DELIJE.net :: View topic - Е моја Србијо... Е моја Србијо... Posted: 11 Jul 2020 15:34 Post subject: и служба и дружба... неће бити ништа док не дођу неки битни људи, а они неће доћи док се не деси нешто битно... Значи чекамо да се призна Косово да би они дошли? Или да мигранти направе шеријат у неком делу Србије? Posted: 11 Jul 2020 15:47 Post subject: Ово прво се чека, признање Косова. Исто чека и опозиција + економску кризу која је иза ћошка па да на таласу незадовољства због те 2 ствари уради нешто. Трагедија... Posted: 11 Jul 2020 15:50 Post subject: Делије своје ставове изражавају на трибини као и увек што су до сад! Ништа се није променило по том питању нити ће икада! За остале ствари нећете никада овде чути вест нити ће се писати о таквим стварима овде. Овај део форума је поприлично запуштен, али и то ће се променити. Неки су се сад сетили Косова док ми већ годинама посвећујемо пажњу томе, неко се сад сетио да имамо премијера, док смо ми то одавно видели. Неко се сад сетио да буде бунтован, а у неким кризним ситуацијама је могло да се види по 50-200 људи на улици и то само малтене једно те истих! Неко не зна на коју страну света да крене да би отишао на Косово, док код нас постоје људи који већ 20 година иду тамо и помажу и неки посвећују већи део свог живота томе! Зато немој да нико притиска групу да она нешто јавно прича и да се декларише, као да ми буквално не изражавамо своје ставове где год стигнемо и кад год се укаже прилика! Ако група буде осетила потребу да се обрати људима она ће то учинити без да ико то пита, дотле немој да гледате у групу, и овако ће да причају да смо плаћеници шта год урадили. Група има свој правац који није дефинисан јуче или пре три дана, него много много раније! Posted: 11 Jul 2020 19:05 Post subject: Делије Север wrote: Овај део форума је поприлично запуштен, али и то ће се променити. Нек промене крену од закључавања ове теме Е моја Србијо... Нек заврши та национална апатија и вечито незадовољство. пређе рока стигла ти је жњетва. Posted: 11 Jul 2020 19:18 Post subject: Неће нико ништа да закључава него да људи воде рачуна шта пишу коме и где. Posted: 13 Jul 2020 13:44 Post subject: Опрез браћо. Дешава се нешто више него што се види на прву. Кад се човек препушта Богу у свему, ојача му осећај, интуиција, буде вођен њоме. У великим и битним тренуцима она буде још јача. У последње време се десило код нас нешто што је као елементарна непогода. Велика манипулација. Написаћу шта ја мислим да је, можда грешим, неће ми бити ни први ни последњи пут, а ако вам делује као глупост, заборавите одмах да сам ишта написао. Пишем јер мислим да је важно. Сви оптужују СНС и Вучића за пораст заражених јер је допустио утакмице, предизборне скупове и изборе. Ако је то тачно, имаћемо ускоро још 100 000 заражених због протеста у целој земљи. И знаћемо да је то био узрок. Са друге стране има ко мисли да су бројеви заражених пумпани не би ли се продуживало ванредно стање, омогућила контрола људи, увело вакцинисање итд. То сам и ја мислио до пре два дана. Али у контроли ума која се ради над људима и хипнотичким техникама за контролу масе, постоји и нешто што се зове дабле бинд. https://mikemandelhypnosis.com/interpersonal-communication/how-to-use-double-binds-to-achieve-your-outcomes/ Дају се људима две опције да изаберу, од којих обе воде ка циљу оних који манипулишу. Да ли је могуће да док се цела земља сукобљава око тога да ли је СНС крив за заразу или вирус сам по себи, са пумпаним или непунпаним бројевима, да је нешто треће у питању? Силом прилика сам живео у неколико земаља и по дефолту пратим све што се дешава свуда. Имам и пријатеље са којима сам у контакту па размењујемо информације. Сви доктори који су достојни тог имена су говорили у последње време да је вирус мутирао и ослабио и да је време враћању у нормално стање. Нећу да вам качим линкове сада, неке сам већ и качио. Било је врло озбиљних научних анализа у 10 болница у Италији у најзараженијим крајевима. Кажу никад боље. У Француској су пустили да се играју утакмице пред 5000 људи, а и код нас је др. Несторовић, једини који има своје мишљење и не либи се да га каже слободно, рекао да ће вирус бити готов за 10 дана, и да би људи требало да се врате нормалном животу, брину сами о себи. Додао је и да је су последње смрти чудне и да делују као неки други вирус, нису исте, он би својим докторима посаветовао и да потраже друге узроке симптома код људи. Несторовић је отишао и толико до претпоставки, да је рекао да је могуће да су млади оболели зато што су клима уређаји били искључени 2-3 мес. по клубобима па се то деси кад се нешто накупи на клими. Зато што је сигуран да вирус не може тако да реагује, зато што до сада није нападао млађу популацију и зато што су симптоми кад се развије другачији. Да ли је могуће да је други тип вируса настао само у Србији? Све се више капира да ово што је закачило свет има снагу 3. Светског рата, само што се уместо војне окупације, уводи санитарно-медицинска диктатура корпоративног капитализма преко већ постојећих, корумпираних влада (и опозиција) у већини земаља. Игра се на два нивоа. Глобалном и локалном. Србија је дупло окупирана, од сопствене власти и од глобалне. Могуће је да нас због опуштеног односа власти према вирусу, допуштеним утакмицама и тениског турнира и предизборних скупова, глобална сила ''кажњава'' прскањем са неба неким хемијским или бојним отровима који изазивају сличне последице вирусу. Јер нема апсолутно никакве логике да се вирус по овој врућини сада развија, питајте доктора који нешто мало зна, то причају кандидати за Нобела у Италији, и да одједном симптоми буду толико другачији него до сада, а и да почне вирус да обара и младе људе и децу. Болнице су се напуниле брло брзо. Прво су бацили доле на Санджаку па сад и по Бг-у и другде. Могуће је и да власт уошште не зна шта се дешава јер не контролишу ко им полеће и лети у ваздушном простору, а има људи који су видели неке уске дронове који ''прскају против комараца''. Пре неки дан су људи око Н. Сада имали одмах после прскања главобоље, кијавицу, кашаљ и неприродно цурење из носа. Деца главобоље и температуру, пролив. Могуће је и да је власт умешана у то, али мени је то тешко да поверујем, и они имају породице. Они су једноставно присиљени да уведу вакцинисање, да спроводе одређене мере итд., а после то раде на свој начин и у складу са својим менталитетом. Пре две недеље је био интервју са Бил Гејтсом у ком је причао како су Аустралија и Нови Зеланд предухитрили пандемију учећи на лошим примерима других земаља, и додао је да ће други талас осетити итекако. Почели су пре неки дан да затварају људе у становима у читавим блоковима као неку врсту мера које би показале народу како је све стварно много опасно. Нас третирају како су нас увек третирали, па то раде на много бруталнији начин. Пазите на децу, ко има децу, и сви би требало да се пазимо јер ''ово'' сад може да закачи сваког. А, да ли вреди борити се на улици за ситне ствари док се овако велике дешавају? Колико ће промена донети, за овако кључне и веће ствари које се дешавају? Дал је могуће победити оног већег противника кога не видиш и у другој земљи је? Свако то лично треба да види са собом. Ко је ратник у души том је можда место у првим редовима. Ко је духовник томе је можда боље на Тари са сопственом баштом да сачека неколико година и гради после нову Србију. Једино лоше је бити пасиван и несвестан шта се дешава. Posted: 14 Jul 2020 00:18 Post subject: Коме је све потаман, нека седи код куће. Коме није, треба да размисли сам својом главом, свако хвала Богу има мозак да размисли и рашчисти сам са собом. Да види, процени, сабере, коме може да верује, да ли може да верује, за шта вредити дићи глас и борити се.. И не, не треба нико никога да вуче за рукав и позива на улице. Свако појединачно то треба да осети изнутра, да верује у нешто, и онда му никакав позив није потребан, сам ће доћи и бориће се за то, јер искрено верује у то! Тако да, није на групи да икога игде позива, поготово не у ова смутна и превртљива времена..лако је рећи са стране ,,зашто не позовете народ, зашто не изађете организовано''? Ево узећу пример момака из Народних патрола..званично и јавно су позивали..и како су прошли? Једноставно су нацртали себи мету на челу, а овај режим такве само чека.. И са те стране разумем групу, људи процењују да једноставно није тренутак за било какав ризик и то је то. Али са друге стране, опет, нико никоме не брани да изађе на улицу, зар не? Још једном, не очекујте икакав званичан позив, јасно је да га неће бити, а ако у нешто верујете, сами се ангажујте, размислите, организујте..и изађите. ИСКРЕН ПРЕМА СЕБИ - БЕСМРТАН ЗАУВЕК! Posted: 14 Jul 2020 10:39 Post subject: Bandini, браво за запажање и текст. И ја ових дана читам изјаве доктора и научника у италији да је ситуација одлична и било ми је сумњиво како то код нас овако а њима тако. У овом тексту има доста истине. На личном примеру и примеру мојих другара који смо сви "прележали" нешто за 2 дана у готово исто време сам схватио да су нам симптоми били доста различити од оних који се везују за корона вирус. Лично мислим да су бројеви тачни али мислим да они тренутно све везују за корона вирус а да то не треба тако пошто није то то. Видећемо свакако кроз недељу, две или три. Ваљда ће нас проћи ова пошаст ускоро. Posted: 14 Jul 2020 13:44 Post subject: Ако ико чека да му било који други, каже да треба ићи овамо или онамо да би се покренуо, тај има проблем сам са собом. Људи, размишљајте својом главом. Ако сте за протест идите на исти, ако сматрате да не треба, немојте. Уживајте. Невероватно ми је да на људе делује позив на утакмицу са неког од битнијих налога на форуму, а не за неке националне ствари. Нећу да идем не иде група. Не идеш ни на утакмицу због групе, већ због свог личног задовољства, ако идеш због групе, у старту грешиш. Исто и за протесте разне, па и овај. Немојте чекати овог или оног, имате мозак, користите га Posted: 05 Sep 2020 07:45 Post subject: после Бриселског споразумна иде још једна брука Србије - диверсификација извора увоза гаса, што значи директни отклон од Рсуије - 5Г мрежа куповине опреме за 5Г од непоузданих добављача Хуавеј - Кина - премештање амбасаде из Тел Авива у Јерусалим, нарушавање односа - Иран (гажење резолуције СБ 478) - декриминализација хомосексуализма - поклањање Газивода - годину дана ћутања у међународним институцијама, а после иде Унеско, Интерполо... Posted: 05 Sep 2020 09:53 Post subject: Буквално као прича о кувању жабе на тихој ватри. Сваким даном нам највећи издајник у модерној историји прича како смо сатерани у ћошак, како немамо куд, како су неки тамо жути то све завршили пре њега, али у исто време смо још једном захваљујући њему одложили нешто, како га албанци гледају у страху, како је братина са трампом...А у преводу потпиши све то, данас се опрости од овога, реци оном твом дебилском народу да си победио још једном, сутра ћеш потписати то, а до прекосутра немој да смо чули да си нешто срао, него само понављај како немате простора за маневар више. И за годину-две кад испотписујеш све, таман ћеш демократски изгубити на изборима. Али како неки људи овде воле да кажу "ионако још ништа није потписао" Posted: 05 Sep 2020 11:36 Post subject: Тако је, праве се луди а врло добро знају каква је ситуација. А још ми је бољи аргумент "ћути, може и неки гори од њега да дође." Не, не може горе, од овога не може горе. Дао је шиптарима правосуђе, полицију, војску, позивни број, енергетску независност, сада смо званично препустили и Газиводе. Све то је укомбиновано са 5Г опремом(замерање Кини), декриминализацијом хомосексуалаца и премештањем амбасаде у Јерусалим. Директан нож у леђа Ирану и Сирији који су досад били пријатељи Србије и нису признали Косово као независну државу. И Русима смо се замерили што се тиче гаса. Изградићемо аутопут, железницу,...Све нашим парама наравно, у то нема сумње, проверена метода која је већ успевала за време владавине жвалавог. Брука и срамота за Србију али је важно да је добио оловку и кључеве Беле куће. Многима смо се замерили овим срамним споразумом за Србију, последиће ће брзо наступити. Posted: 12 Nov 2020 17:24 Post subject: ако сад не изађе народ на улице и не јебе матер овима, онда боље никад ни да не излази Posted: 15 Nov 2020 11:49 Post subject: Који народ? Народ који се продаје и цинкари за црвену и сендвич? Трагедија у шта су се Срби претворили... Posted: 26 Nov 2020 16:29 Post subject: Некако неопажено и без реакције пролази ова реклама Амбасаде САД,о споменику у Чачку.У реду,помирење, заједништво,превазилажење разлика,све је то ок,само је једно спорно-...помиње се да ту почивају хероји из наше земље,заједно са ХЕРОЈИМА из других земаља против којих смо ратовали...????!!!!! Дозволићемо да крвнике који су клали наш народ називају херојима и стављају у исти кош са нашим херојима??? Ово је стварно врхунац бесмисла..


source: fineweb

text: преузето са портала Пастир Добри, 03.11.2010 +++ “ПОСТОЈИ СЛОГА НА ШТЕТУ, А ПОСТОЈИ И РАЗДОР НА КОРИСТ” АРТЕМИЈЕ СВЕТОМ АРХИЈЕРЕЈСКОМ СИНОДУ Епископ Рашко-призренски СРПСКЕ ПРАВОСЛАВНЕ ЦРКВЕ у егзилу БЕОГРАД 13.10.2010.године Ман. Шишатовац Ваша Светости, У Христу браћо Архијереји, После дужег разматрања Ваше одлуке, којом Нам изричете привремену забрану свих свештенодејстава, част Нам је обавестити Вас, да се са истом одлуком, као неканонском, не слажемо, да је не примамо, и да јој се не можемо повиновати. ОБРАЗЛОЖЕЊЕ Свети архијерејски синод Српске православне цркве донео је, и у оквиру Саопштења објавио (18. септембра 2010. г.) одлуку којом Нам се изриче казна привремене забране свих свештенодејстава до коначне одлуке Светог архијерејског сабора. Иста одлука се наводно базира на Чл. 70. тч. 20 и 35б Устава СПЦ, а у складу са 34, 74, 15. и 16. апостолским правилом, 4. каноном Антиохијског сабора, 13. каноном Сардичког сабора, и 5. каноном Првог васељенског сабора. Тако стоји у самој одлуци. Погледајмо их садржински. Тачка 20. члана 70. Устава СПЦ одређује да Синод „води надзор над радом архијереја“. У Уставу не пише, али се подразумева да Синод води надзор над радом епархијских архијереја, који према чл. 108 тач. 29 Устава СПЦ, имају обавезу да „подносе Светом архијерејском синоду извештаје са својим предлозима о своме архипастирском раду и уопште о стању епархије“. Како Нас Синод сматра умировљеним, тј. лишеним управе над Епархијом рашко-призренском, то тачка 20 члана 70. Устава СПЦ не може бити упориште односне одлуке. Дакле, Синод доносећи исту одлуку изашао је из своје надлежности и показао се недоследним. Тачка 35б члана 70. Устава СПЦ одређује Синод као судски орган суди у првој инстанци „канонске кривице архијереја“. Позивајући се на ову тачку Устава СПЦ Синод у доношењу односне одлуке поступа као првостепени суд, а своју одлуку карактерише као канонску пресуду, донету у оквиру судског поступка по канонским правилима. И заиста, Синод наводи каноне у складу са којима је наводно судио и пресудио. Читајући, пак, одлуку-пресуду Синода уочавамо нејасно и неистинито изнете оптужбе против Нас, јер се тамо каже: „С обзиром на то да Његово Преосвештенство Епископ умировљени рашко-призренски Г. Артемије – и поред свих одлука Светог Архијерејског Сабора и Светог Архијерејског Синода, као и писма Светог Архијерејског Синода бр. 924 од 26. августа 2010. године – у свом писменом обраћању Светом Архијерејском Синоду од 13. септембра ове године, недвосмислено изјављује да се више неће повиновати ранијим, али ни будућим одлукама највишег законодавног, односно извршног тела Српске Православне Цркве...“ Можда би неко хтео да закључи да је разлог доношењу и изрицању наведене казне Наше писмено обраћање Синоду од 13. септембра 2010. г. Међутим, Наша изјава је овде изокренута и наведена као недвосмислена „да се више нећемо повиновати ранијим, али ни будућим одлукама највишег законодавног, односно извршног тела Српске Православне Цркве“, иако она дословно гласи: „...У том својству, никаквој се, убудуће, Вашој неканонској одлуци нећемо повиновати...“ Дакле, не ради се о неповиновању свим будућим одлукама Сабора и Синода уопште, него о неповиновању евентуалним будућим неканонским одлукама Синода. Према цитираном синодском акту испада да Синод све своје одлуке сматра неканонским када на такав начин интерпретира оно што је недвосмислено написано? Уместо похвалом за очување канонског поретка, Синод је на Наш допис, у свом маниру одговорио пресудом, боље рећи казном. Да ли је при том спроведен судски поступак? Истините оптужнице није било. Не види се ко је, и да ли је ико, пред Синодом заступао ову непостојећу (неистиниту) оптужницу. Не види се да ли је оптужница проверена (тј. доказивана и доказана) пре суђења. Канони инсистирају на тужиоцу, на провери његове личности и на заснованости доказа и тврдњи које се наводе у оптужници. У овоме Синод се огрешио о 6. канон Другог васељенског сабора. „...Свети Сабор наређује, да такови (тужиоци) имају најприје пред епархијске епископе приказати тужбу, и пред њима доказати тужбе, у којим окривљују епископа...него ни ови неће прије моћи тужбу своју поднијети док писмено не изјаве да ће подлећи једнакој казни ако им се послије односне расправе докаже да су оклеветали епископа...“(6. канон II Васељенског сабора). Синод је расправљајући о Нашој назови кривици био у обавези да Нас позове на седницу и суђење. Синод то није учинио. Судио је тајно. Тиме је Синод погазио Устав СПЦ који у своме 218. члану изричито одређује: „Нико се не може казнити ни једном црквеном казном без претходног саслушања“. У овоме Синод се огрешио и о 74. канон Апостолски, на који се зачудо позива као на основу за своју одлуку-пресуду. „Епископ који је у нечему оптужен од људи, који заслужују да им се верује, треба да од епископа буде позван; па ако се одазове и исповиједи, или буде изобличен, нека се одреди казна. Ако позван не послуша, нека се позове и други пут, пославши по њега два епископа. Ако ни тада не послуша, нека се позове и трећи пут, пославши по њега опет два епископа. А ако и то презрије и не одазове се, сабор нека изрече противу њега што нађе да заслужује, да не би помислио, да ће добити шта од тога , што се уклања од суда“ (74. канон Апостолски). Дакле, несумњиви позив оптуженом епископу је услов за почетак судског поступка. А тога у Нашем случају није било иако Синод тврди да је одлуку-пресуду донео у складу са наведеним канонима. Очигледно у недостатку канонског утемељења, Синод се постарао да то надомести бројношћу цитираних канона. Али духа канона ту нема. Када би га било овакве одлуке-пресуде не би ни било. Синод се позива на 34. канон Апостолски. „Епископи свакога народа треба да познају првога од њих и да га сматрају за главу, и ништа важнијега да не предузимљу без његовога знања, него сваки нека предузимље само оно што се тиче његове епархије и подручних мјеста. Али ни онај први епископ нека не чини ништа без знања свију осталих епископа. Јер ће тако бити једнодушност и прославиће се Бог кроз Господа у Светом Духу, Отац и Син и Свети Дух“ (34. канон Апостолски). Наведени канон нема конекцију са оптужбама на Наш рачун. Он распоређује надлежности у црквеним пословима епархијског архијереја, Светог сабора и њиховог Поглавара. Тиме осликава јединство и саборност Цркве. Колико је пута баш Синод погазио упрво овај канон кршећи Наша архијерејска права да самостално предузимамо оно што се тиче Наше епархије и подручних Нам места? Синод се позива на 15. и 16. канон Апостолски. „Ако који презвитер , или ђакон, или који други из имена клирика, остави своју епархију и пође у другу, те преместивши се са свијем, настани се у другој епархији без знања свог епископа, заповиједамо, да такав не смије више обављати свету службу; нарочито пак ако буде позван од свог епископа да се поврати, и не послуша, него остане упоран у томе нереду, нека има тамо опћење само као световњак“ (15. канон Апостолски). „Ако епископ, код кога се такови налазе, не узимљући у никакав обзир наложену на исте забрану свештенодејствовања, задржи их ипак као клирике, нека се одлучи, као учитељ нереда“ (16. канон Апостолски). Наведени канони немају везе са наведеним оптужбама. Односе се на скитајуће презвитере, ђаконе и ниже клирике. Довођење Нас у везу са овим одредбама сматрамо увредом Нашег епископског достојанства. Ми нисмо оставили нашу Богом Нам дану епархију, него смо из ње прогнани Вашом вољом. Тек да приметимо, да нисмо ни једног скитајућег клирика осуђеног на забрану свештенодејства у општење примили. Синод се позива на 5. канон Првог васељенског сабора. „У погледу оних који су одлучени, били они из клира или редова световњака, нека важи пресуда дотичних епископа сваке епархије, сходно правилу које одређује, да који су од једних били искључени, не могу од других бити примљени. Али нека се испита, да нису такови били удаљени из опћења црквеног, или због свађе, или због какве зловоље епископове. Па да се све ово подвргне потребитоме испиту, нашло се за добро, да сваке године по два пута буду у свакој епархији сабори, како би кад се сви епископи епархије заједно у једно место сакупе, могле се испитати овакве распре, и тијем се утврдило да они, који су епископа увриједили, имају се од свију сматрати правилно одлученима, и то све дотле док се скупу епископа не свиди можда изрећи о њима неку блажију пресуду. А сабори ови нека бивају један пред четрдесетницом, како би, ослободивши се од сваке малодушности, могао се Богу прињети чист дар, а други у јесење доба“ (5. канон Првог васељенског сабора). Наведени канон се не може применити на Синодом наведене оптужбе. Он се односи на одлучене клирике и световњаке, кажњене судом њиховог надлежног епископа. Довођење Нас као Епископа у везу са овим одредбама сматрамо недопустивим. Синод се позива на 4. канон Антиохијског сабора. „Ако неки епископ, свргнут од сабора, или презвитер или ђакон од свога епископа, дрзне се да врши нешто од свештене службе, по претходној навици, било да је епископ, или презвитер или ђакон, такав не може имати ни на другом сабору наде за васпостављање, нити може имати места одбрани, него и све који с њиме буду општили треба искључити из Цркве, а особито ако, дознавши за осуду изречену против поменутих, дрзну се да с њима опште“ (4. канон Антиохијског сабора). Наведени канон се не може применити на Наш случај, осим ако Синод наше безаконо умировљење не сматра свргнућем. Ми нисмо свргнути. Пак ни осуђени од Сабора. Биће да је избор овог канона наведен у циљу претње нама и другима који би можда имали општење с Нама након ове последње у низу неканонских одлука-пресуда Синода. Синод се позива на 13. канон Сардичког сабора. „Осија епископ рече: И ово нека је свима угодно: да, ако неки ђакон, или презвитер, или неко од клирика, буде одлучен да па прибегне другом епископу, који га познаје, а који зна да је од свога епископа одлучен од општења, не треба овај епископ да чини увреду епископу и брату своме, пружајући овоме општење. А ако се дрзне да то учини, нека зна да мора одговарати пред епископима када се саберу на сабор. Сви епископи рекоше: ова одлука ће и мир свагда очувати, и очуваће слогу свију“ (13. канон Сардичког сабора). Наведени канон очигледно се односи на ситуацију на коју се односе и 15. и 16. Апостолски канони. Додатни коментар је непотребан. Напред наведени од Синода свештени канони и Устав СПЦ, како показасмо, нису у складу са изреченим оптужбама, те нису и не могу бити аргументи за доношење онакве одлуке-пресуде. Наведене бројке канона као и 70. чл. тач. 4 Устава СПЦ, односе се, дакле, на друге случајеве, како по суштини и намени својој, тако и по неспроведеном канонском уставном судском поступку. Зато се као појачање тој слабој страни одлуке јавила потреба за писањем писма које у својој завршници гласи: “Вашег Преосвештенства у Христу брат. ПРЕДСЕДНИК СВЕТОГ АРХИЈЕРЕЈСКОГ СИНОДА АЕМ и Патријарх српски, Г. Иринеј, с.р.“. Исти је, наравно, у својству и по истој схеми потписао и синодско писмо бр. 924 од 26. августа 2010. године. Таква завршница писма је у дубоком нескладу са оним што у њему пише у виду оптужби упућених Нама: * да наступамо „антисаборским, антицрквеним и антиканонским ставом“; * да „разграђујемо Светосавску Српску Цркву и ступамо директно на пут раскола“; * да „самовласно проглашавамо себе за ‘доживотног канонског архијереја Епархије рашко-призренске’ “; * да се „одричемо своје верности и послушности сабору архијереја...“; * да смо „заборавили да је ван тога Сабора...незамислив епископски чин и епископско служење“; * да „својим нецрквеним и неправославним тврдњама да Нам је (додали: „непосредно“) Богом даровано архијерејско право и власт у Епархији рашко-призренској“, и „да Нам је она, од Бога дата, да смо одговорни (додали: „једино“) пред Христом Спаситељем и доживотно обавезни (додали: „само“), пред Свевишњим Богом, на потпуно гуруистичко-солипсистички начин, испод нивоа лутеранско-протестантске еклисиологије радикално поричемо Цркву...“; * да „одбацујемо одлуке управо свих архијереја Српске Православне Цркве“; * да „блатимо Патријарха, Сабор и Синод... за „гурање“ Српске православне цркве, на пут богомрске уније, и за друга неканонска безакоња и непочинства...“; * да „развијамо читав низ неправославних схватања која негирају саму природу Цркве...“; * да са својом духовном децом, уносимо немир у црквени народ и, саблажњавајући јавно мњење,...дефинитивно их утврђујемо у расколничком духу, а себе проглашавамо за вођу раскола“. И Нама таквом каквим сте Нас представили у том писму обраћате се као „брату у Христу“. Како је то могуће када сте Нас, с једне стране сврстали у расколнике и јеретике, а с друге стране Нас кажњавате без суда и осуде? Ако Нас, и поред тога, ради администрације и некаквог протокола, представљате још увек и по нужди, као „брата у Христу“, само сведочите своју недоследност уводећи софизам у Цркву Божију. Није ли тиме администрација, заоденута хипокризијом, издигнута изнад душе, Цркве, Бога? Неканонски и неуставно, што ће рећи неправедно и неосновано, али зато и узалудно Нас оптужујете, присиљавајући Нас да већу важност придајемо људима а не Богу, од Кога Нас Ваше оптужбе не могу одвојити. Административно јесте Нас одвојили од Нашег епископског трона, али од Бога Нас не можете никако одвојити. Дужни смо, међутим, да на неистини засноване Ваше оптужбе одговоримо у неколико тачака, уједно исповедајући јавно веру онако како смо је од правоверних црквених Отаца примили: А) Оптужујете Нас за изјаву и веру да Нам је Епархија рашко-призренска „од Бога дана“. Ми то поновљено тврдимо. Зашто? Зато што је свима нама од богомудрих Отаца Шестог васељенског сабора, у 1. канону, пренета наука о томе да све што започињемо, треба „од Бога започети и с Богом завршити“, и „да се има чувати чиста од сваке новштине и неповријеђена вјера, коју су нам предали свједоци и слуге Слова, богоизабрани апостоли...“(Н. Милаш, Правила, I, Нови Сад 1895, стр. 427). Од богомудрих Отаца смо научили и то – да се епархија, односно епископија „од Бога даје“, како наводе Светогорци Агапије и Никодим у тумачењу 14. Апостолског канона (Пидалион, Атина, 1886, стр. 27, нап. 3). Та вера у такво учење, дакле, постојала је у Православној цркви много пре појаве лутеранско-протестантске теологије. Хоћете ли, и смете ли, да, ради својих произвољних тумачења, и за наше учитеље кажете да „на потпуно гуруистичко-солипсистички начин, испод нивоа лутеранско-протестантске еклисиологије радикално поричу Цркву...“ како то Нама неосновано и злонамерно приписујете? Али Вама је могуће да кажете и по нешто што не стоји, јер наступате са позиције моћи, при чему свештене каноне извитоперено и селективно користите. Користите их не „ради терапије душе и исцељења од страсти“, по речима црквених Отаца Шестог васељенског сабора (2. канон), него убијања ради. Дубоко свесни учења Светих Отаца, дакле, поново изјављујемо да је „доживотна Наша обавеза пред Свевишњим Богом да у складу са црквеним канонима и положеном архијерејском заклетвом непоколебиво стојимо на духовној стражи“, и „да смо Ми у Цркви и пред Богом доживотни канонски архипастир Епархије рашко-призренске“. У том својству, иако никога од свог духовног стада не позивамо да Нас у наметнутом изгнанству следи, многи су добровољно кренули путем голготе и добровољног изгнанства, а још више их због тог духовно пати и страда. Од такве појаве осећате страх, приписујући Нам да „уносимо немир у црквени народ и саблажњавамо јавно мњење“. Грехота је, браћо у Христу, што тако пишете, јер добро знате да је Богу познато чије су неканонске одлуке и радње зачеле и произвеле данашње тешко стање не само у Епархији рашко-призренској, него и много шире. Б) У вези пак оптужбе да, наводно, наступамо „антисаборски, антицрквено, антиканонски“, да „разграђујемо Светосавску Српску Цркву“, да се „више нећемо повиновати ранијим, али ни будућим одлукама (изоставивши кључну реч: „неканонским“) највишег законодавног, односно извршног тела Српске православне цркве...“, одговорили бисмо следеће: Православно поимање да се саборност у Цркви не мери једносмерно и већински, него двосмерно, што ће рећи у „сагласју сваког појединца и свих заједно“. О томе нам говоре Оци Картагинског сабора у 2. правилу: „Сав сабор рече: Као што Бог хоће, прије свега мора се једнодушним исповиједањем исповиједати црквена вјера, коју ми у овоме славноме збору признајемо, а за тијем сугласјем и свакога посебно и свију укупно мора се чувати црквени ријед... потребито је додати оно, што смо ми као непомичну наредбу од отаца примили, а то је, да ми у умовима нашим, свето чувамо јединство Тројице, то јест, Оца и Сина и Светога Духа, које не познаје у себи никаквога дијељења, и као што смо ми то научили, тако ћемо томе и учити народ Божији...“ (Н. Милаш, Правила, II, Нови Сад, 1896, стр. 132-133). Кад „сагласја свакога појединца и свих заједно“ нема, тада се треба присетити мудре поуке Светог Јована Златоустог: „Постоји слога на штету, а постоји и раздор на корист“. Шта у Нашем случају сматрамо да је „на корист“? То – да се не повинујемо неканонским и неуставним одлукама, јер се помоћу њих разбија сагласје, односно саборност у Цркви. Ко може порећи да се није управо таквим неканонским одлукама зачео лош почетак, а „чега је почетак неваљао, и све остало мора се одвргнути“, учи нас Свети Василије Велики, као што засведочише и Оци Седмог васељенског сабора, у 19. канону (Н. Милаш, Правила, I, стр. 626)? В) Оптужујете Нас да „блатимо Патријарха, Сабор и Синод... за „гурање“ Српске Православне Цркве „на пут богомрске уније...“, предвиђајући уставне обавезе Светог архијерејског синода да је дужан да се стара о јединству свих хришћана (Устав СПЦ, чл. 70. тач. 4: „Стара се о зближавању и јединству хришћанских Цркава)“. Питамо: Колико то цркава има? И откада је престала да важи она потврђена истина у Символу вере о томе да верујемо у Једну,Свету, Саборну и Апостолску Цркву? И ко су хришћани? Хришћанима или „крстјанима“ се, нарочито од XII века, у Православној цркви називају и представљају само они који нису отпали од Једне, Свете, Саборне и Апостолске Цркве. Правоверни су наглашено истицали тај назив приписујући га себи да би указали да нису исти са онима који су од ње отпали. Зато се и Свети Сава у потпису представљао као „крстјанин“. Он Латине римокатолике сврстава у јеретике. Цар Душан у свом Законику о њиховој вери говори као „о јереси латинској“, а под „хришћанима“ и „хришћанством“ подразумева веру православних чланова Цркве Христове (чл. 6-8). Свети Симеон Солунски пише да су Латини „безбожни Богомили које уопште не треба звати хришћанима“ (Migne PG 155, col 89). Римокатолике као „јеретике духоборце“ (због додатка FILOQUE у Символу вере) виде у средњем веку, и све до данас, сви истински православни хришћани, међу којима се у Српској православној цркви и писаном речју посебно истичу: Владислав Граматик, Никодим Химнограф, Константин Философ Костенечки, Николај Жички, Јустин Ћелијски. Следствено томе, под „хришћанским цркавама“ у наведеном 70. чл. тач. 4. Устава СПЦ подразумевају се помесне православне цркве као аутокефалне, а не Римокатоличка, Лутеранска, Протестантска или која друга, јер ван Једне Свете Саборне и Апостолске Цркве незамисливо је говорити о другим црквама... У служби склапања некакве црквене уније су и недавно изнете у Бечу изјаве Патријарха српског Иринеја. И док је овај боравио тамо, у Нишу је београдски надбискуп Хочевар благосиљао припреме за долазак папе римског 2013. године. Можда имате нека обећања и сазнања за која Ми не знамо, да ће се до те године, Боже дај, римокатолици одрећи својих јеретичких учења, покајати се за многобројна злодела према православнима (Јасеновац, Јадовно, Олуја...), и вратити се у крило Једне, Свете, Саборне и Апостолске Цркве. Пошто су се кроз векове, дакле, под хришћанским црквама подразумевале само помесне православне цркве, а не јеретичке, онда је оно у наведеном чл. 70. тач. 4. Устава СПЦ логично речено, тј. да се Свети архијерејски синод „стара о зближењу (уместо „зближавању“, како стоји у Патријарховом писму) и уједињењу хришћанских цркава“. Јер, међу помесним православним црквама је, како нас учи историја, долазило до разилажења па и раскола као на пример: између Цариградске и Охридске; између Охридске и Српске; између Бугарске и Цариградске; између Грчке и Цариградске; између Московске и Цариградске патријаршије. А све оне, иако „помесне“ и „аутокефалне“ чине Једну, Свету, Саборну и Апостолску Цркву, ради чега је плурал „Цркава“ у Уставу СПЦ написан иницијалом (великим словом „Ц“). Само у тако наслеђеном поимању речи: „хришћани“, „хришћанство“, “хришћанске цркве“ и међу њима „зближење“, има смисла свакодневно мољење свих нас „за јединство вере“ како би правоверни хришћани постали једно као што су једно Отац и Син (Јн.17,11), у складу и са оним саборним јединством што су савршено засведочили Оци Картагинског сабора у напред наведеном 2. канону. Патријархово писмо, међутим има другачији приступ, насупрот утврђеној православној еклисиологији, подређујући све богомрској унији са римокатолицима и другима, са којима и заједничко молитвено општење имају неки од нас, противно свештеним канонима Православне Цркве. Ето Нашег образложења и потврде за раније изнето мишљење о томе да, „остављајући Свештене каноне и Свето предање, целу Српску првославну цркву гурате на пут богомрске уније“. Нека се напред изложено схвати Нашим ИСПОВЕДАЊЕМ ВЕРЕ и поимањем православне еклисиологије, што за Вас може бити додатни разлог да убрзате са казном коју сте наумили да Нам као завршни чин наложите. Ипак, једно је извесно: Одлуке које противрече Духу Светоме бивају саме по себи анемичне и мртве још у повоју свом. Али оне, будући да нису плод Духа Светога, као карцином, нажалост, разарају Цркву што се показује и у немилим догађајима у вези са Нама и Епархијом рашко-призренском. Али неканонске одлуке и немили догађаји у вези са Нама као канонским архијерејом Епархије рашко-призренске не почињу од 2004. или 2006.године. Све то има много дубљу прошлост, нарочито од времена кад смо сви ми, браћо у Христу, дозволили да појединци или појединац међу нама узурпира власт Светог архијерејског сабора, Светог архијерејског синода и целе Српске православне цркве. За то Вам и достављамо фотокопију текста („Дуга“ бр. 1638 од 30. марта-12. априла 1996. стр. 47) да видите ко је и када изјавио, али и предводио у „ломљењу кичме владици Артемију“. Питамо: Ко је овластио Нашег брата Иринеја бачког да се тако понаша у Српској православној цркви? Од када? И – за чији рачун? Куда нас то води? И нама таквом каквим Нас представљате у својим одлукама, писмима и јавним гласилима, убеђени да Нам је „кичма поломљена“, упутисте позив да присуствујемо на устоличењу Патријарха у Пећкој патријаршији а не позвасте Нас на свечани пријем, одржан сутрадан (04. октобра) у Патријаршији у Београду, где је ближе од Пећке Патријаршије. Колико искрености може бити у таквом (накнадно и на брзину сачињеном тек 01. октобра 2010.) Вашем позиву с обзиром да Нам званичним, премда неканонским, одлукама забранисте свако свештенодејство; забранисте да обитавамо у неком од манастира Наше рашко-призренске Епархије; одузесте канонску управу над том Епархијом; ускратисте духовну везу са Нашом духовном децом; преко водитељке забранисте Нам да говоримо на конференцији за штампу, чиме показасте ко је коме ближи; забрањујете Нам чак и то да се одазовемо на позив браће Руса да учествујемо на научном скупу у Петрограду? У дубоком раскораку са тако упућеним Нам позивом да присуствујемо на устоличењу у Пећкој патријаршији јесте и интервју Патријархов за „Политику“, објављен баш на сам дан устоличења. Наравно, не случајно. У том интервјуу изнето је Патријархово мишљење у вези Нас – „да другог пута и начина мимо оног за који се Синод определио, није било... он је Синоду узвратио писмом које практично представља раскол...То је допринело да Синод донесе одлуку којом се владици Артемију привремено забрањује чинодејствовање до одлуке Сабора који ће бити одржан у новембру“, истовремено сасвим опречно изјављујући – „да друга права епископа Артемија нису доведена у питање, али да, природно, није могао да остане на Косову...“ (Због чега ли је то – природно?). Уз све то додаје да „владика Артемије има своје место у Цркви, а његово архијерејство није доведено у питање“ („Политика“, 3. октобар 2010. стр. 5). Такве и толике противречности у поменутом интервјуу на особен начин говоре о неканоничности досадашњих одлука, донетих против Нас, али и о правдању наумљеног завршног казненог чина који треба, да се одигра на Сабору у новембру. Али то Нас, понављамо, неће одвојити од Бога, нити удаљити од Светоотачког учења и предања, па ни од обавезе коју имамо у складу са положеном архијерејском заклетвом управо и само зато што се неканонским одлукама нећемо повиновати. До доношења коначне одлуке на следећем заседању Светог архијерејског сабора заказаног, како се да предпоставити превремено због Нас, Светом архијерејском синоду и свима Архијерејима Српске православне цркве остајемо одани у Господу Епископ рашко-призренски и косовско-метохијски +АРТЕМИЈЕ Извор: Часопис “СВЕДОК”, број 745-746, 2. новембар 2010. стр. 6-8. Формат текста, подебљања и фото -новинар.де - Једино решење: Национална диктатура са поштеном управом - Једино решење: Национална диктатура са поштен...Posted 1 week ago Ову тако јасну и примамљиву мисао, изрекао је један дугогодишњи београдски адвокат, Милорад Стевановић, негде, толико оговараних, 90-тих година прошлога века. Да је остао у животу, видео би да је са... - Празнословље и ”величање” Критског сабора - Празнословље и ”величање” Критског сабораPosted 2 weeks ago У емисији Огледало (види доле) на српској телевизији, од деветог септембра 2016 године са водитељком Љубицом Гојковић, гостовао је митрополит Амфилохије који је требао да говори о Критском сабору и његовом... - ИСПОВЕСТ “Ја сам Бранко Тепић, дечак из носиљке мајке Кнежопољке” - ИСПОВЕСТ “Ја сам Бранко Тепић, дечак из носиљ...Posted 2 weeks ago Слика жене што погурено корача ратном пустињом: у носиљци на леђима беба, за руку води девојчицу. Прст ставља на усне и показује јој да буде тиха. Трагом ове фотографије, која... - Париз-Бургас-Брисел-Њујорк-Жагубица - Париз-Бургас-Брисел-Њујорк-ЖагубицаPosted 3 weeks ago За непуних 10 дана! То треба издржати! Али, треба и свет задивити! Да би стигао и у село Сиге, крај Жагубице, и насмешио једну малу девојчицу с којом се нежно руковао! И све... - Ко ће да плати овај путујући циркус у Нишу? - Ко ће да плати овај путујући циркус у Нишу?Posted 1 month ago Нема дана кад нас неко не обавести како смо и колико дужни, колико нам јавни дуг расте из часа у час; али и све чешћег судара са премијеровим поносом „како... - Лутријом до боље и богатије Србије - Лутријом до боље и богатије СрбијеPosted 1 month ago Шта све нећемо доживети у Вучићевом процесу „напретка и просперитета“, који нам непрестано намеће као сигурност и стабилност, како политичку, тако и економску. И, наравно, све под његовим руководством ,... - Да смо бар ШАКА јада... - Да смо бар ШАКА јада...Posted 1 month ago Опште је познато да је бивши хрватски премијер, Зоран Милановић, ових дана, рекао, да је Србија – „шака јада“... баш као што је познато да је Вучић одмерио да „нема... - Дачић пригрлио Слободана Милошевића! - Дачић пригрлио Слободана Милошевића!Posted 2 months ago На неколико дана пре но што је пуштен глас из Хага, да Милошевић , који је, до скора, на Западу пропагиран за највећег политичког демона нашег доба, и као такав... - Инквизиција на Хиландару? - Инквизиција на Хиландару?Posted 2 months ago Док монах Серафим са Хиландара, по националности Хрват, врши инквизицију на Хиландару и протерује православне монахе и искушенике који су устали против критских јереси и јересијарха Вартоломеја (у исто време... - Д.Никодиновић: Отворена питања прeдседнику Владе Србије - Д.Никодиновић: Отворена питања прeдседнику Вл...Posted 2 months ago Господине Алексаандре Вучићу, председниче Владе Србије, 1. Молимо Вас да питате врх локалне самоупрве у Новом Пазару који је разлог што 14 година не дозвољавају да Срби поставе Споменик Стефану Немањи...


Италия, CPI, август, итог: 0.2% м/м; 2.3% г/г | Новости валютного рынка на 14.09.2004


Локвањ - Локвањ. цвеће - , цвеће - Цвеће, фотографије: Локвањ :: Лепе цвеће За ову слику су димензије: 2732x2048 960x640 2880x2560 1024x1024 1024x600 1024x768 1024x819 1080x960 1093x614 1152x864 1200x1024 1280x1024 1280x720 1280x768 1280x800 1280x854 1280x960 1334x750 1360x768 1364x768 1366x768 1400x1050 1440x1280 1440x900 1536x864 1600x1200 1600x900 1680x1050 1920x1080 1920x1200 2048x1536 2048x2048 2160x1920 320x240 600x800 640x480 640x960 720x720 768x1024 800x1003 800x1280 800x480 800x600 800x853 960x544 960x800 960x854 - Позадине за ваш рачунар бесплатно, Цвеће


Искрено не разумем ако смо сви спремни да ризикујемо слободу када је у питању парада педера зашто то не би били спремни и када је у питању узурпирање војног објекта од стране педера,анархиста,комуниста,наркомана и осталог олоша. Па реално, на демонстрација против педера било је 6-7 хиљада људи спремних на све, плус оних који нису акцијаши али су ту били из сопственог револта, то је ипак бројка за респект, и режим с таквом снагом мора мислити шта ће. А у НС-у поводом ове ствари, шта би се десило? Не може ово да реши 20-30 наших добрих људи... када је евидентно да ова стока има подршку градских власти и ко зна кога све не, за ово што ради? Тачно замишљам сценарио по коме би се све одиграло... Камере, борна кола, САЈ јединице. Ово је ујдурма са вишег нивоа. Да није тако, не би свакакав олош могао тек тако да запоседне војни објекат без последица. Овде је зелено светло дато са неке високе инстанце и ту Бога нема. Нема разлога да наши људи падају у намештене замке, полако, битака ће бити. Ово што се дешава поражавајуће је, али не за национални покрет, већ за државу и њене институције. Где ми живимо? Каква је ово држава, и ко њоме управља? За шта се троше народне паре, и са каквим циљем долазе паре из иностранства? Кад сам тражио слике имао сам нешто друго на уму, али ето коментаришем оно што сам на сликама видио. Не циљам ни на шта посебно, тј. циљао сам на нешто небитно, док нисам видио слике. Круг те касарне више личи на круг неког пропалог друштвеног предузећа, али локација и квалитет простора је фантастичан. Имаћемо парадоксалну ситуацију да ће тзв. пацифисти и антимилитаристи који су бјежали од униформе ко ђаво од крста, плаћати војсци кирију само да би живили у касарни Само то њихово башкарење по касарни неће дуго да потраје. Видићемо за кога се чува тај простор и локација. Видићемо ко је послао шљам да заузме простор и чува га за новог газду. Ово је један од начина да се заобиђе јавни тендер за издавање локацијепод закуп, па ће умјесто лицитацијом, неко у тај простор ући на мала врата. Имам утисак да је тај простор војска одраније одредила за издавање под кирију, а ова стока се ту увалила како би на вријеме заузела простор, умјесто неког приватног предузећа. Мислим да је та касарна идеална за отварање стоваришта и продавнице грађевинског материјала. Суви објекти, широк затворен круг, без конкуренције у комшилуку. Имаш канцеларије, имаш спаваонице (магацине за робу)... вјероватно и гаражу за камионе, још ако у кругу касарне постоји магацин за муницију, који се гради да буде заштићен од кише, муње, ватре... са посебним инсталацијама... то је идеално мјесто за чување техничких гасова (ацетилен, бутан гас, СО2). Нема глава да те заболи. Паре да намлатиш без много улагања. Мислим да је та касарна идеална за отварање стоваришта и продавнице грађевинског материјала. Суви објекти, широк затворен круг, без конкуренције у комшилуку. Имаш канцеларије, имаш спаваонице (магацине за робу)... вјероватно и гаражу за камионе, још ако у кругу касарне постоји магацин за муницију, који се гради да буде заштићен од кише, муње, ватре... са посебним инсталацијама... то је идеално мјесто за чување техничких гасова (ацетилен, бутан гас, СО2). Нема глава да те заболи. Паре да намлатиш без много улагања. Никако! Ово је локација за нешто попут Меркатора. Нема шансе да би овакво место чували за стовариште. Будимо реални, не чучи ту шљам јер им је неко директно платио или наложио. Они јесу будале које се играју револуције. Питање је коме то одговара? А не бих ја ни одбацио могућност да држава и град Нови Сад реално немају појма шта би са тиме. Понекад их прецењујемо. Као и ама баш свуда у свету, анархо подљуди паразитирају на томе! Ето у ком грму лежи зец... Квадрати, и то јефтини, сада у власништву војске, а треба да се продају, то њих занима. Зато овакви тестови са кретенима који бајаги хоће да направе нешто корисно од неупотребљивих објеката. Квадрати, јефтин а изванредан пословни простор. Градско земљиште по што нижој цијени за ко зна какве тајкуне и лопурде. U kasarnama leži milijarda evra Izvor: Dnevnik Beograd -- Vojna imovina vredna je najmanje milijardu evra, a vojska je od prodaje kvadrata do sada zaradila svega – deset miliona. U Ministarstvu kažu i da će sliku da popravi prodaja objekata u Beogradu, koji su najskuplji. Vojni kompleksi u prestonici su na najatraktivnijim lokacijama i procenjeni su na višemilionske iznose. Е овако, хвала на овом чланку, разјаснили сте ми много тога. Ето, овде у граду је скоро отворен тзв ''Омладински Центар'', што је мени било јако занимљиво, јер ми ништа више од самог назива није било потребно да закључим о чему се ради. Наравно, ту је одмах почело пражњење мозгова пропагандним материјалом, којекакве ''свирке'' и шта ја знам какви све нису догађаји почели да се одржавају. Ево скоро је било неко срање везано за реге музику, а ја ето причам с пријатељима, све ја то подржавам, да се омладина склони с улице, да дође у додир са културом, али не на тај начин, и са таквом ''културом''. Зашто, али зашто не би лепо дошао неки наш певач, неки леп и ''културан'' бенд, него доводе неке идиоте да арлаучу црначку музику тамо и то представљају као нешто ''вау браво одлично кул супер'' ?! Онда, имамо неке феминистичке скупове тамо, антифашистичке, неокомуњарске и курце и палце, најбитније је да се цео град облепи плакатима који то обавештавају, а најгоре је што се то доста форсира по школама. Дакле, све што се тамо дешава је ''нови светски поредак'' у малом, дакле све оно против чега се залаже сваки здрави Србин, тамо се то промовише. Ја мислим да би педерчинама који би тамо почели да се жвалаве прострли црвени тепих. Не бих више да причам чега све ту има, дођите па се уверите, ја дуже од пет минута тамо не могу да издржим. Наравно, сигуран сам да сви знају, после овога што сам рекао, ко се осим јадне деце тамо још окупља. И сад, ово ''зајечарска иницијатива'' ми не значи ништа, само још један сателит, на њих смо већ навикли. Али, ово Schüler Helfen Leben ми је увек западало за око, знао сам да ту има нечега. Нашао сам њихов сајт, али ништа посебно се не може наћи на њему, али онда сам наишао на овај чланак за који сам вам захвалан. У њему сам прочитао Наиме, када је у Србској Атини пре скоро пет година отворена поменута „Црна кућа“ (пројекат „ЦК13“), уз помоћ средстава антисрбске организације Schüler Helfen Leben (познате по давању подршке хрватском геноциду над Србима деведесетих година), После овога што је изнешено од стране Србске Акције, само треба бацити око на овај текст и све је много јасније. Дакле, мени је драго да сам био у праву и због тога сам ово поделио са вама. Моја порука осталим националистима је да увек буду на опрезу и да отворе четворе очи када су овакве ствари у питању и нека увек чувају леђа један другоме јер ће само тако успети ка свом циљу. На те минорне групе које се скупљају по таквим местима не треба обраћати пажњу... испод части би ми било да бијем те распале наркомане и педерчине, ако они мене нападну онда је то друга прича Eeee vidis druze moj, taj stav ce i nas dovesti do stanja o kome ja "defitizujem" Potcenjivanje neprijatelja je nesto najgore. Upravo zbog ovakvih stvari i izbegavam sf. "nemojte sebe kompromitovati,cekajte pravi trenutak za konacni obracun() nisu vredni,... da daaa. to su govorili i nacionalisti u Londonu pa gde su sad? otisli su u kurac.njima vise nema pomoci. Cak sam cuo od nacionalista da i gej paradu treba da ignorisemo jer "vlast jedva ceka da se okomi na nas" pa dobro jebem mu zar je dotle doslo da se samo iz fotelje borimo? Potpuno si u pravu. Ne treba nista ignorisati. Mozda ne treba preduzimati neke drasticne mjere ali NIKAKO se ne smije ignorisati sto god je negativno po nase drustvo drzavu i naciju. Tiha voda brijeg roni. Last edited by WhiteProudSerb; 01-07-2012 at 02:30 AM. У Новом Саду постоји неколико места где могу да се одржавају свирке мањих бендова као што је Рут 66,Двориште и ЦК 13.Да ли ће неко делити пропаганду у ЦК13 зависи искључиво од организатора и обезбеђења које унајми али и од догађаја.Наравно новац који зараде људи из ЦК13,користе у своје политичко пропагандне активности,али има бендова и људи који не обраћају пажњу на то и не занима их докле год у њиховом граду се одржава нека манифестација.. Проблем је уствари у томе што њима не треба такав простор да би омогућили некоме да свира или угођај публици неко се ради о стварању комуна где би могли да политички делују и да се дрогирају.. Проблем места за свирке је проблем града који не посвећује довољно пажње алтернативним музичким правцима. Тај проблем постоји и у Београду некада култна места Дом Омладине и СКЦ више не постоје за мање бендове јер су дигли цене у три лепе за закуп сале,у ДО је закуп мала сале окло 1000 евра за вече што је заиста не нормално..


source: wikipedia

text: 4. фебруар је тридесет пети дан у години у Грегоријанском календару. 330 дана (331 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 960 — Цар Таизу је започео своју владавину у Кини, чиме је почела владавина династије Сунг. 1194 — Немачки краљ Хајнрих VI ослободио, уз велику откупнину, енглеског краља Ричарда I Лавље Срце, којег је на повратку из Крсташког рата 1192. заробио аустријски војвода Леополд V. 1536 — Француски краљ Франсоа I ушао је у савез с турским султаном Сулејманом I да би се супротставио Хабзбурговцима. 1783 — Велика Британија је у Паризу потписала споразум о признању САД, чиме је окончан осмогодишњи Амерички рат за независност. 1789 — За првог председника САД изабран је Џорџ Вашингтон, који је у рату за независност од Велике Британије (1775—1783) командовао војском колониста. 1804 — Дахије су у Сечи кнезова погубиле неколико најистакнутијих српских народних главара, што је био непосредни повод за избијање Првог српског устанка. 1846 — Први мормонски пионири су започели свој егзодус из Новуа у Илиноису на запад према долини Солт Лејк. 1861 — Делегати шест одметнутих америчких држава су се у Монтгомерију образовали Конфедеративне Америчке Државе. 1899 — Почео је Филипинско-амерички рат када је амерички војник, који је имао наређење да држи побуњенике подаље од логора своје јединице, пуцао на филипонског војника у Манили. 1904 — Јапанска ратна морнарица је блокирала руску далекоисточну луку Порт Артур. 1938 — Адолф Хитлер је преузео ресор министра рата нацистичке Немачке, а за шефа дипломатије је именовао Јоахима фон Рибентропа. 1945 — Черчил, Рузвелт и Стаљин су се састали на Кримској конференцији у Јалти да би се договорили о акцијама за завршетак Другог светског рата и плановима у послератном периоду. 1961 — У Анголи је почео устанак против португалске колонијалне власти. Ослободилачки рат окончан је 1974, а у октобру 1975. Ангола је стекла независност. 1966 — Приликом пада јапанског путничког авиона Боинг 727 у Токијски залив, погинула су 133 путника и члана посаде. 1972 — Велика Британија и девет других земаља признало је Источни Пакистан као независну државу Бангладеш. 1974 — Гренада је стекла независност у оквиру Британског комонвелта. 1976 — У Гватемали је у земљотресу погинуло 23.000 људи, а милион и по је остало без домова. Главни град Мозамбика Лоренсо Маркеш је преименован у Мапуто. 1990 — У терористичком нападу из заседе на аутобус са израелским туристима у Египту погинуло је девет туриста и два египатска полицајца, а 20 особа је рањено. 1992 — Венецуелански официр Уго Чавез је извршио неуспешан државни удар против владе председника Карлоса Андреса Переза. 1994 — Током босанског рата у сарајевском предграђу Добриња девет људи је погинуло и 15 рањено од артиљеријске гранате. Међу настрадалима, који су чекали у реду за хуманитарну помоћ, било је и троје деце. 1997 — У снажној олуји сударила су се два војна израелска транспортна хеликоптера типа "CX-53 Сикорски" који су превозили елитне јединице. Погинула су 73 војника. 1998 — У земљотресу који је погодио област Рустака у северној авганистанској провинцији Тахар погинуло је најмање 4.500 људи. 2000 — Формирање нове аустријске коалиционе владе са екстремно десничарском Слободарском странком Јерга Хајдера изазвало је протесте у Бечу и другим местима у Аустрији. Израелски амбасадор напустио је Беч, а Европска унија је увела политичке санкције Аустрији. 2003 — Оба већа југословенског парламента изгласали су Уставну повељу и Закон о њеном спровођењу, чиме је престала да постоји Савезна Република Југославија. Нова држава добила је име Државна заједница Србија и Црна Гора. 2004 — Четири студента Харварда су основала друштвену мрежу Фејсбук из своје собе у студентском дому. 2006 — Неколико хиљада људи, огорчени због објављивања карикатура Мухамеда у данским новинама, спалили су амбасаде Данске и Норвешке у Дамаску у Сирији. Дански премијер Андерс Фог Расмусен обратио се путем арапске телевизијске станице Ал-Арабија становницима исламских земаља поводом спорних карикатура посланика Мухамеда које су објављене у једним данским новинама. Међународна атомска организација (ИАА) одлучила да пријави Иран Већу сигурности због наводне намере производње нуклеарног оружја. Отворене 20. Зимске олимпијске игре у италијанском граду Торину. Трајале су до 26. фебруара, а такмичило се око две и по хиљаде спортиста из 80 земаља. Рођења 1688 — Пјер Мариво, француски књижевник. (прем. 1763) 1746 — Тадеуш Кошћушко, пољски национални јунак. (прем. 1817) 1815 — Јосип Јурај Штросмајер, хрватски бискуп, политичар, културни делатник и писац. (прем. 1905) 1871 — Фридрих Еберт, немачки политичар. (прем. 1925) 1872 — Гоце Делчев, македонско-бугарски револуционар. (прем. 1903) 1881 — Фернан Леже, француски сликар. (прем. 1955) 1897 — Лудвиг Ерхард, немачки политичар и економиста. (прем. 1977) 1881 — Климент Ворошилов, совјетски војни командант и политичар. (прем. 1969) 1900 — Жак Превер, француски песник и сценариста. (прем. 1977) 1902 — Чарлс Линдберг, амерички пилот, први човек који је самостално прелетео Атлантик (1927). (прем. 1974) 1903 — Александер Имич, амерички доктор психологије, хемичар и суперстогодишњак. (прем. 2014) 1906 — Клајд Томбо, амерички астроном. (прем. 1997) 1908 — Предраг Милосављевић, српски сликар, правник, дипломата, драматург и академик. (прем. 1987) 1913 — Роза Паркс, афроамеричка активисткиња за људска права и кројачица. (прем. 2005) 1914 — Владимир Дедијер, академик, историчар, публициста новинар и учесник Народноослободилачке борбе. (прем. 1990) 1918 — Ајда Лупино, енглеско-америчка глумица, певачица, редитељка и продуценткиња. (прем. 1995) 1921 — Бети Фридан, америчка феминисткиња и политичка активисткиња. (прем. 2006) 1922 — Јакоб Савиншек, југословенски и словеначки вајар и песник. (прем. 1961) 1923 — Конрад Бејн, канадско-амерички глумац и комичар. (прем. 2013) 1926 — Ђула Грошич, мађарски фудбалски голман и фудбалски тренер. (прем. 2014) 1930 — Борислав Пекић, српски књижевник, драматург, сценариста, академик и политички активиста. (прем. 1992) 1931 — Изабела Перон аргентинска политичарка, председница Аргентине (1974—1976). 1940 — Џорџ Ромеро, амерички редитељ, сценариста, глумац, писац и монтажер. (прем. 2017) 1946 — Уснија Реџепова, македонско-српска певачица. (прем. 2015) 1947 — Ден Квејл, амерички политичар, 44. потпредседник САД. 1948 — Алис Купер, амерички музичар. 1960 — Џенет Голдстин, америчка глумица. 1963 — Пирмин Цурбриген, швајцарски алпски скијаш. 1964 — Олег Протасов, украјински фудбалер и фудбалски тренер. 1973 — Оскар де ла Хоја, амерички боксер. 1975 — Натали Имбруља, аустралијска музичарка и глумица. 1977 — Гавин Дегро, амерички музичар. 1978 — Омер Онан, турски кошаркаш. 1981 — Џејсон Капоно, амерички кошаркаш. 1983 — Миљан Пуповић, српски кошаркаш. 1987 — Луција Шафаржова, чешка тенисерка. 1990 — Наиро Кинтана, колумбијски бициклиста. Смрти 211 — Септимије Север, римски цар. (рођ. 146) 708 — Папа Сисиније. (рођ. 650) 869 — Ћирило, византијски мисионар (апостол Словена) и хришћански светац (рођ. 827). 1498 — Антонио Полајуоло, италијански сликар, вајар, графичар и златар. (рођ. 1429. или 1433) 1901 — Светозар Милетић, српски политичар. (рођ. 1826) 1927 — Јанко Вукотић, сердар и армијски генерал у војскама Књажевине и Краљевине Црне Горе. (рођ. 1866) 1928 — Хендрик Антон Лоренц, холандски физичар. (рођ. 1853) 1940 — Николај Јежов, совјетски политичар и обавештајац. (рођ. 1895) 1946 — Милан Недић, генерал, председник марионетске српске владе. (рођ. 1878) 1980 — Стојан Аралица, српски сликар. (рођ. 1883) 1986 — Бранко Пешић, политичар и државник, председник Скупштине града Београда. (рођ. 1922) 1995 — Патриша Хајсмит, америчка књижевница. (рођ. 1921) 2001 — Драган Максимовић, српски глумац. (рођ. 1949) 2006 — Бети Фридан, америчка феминисткиња и политичка активисткиња. (рођ. 1921) 2008 — Варвара Божић, српска игуманија Манастира Тавне. (рођ. 1921) 2016 — Драгољуб Живојиновић, српски историчар, доктор историјских наука, универзитетски професор и академик САНУ. (рођ. 1934) 2016 — Едгар Мичел, амерички астронаут, уфолог и парапсихолог. (рођ. 1930) 2019 — Даринка Јандрић, српска стогодишњакиња. (рођ. 1910) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог апостола Тимотеја Преподобног мученика Анастасија Светски дан борбе против рака Референце 204


source: CulturaX

text: Видео надзор – Машинско-саобраћајна школа Видео надзор у школи је уведен у циљу очувања имовине школе и повећања безбедности ученика и запослених радника. Пројекат видео надзора започет је 2001. године, а временом, како је текло опремање школе, указала се потреба за уграђивањем нових камера, како би се набављена опрема могла заштитити (у комбинацији са електронским обезбеђењем и сарадњом са овлашћемом агенцијом). Потреба за заштиту имовине од оштећења и крађе, нарочито је дошла до изражаја увођењем електронског дневника, 2010. године када су у учионицама, радионицама и кабинетима инсталирани рачунари и видео пројектори. Из тог разлога је у свакој учионици у школи (у главној згради уграђена камера, као и учионицама (кабинетима) у објекту "барака". Тренутно се у школи за видео надзор користи пет DVR-ова (дигиталних видео рекордера). У главној згради школе, "бараци" и школској радионици, као и споља тренутно функционишу 64 камере. За функционисање видео надзора и снимање ноћу, школско двориште је осветљено одређеним бројем рефлекора. Почетком 2020. године у нашој школи је инсталиран нови видео надзор (спонзорисано од стране НИС-а), а извођач радова био је Macchina Security из Београда. У оквиру нове мреже за видео надзор инсталирано је 27 камера високе резолуције, заједно са NVR (мрежни видео снимач) уређајем. Видео надзор тренутно покрива ходнике у школским објектима, фискултурну салу и двориште школе и школске радионице. У овој школској години могуће је проширити нови видео надзор са још пет камера, где је то неопходно. Код старог видео надзора потребно је извршити одређене поправке, како би се камере које тренутно не раде, вратиле у функцију (посебно у учионицама у којима постоји скупоцена опрема). У наставничкој канцеларији је путем монитора омогућено дежурним наставницима да прате камере које покривају ходнике, као и спољне камере, што знатно олакшава посао током дежурства. Инсталирани видео надзор има могућност мониторинга путем интернета.


text: Ернани (Ernani), опера, drama lirico у четири чина Ђузепеа Вердија Либрето Франческо Марија Пјаве (Francesco Maria Piave) према драми Ернани (Hernani) Виктора Игоа (Victor Hugo). Праизведба 9. март 1844, Венеција у -{Teatro la Fenice}-. Ликови и улоге Ернани (Ernani), разбојник - тенор Дон Карло V (Don Carlo V), краљ Шпаније - баритон Дон Руј Гомез де Силва (Don Ruy Gomez de Silva), шпански великаш - бас Елвира (Elvira), његова рођака и вереница - сопран Ђована (Giovanna), њена пратиља - сопран Дон Рикардо (Don Riccardo), краљев пратилац - тенор Јаго (Iago), Силвин пратилац - бас разбојници и побуњеници у планинама, витезови и чланови Силвиног домаћинства, Елвирине слушкиње, краљеви витезови, шпанско и немачко племство, пажеви, немачки војници (хор) Место и време Пиринеји, Е-ла-Шапел, данас Ахен у Немачкој (Aix-la-Chapelle - Aachen) и Сарагоса, 1519. године. Садржај I чин - „Разбојник“ Ернани и његови пратиоци планирају да отму Елвиру из замка де Силве, који жели да је присили на брак. Али, Дон Карлос, краљ Шпаније, такође воли Елвиру. Он нуди богатство Елвири, али она га одбија. Одлучује да је отме, но, сукобљава се са Ернанијем. Силва жели да се освети обојици, али Карлос у том тренутку открива свој идентитет. Сви су затечени, а Ернани уз Елвирину помоћ успева да побегне. II чин - „Гост“ За Ернанија се сматра да је мртав и Елвира се удаје за Силву. Али, Ернани, успева да дође на венчање маскиран у ходочасника и Силва га прима у дом. Када Дон Карлос стигне, пратећи разбојников траг, и тражи да се Ернани изручи, Силва одбија. Карлос отима Елвиру. Силва и Ернани се споразумевају да је избаве, али под једним условом: заузврат Силвиног гостопримства, Ернани мора умрети када Силва то одлучи. III чин - „Опрост“ Дон Карлос одлази у горобницу његових предака у Е-ла-Шапелу да сачека резултат избора новог цара Светог римског царства. Уротиници, Силва и Ернани међу њима, се такође тамо састају да одаберу ко ће убити краља. Избор пада на Ернанија. Три пуцња из топа објављују вест да је Дон Карлос изабран за Светог Римског Цара. Он је чуо договор уротника и наређује да се казне, али Елвира успева да од сада већ цара изнуди опрост тиме што обећава да ће се за њега удати. IV чин - „Маска“ Црна маска баца сенку на целу прославу венчања Карлоса и Елвире. На саму ноћ венчања, Силва захтева Ернанијеву смрт. Све молбе су залудне. Ернани се убија, а Елвира пада у несвест. Познате музичке нумере Come rugiada al cespite (Ернанијева арија из I чина) Ernani, Ernani involami (Елвирина арија из I чина) Infelice, e tuo credevi (Силвина арија из I чина) Lo vedremo, o veglio audace (Дует Силве и Карла из II чина) O de' verd'anni miei (Дон Карлова арија из III чина) Si ridesti il leon di Castiglia (хор Завереника из III чина) Спољашње везе Либрето Ernani (Opera Stanford) Ernani (Giuseppe Verdi - un sito ufficiale) Ноте Ernani - клавирски извод (William and Gayle Cook Music Library) Ernani - клавирски извод (Giuseppe Verdi - il sito ufficiale) Опере


text: Фотоелектрични ефекат Фотоелектрични ефекат је емисија електрона из метала под дејством светлости. Открио га је сасвим случајно Херц 1887. године. Пре Ајнштајна физичаре је бунило то што више светлости избија више електрона али им не мења енергију. На енергију електрона утиче боја (таласна дужина), а не интензитет светлости. Ајнштајн је све недоумице решио 1905. године претпоставком да је светлост честичне природе т. ј., да се светлост простире у квантима који су названи фотони. Више фотона избацује и више електрона али енергија избачених електрона може да порасте само ако порасте и енергија фотона. Та Ајнштајнова претпоставка била је тада толико радикална да јој се супротстављао и сам Планк, зачетник квантне теорије. Године 1921. Ајнштајну је додељена Нобелова награда за физику за објашњење фотоелектричног ефекта. Садржај Историјски развој[уреди] Херц је, 1887. године приметио да варнично пражњење између цинканих куглица постаје интензивније уколико се једна од њих осветли ултраљубичастим зрачењем. Испоставило се да је суштина ове појаве, назвене фотоефектом, удаљавање електрона са површине метала под дејством UV зрачења. Детаљну методику за испитивање ове појаве дао је руски физичар Столетов. Његова апаратура састојала се од две електроде - катоде, изграђене од испитиваног материјала, и аноде, које се налазе у вакуумној цеви и прикључене су на батерију, тако да се потенциометром може мењати не само вредност, него и знак напона U, који се доводи. Када се катода осветли монохроматском светлошћу (кроз кварцни прозор), са ње се избијају електрони, који се, затим, одржавањем напона убрзавају до аноде. Јавља се фотоелектрична струја која се мери милиамперметром. Осветљавајући катоду светлошћу различитих таласних дужина (тј. различитих фреквенција), Столетов је утврдио следеће закономерности: - Да најефективније деловање има UV зрачење; - Да под дејством светлости материјал губи само негативна наелектрисања (1897. године Томсон је измерио специфично негативно наелектрисање, наелектрисање честице, која је 1903. године названа електрон); - Да је јачина струје која се јавља услед осветљавања катоде директно пропорционална интензитету упадне светлости. Карактеристике[уреди] На основу изучавања зависности фотострује I, образоване електронима емитованим са катоде под дејством светлости, од напона U између електрода, различитих материјала у вакууму, за различите фреквенције упадног зрачења, утврђена су три основна закона спољашњег фотоефекта: - Столетов закон: при фиксираној вредности фреквенције упадне светлости, број фотоелектрона, истргнутих у јединици времена, пропорционалан је интензитету светлости (јачина фотострује засићења пропорционална је енергетској осветљености катоде); - Максимална почетна брзина (максимална кинетичка енергија) фотоелектрона не зависи од интензитета упадне светлости, већ је одређена само њеном фреквенцијом; - За сваки материјал постоји црвена граница фотоефекта, тј. минимална фреквенција светлости (која зависи од хемијске природе материјала и стања његове површине), испод које је фотоефекат немогућ. Проблем са тачке гледишта класичне електродинамике[уреди] Објашњење фотоефекта са таласне тачке гледишта, на први поглед, не би требало да представља потешкоће. Заиста, под дејством поља светлосног таласа, у металу се јављају принудне осцилације електрона, чије су амплитуде (нпр. при резонанци) довољно велике да електрони напусте метал (тада се и примећује фотоефекат). Кинетичка енергија електрона истргнутог из метала требало би да зависи од интензитета упадне светлости, јер би са повећањем интензитета упадне светлости електрону требало да се предаје више енергије. Али, овај закључак противуречи другом закону фотоефекта. Наиме, по таласној теорији, енергија, која се предаје електронима, пропорционална је интензитету светлости. Онда би светлост било које фреквенције, али довољно великог интензитета, морала да отрже електроне из метала; другим речима, црвена граница фотоефекта не треба да постоји, што противуречи трећем закону фотоефекта. Поред тога, таласна теорија није могла да објасни безинертност (тренутну појаву фотоефекта, тј. то што не постоји мерљиво временско кашњење од тренутка осветљавања метала до детектовања фотоелектричне струје) фотоефекта, утврђеног експериментима. На тај начин, фотоефекат је необјашњив са тачке гледишта таласне теорије светлости. Ајнштајнова једначина спољашњег фотоефекта[уреди] Ајнштајн је претпоставио да се светлосни талас састоји од великог броја кваната (који су тек 1926. године добили име фотони). Сагласно Ајнштајну, светлост фреквенције ν не само да се испушта у појединачним порцијама - квантима, како је то већ раније поставио Планк, већ се и простире у пространству и апсорбује супстанцом у појединачним квантима, чија је енергија E=hν. На тај начин простирање светлости треба разматрати не као непрекидан таласни процес, него као проток локализованих, у простору дискретних, светлосних кваната, који се крећу брзином простирања светлости у вакууму. Енергијски биланс при фотоефекту може се изразити као: где су: - - јонизациона енергија потребна да електрон напусти атом (за метале се она може сматрати једнаком нули, јер метал садржи велики број слободних електрона); - - излазни рад електрона из материјала, који представља минималну енергију која је потребна да би електрон напустио површину одређеног материјала; - - кинетичка енергија фотоелектрона. За метале, претходна једначина има облик: . На основу претходне релације, минимална вредност фреквенције упадног угла талса, при којој може доћи до фотоефекта, износи: . Минимална таласна дужина светлости при којој може доћи до фотоефекта, је црвена граница. Објашњење фотоефекта је крајње једноставно: при апсорпцији, фотон предаје сву своју енергију електрону, тренутно, и ако је ова енергија довољно велика да електрон раскине везе које га држе у металу, он из њега излеће. Како је вероватноћа да један електрон прими енергију од два фотона занемарљиво мала, сваки ослобођени електрон примио је енергију од само једног фотона. Зато број ослобођених електрона треба да буде пропорционалан броју апсорбованих фотона, односно пропорционалан интензитету упадног таласа. Али, како енергија електрона који излеће зависи од енергије само једног фотона (а сви фотони су исте енергије), следи да енергија фотоелектрона треба да показује линеарну зависност од фреквенције таласа, а да уопште не зависи од интензитета таласа. Беспрекорна Ајнштајнова релација за фотоефекат морала је да сачека своју потврду пуних 11 година, када је Миликан, 1916. године, успео да помоћу доста компликоване апаратуре потврди Ајнштајнову хипотезу о квантима светлости, и да са великом тачношћу и он одреди Планкову константу. Типови[уреди] Данас се разликују три вида фотоефекта: спољашњи, унутрашњи и вентилни. Спољашњи фотоефекат[уреди] Спољашњим фотоефектом (који се, такође, назива и само фотоефекат) названа је појава испуштања (удаљавања) негативног наелектрисања (конкретно електрона) са површине материјала који је изложен дејству електромагнетског зрачења. Спољашњи фотоефекат примећује се код чврстих тела (метала, полупроводника, диелектрика), а такође и у гасовима на појединачним атомима и молекулима (фотојонизација). Унутрашњи фотоефекат[уреди] Унутрашњи фотоефекат представља појаву да под дејством електромагнетског зрачења долази до преласка електрона унутар полупроводника или диелектрика, из везаних стања у слободна, без њиховог излетања ван ових материјала. Као резултат тога, концентрација носиоца струје (електрона) унутар материјала расте, што доводи до појаве фотопроводљивости (повећања електропроводности полупроводника или диелектрика при њиховом осветљавању), тј. до појаве електромоторне силе. Вентилни фотоефекат[уреди] Вентилни фотоефекат је један облик унутрашњег фотоефекта, тачније појава фотоелектромоторне силе при осветљавању контакта два различита материјала - два различита полупроводника или полупроводника и метала. Вентилни фотоефекат отвара путеве за директно преобразовање сунчане енергије у електричну. Примена фотоефекта[уреди] - спољашњег: у вакуумним фотоелементима и у фотомултипликаторима; - унутрашњег: у фотоотпорницима или у полупроводничким фотоелементима; - вентилног: у фотоелементима са закочним слојем или такозваним вентилним фотоелементима. Литература[уреди] - С. Мацура, Ј. Радић-Перић, АТОМИСТИКА, Факултет за физичку хемију Универзитета у Београду/Службени лист, Београд, 2004, стр. 231.


text: 4. јул (4.7.) је 185. дан године по грегоријанском календару (186. у преступној години). До краја године има још 180 дана. Догађаји 1190 — Енглески краљ Ричард I Лавље Срце и француски краљ Филип II Август кренули су у Трећи крсташки рат. Њима се у том рату придружио и немачко-римски цар Фридрих I Барбароса. 1456 — Отпочела турска опсада Београда. 1631 — У Паризу је отворена агенција за запошљавање, прва у свету. 1776 — На Континенталном конгресу у Филаделфији потписана је америчка Декларација независности САД. Тај дан слави се у САД као Дан независности. 1826 — У истом дану умрли су бивши председници САД Џон Адамс (1797—1801) и Томас Џеферсон (1801—09). 1903 — Пуштен је у рад први пацифички телеграфски кабл, између Сан Франциска и Маниле. 1926 — У Бања Луци је основан Фудбалски клуб Борац. 1941 — У Београду, у вили Владислава Рибникара, одржана седница Политбироа Централног комитета Комунистичке партије Југославије на којој је донесена одлука о подизању устанка против окупатора (погледај Седница ЦК КПЈ 4. јула 1941.). У СФРЈ се овај дан славио као Дан борца. 1943 — Под неразјашњеним околностима у авионској несрећи у Гибралтару погинуо је пољски генерал и политичар Владислав Сикорски, шеф владе у емиграцији и током Другог светског рата врховни командант Пољских оружаних снага на Западу. 1946 — Филипини су стекли независност након 47 година владавине САД. 1976 — Израелски командоси упали су на аеродром Ентебе у Уганди и ослободили 102 таоца из француског путничког авиона који су отели арапски екстремисти. Погинули су четири командоса, седам од 10 отмичара и око 20 угандских војника. 1979 — Бивши председник Алжира Ахмед Бен Бела пуштен је након 14 година из кућног притвора. Био је први председник независног Алжира (1963), а са власти га је уклонио Хуари Бумедијен државним ударом 1965. 1997 — Америчка васионска сонда „Патфајндер“ спуштена је на Марс. 1999 — Алжирски председник Абделазиз Бутефлика амнестирао је хиљаде муслиманских војних затвореника. 2001 — У циљу окончања 18-годишњег грађанског рата, током којег је животе изгубило близу два милиона људи, суданска влада прихватила је либијско-египатску мировну иницијативу. Међутим она није довела до прекида рата. У авионској несрећи у Сибиру погинуло је 145 људи. Рођења 1799 — Оскар I Шведски, шведско-норвешки краљ. (прем. 1859) 1807 — Ђузепе Гарибалди, италијански револуционар. (прем. 1882) 1872 — Калвин Кулиџ, амерички политичар, 30. председник САД. (прем. 1933) 1887 — Коста Тодоровић, српски лекар инфектолог. (прем. 1975) 1910 — Роберт Кинг Мертон, амерички социолог. (прем. 2003) 1910 — Глорија Стјуарт, америчка глумица и визуелна уметница. (прем. 2010) 1924 — Ева Мари Сејнт, америчка глумица. 1926 — Алфредо ди Стефано, аргентинско-шпански фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2014) 1927 — Ђина Лолобриђида, италијанска глумица и фотографкиња. (прем. 2023) 1927 — Нил Сајмон, амерички драматург и сценариста. (прем. 2018) 1928 — Ђампјеро Бониперти, италијански фудбалер и политичар. (прем. 2021) 1931 — Стивен Бојд, северноирски глумац. (прем. 1977) 1940 — Филип Давид, српски књижевник, есејиста, драматург и сценариста. 1946 — Урош Маровић, српски ватерполиста. (прем. 2014) 1951 — Славица Ђукић Дејановић, српска неуропсихијатрица и политичарка. 1952 — Алваро Урибе, колумбијски политичар, председник Колумбије (2002—2010). 1959 — Викторија Абрил, шпанска глумица и певачица. 1962 — Пем Шрајвер, америчка тенисерка. 1963 — Анри Леконт, француски тенисер. 1965 — Хорас Грант, амерички кошаркаш. 1967 — Бојана Ковачевић, српска глумица. 1970 — Андреј Черкасов, руски тенисер. 1972 — Нина Бадрић, хрватска музичарка. 1973 — Влада Јовановић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1973 — Тони Поповић, аустралијски фудбалер и фудбалски тренер. 1978 — Маркос Данијел, бразилски тенисер. 1978 — Татјана Јечменица, српска тенисерка и тениска тренеркиња. 1980 — Селма Бајрами, босанскохерцеговачка певачица. 1982 — Хана Харпер, енглеска порнографска глумица и редитељка. 1983 — Изабели Фонтана, бразилски модел. 1986 — Индира Арадиновић Инди, српска певачица. 1986 — Омер Ашик, турски кошаркаш. 1992 — Коти Кларк, амерички кошаркаш. 1993 — Мате Павић, хрватски тенисер. 1994 — Ера Истрефи, косовска музичарка. 1995 — Поуст Малон, амерички музичар. 1996 — Митра Младеновић, српска глумица. Смрти 1826 — Џон Адамс, амерички председник. (рођ. 1735). Томас Џеферсон, амерички председник. (рођ. 1743). 1831 — Џејмс Монро, амерички председник. (рођ. 1758). 1848 — Франсоа Рене Шатобријан, француски писац и дипломата. (рођ. 1768). 1876 — умро Адолф Светоплук Освалд, словачки књижевник и новинар, добровољац у Српско-турском рату 1876. године 1934 — Марија Кири Склодовска, француска научница пољског порекла. (рођ. 1867). 1942 — Руди Чајавец, партизански пилот. (рођ. 1911). 2000 — Густав Херлинг-Грудзински, пољски писац. (рођ. 1919). 2003 — Бари Вајт, амерички певач. (рођ. 1944). Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог мученика Јулијана Тарсанина Преподобног Јулија и Јулијана Светог мученика Арчила II ― цара грузијског Светог мученика Луарсаба II ― кнеза карталинског у Грузији.


text: Преображење у Требињу Преображење Господње, слава Саборног храма и града Требиња и ове године свечано је прослављена. Пред сам празник осећала се предпразничка радост у граду који је био испуњен великим бројем гостију, који су овом приликом у Требиње пристигли са разних крајева земље и иностранства. Уочи великог празника служено је вечерње Богослужење са петохљебницом, које је служио Његово Преосвештенство Епископ Захумско-херцеговачки г. Григорије са свештенством и гостима. На сам дан празника Свету Архијерејску Литургију служио је Његово Преосвештенство Епископ Захумско-херцеговачки г. Григорије уз саслужење епископа Атанасија, новоизабраног викарног Епископа Јована(Ћулибрка) те свештенста наше и других Епархија СПЦ. На Светој Литургији присутни су били и представници државне власти, председник Владе РС г. Александар Џомбић са министрима из Владе, те начелник Општине Требиње др. Доброслав Ћук са сарадницима. После читања Светог Јенђеља беседом се верном народу обратио Његово Преосвештенство викарни Епископ Јован. Велики број верног народа нарочито деце узео је учешће у Светом Причешћу. Након ломљења славског колача и освећења грожђа у порти храма је приређен пригодан програм а у Епархијском Дому свечана Трпеза љубави. Као и сваке године, Његово Преосвештенство Епископ Захумско-херцеговачки г. Григорије је у општини пререзао славски колач и присутнима честитао славу Града. На дан празника увече Требињским улицама прошла је свечана Литија у којој су учествовали Њихова Преосвештенства Епископи: Зворничко-тузлански г. Василије, Будимљанско-никшићки г. Јоаникије, Липљански г. Теодосије, г. Атанасије, новоизабрани Јован и домаћин г. Григорије, са преко педесет свештеника и монаха из братских нам епархија. У Литији су узели учешће и председник РС г. Милорад Додик, премијер РС г. Александар Џомбић са министрима, градоначелник Београда г. Драган Ђилас, Емир Кустурица, Дејан Бодирога, Бранислав Лечић, Драган Бјелогрлић, Иван Тасовац и многи други драги нам пријатељи. На градском тргу сабраном народу обратили су се: начелник Општине Требиње др. Доброслав Ћук, Епископ Јоаникије, који је благословио и поздравио све присутне госте и верни народ, г. Милорад Додик, г. Драган Ђилас и г. Емир Кустурица. Након Литије на градском тргу одржан је концерт Сање Илића и групе Балканика. Извор: Епархија захумско-херцеговачка


СВЕТА ТАЈНА ПОКАЈАЊА (ИСПОВЕСТИ) – Добродошли на стране СВЕТОСАВЉA Покајање је света тајна у којој хришћанин исповеда своје грехе пред свештеником, и преко њега добија невидљиви опроштај грехова од самога Господа Христа, и од саме Цркве. Ову свету тајну установио је сам Спаситељ Христос ради опроштаја грехова, учињених после крштења. Установио ју је после свог Васкрсења, када је рекао својим ученицима: Примите Духа Светога! Којима отпустите грехе, отпустиће им се; и којима задржите, задржаће се. Да би заиста добио опроштај грехова кроз ову свету тајну, хришћанин је дужан да се искрено и скрушено каје за грехе своје, да их смирено исповеди свештенику, да има одлучну намеру да исправи своје понашање и да буде уверен у безмерно милосрђе Спаситељево. Пост и молитва су одлична средства еванђелска која помажу и утврђују човека у покајничком расположењу. Православни хришћанин исповеда се код свештеника Дакле, тај духовни лек под називом покајање у Православној Цркви се назива Света Тајна Покајања или исповести. У овој Светој Тајни човек се чисти од оних грехова које је учинио после крштења. У светлости до сада реченог јасно је да бити прави хришћанин, значи бити искрени покајник, значи имати стално пред очима мноштво својих сагрешења, и непрекидно осећати покајничко расположење. На то је човек позван пре него што постане хришћанин. “Покајте се и верујте Еванђеље” рекао је Господ Христос у почетку своје проповеди, и тиме показао пут како се постаје следбеник Христов. Тај пут је – покајање. Покајање је уствари буна човека против себе самога, каже Свети владика Николај Велимировић, у смислу – против себе онаквог какак човек не жели да буде и труд да се постане бољи, онакав какав човек жели да буде. То је буна против старог човека, човека који се налази у гресима и страстима и тиме удаљеног од Бога. Јер сваки грех удаљује од Бога, а човек који се непокајан налази у гресима губи способност за духовну реалност. Да би такав човек постао “нова твар”, по апостолу Павлу, мора прво “доћи себи”, попут блудног сина, и покајати се. Почетак томе је буђење из летаргичког сна греха, због чега свети Апостол и довикује успаваним у гресима: “Устани ти који спаваш, васкрсни из мртвих, и обасјаће те Христос” (Ефесцима Посланица 5,14). Када човек, пробудивши се, сагледа своје грехе, успротиви им се и омрзне их, то је почетак покајања. Тек тада моћи ће да осети право покајање и да са смелошћу пред духовником, свештеником, исповеди своје грехе, да искаже немоћи душе своје пред њим и Господом својим, који невидљиво присуствује и прима исповест, да покаже све ране душе своје, и да са надом на милост Божју завапи: “Господе, погледај, моја душа је немоћна! Помози и опрости.” Право покајање не може бити ствар тренутне загрејаности. Оно мора бити стално расположење душе, јер такав смисао и имају речи светог апостола Павла упућене Коринћанима: “Ако бисмо себе осуђивали, не би осуђени били” (1 Кор. 11,31). Тако су покајање схватили и свети Оци и подвижници који не виде краја покајању. Зато што “много пута грешимо сваког дана”, зато и морамо увек осећати себе грешним и кајати се. А Свети Јован Лествичник, који је истрајавао у небочежњивим подвизима саветује: “Ми нећемо бити окривљени, браћо, ако нисмо чинили чуда, ако нисмо благовестили, ако нисмо достигли виђења, него ако се нисмо кајали и плакали за грехе наше”. О сталној потреби покајања говори и чувени руски подвижник, епископ Игњатије Брјанчанинов, следеће: “Браћо, да би се поверовало у Господа нашега Исуса Христа – потребно је покајање; пребивати у тој спасоносној вери – потребно је покајање; успевати у њој – потребно је покајање; наследити Царство небеско – потребно је покајање”. Но право, истинско покајање може човек осетити и доживети једино у Цркви Христовој, која има сва средства да човека на њега покрене и да га у њему укрепи. Кроз свету Тајну Покајања Црква води верне из благодати у благодат, док сви не достигну у човека савршеног, у меру раста висине Христове (Еф. 4,13). Ова власт опраштања и неопраштања грехова људима, која је од Господа Христа предата светим Апостолима преносила се даље, заједно са Светим Духом, на апостолске наследнике – епископе и свештенике – у светој Тајни свештенства до дана данашњег, и преносиће се до свршетка века. Тако је свемудри Господ уредио, да и поред опште греховности свих људи, спасење ипак буде приступачно и остварљиво за све посредством свете Тајне покајања. На крају износимо Христову еванђеоску причу-параболу која на метафоричан начин показује како је велика љубав Божија према покајаном грешнику. У причи отац који се спомиње јесте Бог, а блудни син јесте изгубљени грешник који се на крају враћа у наручје свог оца: – Јеванђеље од Луке 15, 11-32. ” И рече (Исус): Човјек неки имађаше два сина, и рече млађи од њих оцу: Оче, дај ми дио имања што припада мени. И он им подијели имање. И послије неколико дана покупи млађи син све своје, и отиде у земљу далеку, и онамо просу имање своје живећи развратно. А кад потроши све, настаде велика глад у земљи оној, и он поче оскудијевати.И отишавши приби се код једнога житеља оне земље, и он га посла у поље своје да чува свиње. И жељаше напунити трбух свој рошчићима које свиње јеђаху, и нико му не даваше. А кад дође себи, рече: Колико најамника у оца мога имају хљеба исувише, а ја умирем од глади! Уставши отићи ћу оцу својему, па ћу му рећи: Оче, сагријеших небу и теби, и више нисам достојан назвати се сином твојим: прими ме као једнога од најамника својих. И уставши отиде оцу својему. А кад је још подалеко био, угледа га отац његов и сажали му се, и потрчавши загрли га и пољуби. А син му рече: Оче, сагријеших небу и теби, и више нисам достојан назвати се сином твојим. А отац рече слугама својим: Изнесите најљепшу хаљину и обуците га, и подајте му прстен на руку и обућу на ноге. И доведите теле угојено те закољите, да једемо и да се веселимо. Јер овај син мој бјеше мртав, и оживје; и изгубљен бјеше, и нађе се. И стадоше се веселити. А син његов старији бијаше у пољу и долазећи, када се приближи кући, чу пјевање и играње. И дозвавши једнога од слугу питаше: Шта је то? А он му рече: Брат је твој дошао; и отац твој закла теле угојено што га је здрава дочекао. А он се расрди и не хтједе да уђе. Тада изиђе отац његов и мољаше га. А он одговарајући рече оцу: Ето служим те толико година и никад не преступих заповијест твоју, па мени никад ниси дао ни јарета да бих се провеселио са пријатељима својим. А када дође тај твој син, који је расуо имање твоје са блудницама, заклао си му теле угојено. А он му рече: Чедо, ти си свагда са мном, и све моје јесте твоје. Требало је развеселити се и обрадовати, јер овај брат твој мртав бјеше, и оживје; и изгубљен бјеше, и нађе се.”


text: О. Димитрије Фетисов - Вечерајте заједно О. Димитрије Фетисов - Вечерајте заједно Објављено 09 јул 2015 О.ДИМИТРИЈЕ ФЕТИСОВ ВЕЧЕРАЈТЕ ЗАЈЕДНО На Дан породице може се рећи много патетичних речи. А ја ћу се ограничити овим једним саветом-жељом: пријатељи, вечерајте заједно – цела породица. Наглашавам: заједно – за заједничким столом, а не поред телевизора. Наравно, ништа не зближава људе као њихово заједничко учествовање у црквеним тајнама и молитви. Али то је већ, да тако кажем, виша математика. А у нашим условима апостасије треба почети од најједноставнијег – од заједничке породичне трпезе, која може да зближи најрођеније, који су разједињени као никад раније. Све донедавно обичну средњестатистичку породицу је «уједињавао» телевизор, али сад свако има свој лични. Осим тога, имамо огроман број разноразних «виџета», и «гаџета», у које човек урања у потпуности, заборављајући на све на свету, укључујући и своје ближње. Једна млада, лепа и паметна особа ми је недавно с горчином испричала (не на исповести) о томе како се распао њен брак. Све је било банално до крајњих граница, није било никаквих драма с преварама или агресивним алкохолизмом. Једноставно, дуго времена је општила с леђима свог младог супруга који је био загњурен у компјутер и то јој је досадило... – Чак се нисмо поштено ни посвађали. И дан-данас га с времена на време назовем и неко време мирно разговарамо – све док ми узбуђеним гласом не каже: «Е, ћао – почиње ми битка...» - рекла је. И премда наведени пример говори о очигледној патологији – игроманији, он ипак, како ми се чини, указује на општу тенденцију, која је карактеристична за савремену породицу, или тачније, оно што је од ње остало. Мужеви и жене, деца и родитељи, практично не разговарају. Рођендани, банкети, корпоративне манифестације и свадбе не подразумевају дружење, јер свира прегласна музика. Због недостатка живе пажње нарочито пате деца, јер је њима најпотребнија. Она им даје веома озбиљан подстицај за развој говора и способности да мирно и занимљиво бране своју тачку гледишта у дискусији и да шире своје видике. Помаже им да развијају логику, да остварују циљеве у животу. На пример, ја своје упознавање с децом најразличитијих узраста започињем питањем: да ли си одлучио шта ћеш бити кад порастеш? У огромној већини случајева дете одговара да још није размишљало о томе. А у осталим случајевима због нечега најчешће бирају професију полицајца – вероватно телевизијске серије тако утичу на дечју свест... Авај, али с децом нико не разговара. Старији их доживљавају као објекат. А једноставна навика поверљивог разговора могла би да их сачува од многих криза. Навикавши да деле своја осећања с родитељима она, на пример, могу да избегну фобије, а у зрелијем узрасту да природније и хармоничније, не изгубивши везу с родитељима, не направе многе глупости. Зато је, осим заједничких путовања аутомобилом, ретких одлазака у бербу печурака који се данас слабо практикују, заједничка породична трпеза сад једини начин да породица заиста остане породица.