Зољанима, Лисинама, Лондзици, Границама, Појелићима, Партинцима, Ченкову, Кучанцима, Чеглину, Нашицама, Слатини, Сарвашу, Вуковцу, Беленицама те у свим другим средиштима Нашица и Славонске Пожеге. По сведочењу Петра Ковачевића учитеља из Паленица Срби су се покатоличавали “под утицајем страха”, а фратар Шолц је “наредио убиство нашег попа Ђор?а Бабића који је страшно мучен.” (Исто, стр. 141) Усташка диктатура, владиним декретом бр. 11689 од јуна 1941, успоставља у Загребу посебан верски одсек задужен за покатоличавање на чијем челу се налазио фратар Дионис Јуричевић.(Исто, стр. 142) У присилном покатоличавању учествују хрватски свештеници: Михаило Кузманић, Силвије Франковић, Божидар Брало, Фрањо Херман, Аугустин Јуретић, Никола Борић, Јанко Калај, и фратри: Анте Жено, фра Васиљ, фра Главаш (исто). Све то уз благослов надбискупа Степинца, који је 17. новембра 1941. образовао одбор за “конверзију грко-источњака” (3. јула 1998. Папа Јован Павле II је прогласио Степинца блаженим - ступањ до свеца). Ово је само делић клера који је учествовао у геноциду над Србима. 1941 године 21. маја у Книну фратар Вјекослав Шимић обраћа се команданту италијанске дивизије “Сасари”: “Хоћу да побијем све Србе у што краћем року.” (Исто, стр. 144.) Бискупи своје извештаје о покатоличавању Срба шаљу министарству наобразбе и богоштовања НДХ, као одговор на циркуларно писмо тог министарства, бр. 42678-Б-1941. (Исто) Оно што је занимљиво је да католички свештеници у Београду данас тврде да насилног покатоличавања није било (црква Светог Антуна у Београду). У НДХ на јавна места, продавнице, превозна средства се стављају натписи: “Забрањено Србима, Жидовима, Циганима и псима.” (Уп. Е. Парис, Genocide in Croatie satellite 1941-1945, Париз 1960, стр. 107) Усташка влада забрањује употребу ћирилице 25. априла 1941, а 30. априла уводи обавезу за Србе да носе на руци плаву траку са словом П (православац). Драгоје Лукић је пронашао имена 10.340 деце убијене у Јасеновцу. (Изгон Грка и Срба, Слободан Јарчевић, ИПА Мирослав, 1998, стр. 94). Немачки генерал Глезе фон Хорстенау је према твр?ењу Урлиха фон Хасела најоштрије позвао на одговорност хрватског маршала Кватерника због “нечувених зверстава Хрвата над 1.800.000 Срба” (Исто, стр. 107). Именом је до сада прона?ено 19.500 деце убијене у Јасеновцу (Српско насле?е, број 5, мај 1998, стр. 9) Карактер злочина Оно о чему би се могла написати посебна студија је карактер хрватских злочина према Србима. Ти злочини имају карактер геноцида, али геноцида спроведеног на нарочито свиреп начин. За разлику од злочина Немаца у време Другог светског рата (Немци су већином масовно стрељали, вешали или убијали у гасним коморама) злочини Хрвата према Србима подразумевају највиши степен мржње (верске у првом плану), и нарочито свирепи начин извршења злочина, мучењем уз најчешћу употребу хладног оружја и ватре. Јер како каже Првослав Гризогоно: ”Треба отићи у Азију у доба Тамерлана или ?ингис кана, или у племенску Африку жедну крви да би се нашло нешто слично.” (Надбискуп геноцида, Марко Аурелио Ривели, Јасен Никшић, 1999, стр. 124.). Тако?е, за разлику од Немаца Хрвати нису званично признали своје злочине над Србима. Напротив, бројке се стално умањују. Нова хрватска држава тврди да је у Јасеновцу побијено око 30 000 људи и то Хрвата, Јевреја, Цигана и Срба. (Стриц председника Хрватске Стипе Месића је био усташа на Источном фронту). О размерама геноцида у Јасеновцу види: “Зашто Јасеновац”, Марко Ручнов, ИКП “Никола Пашић”, Београд 2001, стр. 14-20. Као и пре злочинци се амнестирају Према немачким подацима и сведочанствима становништва у НДХ и српског и хрватског преко деведесет процената војноспособних Хрвата је било у усташама и домобранима. Број Хрвата у партизанима је мали на почетку рата, али се нагло повећава крајем (од 1944.). По завршетку Другог светског рата Ватикан је организовао пацовске канале за бекство фашистичких злочинаца. И Павелић је уз њихову помоћ побегао. Тако?е украдено злато Јевреја, Срба православаца и других је пренето у поједине швајцарске банке. И дан данас је тамо. Слично ситуацији после I светског рата хрватски злочини су остали некажњени а о њима се није смело говорити. Тито је преко Бакарића забранио партизанским јединицамa да ослободе логораше у Јасеновцу па је ова хрватска фабрика смрти радила годину дана дуже. Партизански генерал Демоња који је припремао ослободјење логора је напрасно убијен. Јосип Броз је све време рата водио преписку са Павелићем. Та писма су у поседу Павелићевих ћерки Вишње и Мирјане и супруге Срећка Пшеничника. (Зашто Јасеновац, Марко Ручнов, ИКП “Никола Пашић”, Београд 2001. стр. 13.) Када буде објављена преписка ће садржати и договор о прихвату усташа у партизане и заједничкој борби тих формација против четника. (Овде се ради о тајном споразуму Тита са усташама који није био познат већем броју партизана. Усташе су водиле рат против Срба било да се ради о партизанима или четницима. Њих идеологија није занимала). Режија за нови рат Уколико обратимо пажњу на развој уставности у ФНРЈ тј. СФРЈ, приметићемо како се та држава кретала, од јаке федерације, ка федерације са конфедералним елементима. Федерација је савезна држава, а конфедерација савез држава (значи, савез независних држава). Федералне јединице су начин унутрашње поделе државе и не постоје као субјекти ме?ународног права. За ме?ународно право постоји само савезна држава. (Ме?ународно јавно право, др Смиља Аврамовдр Миленко Крећа, Савремена администрација - Београд, 1997.)Овај податак је битно запамтити због каснијих разматрања. Од Устава из 1946, Уставног закона из 1954, Устава од 1963, преко уставних амандмана из 1971, до коначног устава СФРЈ из 1974, постепено се слаби федерација, а јачају федералне јединице са изузетком СР Србије. Интересантно је приметити, да СР Србија слаби заједно са Савезном државаом (смањују јој се надлежности), а да остале републике јачају (проширују им се надлежности). Србија се Уставом из 1974, дели на три територијалне јединице, слабо повезане. Немогуће је не приметити како су оваква уставна решења увод у разбијање земље и како се Србија доживљава као федерална јединица чије је слабљење предуслов за рушење Савезне државе. Краљевину Југославију је створио српски народ као једини конститутивни народ (по ме?ународном јавном праву). На нову државу су прешла права и обавезе њене претходнице Краљевине Србије, којој су се након Првог светског рата, одлукама народних представништава, припојиле Краљевина Црна Гора и Северно српско војводство - Војводина. Тој држави су се без ме?ународно признатог субјективитета (државности) прикључили аустро- угарски Словени, значи и Словенци и Срби и Хрвати. Држава је створена на основу херојског подвига Српске и Црногорске војске и победе у Првом светском рату. Дакле, Титови поступци су јасни (устави се доносе по његовом диктату), он има мандат за слабљење Србије и припремање разбијања Југославије. Жерар Бодсон примећује да се "Европска заједница понашала приликом разбијања Југославије као Титов тестаментарни извршилац". (Постхеројски рат Запада против Југославије, проф. др. Смиља Аврамов, Ветерник-ЛДИ, 1997, стр 185) Владика Николај Велимировић, пред своју смрт 1955. године, упозорава да се Хрвати припремају за нови рат против Срба: “Оружје за Хрвате већ чека у Аргентини, док Срби опијени комунизмом не виде шта се дешава... И опет ће Хрвати убијати Србе.” Али владику Николаја није имао ко да чује. Српска елита је била, или побијена, или опијена комунизмом (по Титовом наре?ењу, за време и након Другог светског рата, убијено је на хиљаде људи у Србији, у Београду чак 50000, а у БиХ је укупно убијено 200000 “четника”. Убијана је српска елита, пре свега свештеници, интелектуалци, трговци, али и многи партизани. Срби су убијани по његовом налогу. Такав процес није задесио друге републике, напротив, многе усташе су преведене у партизане. Усташа Миле Будак и комуниста, јеврејског порекла Моша Пијаде су 1938. године склопили споразум о разбијању Југославије. (Види: Нови студент, број 5). Колико су његове речи биле пророчке нека посведочи и следећи податак. У Аргентини, Аустралији, и другим земљама, Хрвати су пре почетка рата обучавали своје борце. На овај начин је до 1991. године обучено чак 30000 терориста. (Смиља Аврамов, Исто, стр. 220) Седамдесетих година прошлог века, војска САД снима документарни филм “Плави круг на Косову” у којем се хипотетички разматра сукоб армија САД-а и СССР-а на Косову и Метохији. У извештају на пленарном заседању Трилатералне комисије (предводници глобализације и неформални центар моћи у САД) 1977. године констатује се да “Југославија мора бити посматрана као потенцијално најексплозивнија тачка у Европи”. (T.F.R. No 15, 1977: An Overview of East-West Relations, p. 24.) 21. марта 1991. године одржан је скуп на универзитету ?орџ Вашингтон у Вашингтону. Тема овог скупа је била стратешка, политичко-пословна перспектива региона Русије, Централне и Источне Европе. Том приликом је саветник за безбедност у администрацији ?имија Картера и теоретичар трилатерализма и глобализације Збигњев Брежински изјавио: “Уколико се Југославија распадне, Србија ће имати најгори могући положај, гори и од Албаније”. Изречено је важило само за Србију. Порука је јасна, сецесионистичке републике би отцепљењем оствариле добит. “Drang nach Osten” (“Поход на Исток”) Према тврдњама француског генерала Пјер Мариа Галоа, Југославија је створена од стране англо-америчког лобија, као природна брана немачкој експанзији на Блиски исток и великим резервама нафте. Генерал Галоа (творац француске доктрине нуклеарног одвраћања) пише: “Југославију је створила Европа и Европа ју је срушила”. Драгош Калајић додатно објашњава, да су масони били ти који су створили Југославију. (Калајић, Америчко зло 2, ИКП “Никола Пашић”, 1998- Београд, стр. 17) Овим разматрањима треба додати и чињеницу, по којој је један од основних циљева Запада на Балкану спречити појаву самосталне, јаке државе, руске савезнице. Стварање Југославије је ишло у том правцу. Уместо јединствене српске државе, створена је Југославија, у којој ће Србија полако нестајати. Немачка У оквиру немачке обавештајне службе БНД (Bundesnachrichtendienst), Клаус Дернер је 70-тих година прошлог века водио фронт за отцепљење Хрватске од СФРЈ. БНД тесно сара?ује са усташком емиграцијом и ствара ткз. Крајачићев (усташки) круг на чијем челу је Иван Стево Крајачић. У њега још улазе: Јосип Манолић, Јосип Бољковац, Фрањо Ту?ман, Стјепан Месић (садашњи председник Хрватске) итд. Након признања Хрватске, БНД у потпуности преузима контролу над хрватском обавештајном службом. Прво наре?ење БНД-а је “лов на комунисте”. (Смиља Аврамов, исто, стр. 194) Приликом отварања Маузолеја у Јасеновцу 31.јула 1966, представник Хрватске је био Крајачић. По завршетку свечаног отварања, Крајачић је, незнајући да су микрофони укључени, рекао: “Овде смо вас премало побили”. (Марко Аурелио Ривели, Надбискуп геноцида, Јасен-Никшић, 1999, стр.99) Значи, усташе које су створили Хитлер и Ватикан, почиње да користи и организује нова Немачка (шеф БНД-а Клаус Кинкел, прелази на функцију министра иностраних послова 1992.). Након уједињења Немачке 1989. године, “Поход на исток” може поново да почне. Овај пут Србију по ставу Геншера и Кинкела (министри иностраних послова Немачке) треба “раскомадати”. Не смеју се направити грешке из прошлости (1914. и 1941.). Речи Достојевског и Ничеа, о неопходности савеза Русије и Немачке зарад спасавања Европе су заборављене. САД Немачка је уједињењем постала најмоћнија сила Европе. Од ставова Немачке ће зависити и став ЕЗ. Управо због тога, након њеног уједињења, САД и Немачка склапају ткз. “Партнерство у во?ству” (Partnership in lidership). У поход на Исток САД укључују Немачку. (О разлозима америчког похода, види: “Пјер Мари Галоа, Крв петрола - Босна, Наш дом - L’ Age d’ Homme 1996; Александар дел Вал, Исламизам и Сједињене државе - алијанса против Европе, Службени лист СРЈ, 1998; Смиља Аврамов, Трилатерална комисија, ЛДИЈ-Ветерник, 1998; Драгош Калајић, Америчко зло 2, ИКП “Никола Пашић”, 1998, Београд). Конгрес САД је 5. фебруара 1992. усвојио “сценарио за Југославију”. По овом сценарију, пораз Југославије је планиран, не на бојном пољу, већ системом уцена. Један од елемената сценарија је: “Активирање проблема Косова, кад год је потребан даљи уступак Београда”. ( Смиља Аврамов, Постхеројски рат Запада против Југославије, Ветерник-ЛДИ, 1997, стр. 240- 241) “Кинкелово одељење за разбијање Југославије” је тесно сара?ивало са ЦИА. Мате Мештровић је био један од посредника. Ме?утим, ЦИА стиче озбиљније упориште у Хрватској тек са Гојком Шушком, с којим ће САД 1994. године, потписати уговор о војној сарадњи. (Аврамов, исто, стр. 194) Ватикан САД и Ватикан 1982. године потписују споразум о заједничком делању у походу на Исток. Овим је покривена ткз. религијска сфера плана. Уговор је потписан иако је директно супротан уставу САД. Римски часопис “О?и” 1983. године је објавио фотографије папе Јована Павла II као учесника у “масонском ланцу”. “Заборављајући” на рачи папе Пија IX да је масонерија “сатанска синагога”, папа Војтила је укинуо Канон број 2335 који је забрањивао римокатолицима ступање у ложе. За узврат, екуменизам са папиним во?ством, постаје део Новог светског поретка. Окултно посвећење у масонске ложе су прошли председници САД, ме?у њима и ?орџ Буш и Бил Клинтон, али и државни секретар САД Сајрус Венс... Најтежи злочин по ме?ународном праву: Злочин против мира ЕЗ се 26. маја 1991. изјаснила за “јединствену Југославију”. Јуна 1991. Жак Делор је посетио Милошевића, рекао му да ЕЗ жели Југославију целу и охрабрио га да се супротстави сецесионистичком покрету. (Пјер М. Галоа, исто стр. 18) Немачка је имала друге, старе планове. Одмах после Декларације ЕЗ, запретила је Француској, “најтвр?ем ораху”, да уколико не подржи сецесионистичке републике - од даљих европских интеграција нема ништа. Француски предсесник Митеран је попустио септембра 1991. и обећао подршку Немцима у разбијању Југославије. (Смиља Аврамов, исто, стр. 191.) Подршка Велике Британије је добијена после обећања немачке владе премијеру Мејџору о посебном статусу његове земље у ЕУ и обећању да његова земља неће морати да приступи европским монетарним интеграцијама. Толико о пријатељству наших старих “савезника”. Папа је у својој посланици “Centesimus annus”, маја 1991. испоставио ултиматум Србији и тражио арбитражу у вези са осамостаљењем католичких нација. После посете Бону, новембра 1991. и Изетбеговић, иако раније противник те идеје, се залаже за разбијање Југославије. (Срби на историјском раскршћу, Милорад Екмечић, СКЗ, 1999, стр. 424) Министар Геншер, во?а моћне католичке странке је са папом Војтилом, новембра 1991. договорио признање до Божића те године. (Екмечић, исто) Ме?ународно право забрањује насилну сецесију Управо су ово правило прекршиле Словенија, Хрватска (која као држава никад није обухватала своје садашње територије, осим у НДХ), и Муслиманско-хрватска федерација (у БиХ, пре комуниста, су само Срби били признати као нација. (Види: Нови Студент, бр.4). Ме?утим, Повеља ОУН је прекршена и од стране Немачке, САД и муслиманских земаља које су наоружавале и снабдевале сепаратисте инструкторима и војном опремом. Овим је повре?ена и Резолуција Генералне скупштине ОУН о агресији (из 1974.). Тако?е, прекршена је и Декларација Генералне скупштине ОУН о забрани интервенције у унутрашње ствари држава (из 1965). Декларација све облике оружане интервенције (нпр. слање инструктора, војне и техничке помоћи) проглашава за агресију. Злочин против мира као најтежи злочин по ме?ународном праву су починиле ове државе. По напуштању председништва СФРЈ, Стјепан Месић је изјавио: “Ја сам свој посао обавио, Југославије више нема”. Супротно повељи ОУН, право на самоопредељење (по ставу већине западних теоретичара, ме?у њима и професора Харвардског универзитета ?озефа Наиа, право на самоопредељење не укључује и право на сецесију) је ускраћено једном народу (српском) а признато другима. Иако је српски народ једини конститутивни народ приликом стварања I и II Југославије. Оружана сецесија је почела пре признавања сепаратистичких држава у ОУН, а снабдевање оружјем истих, много година раније. Пуковник Антун Крковић, бивши официр ЈНА, је у листу “Младина” описао начин наоружавања паравојних снага у Словенији пре избијања рата. На основу тајног плана под шифром “1-13-65” припадници “Народне заштите” су маја 1990. из складишта Кочевска река (које је још Тито предвидео за ту сврху) развозили оружје по целој Словенији. (Аврамов, исто, стр. 220) 17. августа 1990. Хрвати су са “државног” нивоа, први пут после II светског рата, употребили оружје против Срба. Напад Хрвата на Пакрац се одиграо 2. марта 1991. године, на Плитвице 31. марта... 22. маја 1992. Словенија, Хрватска и БиХ су примљене у ОУН и то противно Повељи УН. Споразуми из Хелсинкија и Париза су тако?е прекршени овим признањем. Изме?у осталих, повре?ена су правила о неповредивости граница, као и начело ефективитета и начело легалитета и легитимитета. Пресудна је била субјективна оцена о понашању нових јединки! (Аврамов, исто, стр. 182) Прекршени су и Протоколи из 1977. на Женевску конвенцију из 1949, који се тичу гра?анског рата. (Аврамов, исто, стр. 225- 229) 27.јуна почиње убијање војника ЈНА у Словенији. Санитетска служба као најчешћи узрок смрти констатује: “Прострелну рану у потиљак”. ( Аврамов, исто, стр. 239) Стварање Републике Српске Крајине Словенија је 2. јула 1990. године, по већ разра?еном сценарију БНД-а, усвојила Декларацију о суверености. Скупштина републике је 25. јуна 1991, супротно важећем Уставу, усвојила Повељу о самосталности и независности. 25. децембра 1990, сабор Хрватске избацује Србе из Устава и проглашава их гра?анима другог реда. Хрватска постаје “национална држава хрватског народа”. Срби постају национална мањина. Словенци и Хрвати доносе истог дана, једностране, противуставне одлуке са истом садржином, проглашавајући националне државе, које су за Европу давна прошлост. Историја се понавља. Хрвати, обезбедивши себи снажну зале?ину, крећу у отимање српске земље. На неуставну одлуку Хрвата, општине САО Крајине (САО Крајина је створена 21. децембра 1990.), 21. фебруара 1991. године, доносе једину могућу одлуку о издвајању из комунистички скројене Републике Хрватске. Напоменимо још, да је САО Крајина преко свог представника др. Јована Рашковића, тражила аутономију Срба и враћање уставне одреднице по којој је Хрватска држава и српског народа који у њој живи. Одлука о издвајању је донесена након што су ови захтеви са “презривим смешком одбијени”. На Светог Николу, 19. децембра 1991. године, у Книну, Уставотворна скупштина усваја Устав и проглашава РЕПУБЛИКУ СРПСКУ КРАЈИНУ. За председника је изабран г. Милан Бабић. Република Српска Крајина постаје парламентарна, вишестраначка и демократска република, која раскида са праксом најцрњег комунизма. Национални симболи у РСК и РС постају идентични. Од стране комуниста забрањени: грб Немањића са круном, застава црвено-плаво-бела тробојка и химнa Боже правде. Проглашава се национално јединство и укида се подела на четнике и партизане. Срби после много година побе?ују тактику: “divide et impera” (завади па владај). Нажалост под притисцима и уценама Запада и политиком Милошевића та победа је кратког даха. Републику Српску Крајину сачињавају: Северна Далмација, Лика, Кордун, Банија, Западна Славонија, Источна Славонија, Барања и Западни Срем (последње три области су након II светског рата одлуком Тита одузете Војводини и поклоњене Хрватима). Према подацима из јуна 1993. године на подручју РСК је живело 433.595 становника, од тога 91% Срба, 7% Хрвата и 2% осталих. (Војска, бр. 11, март 1994) 1981. године у административној Хрватској је било 6.650 насеља. Од тог броја Срби су (уз геноцид спроведен над њима у Другом светском рату), имали етни 1677 чку већину у њих 1.019 (15,3%). У тим насељима је живело 19% свих Срба у Титовој Хрватској. Удео Срба у укупном броју становника је 11,55%, а у земљишту је 1,6 пута већи. (Војска, исто) РСК има 28 општина. Главни град РСК је Книн. Он се налази у области Северна Далмација. Градом доминира прелепа средњевековна твр?ава. Овај пут су спремни да узврате: Српска Војска Крајине У Другом светском рату Срби су ретко где узвраћали на хрватске масакре. У то време је “неколико усташа, водило велики број Срба на клање”. Срби тада нису веровали да је неко способан да почини такве масакре. И док су 1991. опет гореле православне цркве у Петрињи, Пакрацу, Далмацији и БиХ (манастир Житомислићи из 1566.) Срби су, овај пут, решили да узврате. Приликом агресије Хрватске на Северну Далмацију 1993, формирана је Српска војска Крајине. Вековима су њихови преци бранили Европу од Турске најезде. За ро?ене ратнике и витезове, Крајишнике, Хрватска војска (са свим својим патронима) је била мачји кашаљ. Одбили су све хрватске офанзиве и убрзо стигли на 30 километара од Загреба. Западне српске границе за које се залагао и Војвода Живојин Мишић (види: Нови Студент, бр.5) више нису биле сан. Срби су се одбранили и створили јаку војску. Данас се многи припадници СВК налазе у најелитнијим јединицама МУП-а Србије и Војске Југославије. Заједно са овим формацијама они су у време агресије НАТО на СРЈ 1999. године извели херојске подвиге и поразили бројне специјалне јединице земаља агресора. Крајишници су и тада гинули за Београд, иако им је он четири године пре тога забио нож у ле?а. Издаја Милошевић је на самом почетку дао подршку РСК, створеној у складу са ме?ународним правним поретком. Убрзо, а под огромним притисцима Запада, Милошевић од човека који пружа безрезервну подршку Крајишницима, постаје човек који им забија нож у ле?а. Иако је ме?ународни положај Србије био изузетно тежак, без подршке Русије (којом од 1917, заслугом Запада, не владају Руси), Милошевић је морао одлучном политиком да заштити народ РСК и његову државу. 1995. године, део јединица под контролом ДБ-а Србије, је почео да односи тешко наоружање из РСК у СРЈ. Грахово и Гламоч (што је увод у пад РСК) падају након обмане командира овог дела фронта, практично без борбе. Непосредно пред предају Крајине, високи официр Српске Војске Крајине на Петровој гори (где се налазила команда ракетних јединица), је убијен хицем у потиљак. Он није желео да изврши наре?ење из Београда и напусти своје командно место. Његове јединице су биле способне да десеткују хрватске офанзивне трупе. Договор о предаји Крајине су постигле власти Србије и Хрватске у Кара?ор?еву. На дан плебисцита у РСК 1990, на Преображење, Борислав Јовић је обећао Крајишницима подршку и оружје ако буду нападнути. Исти тај Јовић је, према тврдњама Хрвоја Шаринића, пред пад РСК изјавио Хрватима да са Србима у РСК могу да раде шта год желе, па и да их побију. Милошевићев режим, у политици према РСК, није био усамљен. Он је имао и подршку, готово целе, србијанске опозиције. На жалост, у Србији, једна једина, политички активнија странка, је била против издаје РСК. То је била СРС. Њен председник проф. др. Војислав Шешељ је у време пада Крајине, био утамничен у Београду. Полиција је први пут на улице Београда извезла наоружана оклопна возила, приликом демонстрација које су организовали радикали протествујући због издаје РСК, августа 1995. године. Одзив демонстраната је, на срамоту Београда, био мали. Страначке поделе и медијска цензура су учиниле своје. Саму операцију хрватске војске и окупацију РСК (која је била УНПА зона, зона под заштитом УН) је, по речима Мирослава Ту?мана (бившег шефа хрватске обавештајне службе), организовала ЦИА. По његовим речима интензивна сарадња са ЦИА почиње 1993. када је формирана “Хрватска обавештајна заједница”. Бивши саветник Ту?мана за безбедност и шеф хрватске обавештајне службе Ребић је изјавио да је “1995. поводом Олује контактирао два америчка генерала, која су тим поводом посетила Загреб”. Чак је тадашњи амерички амбасадор у Хрватској Галбрајт на тенку хрватске војске ушао на територију окупиране РСК, како би “извештавао о спрово?ењу плана”. Генерал Пјер М. Галоа наводи да је приликом “Олује” и приликом митраљирања избегличких колона убијено 14.000 Срба. (Галоа, исто, стр. 18) Укупне, потвр?ене српске жртве, по подацима “Веритаса” (невладине организације) износе 6.625 лица. (Нестала лица на подручју Хрватске, Веритас - 2001, стр. 40) 5. и 6. августа 1995. целокупна територија РСК је етнички очишћена. 233.000 људи је протерано. Они који нису хтели, или нису могли, да напусте своја огњишта су измасакрирани, као и њихови преци педесетак година пре тога, од стране Хрвата. Са друге стране, Хрвати су званично број мртвих Хрвата у Вуковару са 36.000, смањили на 1.700 мртвих лица свих националности. Издаја РСК је била увод у нова страдања Срба. Лаковерни су помислили да ће се повиновањем захтевима Запада поправити наш ме?ународни положај. Супротно томе, пад РСК је био увод у страдење Срба, прво у РС, затим на Косову и Метохији и коначно у целој СРЈ. Запад је морао да, макар силом, “оправда” најтежи злочин по ме?ународном праву, који је управо он извршио, злочин против мира. Сратегија САД, створена још у администрацији ?орџа Буша (старијег), по којој “Србију треба свести на предкумановске границе”, се и данас спроводи (1997, у време великог студентског протеста, за представнике србијанске опозиције и студената су организовани бројни пријеми у америчкој амбасади у Београду. На једном од њих саветник поменутих група је био и г. Холбрук. По сведочењу једног од учесника тог скупа 63c4 , Хокбрук је изјавио да САД имају намеру да “узму Косово”. Весна Пешић се једина испред “постројених” опозиционара и студената одважила да упита: “Да нећете и Београд да нам узмете?”. Добила је одговор истог часа: “И то ако будемо желели.”). Признање сепаратистичких република 6.априла, симболично закључење споразума, који ће бити увод у окупацију Косова и Метохије, у Куманову 1999, граду код којег је Војвода Степа Степановић 1912. извојевао величанствену победу и вратио Косово и Метохију, после петовековног ропства матици, као и противуставно изручење Милошевића у Хаг, симболично на Видовдан 2001, сведоче о патолошкој мржњи према Србији. Одустајањем од ме?ународног правног континуитета земље, најавом враћања Титове аутономије Војводини из 1974. и поделом Србије на шест делова (по предлогу нових уставних решења), као и одустајењем од суверенитета СРЈ на Косову и Метохији (подршком Хакеруповим изборима, супротним резолуцији СБ 1244) и нова власт у Србији, са префиксом “демократска”, учествује (хтела-не хтела) у остваривању поменуте стратегије САД. Било да је комунистичка или демократска, краљевина или република, јака Србија није у интересу Запада. Српске земље се данас налазе, делом под окупацијом, делом под влашћу модерног колонијализма (потпуно страног за Ме?ународно право). Њиховом дово?ењу у ово стање је претходило брутално гажење перемпторних норми Ме?ународног јавног права (норми: ius cogens) и поретка изгра?еног након стравичног Другог светског рата. Историја учи, гажење тих норми био је увод у велике светске сукобе. Али да видимо шта странци кажу, ПОСТ ФЕСТУМ: 12. децембра 1991. француски “Le Figaro” пише: ”Чланови ЕЗ су немачке овце...” (Аврамов, исто, стр. 189) Генерал Макензи: “Били смо сигурни да ће борбе избити свуда око нас, чим признање буде објављено”. Лорд Карингтон оцењује акт признања као тешку грешку и оптужује Немачку, која је наметнула своју вољу ЕЗ. (Политика, 2.децембар 1993) Роланд Дима на форуму у Кран-Монтани (Швајцарска) изјављује: “Одговорност Немачке и Ватикана у распаљивању кризе у Југославији, је огромна”. Арнолд Петер Ван Валзум (Холандски амбасадор у Бону) каже : “Било је могуће избећи гра?ански рат у Југославији, да ЕЗ није подлегла претњама и притиску Нумачке у вези са признањем Словеније и Хрватске“. Ђани де Микелис изјављује: “Немци су запретили, децембра 1991, да ће ако треба сами признати Хрватску и Словенију. Све се то дешавало уочи Мастрихтског споразума. Нисмо смели да дозволимо распад заједнице. Иако је било јасно да ће признаје распалити ватру. Да ће досегнути Босну, а сутра можда и Македонију и Косово ”. “Le Figaro”, јула 1993. објављује речи Лорда Карингтона: “Алија Изетбеговић ми је рекао, ако се не заложиш за независност Босне, заклаћемо те!”. Михаил Горбачов, на промоцији своје књиге “Avant Memoire” у Паризу,изјављује: “ Признајући Словенију и Хрватску прерано, уништили сте Југославију. ...Помогли сте сепаратизам и национализам ”. Сајрус Венс: “Преурањена признања Словеније, Хрватске и БиХ од стране ЕЗ и САД су довела до рата који се води на просторима Југославије”. (Аврамов, исто, стр. 200.) Председник Митеран, након истека председничког мандата, говори: ”Дубоко жалим што Европа није хтела, да брани постојеће правне норме” и што је признање уследило “пре него што је решено питање граница”. (Аврамов, исто, стр. 201.) Жан Франсоа Ревел поставља питање Европи: “Ако је принцип националности постављен као темељ дезинтеграције Југославије, зашто се право на самоопредељење оспорава једино српском народу?” (Аврамов, исто, стр. 165) Washington Times од 17. августа 1997. године коментарише рачи Ричарда Холбрука да су Срби: “народ говнарских убица” и Мадлен Олбрајт: “Срби су грозни”. http://www.komentar.co.yu/izdvajamo/rsk.html