text: Војна историја Кине — Википедија Војна историја Кине Војна историја Кине (енгл. Military history of China) обухвата период од формирања првих држава у бронзано доба (крајем 3. миленијума пре н.е) до данас.[1] 2 Династија Шанг (1500-1050. п.н.е) 2.1 Војна организација 2.3 Лук и стрела 2.4 Бојне двоколице 3 Династија Чоу (1050-221. п.н.е) 3.1 Западни Чоу (1050-720. п.н.е) 3.2 Источни Чоу (720-221.п.н.е). 3.2.1 Ратујуће краљевине 3.3 Војна организација 3.4 Гвожђе 3.5 Утврђења Могући распон династије Шија (око 2000. п. н. е). Први трагови човека у Кини потичу из палеолита (лат. Sinanthropus pekinensis). Цивилизација неолита била је развијена, али није била изнад осталих цивилизација тога времена. Историја Кине до 2. миленијума пре н.е. обавијена је маглом легенди, које често демантују археолошки налази, али су и они недовољни за јаснију реконструкцију историјског развоја у овом периоду.[1] Са нешто више сигурности може се потврдити предање о династији Шија (енгл. Hsia), чија је власт крајем 3. и у првој половини 2. миленијума п.н.е. обухватала јужни део провинције Шан-Ши.[1] Династија Шанг (1500-1050. п.н.е)[уреди | уреди извор] Највећи територијални распон династије Шанг (1500-1050. п.н.е). Око 1500. стаје се на сигурније историјско тле, захваљујући значајним археолошким открићима, нарочито у рејону данашњег Ан-Јанга у провинцији Хо-Нан. У том периоду влада династија Јин или Шанг. Држава те династије, најпре ограничена на територију средњег тока реке Хоангхо, постепено се ширила, потчињавајући и асимилујући околна племена нижег развоја, тако да крајем 2. миленијума обухвата највећи део Велике кинеске равнице, на југу омеђен северним границама данашњих провинција Џанг-Шија и Ху-Нана, а на западу источним границама Сичуана.[1] Друштвено уређење било је у прелазној етапи, од првобитне заједнице у робовласничко уређење. Земљопоседничка аристократија господарила је масама земљорадника из својих утврђених градова (замкова). Могу се идентификовати и робови, најчешће ратни заробљеници. Робови се користе у сточарству, лову, а вероватно у земљорадњи и стајаћем делу војске. Власт краља (вана), који је на челу хијерархије, ограничена је саветима аристократа.[1] За династије Шанг постојала је стајаћа војска краља и њему подређених старешина области. У доба мира она је чувала унутрашњи ред и одговарала за личну безбедност краља и високе аристократије. Главну војну снагу државе чинила је пешадија састављена од сељака дизаних на оружје за време рата.[1] Бронзана копља из времена династије Шанг. Бронза, која се пре династије Шанг ретко користи, сада је широко у употреби, што повећава разноликост и квалитет оружја. Војска је наоружана копљем, секиром, ножем, луком и стрелом.[1] Лук и стрела[уреди | уреди извор] Лук и стрела су главно оружје. Они имају велики значај у друштвеном животу уопште. Законик из времена династије Шанг, поред одредаба о браку, посетама и посмртним обредима, детаљно се бави утакмицама у гађању стрелом, које су се изводиле најчешће у време народних празника, а биле су укључене и у програме дворских церемонија. Резултати гађања стрелом били су одлучујући чинилац при избору ратника за старешинске дужности.[1] Сачуване су разне врсте лукова и стрела из периода династије Шанг: врло једноставни, вероватно за обичне војнике, и вешто израђени и украшени, за краља и аристократију. У основи, кинески лук је био врло велики и врло рано се развио у самострел.[1] Бојне двоколице[уреди | уреди извор] Поред лука, коњ је био основни елемент ратовања. Јављају се бојне двоколице, које претходе коњици. Двоколице су лаке и имају дрвене точкове. Најчешће су двопрежне, мада их има и са 4 коња. На њима су два војника, вероватно борац и возач. Највероватније да се аристократија борила на коњима, а остали пешке.[1] Династија Чоу (1050-221. п.н.е)[уреди | уреди извор] У последњен веку 2. миленијума п.н.е. династију Шанг слабе устанци вазалних племена и сељака. Јако ратничко племе Чоу () из долине реке Веј Хо, прелази око 1050. п.н.е. Хоангхо под својим вођом Ву Вангом на челу савеза побуњених племена. У провинцији Хо-Нан туче последњег краља династије Шанг и успева да загосподари његовом територијом. Тиме почиње владавина династије Чоу.[1] Сачувани писани извори разбијају маглу кинеских предања и омогућавају да се са династијом Чоу, а нарочито од 9. века п.н.е, уђе у историјско доба Кине и да се са довољно сигурности реконструише њена војна и политичка историја. Владавина династије Чоу дели се, обично, временски на Западни Чоу (1050-720. п.н.е) и Источни Чоу (720-221.п.н.е).[1] Западни Чоу (1050-720. п.н.е)[уреди | уреди извор] Западни Чоу задржао је своју стару престоницу у Шансију, али је врло брзо проширио територију под својом доминацијом. Далеко се разливши ван граница претходне династије, пренео је утицај кинеске цивилизације на север до Манџурије, а на југ до северних граница провинције Квантунг. Касније, ослабљен унутрашњим борбама, Западни Чоу није могао да издржи снажан притисак номадских племена са севера. Престоница династије Чоу премешта се око 720. п.н.е. у Лојанг (сз. део провинције Хо-Нан).[1] Источни Чоу (720-221.п.н.е).[уреди | уреди извор] После пада Западног Чоуа, власт краљева те династије постаје номинална. Кина је подељена на око 20 кнежевина и краљевина. Период Источног Чоуа је непрекидна борба њихових династа.[1] Ратујуће краљевине[уреди | уреди извор] Потчинивши остале, крајем 5. и почетком 4. века п.н.е. формирају се три државе, познате у историји као ратујуће краљевине: Ћи (Qi), Чу (Chu) и Ћин (Qin). Њихова међусобна борба испуниће последња два века владавине династије Чоу.[1] Западни Чоу је у основи био робовласничка држава. Касније, а нарочито у доба ратујућих краљевина, већ се формира феудално друштвено уређење. Не може се тачно одредити прелаз из једног у друго друштвено уређење, јер су међусобно испреплетени кроз читаву владавину династије Чоу, која, у основи представља источну деспотију (по речима Фридриха Енгелса), с јасно израженом централизацијом власти у рукама краљева-деспота, најпре (до 720. п.н.е) на читавој територији кинеске државе, а касније унутар појединих краљевина и кнежевина.[1] Организација војске династије Чоу, њено наоружање и борбени поступци остали су, у основи, у оквирима претходне династије, само су усавршени. И даље је главни извор војне снаге село, али се сада тачно одређује колико ће која општина дати ратника. Војска је организована по петорном систему. Највећа јединица је одред (cin) јачине око 12.500 људи; састоји се из пет шија. Најмања јединица је одељење (u) од 5 војника. Из неких извора се закључује да се читава војска постројава за борбу у облику великог квадрата, а да су се одреди унутар квадрата постројавали у каре. Све је већи значај бојних двоколица, које чине ударну снагу војске. Однос пешака и бојних двоколица мења се у корист кола. Једном приликом на 100.000 људи било је 10.000 двоколица: бројке се могу узети с резервом, али се добија однос између људи и кола. Двоколице су обично четворопрежне и са 3 војника.[1] Један гвоздени (лево) и два бронзана мача из периода зараћених држава. Значајан напредак у изради оружја омогућен је обрадом гвоздене руде. Први предмети израђени од гвожђа у Кини потичу ит друге половине 6. века п.н.е. Челик се појављује крајем наредног века. Врсту и својства оружја намеће борба са бојним двоколицама и против њих. Израђују се копља, секире са дугом дршком, дуги мачеви. Лук и стрела се усавршавају.[1] У доба династије Чоу знатно се развило утврђивање, као последица дугих међусобних ратова, а и непрекидних насртаја ратничких номадских народа централне и североисточне Азије на богате кинеске области. Поред утврђивања градова, грађене су и дуге утврђене линије. Најпознатија од њих је Кинески зид, који је почео да се гради за време династије Чоу. Има података и о коришћењу пољске фортификације. Утврђени градови наметнули су примену опсадне технике, нарочито покретних мостова и бацачких справа.[1] Војска династије Хан Војна историја династије Танг Војна историја династије Сунг Војска династије Јуан Војска династије Минг Војска династије Ћинг ^ а б в г д ђ е ж з и ј к л љ м н њ о п Гажевић, Никола (1972). Војна енциклопедија (књига 4). Београд: Војноиздавачки завод. стр. 323—324.


Кључне речи:Aкцијa добровољног давања крви, Институт за трансфузију крви Србије, студентске вести, Црвени крст Србије


Милорад Додик: Енглески план је да ме покупе и одведу на непознато мјесто - Стање ствари Home › Вести › Вести над вестима › Милорад Додик: Енглески план је да ме покупе и одведу на непознато мјесто Додик навео да специјалне јединице Велике Британије планирају да га тамо гдје живи, ради или у покрету – покупе и одведу на неко непознато мјесто Милорад Додик (Извор: РТРС) Српски члан Предсједништва БиХ Милорад Додик рекао је да је са четири стране добио идентичне информације – да специјалне јединице Велике Британије планирају да га тамо гдје живи, ради или у покрету покупе и одведу на неко непознато мјесто. Додик је рекао да су они схватили да им је најбоље да га склоне, па су му запријетили. – Када овдје то здраворазумски кажете, сви би рекли – да ли је то могуће? И сви би закључили да није могуће. Али, код нас је могуће јер се то дешавало прије десет година – купили су наше људе, одводили их у контејнере, по десет, петнаест дана, три мјесеца, пет мјесеци, шиканирали их, неки су пролупали од свега тога, и ништа – рекао је Додик „Спутњику“ данас у Београду. Он је навео као примјер актуелног начелника Сокоца Милована Бјелицу кога су покупили и одвели у контејнер – „упале светла, рефлекторе, груну јаку музику да не може да спава и траже признање“. Додик је рекао да се у Србији и у Републици Српско осјећа сигурно. – Наравно да мене по закону обезбјеђује Полиција Републике Српске. Имам повјерења у те момке, али сам увјерен да народ добро разумије о чему се ради и мени је то најважније – рекао је Додик. На питање с које стране му пријете, Додик је одговорио да они имају амбицију да га склоне из изборног процеса, али су видјели да опет добија изборе и хватају се за главу – од оних у Америци до Британаца. – А, мислили су да у наредних годину-двије заврше тај незавршени посао у БиХ, да доведу своју власт, доведу људе у Републици Српској који би олако то признали зато што би били негдје потапшани по рамену, а послије нема повратка. Зато он /Кристијан Шмит/ хоће овај закон о имовини. Кад њега узмете онда ће доћи на ред школе, па ће рећи да су школе направљене прије, па универзитети, болнице, па не знам ни ја шта више – рекао је Додик. Кристијан Шмит поништио закон Републике Српске о имовини Он је напоменуо да се Српска стално нешто брани и зато је право чудо да је у таквим околностима направљено 120 километара ауто-пута, шест нових болница, више од 20 нових школа, да су људи издржали пандемију и поплаве, уз минималну помоћ коју са стране. – То се само ради у једној упорној љубави коју људи у Републици Српској имају за то, не желе да то напусте, вјерују у политику одбране и маштају о времену када ће нас пустити на миру да се развијамо – истакао је Додик. Он је рекао да у Српској не желе зло Федерацији БиХ ни муслиманима нити било коме. – Ниједна моја одлука никада није била уперена против њих, а све њихове одлуке јесу против нас. И ту је разлика – нагласио је Додик. Иако се многе такве одлуке доносе и против њега лично, од којих је, како је навео, уморан, он је нагласио да није спреман да прода националне интересе него се стално изнова бори. – Видим и да неки овдје у Београду покушавају да нам држе лекције. Неки квазианалитичари, нећу ни да им поменем имена. Они ништа живо о томе не разумију. То су обични љигавци који би сутра, да им неко мало јуче удари по столу, на све пристали. За малу апанажу која не рјешава живот, него један дан у животу, они су спремни да продају све националне, државне и народне интересе. Ја нисам. Да сам ја то што они причају, ја бих се вјероватно приклонио Америци и сад бих био миран, као Мило Ђукановић. Али, нисам тај – рекао је Додик. (РТРС/Искра, 16. 4. 2022) ‹ Бошко Јакшић: Додиково политичко ангажовање при крају, Вучићу „испостављена листа” Љубиша Спасојевић: Кад › Tags: Велика Британија, Енглеска, Милорад Додик, РС


Агенције, 11.08.2013: Устоличен владика Бихаћко-петровачки Атанасије (Ракита) – Видео/ Фото | D.I.C. Veritas Агенције, 11.08.2013: Устоличен владика Бихаћко-петровачки Атанасије (Ракита) – Видео/ Фото 11. Avgust 2013. 23:57 Доскорашњи епископ хвостански Атанасије Ракита устоличен за новог владику бихаћко-петровачке епархије Српске православне цркве. Владика Атанасије устоличен као други епископ на управљању овом епархијом, која је установљена пре 22 године. У Катедралном храму у Босанском Петровцу, патријарх српски Иринеј са архијерејима Српске православне цркве устоличио је новоизабраног епископа епархије бихаћко-петровачке Атанасија Ракиту. Устоличење у храму Светих апостола Петра и Павла у Босанском Петровцу, седишту бихаћо-петровачке епархије, почело је служењем Свете архијерејске литургије. Свечаности су присуствовали црквени великодостојници, представници католичке и муслиманске вере, као и званичници из Србије, Босне и Херцеговине и Републике Српске. Новоустоличени владика Атанасије поручио је у беседи да епарихију преузима у “добром поретку”, са многим обновљеним светињама, али и да још много тога треба да се поправи у епархији на просторима западне Босне, чији су житељи претпрели тешка времена. “Празнина још одзвања западном Босном и изазива сећање на тешка времена... Много је порушеног, нарочито у људским душама и много још има да се поправи”, рекао је владика Атанасије. Владика је истакао и да је епархија бихаћко-петровачка велика, али да има свега 40.000 православних душа и то махом остарелих људи, који су се вратили из избеглиштва. “Међутим, подсећам да је ова епархија већа него што се очима види. Убрајам у њу и све оне који су одавде отишли у далеку Аустралију, Америку, земље западне Европе, као и оне упокојене, који су мир нашли код Бога”, рекао је владика. У име Републике Србије устоличењу је присуствовао министар правде и државне управе Никола Селаковић. Селаковић је рекао Танјугу да је данашњи дан изузетно значајан, када се има у виду да епархија бихаћко-петровачка припада делу БиХ који је био погођен ратним збивањима, који је мењао господаре током “тог несрећног рата” и где су већином живели припадници српског народа. Селаковић је рекао да је народ после 18 година доживео да дође владика из престоног града, који је и поникао на тим посторима, а који добија епархију уређенију него што је била пре 18 година, када је ратни вихор прошао тим просторима. “Ова епархија, претпостављам, и за њега представља једно велико искушење, велики изазов. Ово је простор где муслимани и православци живе заједно вековима. И данас је ситуација таква”, додао је Селаковић. Према његовим речима, економска ситуација у овом делу Балкана, па и у Србији, веома је тешка, а економским опоравком условљен је повратак људи на своја вековна огњишта. Министар Селаковић каже да би се многи вратили, али је потребан посао, економска и животна сигурност и истиче да је безбедност на добром нивоу и да су многе куће обновљене, али и празне. “То је изазов и за Србију, па и за БиХ и Републику Српску. На свим просторима где живе припадници нашег српског народа мора се радити на економском јачању, јер ће наш народ само тако јачати и у сваком погледу”, поручио је Селаковић. Изасланица председника Србије Станислава Пак рекла је Танјугу да су пред владиком Атанасијем два велика изазова – обнова цркава на подрчју епархије и окупљање српског напорда са тих простора. “Верујем да ће то успешно радити, јер је 14 година успешно окупљао спрски наорд. Од духовника веома зависи да ли ће својим животним примером окупљати народ или га одвајати од цркве”, рекла је Пак. 4. Decembar 2014.Sense tribunal, 03.12.2014., ČIŠĆENJE “ONEČIŠĆENE” KRAJINEBivši član Kriznog štaba AR Krajine Milorad Sajić negira da je politika tamošnjih vlasti bila usm... Objavljeno u: Članci za naslovnu, Galerija, Hronika Vijest dana u regionu za 15. mart ove godine Više» Недавно су (не)познати починиоци црвеним графитима ишарали Павелићеву породичну гробницу Više» Nedavno su (ne)poznati počinitelji crvenim grafitima išarali Pavelićevu porodičnu Više» Nedavno je riječki Županijski sud nepravosnažno u odsustvu osudio Više»


Аспергеров синдром Аспергеров синдром (енгл. AS или AD) један је од неколико поремећаја из аутистичког спектра (енгл. ASD) карактеризован потешкоћама у друштвеној интеракцији и ограниченим, стереотипним интересима и активностима. Такође се назива и Аспергеров поремећај или само Аспергер, мада, међу клиничким истраживачима нема пуно сагласности око тога да ли га треба звати синдромом или поремећајем.[1] Аспергеров синдром разликује се од осталих поремећаја из спектра аутизма по томе што код њега, уопштено, 1000 нема застоја у језичком и когнитивном развоју. Ипак, у стандардном дијагностичком критеријуму није споменута моторичка неспретност и атипична употреба језика, што се често јавља. Синдром је добио име по аустријском педијатру Хансу Аспергеру, који је 1944. године описао децу која очигледно имају нормалну интелигенцију, али им недостаје вештина невербалне комуникације, физички су неспретна и не показују емпатију. Педесет година касније поремећај је ушао у међународну класификацију болести (енгл. ICD) и дијагностички и статистички приручник за менталне поремећаје (енгл. DSM), али су ипак остала нерешена питања о његовим аспектима. Нпр., постоји сумња око тога да ли се АС разликује од високо функционалног аутизма (енгл. HFA); делимично и због те сумње, његова учесталост није чврсто установљена.[2][3] Тачан узрок АС-а још увек је непознат, иако истраживања подупиру вероватност генетичке основе. Технике сликања мозга нису идентификовале јасну општу патологију.[3] Нема посебног лечења, а о делотворности појединачних интервенција постоје само ограничени подаци.[3] Интервенција је усмерена на побољшање симптома и функција, а третман је заснован највише на бихевиоралној терапији, фокусирајући се на недостатке у вештини комуницирања, опсесивне или понављајуће поступке и физичку неспретност.[4] Већина појединаца временом се опорави, али се тешкоће са комуницирањем, друштвеним прилагођавањем и самосталним животом настављају и у одраслој доби.[5] Неки истраживачи и људи са АС-ом подстакли су промену у погледу на целу ствар, према којој је оно што треба лечити заправо различитост, а не оштећеност.[6] Садржај - 1 Класификација - 2 Карактеристике - 3 Узроци - 4 Механизам 1000 li> - 5 Праћење - 6 Дијагноза - 7 Лечење - 8 Прогноза - 9 Епидемиологија - 10 Историја - 11 Културни аспекти - 12 Извори - 13 Спољашње везе Класификација[уреди] Аспергеров синдром спада у поремећаје аутистичког спектра или первазивне развојне поремећаје, а који чине спектар психолошких стања која карактеришу абнормалности у друштвеној интеракцији и комуникацији, које „продиру“ (лат: pervasio = продирање) у нормално функционисање појединца, као и ограничене интересе и понављајуће понашање. Као и остали психолошки развојни поремећаји, и АСД почиње у раном или каснијем детињству, има стабилан ток без ремисија и враћања, али и погоршања која произлазе из промена у разним можданим системима, повезаних са сазревањем.[7] АСД је подскуп ширег аутистичког фенотипа (енг: BAP) у који спадају особе које немају АСД, већ неке особине налик аутизму, као што је недостатак у друштвеној интеракцији.[8] Од остала 4 облика АСД-а, аутизам је по знаковима и вероватним узроцима најсличнији Аспергеровом синдрому, али да би се он дијагностиковао, морају постојати тешкоће у комуникацији, као и кашњење у когнитивном развоју. Размер преклапања АС-а и „HFA-a“, аутизма без менталне ретардације, није још јасан.[9][10] Тренутна класификација АСД-а у одређеној је мери нуспојаван за то како је аутизам откривен и можда неће одразити праву природу спектра.[11][12] Једна од предложених промена у 5. издању „дијагностичког и статистичког приручника за менталне поремећаје“, које треба да буде објављено у мају 2013. године, уклонила би АС као посебну дијагнозу и сврстала га у АСД, чији би се степен мерио по скали озбиљности. Предложена промена је контроверзна и расправља се о томе да се уместо овога промене дијагностички критеријуми за АС.[13][14] Карактеристике[уреди] Аспергеров синдром разликује се више по шеми 4c7 симптома, него по једном посебном симптому. Карактеришу га квалитативни недостаци у друштвеној интеракцији, стереотипни и ограничени начини понашања, активности и интереси, као и заостајање у когнитивном развоју, које није од клиничког значаја, или општо заостајање на плану језика и говора. Интензивна преокупација тачно одређеном темом, једнострана говорљивост и физичка неспретност типични су знакови, али нису нужни за дијагнозу.[1] Друштвена интеракција[уреди] Недостатак емпатије вероватно је најдисфункционалнији аспект АС-а.[15] Особе с АС-ом доживљавају потешкоће у основним елементима друштвене интеракције, у шта може да спада неуспех у развијању пријатељстава или у дељењу уживања или постигнућа са другима, затим недостатак друштвене или емоционалне узајамности, као и смањене могућности невербалне комуникације, нпр. у контакту очима, изразима лица, положају тела или гестикулацији. За разлику од особа са аутизмом, особе са АС-ом обично нису повучене у друштву; оне прилазе другима, макар и на необичан начин. На пример, таква особа може да почне једностран и досадно дуг говор о њој омиљеној теми, а да погрешно разуме или не препозна осећања или реакције особе којој говори, као што су потреба за приватношћу или одласком са тог места. Ова друштвена необичност названа је „активном, али чудном“. Овај неуспех да се адекватно реагује у друштвеној интеракцији може од стране других да буде протумачен као игнорисање туђих осећаја, а сама та особа као неосећајна. Когнитивна способност деце са АС-ом често им омогућава да се понашају у складу са друштвеним нормама у лабораторијском контексту, где могу да покажу теоретско разумевање осећаја других људи, али имају потешкоће кад се по том знању требају понашати у ситуацијама из свакодневног живота. Људи са АС-ом могу да анализирају своје схватање друштвене интеракције и преточити га у грубе смернице понашања, па применити та правила на неспретне и непријатне начине, као што је форсирани контакт очима, што резултује понашањем које у очима других изгледа грубо или наивно. Дечја жеља за дружењем може отупети кроз неуспешне случајеве друштвене интеракције. Претпоставка да су особе са АС-ом предиспониране 1000 за насилничко или криминално понашање била је истраживана, али није подупрта подацима.[16] Већина доказа указује да деца са АС-ом пуно чешће буду жртве него кривци.[17] Једна студија из 2008. установила је да је огромна већина пријављених насилних криминалаца са АС-ом истовремено имала и друге психијатријске поремећаје, као што је шизоафективни поремећај.[18] Ограничени интереси и понављајуће понашање[уреди] Људи са АС-ом често показују понашање, интересе и активности које су ограничене и понављајуће, а понекад их прате абнормална интензивност и фокусираност. Могу да се држе грубих рутина, да се крећу на стереотипне и понављајуће начине или да се преокупирају деловима предмета или теме. Држање за специфична и уска подручја интереса једна је од ударних карактеристика АС-а. Такве особе могу да скупљају томове детаљних информација о релативно уској теми, као што су подаци о времену или имена звезда, а да немају право разумевање о широј тематици. На пример, дете може да запамти бројеве модела камера, иако мало мари за фотографију. Ово понашање обично постаје приметно у доби од 5 или 6 година. Иако ови посебни интереси могу да се мењају са времена на време, они обично постају још необичнији и са још више суженим фокусом, па често толико доминирају друштвеном интеракцијом да читава породица може да постане увучена у то. Због тога што сужене теме често заокупљају пажњу деце, овај симптом може да прође непримећен. Стереотипно и понављајуће моторичко понашање представља језгро при дијагностиковању АС- 1000 а и осталих АСД-ова.[19] То укључује покрете руком, као пљескање или увртање, као и сложене покрете целог тела. Они се обично понављају у дужим испадима и изгледају више својевољно и ритуално од тикова, који су бржи, мање ритмични и ређе симетрични.[20] Језик и говор[уреди] Иако особе са АС-ом стичу језичке способности без већих сметњи и у њиховом говору нема значајних абнормалности, усвајање језика и његова употреба обично су атипични-[5] У абнормалности спадају говорљивост, нагли прелази на другу тему, дословно интерпретирање и погрешно разумевање нијанси, употреба метафора разумљивих само особи која говори, недостаци у слушној перцепцији, необично педантан, формалан и идиосинкразијски говор, као и необичности у гласноћи, тону, интонацији, прозодији и ритму.[1] Три аспекта комуникацијских „узорака“ од клиничког су значаја: слаба прозодија, околишајући говор, тј. без уласка у срж теме, и упадљива говорљивост. Иако инфлексија и интонација могу бити мање круте или монотоне него код аутизма, људи са АС-ом често имају ограничен распон интонације: говор може бити неуобичајено брз, испрекидан или гласан. Може оставити и утисак неповезаности; стил разговора често укључује монологе о темама досадним слушаоцу, говорник не успева коментаре да стави у контекст или потиснути унутрашње мисли. Такви људи често не примете да ли је слушалац укључен у разговор или не. Говорников закључак или поента зна потпуно да изостане, а слушаочеви покушаји да разради садржај или логику тог говора 1000 или да се пребаци на повезане теме често су неуспешни. Деца са АС-ом могу да имају неуобичајено софистициран вокабулар у раној доби и често их колоквијално зову „малим професорима“, али имају тешкоће у разумевању фигуративног говора и склона су da употребљавају језик дословно. Таква деца имају слабости нарочито у подручју неписаног језика који укључује хумор, иронију и задиркивање. Иако особе са АС-ом обично разумеју когнитивну основу хумора, изгледа да не разумеју намеру хумора, а то је да се он подели са осталима.[21] Упркос јаком доказу о ослабљеном разумевању хумора, изгледа да неки анегдотски случајеви хумора код особа са АС-ом бацају рукавицу неким психолошким теоријама о АС-у и аутизму.[22] Таленти особа са АС-ом[уреди] Људи са АС-ом често: - понашају се на сензибилан начин - виде и запамте детаље неких ствари који промакну другим људима - добри су у памћењу закона, система и важних чињеница; овај таленат користан је у многим врстама послова - бољи су у писању него у разговору са људима јер пажљиво бирају речи које значе тачно оно што желе да кажу - добри су у математици, компјутерском програмирању и науци - добри су у цртању, сликарству, фотографији, глуми или музици - имају посебне предмете интереса у којима постану стручњаци - уживају да раде исту ствар много пута, 1000 што је већини људи досадно; многе особе са АС-ом добре су у вежбању музичке скале на клавиру, рачунању дугачких збирова, као и тражењу по књигама и папирима, да би нашли информације и грешке Остало[уреди] Особе са АС-ом могу да имају и знакове или симптоме независне од дијагнозе, али који могу да погоде појединца или породицу.[23] У то спадају разлике у перцепцији и проблеми са моторичким способностима, спавањем или емоцијама. Ове особе често имају одличну слушну и визуелну перцепцију.[24] Аутистична деца често показују појачано запажање ситних промена у шемама као што су распоред ствари или познате слике; то се обично односи на специфични домен и укључује процесуирање прецизних карактеристика. Насупрот томе, у поређењу са особама са „HFA“-ом, особе са АС-ом имају неке недостатке у задацима који укључују визуелно-просторну и слушну перцепцију, као и визуелну меморију. Многи извештаји о аутистичним и особама са АС-ом показују друге необичне осећајне и перцептивне способности и искуства. Те особе могу да буду неуобичајено осетљиве или неосетљиве на звук, светлост и друге подражаје; овакве чулне реакције откривене су и код других развојних поремећаја и нису специфичне само за АС или аутизам. Нема много подршке за појачану „бори се-или-бежи“ реакцију или неуспех стварања навике код аутистичних људи; више је доказа за смањено реаговање на чулне подражаје, иако неколико студија нису показале никакву разлику.[25] Први извештаји Ханса Аспергера и остале дијагностичке шеме укључују описе физичке неспретности.[26] Деца са АС-ом 1000 могу да заостају у усвајању способности које захтевају моторичке вештине, као што су вожња бициклом или отварање тегле, и може да изгледа да се крећу незграпно или да се осећају „неугодно у властитој кожи“. Могу да имају слабу координацију, чудан или живахан ход или положај тела, лош рукопис или проблеме са визуелно-моторичком интеграцијом. Такође, могу да покажу тешкоће са проприоцепцијом, односно, осећајем за положај тела, у мерама против апраксије, тј. поремећаја моторичког планирања, равнотежом, тзв. тандем-ходом (при њему прсти стражње ноге додирују пету предње) и односом „палац-прсти“. Нема доказа да ове тешкоће у моторичким способностима раздвајају АС од осталих високофункционалних аутистичних поремећаја. Деца са АС-ом имају већу вероватноћу за проблеме са спавањем, укључујући тешкоће са „падањем у сан“, честа ноћна и ранојутарња буђења.[27][28] АС је повезан и са високим степеном алекситимије.[29][30][31] Иако су АС, смањен квалитет спавања и алекситимија повезани, њихов узрочни однос још је нејасан. Као и код осталих случајева АСД-а, родитељи деце са АС-ом имају већи степен стреса.[32] Узроци[уреди] Аспергер је описао најчешће симптоме код породица његових пацијената, нарочито код очева, а једно истраживање подржава ову опсервацију и сугерише на допринос генетичког фактора Аспергеровом синдрому. Иако још није идентификован посебан ген, верује се да више фактора игра улогу у наслеђивању аутизма, узевши у обзир фенотипску варијабилност код деце са АС-ом.[33] Доказ за генетичку везу јесте тенденција појављивања АС-а унутар породица и већи број чланова породице са симптомима понашања сличним АС-у, али у више ограниченој форми, на пример, благе тешкоће у друштвеној интеракцији, говору или читању. Већина истраживања сугерише да сви АСД-ови имају заједничке генетичке механизме, али АС може да има јачу генетичку компоненту од аутизма. Вероватно постоји заједничка група гена где одређени алели чине појединца подложним да развије АС; ако је то случај, онда одређена комбинација алела одређује озбиљност и симптоме код сваке особе са АС-ом појединачно.[34] Неколико случајева АСД-а повезани су са изложеношћу тератогенима, агенсима који узрокују урођене дефекте, током првих 8 седмица од зачећа. Иако ово не искључује могућност да се АСД може појавити касније, то је јак доказ да се јавља у веома раним етапама развоја. За многе факторе из околине претпостављало се да почињу деловати након рођења, али научна истраживања досад нису потврдила ниједан. Механизам[уреди] Изгледа да Аспергеров синдром резултује из развојних фактора који погађају м 1000 оге или све системе у мозгу, за разлику од локализованих ефеката.[35] Иако су специфична објашњења за АС или факторе по којима се разликује од осталих АСД-ова још увек непозната и иако још не постоји патологија која би била заједничка људима са АС-ом, још увек је могуће да је механизам АС-а одвојен од осталих АСД-ова.[36] Неуроанатомске студије и повезаност са тератогенима снажно сугеришу да механизам укључује промену у развоју мозга недуго након зачећа. Абнормална миграција ембрионичких ћелија током фетусне фазе може утицати на коначну структуру и повезаност мозга, резултујући променама у нервним склоповима који контролишу мишљење и понашање.[37] Постоји више теорија о механизму АС-а, али изгледа да ниједна не нуди коначно објашњење.[38] Теорија о смањеној унутрашњој повезаности мозга претпоставља смањено функционисање нервних склопова „високог нивоа“ и смањену синхронизованост, заједно са прекомерним повећањем процеса „нижег нивоа“.[39] То се доста слаже са теоријама о генералном процесуирању, као што је теорија слабе централне кохеренције, која претпоставља да на ограниченој способности да се види „већа слика„ почива главна сметња код АСД-ова.[40] Друга теорија повезана са овом – појачано перцептивно функционисање – фокусира се више на супериорност локално оријентисаних и перцептивних операција код аутистичних особа.[41] Теорија о систему огледалних неурона (енг: MNS) претпоставља да се промене у развоју MNS-а мешају са опонашањем и доводе до кључне карактеристике АС-а: ослабљености друштвене интеракције.[42][43] На пример, једна студија је показала да активација у центру за опонашање код особа са АС-ом касни.[44] Ова теорија се слаже са теоријама социјалне когниције, као што је теорија ума, која претпоставља да аутистично понашање настаје због поремећаја у приписивању менталних стања себи и другима[45], или теорија хиперсистемизовања, према којој аутистичне особе могу систематизовати унутрашње операције како би могли да се носе са унутрашњим догађајима, али су мање ефективни при емпатизовању, где морају да се носе са догађајима које су узроковали други агенси.[46] У остале могуће механизме спадају дисфункција серотонина, као и дисфункција малог мозга.[47][48] Праћење[уреди] Родитељи деце са АС-ом обично могу да прате разлике у развоју њихове деце до доби од најмање 30 месеци. Праћење развоја током рутинског прегледа код лекара опште праксе или педијатра може да открије знакове који оправдавају даље истраживање. Дијагностиковање АС-а компликује употреба више различитих инструмената за праћење, укључујући „Дијагностичку скалу за АС“ (ASDS), „Упитник за праћење спектра аутизма“ (ASSQ), „Дечји тест за АС“ (CAST), „Гилијамову скалу АС-а“ (GADS), „Кругов индекс АС-а“ (KADI)[49] и „Коефицијент спектра аутизма“ (AQ; са верзијама за децу[50], адолесценте[51] и одрасле[52]). Ни за један од њих није се показало да поуздано може разликовати АС од осталих АСД-ова.[53] Дијагноза[уреди] Стандардни дијагностички критеријум захтева тешкоће у друштвеној интеракцији, понављајуће и стереотипне шеме понашања, активности и интересе, без значајног заостајања у језику и когнитивном развоју. Амерички критеријуми још траже и проблеме у свакодневном функционисању. Дијагноза се најчешће поставља између 4. и 11. године живота. За целовиту оцену потребан је мултидисциплинарни тим[54] који врши посматрање уз помоћ више поставки, што укључује неуролошку и генетичку оцену, као и тестове за когницију, психомоторичке функције, вербалне и невербалне слабости и јаче стране, стил учења и способности за самосталан живот. Тренутни „златни стандард“ у дијагностиковању АСД-ова комбинује клиничку процену са Ревидисаним дијагностичким интервјуом за аутизам (ADI-R) - то је полуструктурални интервју са родитељима - и Дијагностичким графиконом посматрања за аутизам (ADOS) - разговор и интервју са децом заснован на игри. Закаснела или погрешна дијагноза може бити трауматична за појединце и породице; на пример, погрешна дијагноза може да доведе до узимања лекова који само погоршавају понашање.[55] Многој се деци погрешно дијагностикује Хиперкинетички поремећај (ADHD). Постављање дијагнозе одраслима много је захтевније јер су стандардни дијагностички критеријуми „подешени“ за децу, а испољавање АС-а мења се са годинама[56]; дијагноза код одраслих захтева брижљиво клиничко испитивање и темељну анамнезу која се добије од саме особе и других који је познају, са фокусом на понашање у детињству.[57] У стања која се морају разматрати у диференцијалној дијагнози спадају остали АСД-ови, схизофренијски спектар, хиперкинетички поремећај, опсесивно-компулзивни поремећај (ОКП), клиничка депресија, семантичко-прагматички поремећај, поремећај невербалног учења, Туретов синдром, поремећај стереотипног кретања и биполарни поремећај. Недовољна или прекомерна дијагноза проблеми су у маргиналним случајевима. Трошкови и тешкоће у праћењу и процењивању могу да одложе дијагнозу. Насупрот томе, повећана популарност могућности третмана лековима често мотивише „прејаку“ дијагнозу АСД-а.[58] Постоје показатељи по којима је АС чешће дијагностикован последњих година, делимично као резидуална дијагноза код деце са нормалном интелигенцијом која немају аутизам, али имају друштвене потешкоће.[59] 2006. године наведено је да је то најбрже растућа психијатријска дијагноза код деце у Силиконској долини; такође, код одраслих постоји склоност да га сами себи дијагностикују. Постоје питања о спољној вредности дијагнозе АС-а, тј. нејасно је да ли има практичне користи у разликовању АС-а од „HFA“ и „PDD-NOS-a“; исто дете може добити различите дијагнозе зависно од инструмената праћења. Дебата о разликовању АС-а од „HFA“-а деломично има разлог у таутолошкој дилеми где су поремећаји дефинисани на основи озбиљности оштећења, тако да су студије које потврђују разлике засноване на озбиљности очекиване.[60] Лечење[уреди] Лечење АС-а покушава да се бави симптомима који узрокују душевни немир, а такође има за циљ подучавање одговарајућим друштвеним, комуникацијским и стручним способностима, примеренима доби особе, које се не усвајају природним путем током развоја, уз интервенцију прилагођену потребама особе засновану на мултидисциплинарној процени стања.[61] Иако је постигнут напредак, подаци који потврђују делотворност појединачних интервенција ограничени су.[62] Терапије[уреди] Идеалан третман за АС координише терапије усмерене на кључне симптоме поремећаја, укључујући слабе комуникативне способности и опсесивне или понављајуће рутине. Док се већина стручњака слаже да што је интервенција ранија, то је боље, не постоји појединачно најбољи „пакет“ лечења. Третман за АС налик је ономе за „HFA“, са тим што узима у обзир и лингвистичке способности, вербалну снагу и слабости у невербалној комуникацији особа с АС-ом. Типични програм обично садржи: - тренирање друштвених способности за ефективније међуљудске интеракције[63]; - когнитивну бихевиоралну терапију за побољшање ношења са стресом повезаним са проблемом или експлозивним емоцијама[64] и смањење опсесивних интереса и понављајућих рутина; - лекове, за коегзистирајућа стања, као што су клиничка депресија или анксиозни поремећаји;[65] - радну или физикалну терапију као помоћ за побољшање слабе чулне интеграције и моторичке координације; - интервенцију у друштвеној комуникацији, тј. говорну терапију са циљем помоћи у вези са прагматиком нормалног разговора[66] - обучавање и подршка родитељима, нарочито у бихевиоралним техникама за „кућно лечење“ Од многих студија о програмима ране интервенције заснованим на понашању, већина су тзв. студије случаја, са највише 5 учесника, и обично се баве проблемима у понашању, као што су самоповређивање, агресивност, одбијање послушности, стереотипности или спонтани говор; непланиране нуспојаве углавном се занемарују.[67] Упркос популарности тренинга друштвених способности, његова делотворност још није на чврстим ногама.[68] Контролисана студија модела за родитеље у процесу обуке за проблеме у понашању код њихове деце са АС-ом показала је да су родитељи који похађају једнодневне радионице или 6 појединачних лекција изјавили да има мање проблема у понашању, док су родитељи који су добијали појединачне лекције пријавили смањење интензитета проблема у понашању код њихове деце са АС-ом.[69] Важна је и радна обука како би старија деца и одрасли са Аспергером научили правила разговор 1000 а за посао и понашање на радном месту, а организациони софтвер, као и асистенти, такође су корисни како би те особе побољшале управљање радом и животом. Лекови[уреди] Ниједан лек не лечи директно кључне симптоме АС-а.[70] Иако су истраживања о делотворности интервенција лековима ограничена, од кључне је важности да се дијагностикују и лече коегзистирајућа стања. Недостатак самоидентификованих емоција или у посматрању ефеката нечијег понашања на друге може особама са АС-ом да отежа да схвате зашто би им лек могао бити потребан. У комбинацији са бихевиоралним интервенцијама и прилагођавањем средини, лекови могу бити делотворни у лечењу коегзистирајућих стања, као што су поремећај личности, клиничка депресија, недостатак пажње или агресивност. За атипичне неуролептичне лекове „оланзапин“ и „рисперидон“ показало се да смањују симптоме удружене са АС-ом; рисперидон може да смањи понављајуће и самоповређујуће понашање, испаде агресивности и импулсивност, као и да побољша стереотипне шеме понашања и друштвене односе. „Флуоксетин“, „флуоксамин“ и „сертралин“, који спадају у групу селективних инхибитора поновне апсорпције серотонина (SSRIs), показали су успех у лечењу ограничених и понављајућих интереса и понашања.[70][71][72] Са лековима се мора предузети опрез, јер код особа са АС-ом нуспојаве могу да буди чешће и теже за процењивање и тестови за делотворност лекова против коегзистирајућих стања рутински искључују појединце из аутистичког спектра. Абнормалности у метаболизму, брзини електричних сиг 1000 нала у срцу и повећан ризик од дијабетеса типа 2 наводе се као проблеми са овим лековима[73][74], заједно са озбиљним и дуготрајним неуролошким нуспојавама.[75] SSRI-лекови могу да доведу до манифестације, нпр., повећане импулсивности, агресивности или поремећаја у спавању.[33] Добијање на тежини и умор честе су нуспојаве рисперидона, који такође може довести и до повећаног ризика за екстрапирамидалне симптоме, као што су немогућност одмора и дистонија, као и повишен ниво пролактина. Умиреност и добијање на тежини чешће се јављају код лечења оланзапином[76], што је, такође, повезано и са дијабетесом.[73] Особе са АС-ом можда неће моћи идентификовати унутрашња расположења и емоције и разговарати о њима или толерисати нуспојаве које за већину људи не би биле проблематичне. Прогноза[уреди] Постоје неки докази да најмање 20% деце „прерасте“ АС и не задовољава дијагностичке критеријуме у одраслој доби. До 2006. ниједна студија која се бавила дугорочним праћењем особа са АС-ом није доступна и нема систематских дугорочних студија праћења деце са АС-ом. Животни век особа са АС-ом у оквирима је нормале, али је код њих повећано присуство и других психијатријских стања, као што су клиничка депресија и поремећај личности, која значајно могу да утичу на прогнозу. Иако су слабости у друштвеној интеракцији доживотне, крајњи резултат обично је позитивнији него код особа са нискофункционалним АСД-овима; нпр., за симптоме АСД-а вероватније је да ће се смањивати са временом код деце са АС-ом или „HFA“-ом.[77] Иако већина студената са АС-ом/HFA-ом има просечне математичке способности и на тим тестовима постиже нешто слабије резултате него на тестовима опште интелигенције, неки су ипак, надарени за математику[78] и АС није спречио неке људе да остваре велика достигнућа, као што је освајање Нобелове награде.[79] Деци са АС-ом може бити потребно и посебно образовање због њихових тешкоћа у друштву и понашању, иако многа похађају редовну школу. Адолесценти са АС-ом могу испољити континуиране тешкоће са бригом о самом себи, организованошћу и проблемима у друштвеним и љубавним везама; упркос високом когнитивном потенцијалу, већина младих људи са АС-ом остаје код куће, иако неки склопе брак или се запосле самостално. „Различитост“ коју адолесценти доживе, тј. са којом живе, може бити трауматична.[79] Може да се појави проблем због преокупираности могућим кршењем ритуала и устаљених рутина, од тога да се таква особа нађе у ситуацији без јасног плана и распореда до страха због неуспеха у друштвеним контактима, давајући за резултат стрес може се манифестовати кроз недостатак пажње, повученост, ослањање на опсесије, хиперактивност, као и агресивно или супарничко понашање.[80] Депресија је често резултат хроничне фрустрираности због неуспеха у друштвеном повезивању са другима, и могу настати поремећаји расположења који захтевају третман. Клиничка искуства указују да стопа самоубистава може бити већа код особа са АС-ом, али систематске емпиријске студије нису дале потврду за то. Едукација породица од критичне је важности за развијање стратегија за разумевање снага и слабости; помагање породици да се носи са проблемом побољшава коначни исход код деце. Прогноза се може побољшати дијагнозом у раној доби која допушта ране интервенције, док су интервенције у одраслој доби вредне, али мање корисне. Постоје и правне импликације код особа са АС-ом јер су подложне ризику да буду искориштене од стране других и јер можда неће бити у стању да разумеју друштвене импликације властитих поступака. Епидемиологија[уреди] Процене учесталости АС-а јако варирају. Приказ епидемиолошких студија деце из 2003. показао је да се стопа учесталости креће у распону од 0,03 до 4,84 на 1.000, а однос аутизам : АС износи од 1,5:1 до 16:1;[81] комбиновање просечног односа од 5:1 са конзервативном проценом учесталости аутизма од 1,3 на 1.000 индиректно сугерише да би учесталост АС-а могла да износи 0,26 на 1.000. Део ових варирања у проценама настаје због разлика у дијагностичким критеријумима. Нпр., релативно мала студија из Финске из 2007. на узорку од 5.484 деце у доби од 8 година утврдила је да 2,9 на 1.000 деце испуњава ICD-10 критеријуме за дијагностиковање АС-а, 2,7 на 1.000 према Гилберговим критеријумима, 2,5 према DSM-IV, 1,6 према Сатмарију итд. Дечаци су склонији да развију АС него девојчице; процене по половима варирају од 1,6:1 до 4:1, према Гилберговим критеријумима.[82] Анк 1000 иозни поремећаји и клиничка депресија најчешћа су коегзистирајућа стања са АС-ом. Њихово супостојање код особа са АС-ом процењује се на 65% случајева. Депресија је честа код адолесцената и одраслих; код деце је вероватнији хиперактивни поремећај недостатка пажње (ADHD). Други извештаји повезали су АС са стањима попут аминоацидурије, однодно, повећаног излучивања аминокиселина мокраћом), или лабавости лигамената, али то су били појединачни случајеви или мале студије и ниједан фактор није повезан са АС-ом у унакрсним истраживањима. Једна студија о мушкарцима са АС-ом открила је повећану стопу епилепсије и висок степен поремећаја невербалног учења (51%).[83] АС је повезан са тиковима, Туретовим синдромом и биполарним поремећајем, а понављајућа понашања имају многе сличности са опсесивно-компулсивним поремећајем (ОКП) или опсесивно-компулсивним поремећајем личности (ОКПЛ),[84] а то су две различите ствари. Иако је већина ових студија заснована на узорцима из психијатријских клиника без кориштења стандардизованих мера, изгледа сасвим разумно закључити да су коегзистирајућа стања релативно честа. Историја[уреди] Назван по аустријском педијатру Аспергеру, овај синдром релативно је нова дијагноза на пољу аутизма.[85] Изгледа да је Аспергер као дечак показивао неке знакове поремећаја који је добио име баш по њему, као што су повученост и талент за језик.[86] Неке његове фотографије показују да је имао озбиљан израз лица са интензивним погледом. Он је 1944. описао четверо деце која су имала потешкоће са укључивањем у друштво. Тој деци недостајале су вештине невербалне комуникације, нису показивала емпатију према вршњацима и била су физички неспретна. Аспергер је то стање назвао „аутистичком психопатијом“ и као његову главну карактеристику навео друштвену изолацију. За разлику од данашњег АС-а, аутистична психопатија могла је да се појави код људи свих нивоа интелигенције, укључујући и оне са менталном ретардацијом. У контексту нацистичке еугеничке политике стерилизовања и убијања друштвених девијаната и ментално хендикепираних особа, Аспергер је страствено бранио вредности аутистичних особа, пишући: Он је своје младе пацијенте називао и „малим професорима“ и веровао да ће неки од њих бити способни за изванредна достигнућа и оригинално размишљање касније у животу. Његов је рад објављен током Другог светског рата на немачком језику, тако да није био превише читан игде другде у свету. Лорна Винг популаризовала је термин Аспергеров синдром у медицинској заједници енглеског говорног подручја у њеној публикацији из 1981.[87] о низу мањих студија о деци која су показивала сличне симптоме, а Ута Фрит превела је Аспергеров рад на енглески језик 1991. Гилберг и Гилберг поставили су сетове дијагностичких критеријума 1989, исте године кад и Сатмару и др. АС је постао стандардна дијагноза 1992. кад је укључен у 10. издање дијагностичког приручника СЗО-а „Међународне класификације болести“ (International Classification of Diseases - ICD-10); 1994. додат је у 4. издање „дијагностичког и статистичког приручника за менталне поремећаје“ (DSM-IV) Америчке психијатријске асоцијације. Стотине књига, чланака и веб страница данас говоре о АС-у и процене учесталости АСД-ова драматично су се повећале, са АС-ом као важном признатом подгрупом. Да ли се он треба посматрати као различит од HFA-а фундаментално је питање које захтева даља проучавања, а постоје и питања о емпиријском вредновању валидности DSM-IV и ICD-10 критеријума. Културни аспекти[уреди] Људи са АС-ом могу сами себе у неформалном говору називати „аспијима“ (енгл. aspie, мн. aspies; чит. аспи). Тај је термин 1999. увела Лијана Холидеј Вили. Реч неуротипичан (скраћено НТ) описује особу чији су неуролошки развој и стање типични и често се користи за неаутистичне особе. Интернет је омогућио људима са АС-ом да међусобно комуницирају на начин који пре није био могућ због њихове реткости и географске распршености. Тако се појавила нова супкултура аспија. Веб-странице као Wrong Planet[88] омогућиле су појединцима да се лакше повежу. Аутистичне особе подупрле су промену у перцепцији АСД-ова према којој они требају да се посматрају више као комплексни синдроми него као болести које морају да се лече. Предлагачи оваквог става одбацују идеју да постоји „идеална“ конфигурација мозга и да је било које одступање од норме патолошко; они промовишу толеранцију према оном што називају „неуроразличитост“. Ови су ставови основа за покрете за права аутистичних особа. Постоји контраст између ставова особа са самоидентификованим АС-ом, које обично не желе да се лече и поносне су на свој идентитет, и родитеља деце са АС-ом, који обично траже помоћ и лек за своју децу.[89] Неки истраживачи тврде да АС може бити посматран као другачији когнитивни стил, а не као болест или неспособност, и да би требало да буде уклоњен из ДСМ-а, као што је уклоњена и хомосексуалност.[90] У раду из 2002. Симон Барон-Кохен написао је о људима са АС-ом следеће: Навео је два разлога зашто би још могло бити корисно посматрати АС као поремећај: - да се осигура све што је потребно за законски захтевану подршку и - да се препознају емоционалне тешкоће настале због смањене емпатије.[91] Такође, воде се расправе и о томе да су гени за комбинацију способности код АС-а деловали кроз недавну људску еволуцију и дали значајан допринос у историји човечанства. Извори[уреди] - ↑ 1,0 1,1 1,2 „BehaveNetŽ Clinical Capsule: Asperger's Disorder”. Behavenet.com. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Revista Brasileira de Psiquiatria - Autism and Asperger syndrome: an overview”. Scielo.br. 6. 1. 1990. doi:10.1590/S1516-44462006000500002. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ 3,0 3,1 3,2 McPartland J, Klin A (2006). „Asperger's syndrome”. Adolescent Medicine Clinics. 17 (3): 771—88; abstract xiii. doi:10.1016/j.admecli.2006.06.010. PMID 17030291. - ↑ „Asperger Syndrome Fact Sheet: National Institute of Neurological Disorders and Stroke (NINDS)”. Ninds.nih.gov. 20. 12. 2010. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ 5,0 5,1 „European Child & Adolescent Psychiatry, Volume 18, Number 1”. SpringerLink. doi:10.1007/s00787-008-0701-0. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „'Surplus suffering': differences between organizational understandings of Asperger's syndrome and those people who claim the 'disorder' - Disability & Society”. Informaworld.com. 7. 12. 2007. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „ICD-10:”. Apps.who.int. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ Joseph Piven; Pat Palmer; Dinah Jacobi; Debra Childress & Stephan Arndt (1997). „Broader Autism Phenotype: Evidence From a Family History Study of Multiple-Incidence Autism Families” (PDF). Am J Psychiatry. 154: 185—190. Архивирано из оригинала (PDF) на датум 8. 8. 2007. - ↑ „Current trends in psychological research on children with hi... : Current Opinion in Psychiatry”. Journals.lww.com. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 38, Number 9”. SpringerLink. doi:10.1007/s10803-008-0541-2. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 39, Number 11”. SpringerLink. doi:10.1007/s10803-009-0798-0. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Canadian Psychiatric Association - The Canadian Journal of Psychiatry - October 2000”. Ww1.cpa-apc.org:8080. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ By Elizabeth Landau, CNN (11. 2. 2010). „Move to merge Asperger's, autism in diagnostic manual stirs debate - CNN.com”. Edition.cnn.com. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 40, Number 9”. SpringerLink. doi:10.1007/s10803-010-0969-z. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ Baskin JH, Sperber M, Price BH (2006). „Asperger syndrome revisited”. Reviews in Neurological Diseases. 3 (1): 1—7. PMID 16596080. - ↑ Allen D, Evans C, Hider A, Hawkins S, Peckett H, Morgan H (2008). „Offending behaviour in adults with Asperger syndrome”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 38 (4): 748—58. doi:10.1007/s10803-007-0442-9. PMID 17805955. - ↑ „Elsevier”. Childpsych.theclinics.com. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ Newman SS, Ghaziuddin M (2008). „Violent crime in Asperger syndrome: the role of psychiatric comorbidity”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 38 (10): 1848—52. doi:10.1007/s10803-008-0580-8. PMID 18449633. - ↑ South M, Ozonoff S, McMahon WM (2005). „Repetitive behavior profiles in Asperger syndrome and high-functioning autism”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 35 (2): 145—58. PMID 15909401. - ↑ I, Rapin (2001). „Autism spectrum disorders: relevance to Tourette syndrome”. Advances in Neurology. 85: 89—101. PMID 11530449. - ↑ Kasari C, Rotheram-Fuller E (2005). „Current trends in psychological research on children with high-functioning autism and Asperger disorder”. Current Opinion in Psychiatry. 18 (5): 497—501. doi:10.1097/01.yco.0000179486.47144.61. PMID 16639107. - ↑ Lyons V, Fitzgerald M (2004). „Humor in autism and Asperger syndrome” (PDF). Journal of Autism and Developmental Disorders. 34 (5): 521—31. PMID 15628606. - ↑ „Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 29, Number 6”. SpringerLink. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ „Emanuel Miller lecture: Confusions and controversies about Asperger syndrome - Frith - 2004 - Journal of Child Psychology and Psychiatry - Wiley Online Library”. .interscience.wiley.com. 23. 10. 2003. Приступљено 13. 1. 2011. - ↑ Rogers SJ, Ozonoff S (2005). „Annotation: what do we know about sensory dysfunction in autism? A critical review of the empirical evidence”. Journal of Child Psychology and Psychiatry, and Allied Disciplines. 46 (12): 1255—68. doi:10.1111/j.1469-7610.2005.01431.x. PMID 16313426. - ↑ „The Epidemiology of Asperger Syndrome - Ehlers - 2006 - Journal of Child Psychology and Psychiatry - Wiley Online Library”. .interscience.wiley.com. 1. 3. 1993. Приступље 1000 но 13. 1. 2011. - ↑ „A survey of sleep problems in autism, Asperger's disorder and typically developing children - Polimeni - 2005 - Journal of Intellectual Disability Research - Wiley Online Library”. - ↑ Tani P, Lindberg N, Joukamaa M, Nieminen-von Wendt T, von Wendt L, Appelberg B, Rimón R, Porkka-Heiskanen T (2004). „Asperger syndrome, alexithymia and perception of sleep”. Neuropsychobiology. 49 (2): 64—70. doi:10.1159/000076412. PMID 14981336.[мртва веза] - ↑ Fitzgerald M, Bellgrove MA (2006). „The overlap between alexithymia and Asperger's syndrome”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 36 (4): 573—6. doi:10.1007/s10803-006-0096-z. PMC 2092499. PMID 16755385. - ↑ „SpringerLink - Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 36, Number 8”. - ↑ „PLoS ONE: Self-Referential Cognition and Empathy in Autism”. - ↑ „Associated features of Asperger Syndrome and their relationship to parenting stress - Epstein - 2008 - Child: Care, Health and Development - Wiley Online Library”. - ↑ 33,0 33,1 Foster B, King BH (2003). „Asperger syndrome: to be or not to be?”. Current Opinion in Pediatrics. 15 (5): 491—4. PMID 14508298. - ↑ M, Rutter (2005). „Incidence of autism spectrum disorders: changes over time and their meaning”. Acta Paediatrica (Oslo, Norway : 1992). 94 (1): 2—15. PMID 15858952. - ↑ „The study of autism as a distributed disorder - Müller - 2007 - Mental Retardation and Developmental Disabilities Research Reviews - Wiley Online Library”. - ↑ „Informa Healthcare - Australian and New Zealand Journal of Psychiatry - 36(6):762 - Summary”. - ↑ Berthier ML, Starkstein SE, Leiguarda R (1990). „Developmental cortical anomalies in Asperger's syndrome: neuroradiological findings in two patients”. The Journal of Neuropsychiatry and Clinical Neurosciences. 2 (2): 197—201. PMID 2136076. - ↑ Happé F, Ronald A, Plomin R (2006). „Time to give up on a single explanation for autism”. Nature Neuroscience. 9 (10): 1218—20. doi:10.1038/nn1770. PMID 17001340. - ↑ „Functional and Anatomical Cortical Underconnectivity in Autism: Evidence from an fMRI Study of an Executive Function Task and Corpus Callosum Morphometry”. - ↑ Happé F, Frith U (2006). „The weak coherence account: detail-focused cognitive style in autism spectrum disorders”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 36 (1): 5—25. doi:10.1007/s10803-005-0039-0. PMID 16450045. - ↑ Mottron L, Dawson M, Soulières I, Hubert B, Burack J (2006). „Enhanced perceptual functioning in autism: an update, and eight principles of autistic perception”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 36 (1): 27—43. doi:10.1007/s10803-005-0040-7. PMID 16453071. - ↑ Iacoboni M, Dapretto M (2006). „The mirror neuron system and the consequences of its dysfunction”. Nature Reviews. Neuroscience. 7 (12): 942—51. doi:10.1038/nrn2024. PMID 17115076. - ↑ „cbc.ucsd.edu” (PDF). Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Nishitani N, Avikainen S, Hari R (2004). „Abnormal imitation-related cortical activation sequences in Asperger's syndrome”. Annals of Neurology. 55 (4): 558—62. doi:10.1002/ana.20031. PMID 15048895. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Baron-Cohen S, Leslie AM, Frith U (1985). „Does the autistic child have a "theory of mind"?” (PDF). Cognition. 21 (1): 37—46. PMID 2934210. - ↑ „autismresearchcentre.com” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) на датум 7. 7. 2011. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Cortical Serotonin 5-HT2A Receptor Binding and Social Communication in Adults With Asperger's Syndrome: An in Vivo SPECT Study -- Murphy et al. 163 (5): 934 -- Am J Psychiatry”. Приступљено 23. 1. 2011.[мртва веза] - ↑ Gowen E, Miall RC (2005). „Behavioural aspects of cerebellar function in adults with Asperger syndrome”. Cerebellum (London, England). 4 (4): 279—89. doi:10.1080/14734220500355332. PMID 16321884. - ↑ JM, Campbell (2005). „Diagnostic assessment of Asperger's disorder: a review of five third-party rating scales”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 35 (1): 25—35. PMID 15796119. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „autismresearchcenter.com” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) на датум 5. 2. 2009. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „autismresearchcenter.com” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) на датум 5. 2. 2009. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „autismresearchcentre.com” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) на датум 10. 9. 2008. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ McPartland J, Klin A (2006). „Asperger's syndrome”. Adolescent Medicine Clinics. 17 (3): 771—88; abstract xiii. doi:10.1016/j.admecli.2006.06.010. PMID 17030291. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Diagnosis and differential diagnosis of Asperger syndrome -- Fitzgerald and Corvin 7 (4): 310 -- Advances in Psychiatric Treatment”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Informa Healthcare - Harvard Review of Psychiatry - 16(2):97 - Summary”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „The challenge of adolescents and adults with Asperger syndrome”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Roy M, Dillo W, Emrich HM, Ohlmeier MD (2009). „Asperger's syndrome in adulthood”. Deutsches Ärzteblatt International. 106 (5): 59—64. doi:10.3238/arztebl.2009.0059. PMC 2695286. PMID 19562011. - ↑ Shattuck PT, Grosse SD (2007). „Issues related to the diagnosis and treatment of autism spectrum disorders”. Mental Retardation and Developmental Disabilities Research Reviews. 13 (2): 129—35. doi:10.1002/mrdd.20143. PMID 17563895. - ↑ „Asperger syndrome: diagnosis and external validity”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Asperger's Syndrome: Diagnosis and Treatment -- Toth and King 165 (8): 958 -- Am J Psychiatry”. Приступљено 23. 1. 2011.[мртва веза] - ↑ Khouzam HR, El-Gabalawi F, Pirwani N, Priest F (2004). „Asperger's disorder: a review of its diagnosis and treatment”. Comprehensive Psychiatry. 45 (3): 184—91. doi:10.1016/j.comppsych.2004.02.004. PMID 15124148. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Frameworks for behavioral interventions”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Social skills interventions for the autism spectrum: essential ingredients and a model curriculum”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Behavioral forms of stress management for individuals with Asperger syndrome”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Strategies for pharmacologic treatment of high functioning autism and Asperger syndrome”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ JL, Matson (2007). „Determining treatment outcome in early intervention programs for autism spectrum disorders: a critical analysis of measurement issues in learning based interventions”. Research in Developmental Disabilities. 28 (2): 207—18. doi:10.1016/j.ridd.2005.07.006. PMID 16682171. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Rao PA, Beidel DC, Murray MJ (2008). „Social skills interventions for children with Asperger's syndrome or high-functioning autism: a review and recommendations”. Journal of Autism and Developmental Disorders. 38 (2): 353—61. doi:10.1007/s10803-007-0402-4. PMID 17641962. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Sofronoff K, Leslie A, Brown W (2004). „Parent management training and Asperger syndrome: a randomized controlled trial to evaluate a parent based intervention”. Autism : the International Journal of Research and Practice. 8 (3): 301—17. doi:10.1177/1362361304045215. PMID 15358872. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ 70,0 70,1 „Strategies for pharmacologic treatment of high functioning autism and Asperger syndrome”. - ↑ Baskin JH, Sperber M, Price BH (2006). „Asperger syndrome revisited”. Reviews in Neurological Diseases. 3 (1): 1—7. PMID 16596080. - ↑ Foster B, King BH (2003). „Asperger syndrome: to be or not to be?”. Current Opinion in Pediatrics. 15 (5): 491—4. PMID 14508298. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ 73,0 73,1 JW, Newcomer (2007). „Antipsychotic medications: metabolic and cardiovascular risk”. The Journal of Clinical Psychiatry. 68 Suppl 4: 8—13. PMID 17539694. - ↑ Chavez B, Chavez-Brown M, Sopko MA, Rey JA (2007). „Atypical antipsychotics in children with pervasive developmental disorders”. Paediatric Drugs. 9 (4): 249—66. PMID 17705564 ff6 . Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ JL, Matson (2007). „Determining treatment outcome in early intervention programs for autism spectrum disorders: a critical analysis of measurement issues in learning based interventions”. Research in Developmental Disabilities. 28 (2): 207—18. doi:10.1016/j.ridd.2005.07.006. PMID 16682171. - ↑ Chavez B, Chavez-Brown M, Sopko MA, Rey JA (2007). „Atypical antipsychotics in children with pervasive developmental disorders”. Paediatric Drugs. 9 (4): 249—66. PMID 17705564. - ↑ „Modeling Clinical Outcome of Children With Autistic Spectrum Disorders -- Coplan and Jawad 116 (1): 117 -- Pediatrics”. - ↑ „Sign In — Autism”. - ↑ 79,0 79,1 „Mildest autism has 'selective advantages' - Business - msnbc.com”. - ↑ „Behavioral forms of stress management for individuals with Asperger syndrome”. - ↑ „Epidemiologic data on Asperger disorder”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Mattila ML, Kielinen M, Jussila K, Linna SL, Bloigu R, Ebeling H, Moilanen I (2007). „An epidemiological and diagnostic study of Asperger syndrome according to four sets of diagnostic criteria”. Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry. 46 (5): 636—46. doi:10.1097/chi.0b013e318033ff42. PMID 17450055. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Cederlund M, Gillberg C (2004). „One hundred males with Asperger syndrome: a clinical study of background and associated factors”. Developmental Medicine and Child Neurology. 46 (10): 652—60. PMID 15473168. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ Baron-Cohen S, Klin A (2006). „What's so special about Asperger Syndrome?” (PDF). Brain and Cognition. 61 (1): 1—4. doi:10.1016/j.bandc.2006.02.002. PMID 16563588. - ↑ „SpringerLink - Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 37, 1000 Number 10”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Asperger syndrome: a clinical account by Lorna Wing”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Wrong Planet - Autism Community”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Asperger's Syndrome - Social Work in Health Care”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Reframing Asperger syndrome: less 1000 ons from other challenges to the Diagnostic and statistical manual and ICIDH approaches - Disability & Society”. Приступљено 23. 1. 2011. - ↑ „Is Asperger Syndrome Necessarily Viewed as a Disability? Focus Autism Other Dev Disabl”. Приступљено 23. 1. 2011. Спољашње везе[уреди] - (енглески) What Is Asperger Syndrome or Asperger's Disorder? (Medical News Today) - (енглески) Asperger's Syndrome (Aspergers Society.org) - (енглески) Archive for the ‘Autism General’ Category[мртва веза] - (енглески) Posts Tagged hyperbaric oxygen therapy[мртва веза]


Давид Карић Солунац – Огњиште Ђак лужничке школе и крагујевачке гимназије, земљорадник,преседник општине Лужничке, радикал, народни посланик Краљевине Србије, већник Дунавске бановине Отац му је био Милоје Карић сеоски кнез у Лужницама. Карићи су пореклом из Срема и једна од најстаријих лужничких фамилија.Давид је био четврто дете по реду од седморо колико их је имао Милоје. Сам Давид је касније и сам имао четворо. По завршеној основној школи у Лужницама похађао гимназију у Крагујевцу. После завршеног петог разреда услед породичних прилика враћа се у родно село како би обрађивао породично имање. Од почетка деведесетих година деветнаестог века постаје активни члан радикалне странке. Међу радикалима важио као окорели Пашићевац. Као добар оратор и успешан земљорадник постао политички веома популуран у целом крају. Брзо постаје општински деловођа а од 1903. бива биран за преседника општине Лужничке. О његовој популарности говори и чињеница да је на овом положају остао неприкидно све до 1934. године. На листи радикалне странке био је биран за народног посланика Скупштине Краљевине Србије. Као народни посланик у периоду од 1910. до 1919. био је актер кључних догађаја овог херојског периода наше историје. Потписник је Нишке и Крфске декларације. Носилац је Албанске споменице пошто се са краљем Петром, владом и војском повлачио преко Албаније до Крфа. На Крфу и у Солуну поред посланичких обавеза и дужности вредно је радио на сакупљању информација о судбини Лужничана по катастрофи 1915. У Француској и Швајцарској је провео већи део 1916. радећи на добијању помоћи за државу која је била у изгнаству.Преко Црвеног крста је слао информације у поробљену Србију, објављио је вести и у новинама како у „Београдским новинама“ у окупираној земљи тако и у „Великој Србији“ лист који је излазио у Солуну и доносио ратницима вести са фронтова и од поробљене домовине. О свом трошку је давао читуље за пострадале земљаке у ова несрећна времена.Давид тада добија надимак Солунац који ће после Великог рата остати трајно везан уз његово име. По рату је наставио да се успешно бави земљорадњом али такође и политиком. Од 1932 био већник Дунавске бановине којој су Крагујевац и Лужнице припадали у Краљевини Југославији. Ту је радио на повезивању Шумадије са другим крајевима бановине, поготово оним у Војводини. Предводио је делегације Шумадинаца у Банат, Бачку и Срем а дочекивао делегације ових крајева како би се у Дунавској бановини развила економска и културна сарадња између области које су до рата биле у различитим државама. Давид је умро 1954 године и сахрањен је у родним Лужницама. Давид Карић је предводио земљаке свог краја на Балканску изложбу у Лондону 1907. Ово је за привреду Краљевине Србије био веома важан догађај. У Лондону је одржана Балканска изложба на којој су поред Србије излагале Црна Гора и Бугарска. Одржана је у периоду 21. април (4. мај)-25. октобар (7. новембар) 1907. године. Изложба је одржана у време тзв. „царинског рата” Србије и Аустро-Угарске (1906–1911). Била је продајног карактера.О значају изложбе сведочи и чињеница да су на њеном отварању присуствовали председник српске владе Никола Пашић и министар народне привреде Коста Стојановић. Краљ Петар I Карађорђевић је орденом Св. Саве одликовао Лорд-мера Лондона који је изложбу прогласио отвореном. За комесара изложбе Влада Краљевине Србије одредила је др Марка Т. Лека пензионисаног професора и ректора Велике школе. Изложбени одбор сачињавали су:председник одбора Павле Кремије Жавал иначе први директор Изложбеног друштва лимитед у Лондону, а чланови су били Алфред Стед, Владимир Савић, Божидар Веселиновић, др Јован У. Јовановић. Изложба је добила запажен публицитет у енглеској штампи.Излагачки простор налазио се у Краљичиној палати у Лондону. Простор за излагање Краљевине Србије захватао је површину од 3.000 м2 и био је подељен на 12 одељака. Највећи одељак (VII) је био где су излагани пољопривредни производи: жито, кукуруз, овас, јечам, раж, суве шљиве, пекмези, разна слатка, кувано воће,разна вина, разне ракије, српски коњак, мед, восак и друго. Са кћеркама Живком и Аном у Лондон је отпутовао Давид. Сви троје обучени у богате традиционалне шумадијске ношње . Остала је анегдота из тог времена да је наговарајући напредне домаћине да пођу на далеки пут имао више успеха код оних који су хтели да излажу своје пољопривредне производе поготово код оних који су производили шљивовицу. Један од Лужничана, Предраг Маџаревић је за свој производ добио прво место. Међутим код домаћина који су се бавили сточарством наговарање је било веома мало успешно. Најпознатији узгајивачи стоке нису хтели на пут до Лондона. На Давидова наговарања имали су одричан одговор у виду дугог и напорног транспорта својих најбољих животиња, и да су вакцине којим су морали да вакцинишу своје најбоље примерке прескупе. Разорачарани Давид им је на то одговорио: „Можете да сачекате да стока напуни шездесет пет, онда је вакцинација у Србији бесплатна! Једини проблем што ће дотле да сајам да прође!“ Давид је отишао без узгајивача стоке а изложбу је посетило 1.289215 посетилаца.


source: fineweb

text: Ханија |Ханија, Хања Χανιά |Основни подаци| |Држава||Грчка| |Периферија||Крит| |Округ||Ханија| |Становништво| |Становништво (2011)||108.642[1]| |Густина становништва||305,07 ст/км2| |Географске карактеристике| |Координате| |Временска зона||UTC+2 (EET), лети UTC+3 (EEST)| |Надморска висина||0-5 м| |Површина||356,12 км2| |Остали подаци| |Поштански код||731 00| |Регистарска ознака||ΧΝ;| Садржај Положај[уреди] Ханија се сместила на северној обали Крита, на Егејском мору, у омањем Ханијском заливу. Град се развио између два полуострва, Акротири и Спата. Подручје града спада у низијска за веома брдовити Крит и представља најпогоднији део острва за живот. Историја[уреди] Град је веома богат историјом, јер је током већег дела историје Крит, а Ханија била најважније његово средиште. Прва цивилизација на подручју данашње Ханије била је критска. На подручју данашњег града налазио се тадашњи град Cydonia, чији су остаци пронађени у савременим ископавањима. Град је наставио да постоји и током античке Грчке, када постаје град-држава. Ханија се спомиње и у Одисеји. 69. п. н. е. град потпао под власт Рима и задржао много повластица, попут ковања сопственог новца до краја 3 в. н. е. Први део византијске управе над градом трајао је од 395. године до 824. године, током којег град и острво Крит постају хришћаски по карактеру. Град 824. године освајају Сарацени, који дају граду данашње име. Сарацени се окрутно понашају према затеченом хришћанском становништву, па се оно повлачи из града јужно у брда Крита. 961. године град поново улази у састав Византије, који траје до 1204. године. Град добија на значају и новом изградњом окужује се моћним зидинама. Такође, град постаје и епископско седиште. У Четвртом крсташком рату Крсташи заузимају Цариград и већи део Византије, а Ханија потпада под власт маркиза Бонифација од Монферата, који ју је убрзо продао Млецима. Млетачка власт је наставила управу над Критом из Ханије и град се службено назива La Canea. Млетачка власт постепено успоставља добру сарадњу са месним становништвом, па у граду почиње ново раздобље бурног развоја. У то време стари град добија данашњи изглед. Развој на културном плану се нарочито сагледава у година после пада Цариграда, када много школованих људи из некадашње престонице долази на хришћански Крит, где постају носиоци нове културе, настале мешањем грчко-византијских и италијанско-ренесансних утицаја. 1645. године после двомесечног опседања градских зидина Канија пада под отоманску власт. Град је по освајању опљачкан, мноштво становништва је изгинуло или побегло из града. Градске цркве се претварају у џамије, гради се амам и друге зграде источњачког типа. И поред страшног страдања Канија задржава водећу улогу на острву захваљујући томе што постаје седиште пашалука на Криту, а у граду се јавља и муслиманска ("турска") мањина. 1821. године почиње Грчки устанак против отоманске власти, уперен највише против месних Турака. Устанак је завршен стварањем модерне Грчке, али она није обухватила Крит. 1878. године на Берлинском конгресу зајемчена је знатназаштита хришћана на Криту, што је проуроковало постепено исељавање Турака са острва, које је завршено 1922. године после грчко-турског рата. У ово време грчку политику представља највише личност Елефтериоса Венизелоса, који је био носилац побуне против отоманске власти на Криту године 1896-97. Тада је образована тзв. Република Крит са средиштем у Канији. Овим започиње процват града, који постаје космополитсики и све више европски. Коначно, Канија и Крит су се прикључили данашњој Грчкој 1913. г, а статус средишта острва Канија губи у корист Ираклиона. 1941. године током немачког освајања Грчке одвијала се Битка за Крит. Град је преживео тешка бомбардовања, па је тешко страдао. Тада је нестала веома дуговечна јеврејска мањина у граду. Страдало је и грчко становништво, највише због сталног учествовања у разним мерама против немачких окупатора. После Другог светског рата град се није нашао на путу Грчког грађанског рата, па се брзо економски опоравио током 50их година. Још бржи развој Канија доживљава 70их година када долази до процвата туризма на Криту. Са друге стране, 1971. године град у потпуности губи атрибуте средишта Крита, када се управа покрајине Крит сели у много већи и средишње постављен Ираклион. Старо градско језгро[уреди] Град Ханија је подељен на два дела: старији и мањи и нови и већи део. Стари део града налази се до старог пристана и представља језгро око којег се развио нови деограда. Око старог дела града делимично се и данас налзе зидине тврђаве из времена Млетака. Средиште старог дела града је Кастели на малом брду изнад пристана. Познат је и Трг Спланција, који је посебно жив током лета. Најважнији трг старог дела града је Трг Елефтероса Венизелоса или једностравније Синтривани. Од овог места на запад пружа се четврт Топанас, некада хришћанска у доба отоманске управе, а на север четврт Овраики, некада јеврејска у доба отоманске управе. Обе четврти су очувале древни изглед са уским улицама, малим пјацетама и старим кућама, па су веома привлачне за туристе. У старом делу града налази велики број вредних старих грађевина, од којих треба издвојити: - градске зидине из свих историјских раздобља (византијско, млетачко, отоманско доба) - археолошке ископине из минојског раздобља у Кастелију - Православни катедрални храм св. Николе са остацима његовом претварања у џамију (најстарији делови из 14. в.) - Правиславна црква св. Екатерине из 16. в. - Кућа млетачког управника острвом, тзв. „Палацо“ из 17. в. - Римокатолички манастир Ст. Марија Чудесна из 1615. г. - Римокатоличка црква св. Рока из 17. в. - Ец Хајим синагога - Млетачки светионик или „Фарос“ из 15. в. - Зграда ректората (данас Технички универзитет Крита) - Турско купатилоа (амам) - Труска фонтана из 18. в. - Археолошки музеј (некада фрањевачки манастир) Познате личности[уреди] Становништво[уреди] |2011.| |108.642[1]| Референце[уреди] - „Detailed census results 2011“ Приступљено 7. 5. 2015.. Спољашње везе[уреди]


source: CulturaX

text: Брансон тражи нове раднике у комшилику - Кућа Добрих Вести Managerbа Virgin Pulse Bosnia Више из ове категорије « Железара - челични загрљај Србије и Кине Како продати компанију — све што треба да знате о тражењу инвеститора »


text: САЗНАЈЕМО: КРЕНУЛО ЈЕ ЗАПОШЉАВАЊЕ У ЈАВНОМ СЕКТОРУ, САДА ЋЕ СВАКО НОВО РАДНО МЕСТО БИТИ ПОД ЛУПОМ! ЕВО ШТА ТО ЗНАЧИ Запошљавање у јавном сектору је од 1. јануара одмрзнуто, али ће сваки нови радник морати под лупу Министарства финансија јер је оно сада кровна институција која проверава да ли јавна предузеће или државна управа и у својим финансијским конструкцијама, имају покриће за новозапослене, сазнаје "Блиц Бизнис". Тако је бар дефинисано новом Уредбом о поступку прибављања сагласности за ново запошљавање и додатно радно ангажовање код корисника јавних средстава коју је донела Влада, а којом је дефинисана процедура која мора да се прође пре него што неко добије посао који ће се плаћати из државне касе. По тој процедури, свако јавно предузеће или надлежни државни орган управе коме је, поред већ постојећег броја људи, потребно ангажовање нових, мораће да упути захтев Комисији за давање сагласности за ново запошљавање и ресорном Министарству и то најкасније до петог у месецу, са детаљним образложењем. Уколико министарство које покрива њихову делатност, процени оправданост захтева, онда оно до 10 у текућем месецу, прослеђује свој закључак Министарству финансија, које сваки појединачни случај разматра. Ако оно процени да није основано да се приме нови радници, новог запошљавања нема. То практично значи да ако је Министарство енергетике одобрило запошљавање у неком јавном предузећу за које је надлежно, а Министарства финансија проценило да нема финансијког покрића за запошљавање предложеног броја људи, Комисија за давање сагласности за ново запошљавање, одбиће захтев за пријем нових радника у датој компанији. Наш извор из Немањине 11 тврди да је оваква одредба дефинисана да не би након одмрзавања запошљавања дошло до прекомерног екоји би могао да наруши финансијску конструкцију јавних предузећа или неког сегмента државне управе. - Министарство финансија је нека врста филтера кроз који мора да прође свако чији ће се рад плаћати из јавних финасија. Оно има контролну функцију којом жели да се предупреди евентуално прекомерно и непотребно запошљавање које би могло да доведе до дизбаланса планиране укупне масе за плате и броја нових радника. Другим речима, Комисија за давање сагласности за ново запошљавање, без сагласности овог министартва, које је у обавези да јој тај документ достави до 20 у месецу, не може да одобри ново радно место - наводи наш саговорник. Он додаје да оваква процедура је уведена због предострожности и контроле трошења јавних средстава. - Можда на први поглед изгледа да оваква процедура и даље на леду држи ново запошљавање али то није тачно. Овде је само реч о додатној контроли и спречавању евентуалних злоупотреба приликом запошљавања, којих је било у претходном периоду. Поучени ранијим искуствима када се у образложењима за давање сагласности нека јавна предузећа давала и лажне податке, оваквом процедуром то жели да се спречи. Зато је и Уредбом предвиђена и казна од 50.000 до 150.000 динара уколико се покуша да се доставе подаци који не одговарају правом стању, било да је реч о тренутној попуњености радних места по важећој систематизацији или пак предвиђеној маси за плате - каже наш извор. Уредба ограничена до децембра 2023. Иначе, и новим Законом о буџетском систему, који ће важити до 31. децембра 2023. године, предвиђена су одређена ограничења. Тако ће корисници јавних средстава моћи да запосле до 70 посто оних који су напустили јавно предузеће или неки део државне управе током претходне године. То практично значи да ако је 10 запослених напустило неку установу у 2020. години, максималан број који могу ове да запосле је седам. Та ограничења се не односе на судије, јавне тужиоце и заменике јавних тужилаца, наставно особље високошколске установе и научно и истраживачко особље научноистраживачке организације акредитоване у складу са законом. У Влади Србије нам је потврђено да је Уредба о поступку прибављања сагласности за ново запошљавање и додатно радно ангажовање код корисника јавних средстава, донета и да је она разрада Закона о буџетском систему.


👨 Како се упознати са неким: 13 начина отварања и стварања пријатеља 👩 - МОЈ ЖИВОТ - Магазин - Живот У Пуној Величини 2020 Како се упознати са неким: 13 начина отварања и стварања пријатеља Магазин - Живот У Пуној Величини МОЈ ЖИВОТ 2020 Како се упознати са неким: 13 начина отварања и стварања пријатеља Можда сте на забави или се преселили у нови град. У сваком случају, морате знати како упознати некога и отворити се новим односима. Ако желите да знате како да упознате некога, онда већ знате изазов који представља. Било да је то пријатељ или љубавни интерес, када осећате везу с неким кога желите више истражити. Али како се односити на следећи ниво? Веза која пролази дубље од познанства. Па, пошто сте већ овде, нисте сасвим сигурни како то учинити. Али не брините, моћи ћете да направите дубљу и значајну везу уз помоћ ових савета. Са ваше стране ћете се потрудити. Знам да то можеш. [Прочитајте: Ова откривајућа питања ће вам помоћи да боље упознате некога] Како да упознате некога У животу сам се преселио пар пута. Са сваким потезом, дошао сам у нови град без познавања никога. Провела сам неколико седмица сама и не разговарала с било ким. Искрено, било је стварно тешко прикупити храброст да разговарамо са неким. Али у време очаја за људским контактом, урадићете било шта да бисте направили пријатеља. Отишао сам путем интернета и упознао неке људе путем размене језика. Али то је био само први корак. Упознавање људи је мало лако, што их је тешко упознати. Да ли сте спремни да радите напоран рад? # 1 Да ли је ово неко са ким се стварно повежете? Понекад желимо да имамо однос са неким ко ми стварно не осећамо везу са њима. Ако је то случај, онда би требали знати напред да неће радити. Не можете направити прави однос са неким коме не осећате везу. Ако не осећате везу, онда не покушавајте да будете пријатељи са овом особом зато што то неће трајати. [Прочитајте: како направити нове пријатеље на прави начин] # 2 Идите кроз фазу малих разговора. Слушај, ако мислиш да ћеш само да скочиш у дубок однос са неким без пролаза кроз мали фазу разговора, грешиш. Мала фаза разговора може изгледати неугодно, али је заправо пресудна. Ово је време када видите особу са овом особом и видите да ли је то неко кога желите да упознате на дубљем нивоу. У суштини, ово вам помаже да одлучите да ли ћете оставити или не. [Прочитајте: како направити мали разговор без осећаја непријатног] # 3 Морате да разговарате. Можда ниси велики говорник и то је у реду, не морате бити друштвени лептир, али ако покушавате да схватите како да упознате некога, мораћете да постављате питања. Иако људи могу покренути разговор са вама, важно је да узвраћате. Покажите да вас занима. # 4 Не брините о процесу. Слушај, људи су различити. Неки не размишљају о роњењу у дубоким разговорима о њиховим личним проблемима, док други имају чувара. Упознавање некога, њихова стварна сама, може бити дуг процес. Честим интеракцијама, спустите њихов стражар и покажите им да сте поуздани. Ово вам заправо дозвољава да их упознате. Зато, полако. [Прочитајте: 14 начина да се емоционално повежете и осећате се ближе свима] # 5 Будите рањиви. Ако желите да упознате некога, морате се отворити и бити рањиви. Подијелите своје мисли и осећања с њима, што помаже у изградњи повјерења између вас обоје. Са тим што кажете, не морате одмах да поделите све своје личне информације. Не морате да причате о чему такођелично, али би их требао пустити у свој живот. # 6 Изађи с њима. Да изградите однос и упознате их, проводите вријеме с њима. Ово је одличан начин да видите шта су заинтересовани и ако имате заједничке ствари. Можете ићи на вечеру, узети неке пиће или одвести у бар где се обоје можете опустити и забавити у једној другој компанији. # 7 Разговарајте о себи. Сада, ово не значи да морате да проведете сваку интеракцију о себи и о себи, хајде, знате да је досадно. Али ово је добра шанса да се отворите и да их слушате. Да се суочимо са тим, они морају да сазнају и за вас. [Прочитајте: 3 корака за одржавање разговора и 8 ствари које треба запамтити у вашем разговору] # 8 Проведите време заједно. Стварно, ово је једини начин да упознате некога. Морате провести вријеме са овом особом како бисте упознали њихову личност, њихове вицеве, куиркс и мане. Да, можете разговарати на друштвеним медијима, али није исто што и лицем у лице са њима. # 9 Нађите заједничке интересе. Ако се питате како да упознате неког другом интимније, онда је најбоље ако покушате да сазнате неке заједничке интересе. На тај начин можете да изградите свој однос од нечега. Ако обоје волите филмове, можете се упутити на фестивал и имати филмске вечери заједно. Кроз ово ће вам бити удобније да разговарате једни с другима, јер обојица знате о чему причате. # 10 Питајте дубока питања. На крају ћете морати да пређете границу од малог разговора до дубоког разговора.Наравно, ово ће се природно догодити када се обоје осећате довољно удобно за размену личних података. Тада ћете желети да питате или одговорите на нека дубока питања. Уверите се да ако их нешто питате, односи се на њих или на себе. [Прочитајте: Да ли стварно знате ову особу? 20 питања да их упознате] # 11 Користите друштвене медије. Знам да су нас друштвени медији учинили мање друштвеним него раније, међутим, то се може искористити за стварање везе између људи. Ако пратите једни друге на друштвеним медијима, имате могућност слања смешних постова, ћаскања и одржавања везе када се не видите лицем у лице. # 12 Зависите једни од других. Сада, мислим да не би требало да их скоро скочиш и да их натераш да те носе кроз живот. Међутим, да бисте створили снажну везу, обојица морате на неки начин зависити један од другог. Мораш бити тамо кад им треба помоћ и обрнуто. Изненадите их повремено и дајте им простор када им треба. [Прочитајте: како се изразити и подијелити своја осећања на прави начин] # 13 Опустите се. Не стављајте толико притиска на упознавање некога. Ако радите све што можете да изградите однос, а они нису узвраћани, нема смисла да га потиснете. Они не желе дозволити њиховом чувању, па то није ваш проблем. [Читати: Како обогатити свој живот изградњом значајних пријатељстава] Сада када знате да упознате некога, време је да изађете и почнете да градите свој однос са овом особом. Претходни Чланак Откривено! Нагласак и род који ће ваше дете највише посветити пажњу Следећи Чланак Тајне спавања 5 најбољих промена притиска Пет брзо здравих рецепата Баби Бурпинг - Питања везана за сортирање М & Б Ревиевс: Мартинхал Беацх Ресорт, Алгарве


Универзитет у Београду - Архитектонски факултет > Најновије > Вести > ИАСА-11022: Архитектура данас


text: У Кини прослављен Васкрс На позив православних верника при Покровском храму града Харбина у Републици Кини, васкршњу јутрењу служио је архијерејски намесник првог округа Владивостока, свештеник Димитрије Федорин. Свештеник се обратио сабраним верницима кратком беседом, којом је верним чедима Кинеске Православне Цркве честитао Празник над празницима и Свечаност над свечаностима - светло Васкрсење Христово, и уверио сабране у молитве Најсветијег Патријарха московског Кирила, који је у том истом храму савршио Божанску Литургију за време своје посете Кини 2013. године. На сам дан Васкрса, 20. априла, свештеник Димитрије Федорин је у истом храму одслужио Литургију. Иако се тек 16. априла сазнало да ће се овде држати богослужења, више од 130 православних верника дошло је у храм да подели пасхалну радост, од којих је њих више од 60 примило Тело и Крв Христову. На Васкршњи понедељак су о. Димитрије и чланови руске православне општине посетили три болнице у Харбину у којима се на лечењу налазе деца из Русије и околних земаља. Свештеник је поздравио малишане и њихове родитеље и честитао светли празник; двадесет и једно дете је примило причешће. На редовну пастирску подршку деци, која се налазе на лечењу у медицинским центрима Харбина, као и њиховим родитељима, подсетио је Патријарх Кирил за време свога боравка овде у мају 2013. г. У овом циљу Свјатејши је учинио званичну посету властима провинције Хејлунцзјан и града Харбина. На православном делу градског гробља Хуаншан свештеник Димитрије се помолио за покој душа последњег старешине Покровског храма свештеника Григорија Чжу Шипу. Узнете су молитве и за покој душа свих овде сахрањених руских и кинеских православних хришћана. Истога дана свештеник је водио разговоре с председником Одбора по националним и верским питањима провинције Хејлунцзјан Сјуј Сјанго и изразио благодарност властима ове провинције и града Харбина на старању око духовних потреба православних верника који привремено или стално живе на североистоку Кине. Свештеник је истакао да се управо одслужена богослужења и старање о младима на лечењу у државним установама показали како је неопходно да се обезбеди редовно пастирско старање о православним верницима. Са своје стране је Сјуј Сјанко приметио да су садашња посета делегације Руске Православне Цркве и одржана богослужења нормалан плод историјске посете Кини Најсветијег Патријарха Кирила, и изразио наду у даље развијање сарадње у договореним оквирима. У разговорима су учествовали и чланови кинеске црквене општине Покровског храма, као и сарадници провинцијских и градских канцеларија по верским и националним питањима. У Шангају је православно богослужење савршено у Николајевском храму, који се показао малим за све оне који су желели да дочекају Васкрсење Христово. На богослужењу, које је обавио старешина православне шангајске општине протојереј Александар Киселевич, молило се више од 350 чланова међународне православне заједнице, међу којима Руси, Украјинци, Грци, Французи, Американци. Њих више од 160 лица примило је божанске Тајне. На празним Васкрсења Христова у Успенском храму на подручју Амбасаде Русије у Пекингу, свештеник Сергије Воронин је служио пасхална богослужења. Учествовало је око 300 лица, парохијана, из Русије, Украјине, Белорусије, Румуније, САД, Француске, Немачке, Етиопије, Грчке и из других земаља. Више од сто лица се причестило. После Литургије црквена општина је приредила трпезу љубави. На југу Кине је протојереј Дионисије Поздњајев савршио васкршња богослужења за међународну заједницу при Петро-павловском храму у Хонг Конгу. Извор: Московска Патријаршија (превод с руског: Радомир Ракић)


source: wikipedia

text: Паламед () је био митски проналазач ком се приписује проналазак писма, бројева, астрономије и писаних закона. Понекад му се приписују заслуге на пољу винарства. Агамемнон је послао Паламеда на Итаку да доведе Одисеја, који се обавезао да ће бранити част Јелене Тројанске и Менелаја. Парис је киднаповао Јелену, али Одисеј није желео да испуни своје обећање. Претварао се да је луд и сејао је поља сољу. Паламед је схватио шта се дешава и ставио је Телемаха, Одисејевог сина, испред рала. Одисеј је престао са радом и показао да није луд. Одисеј никада није опростио Паламеду што га је послао у Тројански рат. Када је Паламед посаветовао Грке да се врате кућама, Одисеј је оптужио Паламеда да је издајица и подметнуо лажно писмо и нашао лажне сведоке да сведоче против Паламеда. Паламед је каменован до смрти. Референце Грчка митологија


Србија је данас највеће градилиште у Европи - | - Извор: Танјуг Председник Србије Александар Вучић најавио је данас, на обележавању почетка радова на изградњи саобраћајнице Нови Београд - Сурчин која ће повезати Београд са ауто-путем "Милош Велики", да ове године почиње и изградња Националног стадиона у Сурчину. Извор: РТВ Пинк "Изградња Националног стадиона ће бити изванредан развојни пројекат за општину Сурчин, али и за целу Србију. Већ ове године крећемо у изградњу, биће велелепан, добрим делом ће бити од дрвета и биће један од најмодернијих стадиона у Европи", рекао је Вучић. Вучић је казао да ће се недалеко одатле налазити нова саобраћајница Нови Београд - Сурчин од 7,9 километара која ће за 10 до 12 километара скратити излаз на ауто-пут "Милош Велики" него да се иде на ауто-пут преко Добановачке петље.500e Председник је рекао да ће Национални стадион постати нови центар окупљања грађана и привредника, пошто ће ту бити изграђена добра инфраструктура и постојаће добра саобраћајна веза са градом. "Србија је данас највеће градилиште у Европи", нагласио је Вучић. Захвалио је амбасадорки Чен Бо додајући да ће заједно сутра обићи и радове на изградњи ауто-пута Прељина - Пожега. Говорећи о деоници Нови Београд - Сурчин каже да ће она спојити најнасељенији део Новог Београда – Блокове, са Сурчинском петљом односно изласком на ауто-пут, и да ће тако Београђанима бити много ближи и Златибор, Ужице, Чачак, Ваљево и друга места у том делу Србије. Каже да Београђани раније и нису доживљавали Сурчин као део града, али да ће то због нове саобраћајнице и изградње Националног стадиона постати једна од најлепших и најтраженијих делова града. Вучић додаје да је већ сада цена квадрата на територији општине Сурчин порасла од 20 до чак 50 одсто. Нагласио је да због тих развојних пројеката и новобеоградски блокови са западне стране више неће бити као до сада на ободу Београда. Изразио је уверење да ће кинеска компанија значајно пре рока завршити деоницу Нови Београд – Сурчин. Подсетио је да су раније чак неколико месеци пре рока завршити деоницу ауто-пута Сурчин - Обреновац и чак и пре Светог Николе 2019. године, што је тражио од њих. Казао је да ће бити много користи за општину Сурчин и Србију, али да ипак постоји и један негативан, што ће грађани наставити све више да долазе у Београду, пошто је ту много бољи живот него у било ком другом крају земље. Вучић је казао да је важно и да се настави даље обилазница око Београда, од Бубањ Потока до Панчева, са новим мостом на Дунаву код Винче. Комерцијални уговор за деоницу Нови Београд - Сурчин, чија је дужина 7,9 километара, потписан је са компанијом "China Communications Construction Company", а његова вредност је 70,5 милиона евра. Та деоница ауто-пута "Милош Велики" је грађевински веома захтевна, јер пролази кроз насељено подручје. Када ова деоница буде завршена, возачи ће моћи да се укључе из Војвођанске улице и Јурија Гагарина на Новом Београду. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.