text: Јунакиње нашег доба - Печат - Лист слободне Србије Почетна/Економија/Јунакиње нашег доба Јунакиње нашег доба Мара Кнежевић Керн 10/05/2013 Економија Оставите коментар После Светског самита у Рију, 1992, могло се закључити да је заштита природе сметња развоју – не исплати се! Ова филозофија је омогућила предузетнички стампедо на права појединаца, држава, народа и мајчице Земље – чему су се бескомпромисно супротставиле и многе храбре жене, а поједине тај отпор платиле – животом У својој последњој књизи "Деца дана" (Children of the Days), Едуардо Галеано – аутор "Отворених вена Латинске Америке" – исписује дневник значајних тренутака у историји човечанства, везујући их хронолошки за дане у години, да би 8. јануар посветио једном заборављеном догађају, кад се једна сељанка подигла у заштиту понижених и увређених народа Еквадора: "Осмог јануара 1872. по указу председника Еквадора, Мануела Леон је погубљена. Председник је у декрету написао 'Мануел', како у историји не би остало забележено да је један господин, као што је он, послао жену, макар и 'глупу Индијанку', пред стрељачки строј. Мануела је изазвала немире у граду и земљи, и подстакла масе Индиоса да се побуне против присилног рада и понижавајућих надница. Као да то није било довољно, она је себи дозволила дрскост да изазове поручника Валеја, владиног званичника, на двобој пред запањеним очима војника... Кад је дошао тај последњи дан, Мануела се суочила са стрељачким стројем без повеза за очи. На питање да ли има шта да каже, одговорила је на свом језику 'манапи' – ништа." ПРИРОДА КАО СМЕТЊА "РАЗВОЈУ" Живимо у веку мултиплицираних неправди, како социјалних, тако и оних уперених против Мајке Земље, што је пре педесет година резултирало рађањем првог покрета за очување природе, инспирисаног књигом Рејчел Карлсон "Тихо пролеће" (Silent Spring). Рејчел је прва открила истину о последицама запрашивања из авиона "безопасним" ДДТ прашком, својевремено најављеним као "велико научно откриће", да би у међувремену цена "напретка" драстично скочила. После Светског самита у Рију, 1992, могло се закључити да је заштита природе сметња развоју – не исплати се! Ова филозофија је омогућила предузетнички стампедо на права појединаца, држава, народа и мајчице Земље, да би уз помоћ сета упутстава из "Агенде 21" дошло до реализације монструозног пројекта за изградњу приватних градова у Хондурасу, најављених као "најзначајнији развојни пројекат у следећих 50 година". Прва банана-енклава биће изграђена у срцу нетакнуте природе долине Сико, последње преостале пољопривредне зоне настањене староседелачким становништвом. [restrictedarea] Овај неолиберални пројекат осмишљен је у интересу глобалне елите, која ће своје послове водити из сувереног града-државе, заштићена аутономним правним системом, сопственом полицијом и војском, граничним пунктовима за контролу уласка и изласка, а језгро неизабраног режима чини неколико професора економије и банкара из Сингапура, који бирају гувернера. Изградња "чартер градова" биће реализована по принципу независних зона слободне трговине, као што су Дубаи или Хонг Конг, с том разликом што ће их градити из темеља – на туђој земљи, без сагласности локалног становништва. Председник диктаторског режима Хондураса Порфирио Лобо, ову одлуку правда потребом да се "привуку страни инвеститори", а финансијски детаљи бизнис-плана нису доступни јавности. Извршни директор пројекта Мајкл Стронг тврди да се ради о "подухвату којим се остварује сигурност и просперитет Хондураса", уз наговештај да би се овај тренд могао проширити и на остале земље Латинске Америке. Против одлуке владе подигли су се бројни покрети за заштиту животне средине, међу којима је и "Црно братство", на челу са шездесетогодишњом активисткињом – Мирија Миранда, одлучном да спречи извршење неоколонијалног плана за претварање Хондураса у "банана-републику". Миријамином покрету се придружио и бивши државни тужилац Хондураса Оскар Круз, жртва полицијског насиља и хапшења због учешћа у демонстрацијама против неуставног плана формирања државе у држави, над којом Хондурас нема никакву контролу. Еколошке последице овако устројеног дивљег насеља непредвидиве су и погубне по локални живаљ. У овим енклавама ван закона, странци ће се бавити неконтролисаним активностима, уз некажњено кршење стандарда еколошке заштите, а права радника у овог радном логору биће у рукама оних који ником ни за шта не одговарају. КОРПОРАТИВНИ НАЦИЗАМ Новинар Исмаел Морено дошао је у посед текста уговора о изградњи "специјалног развојног региона" и скренуо пажњу јавности на шокантне ставке којима се легализује овај неоколонијални подухват: – Ниједна страна или домаћа власт нема права да се меша у питања у искључивој надлежности РЕД-са (Regiones Especiales de Desarollo – Специјални развојни регион) – Влада РЕД-са може да примени имиграционе контроле при уласку, боравку и напуштању територије људи из других држава, а имају право да улазе у међународне односе са другим државама, независно од владе Хондураса. Морено с правом страхује да би "изнајмљено" земљиште у блиској будућности могло да пређе у власништво анонимног предузимача. "Све информације су доступне на Интернету, сем податка о томе ко је уложио почетних 15 милиона долара у овај пројекат." Да се ради о дугорочном пројекту корпоративног нацизма, сведочи изјава либертанијанца Мајкла Стронга, задуженог за реализацију овог пројекта: "Уколико желимо да створимо образовни систем на добробит и срећу човечанства, морамо да елиминишемо сваки утицај државе у процесу образовања... Ми морамо да спроведемо овај принцип на глобалном нивоу, како у вези са питањем образовања, тако и у вези са запошљавањем и истраживачким радом." Мануела Леон је постала узор генерацији побуњених жена, међу којима је и Алба Очоа, оснивач пољопривредног пројекта за "фер трговину кафом", тренутно ангажована на прикупљању сведочанстава о несталим и убијеним активистима. Беземљаши Бразила имају вишедеценијску традицију организовања, а тренутно је најактивнији покрет МСТ. Ова заједница броји око два милиона чланова, удружених у 2.000 кооператива, које на заузетој земљи производе здраву храну. Пољопривредници су успоставили свој модел самоуправе, имају сопствене медије, културни живот и образовање. Лидер покрета је шездесетогодишња сељанка Илда Мартинес де Соуза, ангажована од своје 18. године у организовању помоћи радницима и сељацима без земље, као и обесправљеним породицама из фавела. "Кад је корпорација избацила моје родитеље са земље, отишла сам у Сао Пауло и укључила се у организоване групе за помоћ свима којима је помоћ била потребна. У том послу сам заиста уживала. У покрет су укључена и моја деца (родила петоро, шесторо усвојила), коју сам одгајила радећи у фабрици у ноћној смени. Покрет за правду ме је формирао и очеличио. Открила сам сопствене вредности као људско биће, жена и мајка." А кад се покрет развио вратила се на село, у потрагу за земљом. Као прекаљени активиста Илда тренутно води борбу за редистрибуцију обрадиве земље, надајући се аграрној реформи о којој њен народ још увек само сања. "Борићемо се да ниједно дете у овој богатој земљи не буде гладно...То је револуција", каже Илда, поносна на рај који стварају породице на земљи за коју су се избориле. Питање које би Галеано могао да постави народу Србије 2013. гласи: хоћемо ли на време схватити вредност запарложене дедовине, напуштених сеоских домаћинстава и празних школа или ћемо их радије изнајмити "чартер градовима" и компанијама за експлоатацију рудног богатства, верујући да је могуће доћи до хлеба без мотике и сачувати природно окружење без личног жртвовања. Већ више од три године заједнице из области Санта Роса и Јалапа у Гватемали одолевају "развојном пројекту" отварања рудника сребра, финансираном од стране канадске корпорације Canada's Tahoe Resources. Министарство енергетике и рударства Гватемале дало је дозволу за почетак експлоатације минералног богатства у области Сан Рафаел де лас Флорес под називом "Пројекат Ескобар". Вође угроженог народа Xинка отете су после спровођења референдума, на којем се 99 одсто становника изјаснило против овог екоцидног пројекта. Један од киднапованих активиста је убијен, а компанија наставља да некажњено прогања побуњенике, захваљујући подршци владе и криминализацији свих легалних активности, до ускраћивања права на референдум. Иако су 43 земље потписале петицију са захтевом за формирање Интернационалне комисије против оних који некажњено убијају борце за очување природе, терор се наставља. На аргумент компаније да ће отварањем рудника бити омогућен привредни развој и повећана запосленост, новинар Оскар Моралес каже да је компанија обманула становништво јер је после отварања рудника подигнута цена земљишта и закупнина, као и прехрамбених производа, што се одразило на додатно осиромашење народа. Активисти ЦАЛАС-а најављују тешку и неравноправну борбу, с обзиром на то да су "државне институције одговорне за заштиту животне средине веома слабе, док је Министарство рударства веома утицајно." Неколико сати после ове изјаве испаљени су хици на седиште ЦАЛАС-а, а кућа правног саветника покрета поново је претресена и опљачкана, што говори о криминалној позадини читавог "развојног пројекта" и корупцији која је пустила корен у темеље система. Иза злочина против латиноамеричких народа стоје владе Канаде и САД-а, које у спрези са северноамеричким компанијама успостављају профитабилне економске и војне односе са гватемалском елитом, праћене репресијом и физичком ликвидацијом опонената.


source: wikipedia

text: 1915. је била проста година. Догађаји Јануар 24. јануар — Британски ратни бродови су у бици код Догер Бенка у Првом светском рату у Северном мору потопили немачку крстарицу „Блихер“ на којој је погинуло 870 људи. 28. јануар — Одлуком америчког Конгреса створена је Обалска стража САД као један од огранака Оружаних снага САД. Фебруар Март 10. март — У Чикагу одржан Први југословенски народни сабор, с представницима 486 разних исељеничких организација из САД и Канаде у корист идеје о ослобађању и уједињењу јужнословенских народа у једну државу. 14. март — Британска морнарица је пронашла и потопила немачку лаку крстарицу СМС Дрезден у бици код Мас де Тијере. Април 15. април — Прогоном јерменских интелектуалаца у Цариграду отпочео геноцид над Јерменима. 22. април — Немачка војска у Првом светском рату на Западном фронту код Ипра први пут употребила бојни отров, касније назван иперит. 25. април — Искрцавањем британских, француских, новозеландских и аустралијских војника на полуострво Галипоље почела је Галипољска операција, једна од највећих битака у Првом светском рату. 26. април — Италија је тајно потписала Лондонски споразум с Великом Британијом, Русијом и Француском и, у Првом светском рату, прешла на страну сила Антанте уз обећање да ће добити Тирол, Трст, Горицу, Истру, делове Далмације и Албаније. Мај 7. мај — Немачка подморница "У20" торпедима потопила британски путнички брод "Лузитанију", што је допринело одлуци САД да уђу у Први светски рат. 22. мај — У најтежој железничкој несрећи у Великој Британији, у судару два воза у Шкотској, погинуло 227 људи. Јун 5. јун — Жене у Данској су добиле право гласа. Јул 21. јул — Албертски алкохолни референдум 1915. Август Септембар Октобар 5—8. октобар — Пад Београда 1915. Новембар Децембар 12. децембар — Председник Републике Кине Јуан Шикај је поново увео монархију и прогласио се кинеским царем. Рођења Март 8. март — Милица Павловић Дара, народни херој Југославије († 1944). 15. март — Венко Марковски, македонски писац († 1988) 23. март — Василиј Зајцев, совјетски снајпер († 1991) Мај 6. мај — Орсон Велс, амерички филмски глумац, режисер и продуцент († 1985) Јун 12. јун — Дејвид Рокфелер, амерички предузетник. († 2017) 24. јун — Илај Волак, амерички филмски и позоришни глумац († 2014) Јул 7. јул — Јул Бринер, амерички филмски и позоришни глумац († 1985) Септембар 23. септембар — Зденко Блажековић, хрватски фашистички функционер. († 1947) Октобар 25. новембар — Аугусто Пиноче, чилеански генерал и диктатор. († 2006) Смрти Април 3. април — Надежда Петровић, српска сликарка (* 1873) Мај 9. мај — Франсоа Фабе, луксембуршки бициклиста. (* 1887) Август 10. август — Хенри Мозли, енглески физичар (* 1887) Септембар 15. септембар — Исидор Бајић, српски композитор, педагог и издавач (* 1878) Октобар 12. октобар — Лазар Пачу, српски политичар и економиста. (* 1855) Нобелове награде Физика — Сер Вилијам Хенри Браг и Вилијам Лоренс Браг Хемија — Рихард Мартин Вилштетер Медицина — Награда није додељена Књижевност — Ромен Ролан Мир — Награда није додељена Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1910-е 11915


Слободна Херцеговина » КОЖУН И ДРУГЕ ПЈЕСМЕ – Објављена нова збирка поезије Гаврила Миле Принципа У издању Културно Историјског Центра „Гаврило Принцип“ Нови Бановци изашла је нова збирка пјесама, „Кожун“ – и друге пјесме – аутора Гаврила Миле Принципа КРОЗ ПРЕДАЧКО ЧЕЛО (с мишљу на Грачац 1944. год) Из очију ево модар пламен лиже Предачке се сјене примакнуле ближе С голих брда у космичку јаву Камиказа смјело устремио главу Да будућност снова претвори у јаву Заложио просто своју русу главу Оно му се тане примакло смјело Што предачко пробушило чело Као из засједе још у врелом стању Проналази сврху у свом постојању Не зна оно јадно да онако врело Мисаоно предачко посветило чело Сад из модрог плама што кроз рупу сија Враћа се у живот предак историја. Аутор Гаврило Миле Принцип рођен је 14. 04. 1961 год. у Босанском Грахову. До сада је објавио: Пуцањ у тишину(1993. год.), Сан о прагу (2000 год.), У сну су ме походили преци (2002 год.); Грч (2006 год.) Ово је његова пета збирка пјесама. Оснивач је и председник Културно Историјског Центра „Гаврило Принцип“ за Србију и Босну и Херцеговину. Добитник је златног ордена са ликом Светог Петра Другог Ловћенског Тајновица, по благослову блаженопочившег митрополита Црногорско-приморског Амфилохија Радовића за укупне заслуге и заштиту лика и дјела Гаврила Принципа. Живи и ствара на релацији Босанско Грахово – Нови Бановци. Извод из поговора : Гаврило Миле Принцип је песник. Није му лако то да буде. И због свога имена и због свога презимена. Јер његов и наш имењак Гаврило био је песник. Али је светлости свога пера припасао славу свога копља које је аждају зболо. И слава тог копља је надвисила славу његовог пера, када се то перо претворило у копље. У сенци видовданског пуцња засветлеће гласови многих српских песника. А песма исписана кашиком на дну затворске порције у Терезину одјекиваће српском поезијом још од Црњанског све до Милана Ненадића, песника Принципове крви. Један од тих песника је и дословце Принципова крв, његов праунук и имењак Гаврило Миле Принцип. Да је остао верни слуга свога песничког и дара и жара, говори и ова, најновија његова песмотворна исповест која се, на радост њених читалаца, управо налази пред нама. Која, у химничком хују, слави тешки удес рода и његов боготражитељски, страдални пут праведника. Која слави љубав према вољеној жени. Која слави светиње које су нас прославиле. Која слави драге сапеснике, међу којима су Милан Ненадић и Бора Ђорђевић. Која слави језик рода Српскога! Pingback:\tКОЖУН И ДРУГЕ ПЈЕСМЕ – Објављена нова збирка поезије Гаврила Миле Принципа


► фебруар (7)


text: Војислав Коштуница (Београд, 24. март 1944) српски је теоретичар права и бивши политичар. Коштуница је последњи председник Савезне Републике Југославије (2000—2003) и бивши председник Владе Републике Србије (2004—2008). Био је председник Демократске странке Србије од њеног оснивања, 1992, до 2014. године. Коштуница је као кандидат ДОС-а победио у првом кругу избора за председника СРЈ 2000, што је тадашњи председник Слободан Милошевић оспорио, и у почетку одбио да призна пораз, захтевајући други круг избора, што је проузроковало Петооктобарске протесте након којих је Милошевић на ТВ-у јавно признао пораз. Међународне санкције СРЈ су укинуте 9. октобра 2000. као последица свргавања Милошевића, и доласка Коштунице на место председника СР Југославије. Строго се противио сарадњи са Хашким трибуналом, и његова партија ДСС са 45 посланика је напустила Ђинђићеву владу у знак протеста поводом одлуке о изручењу Слободана Милошевића Хагу. Након атентата на Зорана Ђинђића и проласка гласа о неповерењу влади Зорана Живковића, 2003. године су одржани парламентарни избори, након којих Коштуница постаје премијер, пошто је формирао мањинску владу, уз тада помало неочекивану техничку подршку СПС-а, око коалиције са Г17+, Новом Србијом и Српским покретом обнове. Био је један од кључних људи који су били заслужни за доношење Устава из 2006. године, првог Устава након распада СЦГ, и има заслуге у проглашавању Србије неутралном државом. Током његове друге владе се противио потписивању Споразуму о стабилизацији и прикључењу (ССП) са Европском унијом, што је и довело до пада владе, и ванредних парламентарних избора 2008. на којима се дуго преговарало о евроскептичној влади коју би чинила ДСС, СПС, и СРС, али је Ивица Дачић ипак на крају потписао „Историјско помирење са ДС-ом” и ушао у коалицију са Демократском странком Бориса Тадића, и формирао проевропску владу са Мирком Цветковићем као председником владе. Након напуштања ДСС-а, новембра 2014. је био један од оснивача евроскептичног покрета деснице под називом „Државотворни покрет Србије”, чији је председник Слободан Самарџић. Комплетно се повукао из јавног живота након одласка из ДСС-а, и веома ретко даје изјаве за медије. Биографија Војислав Коштуница је рођен у породичној кући у Скадарској улици, као син судије Јована В. Коштунице. Осим на Дорћолу, у детињству и младости, често је боравио и у Милошевцу, завичају мајчине породице, где је и крштен 1944. године, пошто се породица склонила из Београда због честих англоамеричких бомбардовања престонице. Породична кућа је током рата два пута рушена, прво у априлском немачком бомбардовању, а затим и савезничком. Коштуничин прадеда, Јован Дамјановић (понекад се записивало и Дамљановић) прозвани Коштуница, био је учесник Светоандрејске скупштине из 1858. године, као народни посланик из Коштунића. Из породице Дамјановић је и Анђелија, мајка војводе Живојина Мишића. Отац Јован је пре рата био окружни судија у Новом Саду. Коштуница се школовао у Београду, где је завршио основну школу. Другу београдску гимназију похађао је и матурирао у време када је она већ била пресељена, привремено, у зграду Пете београдске гимназије, код ташмајданског парка. Након матуре (1962) уписао је Правни факултет у Београду, на којем је дипломирао 27. јуна 1966. године. Магистрирао је 1970. са темом „Теорија и пракса југословенског уставног судства“, а те године изабран је за асистента на Правном факултету. Докторирао је 11. децембра 1974. године на тему „Институционализована опозиција у политичком систему капитализма“. Међутим, те године у време политичких прогона на Универзитету, морао је да напусти факултет, јер је заједно са др Костом Чавошким подржао свог професора др Михаила Ђурића у критици устава из 1974. године и тако сва тројица постају дисиденти од комунистичког режима. Петнаест година касније, одбија понуду да се као професор врати на факултет. Од 1974. године радио је у Институту друштвених наука, а од 1981. године у Институту за филозофију и друштвену теорију као виши научни сарадник и једно време директор. Објавио је радове из области уставног права, политичке теорије и филозофије. Био је члан редакције и главни и одговорни уредник више правних и филозофских часописа, као што су „Архив за правне и друштвене науке“, „Филозофске студије“, „Филозофија и друштво“ и „Теорија“. Члан је Српског ПЕН центра. Политичко деловање Опозиција Осамдесетих година 20. века ангажовао на заштити људских права, нарочито у Одбору за одбрану слободе мисли и изражавања, у којем су се окупљали интелектуалци-дисиденти. Био је један од 13 интелектуалаца који су обновили рад предратне Демократске странке 1989. о чему се са групом пријатеља договарао у свом стану у Француској улици. Био је народни посланик у Скупштини Србије од 1990. до 1997. године. У расправи око сарадње Демократске странке са ДЕПОС-ом дошло је до разлаза у ДС-у и у јулу 1992. издвојила се група око Војислава Коштунице, која је била за сарадњу са ДЕПОС-ом, а Коштуница је створио Демократску странку Србије у јулу и августу 1992. У новој странци Коштуница је постао председник, а неки од утицајнијих чланова који су му се придружили су били између осталих Владета Јанковић, Владан Батић, Драган Маршићанин. На ванредним парламентарним изборима 1992. је ДСС у склопу ДЕПОС-а освојио 18 посланичких места, како би на следећим изборима само годину дана касније странка изашла из коалиције ДЕПОС, самостално излази на изборе, и осваја 7 мандата. Парламентарне изборе 1997. су бојкотовали. Председник Југославије (2000−2003) На изборима 24. септембра 2000. године за председника Савезне Републике Југославије као кандидат ДОС-а Коштуница је у првом кругу добио више од 50% гласова и представници ДОС-а на изборним местима имали су увид у те резултате. Под утицајем Коалиције Социјалистичке партије Србије (СПС) и Југословенске левице (ЈУЛ), Савезна изборна комисија тврдила је да је Коштуница победио у првом кругу избора, али да није имао преко 50% гласова, што је значило да треба да се одржи додатни круг избора. То је био повод за избијање масовних протеста, који су кулминирали 5. октобра 2000. године, а Коштуница је 6. октобра 2000. ушао у кабинет председника Србије на Новом Београду и истог дана Слободан Милошевић је признао јавно пред телевизијским камерама РТС-а свој пораз. Врховни суд га је прогласио победником избора из првог круга. Увече 7. октобра 2000. у Сава центру одржана је конститутивна седница нове Савезне скупштине Југославије, а Војислав Коштуница, на тој заједничкој седници оба дома Скупштине СРЈ, положио је заклетву и постао председник Савезне Републике Југославије. Као председник Савезне Републике Југославије Војислав Коштуница тражио је пријем СРЈ у УН, а Генерална скупштина УН једногласно је прихватила тај захтев 1.11.2000. Коштуничина популарност је забележила нагли раст након доласка на власт. Достизао је рејтинг између 70 и 86% грађана који су тврдили да у њега имају највеће поверење. Разлаз са Зораном Ђинђићем Током 2001. године дошло је до отвореног размимоилажења са премијером Србије Зораном Ђинђићем. Након изручења Слободана Милошевића Хашком трибуналу, Коштуница је тврдио да није био обавештен о тој одлуци, што је највероватније проузроковало да се уз његово име понекад ставља надимак "Необавештен" и изјава "Нисам обавештен". Још већа криза је избила августа 2001. када је Коштуница оптужио Ђинђића за организовани криминал и запретио повлачењем својих министара из Ђинђићеве владе. Ова криза је избила након убиства бившег официра Службе државне безбедности Момира Гавриловића 3. августа 2001. неколико сати пошто је наводно био код Коштунице у канцеларији. Коштуница је тврдио да је Гавриловић убијен јер је поседовао доказе о умешаности Ђинђића и Демократске странке у корупцију и заташкавање организованог криминала. Двојица министара ДСС (Александар Правдић и Обрен Јоксимовић) су поднели оставке и напустили Ђинђићеву владу. Побуна ЈСО и смена Небојше Павковића У новембру 2001. је дошло до побуне ЈСО против Ђинђићеве владе, током које су припадници Јединице за специјалне операције, предвођени Милорадом Улемеком Легијом блокирали ауто-пут код Врбаса и Сава центра. Наводни повод било је хапшење хашких оптуженика браће Предрага и Ненада Бановића, а незванично се тврдило да је Улемек желео да избегне евентуално хапшење приликом сведочења на суђењу за убиства на Ибарској магистрали, које је било заказано за 12. новембар. Коштуница је подржао побуну ЈСО. Неочекивано 24. јуна 2002. председник СРЈ Војислав Коштуница сменио је генерал-пуковника Небојшу Павковића са места начелника Генералштаба ВЈ, иако је раније одбијао да га смени. НАТО и Зоран Ђинђић су дуго тражили Павковићеву смену, а Павковић је оптужио Коштуницу да је подлегао „недемократским притисцима” и да је смењен јер је одбијао да Војска Југославије учествује у „прљавој кампањи” председништва Југославије против Ђинђића, међу којима је било наводно прислушкивање Ђинђићеве владе. У Утиску недеље, који се у то време емитовао на Студију Б, је 2002. године учествовао са 3 члана Београдског синдиката. Два неуспела избора за председника Србије 2002 Када се Коштуница, док је још био председник Југославије, кандидовао на председничким изборима у Србији 29. септембра 2002. насупрот Мирољубу Лабусу, кандидату кога је предложила Влада Србије. Коштуница и Лабус су ушли у други круг избора, у ком је Коштуница освојио 1.991.947 гласова (66,86% изашлих), али избори нису били валидни пошто је у другом кругу гласало мање од 50% уписаних гласача. Након што је изменом Закона о избору председника Републике укинут је цензус у другом кругу, избори су поновљени 8. децембра. Коштуница је још једном победио, освојивши 1.699.098 гласова, испред Војислава Шешеља за кога је гласало са 1.063.296 особа. Избори су поново поништени јер са 45,16% изашлих бирача није остварен цензус, овога пута у првом кругу. Убрзо након пропасти избора, условљене, између осталог и тихим бојкотом владе која није имала свог кандидата, Коштуница је најавио да ће његов приоритет бити обарање Ђинђићеве владе и расписивање ванредних парламентарних избора. Нестанак Југославије и убиство Зорана Ђинђића Функцију председника Савезне Републике Југославије обављао је до 4. фебруара 2003. године, када је СРЈ преобликована у државну заједницу Србије и Црне Горе. Месец дана касније, убијен је Зоран Ђинђић. Као непосредни извршиоци оптужени су бивши припадници ЈСО Милорад Улемек Легија и Звездан Јовановић, као и припадници Земунског клана, док је део јавности оптуживао Коштуницу да стоји иза тога. Оптужбе о повезаности са Ђинђићевим убиством, нису довеле о краја политичке каријере Војислава Коштунице. Након ванредних парламентарних избора одржаних у децембру 2003. године, на којима је највише гласова освојила Српска радикална странка, Коштуница је имао страну подршку да образује владу од проевропских странака, да би се спречио долазак радикала на власт. Премијер Србије (2003−2008) После ванредних парламентарних избора у Србији, одржаних у децембру 2003. године, постао је председник владе Србије (3. марта 2004. године) након што је Социјалистичка партија Србије подржала његову мањинску владу коју поред Демократске странке Србије чинили Г17+, Српски покрет обнове и Нова Србија. Након ванредних избора 21. јануара 2007. године, коалиција Демократска странка Србије-Нова Србија је постала трећа по снази у Народној скупштини. Након дугих преговора са Демократском странком, другом најјачом странком у скупштини, Коштуница је истакнут као кандидат за председника владе. Коштуничина влада је изгласана 15. маја 2007, неколико сати пре законског рока за расписивање нових избора. Други Коштуничин премијерски мандат су обележиле честе кризе са коалиционом партнерима Демократском странком и Г17+ око приступања Србије Европској унији, решавања проблема Косова и Метохије, приватизације НИС-а и заказивања председничких избора. Односи у коалицији су дошли на најнижи ниво у фебруару 2008, након тесне победе кандидата ДС Бориса Тадића у другом кругу председничких избора и Коштуничиног противљења потписивању Споразума о стабилизацији и придруживању са Европском унијом, због планова Европске уније да на Косово пошаље мисију Еулекс без одобрења Савета безбедности. Криза је привремено решена одлагањем потписивања споразума на месец дана. Неколико дана касније, 17. фебруара 2008, косовски Албанци су једнострано прогласили независност. Поново у опозицији и повлачење из политике Пошто су се размимоилажења у Влади и даље наставила, Коштуница је 8. марта 2008. затражио да се распишу парламентарни избори за 11. мај као начин за излазак из кризе. На тим изборима, коалиција Демократска странка Србије-Нова Србија освојила је 11,6% гласова или 30 посланичких места. Коштуница је на месту премијера био до 7. јула. Поднео је оставку на место председника ДСС 19. марта 2014. године после лоших резултата на парламентарним изборима. 14. октобра исте године, после изборног конгреса, напустио је ДСС, тврдећи да је ова странка изневерила сопствени програм. Међународни споразуми Коштуница је учествовао у изради два Споразума о специјалним паралелним везама (2001. и 2006) између Републике Српске и Републике Србије. Политички ставови Коштуница се генерално сматра конзервативним политичарем са снажним антикомунистичким ставовима, који је такође критичан према Западу, и Европској унији, иако је историјски до отприлике 2008. и самопроглашења независности Косова, подржавао подршку прикључења Унији. У интервјуу за немачки недељник Шпигел је изјавио да је поприлично близак Де Голу у погледима на политику. О Косову и Метохији Војислав Коштуница се залагао за тзв политику "замрзнутог конфликта", односно по његовим речима у интервјуу за недељник Печат: "Питање је како решити укупно проблем КиМ и уверен сам да се кључеви за решавање налазе пре свега у самој Србији. Не би Брисел и Вашингтон свакодневно вршили притисак и уцењивали Србију и непрестано захтевали нове и нове уступке када би улога Србије била безначајна. Политичка мудрост нам налаже да нигде не журимо с решавањем овог проблема, већ да се усмеримо на јачање наших институција на Косову и да свесрдно помажемо српски народ. То се зове „замрзнути конфликт“, јер у овом тренутку и при оваквом односу снагу на светској сцени није могуће постићи правично, стабилно и одрживо решење." Након једностраног проглашења независности Косова, 21. фебруара 2008. је одржан митинг "Косово је Србија", на ком је Коштуница одржао говор: Хиљаде присталица је аутобусима пристигло да подрже митинг, након тога су неки протестанти нападали амбасаде и пљачкали радње. Коштуница је 25. фебруара 2008. захтевао да САД повуче своје признање Косова, упозоравајући да "неће бити стабилности док се лажна држава не поништи". Са позиције премијера је 8. марта 2008. позвао на нове изборе, након што се владајућа коалиција са Демократском странком распала око односа са Европском унијом и једностране независности Косова. О Европској унији Коштуница је 4. априла 2008. рекао да чланство у ЕУ више није циљ Србије. Рекао је да пре него што се процес евроинтеграција настави, Србија и ЕУ морају да уреде однос територијалног интегритета Србије. Десетог априла је изјавио да би евентуално потписивање ССП са ЕУ било у партијском интересу коалиције окупљене око ДС-а, али не и Србије. "Ако Борис Тадић и коалиција Чанак-ДС-Г17 подржавају Соланин споразум, који треба да помогне овој коалицији на изборима, то може представљати партијски интерес Чанка, ДС-а и Г17, али Соланин споразум, свакако, није у интересу државе Србије и српског народа. Отворено кажемо да сумњамо да Соланин споразум, који се нуди коалицији Чанак-ДС-Г17 представља покушај потписивања независности Косова. Не сме бити трговине Косовом и не сме се потписивати Соланин споразум ако се унапред изричито не потврди да се тај споразум односи на целовиту Србију". Како је додао, застрашивање грађана великом пропагандом о самоизолацији има за циљ да се прикрије намера да се "преко потписивања Соланиног споразума призна прва НАТО држава". Четрнаестог априла 2008. је оценио да председник Србије и потпредседник Владе не могу у својству државних функционера потписати споразум о стабилизацији са ЕУ јер је то супротно Резолуцији Скупштине Србије. У његовој изјави достављеној агенцији Бета се наводи да "Скупштина Србије је својом Резолуцијом од 26. децембра 2007. директно забранила да се потписује споразум са ЕУ ако тај споразум није у функцији потврђивања суверенитета и територијалног интегритета Србије". По његовим речима "због тога председник Борис Тадић и потпредседник владе Божидар Ђелић споразум могу да потпишу само у име њихове партијске коалиције, а никако у име Србије. Резолуција Народне скупштине представља гаранцију да потписивање Соланиног споразума апсолутно не обавезује Србију", Оценио је да су Тадић и Ђелић под "несумњивим" притиском НАТО-а да споразум потпишу 28. априла. "С таквим потписом нико неће моћи да тврди да је Србија признала независност Косова, јер је тај потпис на Соланином споразуму партијска ствар која обавезује само изборну коалицију која је тај споразум потписала", навео је у тој изјави. Након Коштуничиног коментара на изјаву комесара за проширење ЕУ Олија Рена, да Европска унија намерава да са Србијом потпише Споразум о стабилизацији и придруживању пре избора 11. маја, да споразум није у државном интересу Србије, Демократска странка је позвала председника владе Коштуницу "да не износи неистине" о садржају ССП-а, и истакла да се потписивањем тог споразума потврђује територијални суверенитет Србије. ДС је навела да је "дужност председника владе да говори истину, нарочито о споразуму који је сам преговарао и чији је текст парафирала влада на чијем је челу. Подсећамо председника владе да ССП ни на који начин не представља одрицање од нашег територијалног суверенитета, напротив он се тим споразумом потврђује". ДС је такође додао да "то што пакт "Шешељ-Коштуница" не може да уведе Србију у ЕУ, не значи да Србија треба да се одрекне своје будућности, нити да грађани, због интереса Коштунице да задржи премијерско место, треба да се одрекну већих плата, стабилног динара, страних инвестиција, нових радних места које им омогућава чланство у ЕУ". Првог маја 2008. је рекао да је министар спољних послова Русије Сергеј Лавров био у праву када је рекао да је ССП требао да се потпише пре једностраног проглашења независности од стране Косова и признања те независности од стране 18 чланица ЕУ. Дан касније је рекао да ће након избора анулирати споразум, називајући га "варком", "Соланиним споразумом", и "Тадићевим и Ђелићевим потписом", јер "то није потпис Србије". Приватни живот Био је ожењен Зорицом Радовић (1949—2015), доктором правних наука и стручњаком за компаративно уставно право. Њен даљи рођак је митрополит црногорско-приморски Амфилохије Радовић. Порекло надимка Необавештен Коштуници се у сатиричном контексту приписује надимак необавештен, и изјава нисам обавештен. То је конкретно приказано у сатиричној луткарској серији Никад извини, када са Драганом Јочићем пева песму под тим насловом, и у мини серији Породица, када на једно питање изговара реченицу "нисам обавештен". По једној верзији је то добио након хапшења и изручивања Слободана Милошевића Хашком трибуналу 2001. године, када је два дана након изручења изјавио да није био обавештен о том чину. По другој је то било 2003. године након хапшења Радета Булатовића и генерала Аце Томића, када је потврдио да су се његов саветник и начелник Управе за Безбедност Војске Југославије својевремено састали са челним људима Земунског клана, али да га о томе нису обавестили. Одликовања Орден Републике Српске на ленти, „за нарочите заслуге у развијању и учвршћивању сарадње, политичких и привредних односа између Републике Србије, Републике Српске и других држава, као и за изузетан допринос на учвршћењу мира, резултата и достигнућа од ширег значаја у афирмацији и послијератном развоју Републике Српске“. Орден му је уручио председник Републике Српске Милорад Додик у Бањој Луци на Видовдан 28. јуна 2012. Библиографија Књиге Војислав Коштуница, Политички систем капитализма и опозиција, Институт друштвених наука, Београд, 1977. Војислав Коштуница, Коста Чавошки, Страначки плурализам или монизам Друштвени покрети и политички систем у Југославији 1944-1949, Институт друштвених наука, Београд, 1983 Војислав Коштуница, Коста Чавошки, Страначки плурализам или монизам Послератна опозиција - обнова и затирање, Привредно-правни приручник, Београд, 1990. Војислав Коштуница, Коста Чавошки, "Party Pluralism or Monism Social Movements and the Political System in Yugoslavia 1944-1949", East European Monographs, Колорадо, САД; 1985. Војислав Коштуница, Између силе и права, Косовски записи, Хришћанска мисао, библиотека Свечаник, Београд-Ваљево-Србиње, 2000. Војислав Коштуница, Зашто Србија, а не Европска унија“, Београд, 2012. Чланци у часописима Војислав Коштуница, „Могућности демократије у Србији“ - Филозофија и друштво (Институт за филозофију и друштвену теорију, Београд, Уредник/приређивач: Светозар Стојановић; 1997), бр. XII. стр. 29-. Војислав Коштуница, „Посткомунизам и проблем демократије“ - Филозофија и друштво (Институт за филозофију и друштвену теорију, Београд, Уредник/приређивач: Светозар Стојановић; 1996), бр. IX-X. стр. 253-. Војислав Коштуница, „Политика и елите“, - Идеје (1970), бр. 5. стр. 19–27. Кључне речи: политика; елите. Војислав Коштуница, „Општа декларација и основна права“, - Југословенска ревија за међународно право (Југословенско удружење за међународно право, Београд ; 1989), бр. 1-2. стр. 23–36. Војислав Коштуница, „Алтернативне идеје о социјализму у Југославији 1945-1947", - Филозофија и друштво (ИФДТ, Београд ; 1989), бр. 2, стр. -. Војислав Коштуница, „Посткомунизам и проблем демократије“, - Филозофија и друштво (ИФДТ, Београд, Уредник/приређивач: др Светозар Стојановић; 1996), бр. IX-X. стр. 253–263. Војислав Коштуница, „Могућности демократије у Србији“, - Филозофија и друштво (ИФДТ, Београд, Уредник/приређивач: др Светозар Стојановић; 1997), бр. 12. стр. 29–40. Војислав Коштуница, „Неки проблеми учешћа федералних јединица у структури и функционисању федерације“, - Архив за правне и друштвене науке (1973), бр. 2-3. стр. 431–445. Војислав Коштуница, „Порекло институционализоване опозиције у САД“, - Архив за правне и друштвене науке (Савез удружења правника Југославије, Београд ; 1975), бр. 3. стр. 417–433. Војислав Коштуница, „Настанак институционализоване опозиције у Великој Британији“, - Архив за правне и друштвене науке (Савез удружења правника Југославије, Београд ; 1976), бр. 3. стр. 423–440. Војислав Коштуница, „Русо и проблем владавине опште воље“, - Тхеориа (Филозофско друштво Србије, Београд ; 1978), бр. 3-4. стр. 41–49. Војислав Коштуница, „Проблем тираније већине у политичкој филозофији Алексиса де Токвила“, - Филозофске студије (Филозофско друштво Србије, Београд ; ). (1978). стр. 145.–204. Војислав Коштуница, „Англоамеричка правна традиција и идеја владавине права“, - Архив за правне и друштвене промене (Савез удружења правника Југославије, Београд ; 1981), бр. 2. стр. 251–268. Војислав Коштуница, „Џон Лок и идеја владе која почива на сагласности“, - Филозофске студије (Филозофско друштво Србије, Београд ; ). (1982). стр. 35.–57. Војислав Коштуница, „Политички систем и основна права“, - Тхеориа (Филозофско друштво Србије, Београд ; 1987), бр. 1-2. стр. 53–62. Чланци у зборницима Војислав Коштуница, „Новија схватања о федерализму у политичкој науци“ - Федерализам и национално питање (Савез удружења за политичке науке, Београд ), (1971). стр. 289.–295. Војислав Коштуница, „Опозиција и демократија“ - О демократији, (Драганић, Београд ), (1995). стр. 120.–128. Војислав Коштуница, „Улога уставног судства; упоредноправни аспект“ - Уставност и законитост (Институт друштвених наука, Београд ), (1976). стр. 247.–260. Војислав Коштуница, „Теорије револуције и савремена социологија“ - Огледи из социологије друштвеног развоја (Институт за социолошка истраживања Филозофског факултета у Београду, Београд ), (1981). стр. 38.–59. Војислав Коштуница, „Српска преводна књижевност у области политичке теорије до Првог светског рата“ - стр. -. Војислав Коштуница, „Устав, слобода удруживања и политичке странке“ - Два века савремене уставности (САНУ, Београд ), (1990). стр. 325.–340. Војислав Коштуница, „Декларација из 1789. и људска права“ - Слобода, једнакост, братство. Француска револуција и савременост (Институт за европске студије, Београд ), (1990). стр. 181.–190. Војислав Коштуница, „Уставноправни развој Југославије између два рата и правна дрзава“ - Правна држава (Институт за социолошка и криминолошка истраживања, Београд ), (1991). стр. 37.–47. Војислав Коштуница, „Начело једногласности и југословенски федерализам“ - Потребе друштвеног развоја (САНУ, Београд ), (1991). стр. 387.–390. Војислав Коштуница. "The constitution and the federal State" - Југославија. A Fractured federalism (The Wilson Center Press. Washington, Уредник/приређивач: -{Dennison Rusinow}-). (1988). стр. 78.–92. У серијама и филмовима Коштуница је био приказан у сатиричној луткарској серији Никад извини'', чија је радња била смештена око 2003. и 2004. Референце Литература Спољашње везе Државотворни покрет Србије Рођени 1944. Правници из Београда Српски политичари Српски правници Председници Југославије Председници Владе Републике Србије Политичари из Србије Доктори правних наука Носиоци одликовања Републике Српске Политичари из Београда Чланови ДСС Чланови ДС


source: fineweb

text: Савјет федерације (горњи дом руског парламента) одобрио је данас захтјев руског предсједника Владимира Путина за употребу Оружаних снага Русије у Сирији, јавио је ТАСС. „Савјет је једногласно подржао обраћање предсједника – 162 гласа за“, рекао је шеф предсједничке администрације Сергеј Иванов. Иванов је рекао да ће Русија у Сирији користити искључиво ваздухопловство на молбу сиријског предсједника Башара ел-Асада против „Исламске државе“. Према његовим речима, та операција руског ваздухопловства има временски оквир а о врстама наоружања које се користи неће се саопштавати. Он је додао да је одлука о слању руских снага у иностранство повезана с националним интересима Русије. Иванов је додао да ће о одлуци партнери Русије бити већ данас информисани. Одлука је донесена након што је Русија послала Сирији савремено наоружање и војне инструкторе ради обучавања сиријских снага. Москва је недавно основала и комуникациони центар у Ираку ради размјене информација са Дамаском, Багдадом и Техераном. Агенција Интерфакс пренијела је да ће овај центар бити кориштен и за размјену информација са САД о ваздушним ударима у Сирији. Раније данас јављено је да се Путин обратио Савјету с приједлогом за усвајање уредбе о сагласности за коришћење контингента Оружаних снага Русије изван руске територије на основу општепризнатих принципа и норми међународног права.


Школско такмичење у стоном тенису 29 јануар 2016


Нисам био сигуран у новинарство. Тада ми је Гвен Ифилл рекла ‘боље да кренеш’ - Поинтер - Билтени | Октобар 2021 Нисам био сигуран у новинарство. Тада ми је Гвен Ифилл рекла ‘боље да кренеш’ Елизабетх Адетиба је одрасла гледајући Гвен Ифилл и упознала се с њом 2015. (Фотографија љубазношћу Елизабетх Адетиба) Након што је Гвен Ифилл умрла у понедељак у 61. години, прочитала сам обавештење са истог места где сам добила све своје вести: Твиттер. Прелиставао сам свој феед током неколико минута застоја између часова. Пре него што сам то знао, неконтролисано сам јецао. Таман кад се чинило да сам се навикао на нову нормалу (ону у којој Доналд Ј. Трумп постаје председник Сједињених Држава док се припремам за покретање новинарске каријере), свет је изгубио једног од највећих новинара које је Америка икад познавала , а ја сам изгубио свој „схеро“. Моја породица је у ову земљу дошла из Нигерије када сам био прилично млад - тачније две године. У потрази моје мајке да гурне моју браћу и сестре и ја ближе америчком сну, побринула се да гледамо Ифилла у „Вашингтонској недељи“, као и друге емисије вести током викенда на којима се појавила. Сећам се да сам прво приговорио што су ми време за гледање телевизије одузимале вести, али нешто о Ифиллу ме погодило. До данас не могу тачно да утврдим да ли ме је због доживљене обожаватеље, оштроумности, смирености или непоколебљиве одлучности приликом испитивања високих политичких званичника. Мајка ми је често говорила: „Видиш ли како се носи? Треба да радите на томе да се носите као она “. Нисам се сложио. Годинама касније, 2015. године, искористио сам прилику да присуствујем директном преносу „ПБС НевсХоур“. Био сам на критичном месту у свом животу: Након што сам прве две године факултета (и средње школе) провео уверен да ћу постати адвокат, почео сам да падам на новинарство. Чак и док сам ушао у ВЕТА студије у Д.Ц., борио сам се да прихватим оно што сам знао да желим и суочим се са неизбежним одзивима пријатеља и породице о потешкоћама, нестабилности и новинарству са мање од звезданих зарада. Тада сам упознао Ифилла. Налетео сам на њу код водене фонтане и завриштао - раније су нам рекли да нећемо имати прилику да се сретнемо са њом или њеном сидром Јуди Воодруфф. Док ми је слог након високог, неразумљивог слога побегао из уста, Ифилл се није узнемирио и подсетио ме да дишем и спустим глас у нормалну октаву. Очи су јој се испуниле сплеткама кад јој је екипа ВЕТА испричала моју причу: пуни новинар, али још увек на огради. 'Боље да кренеш', рекла је са правим лицем и очима које су пробиле моје. По завршетку снимања, обишли смо сет око кога се догодила сва чаролија. Откривши несташлуке, Ифилл ме строго погледа и рече ми да не седим у њеној столици, праћено срдачним церекањем и „само се шалим“. „Умочите све то“, рекла ми је једном кад сам био на месту. Дубоко сам удахнула и издахнула све своје страхове, стрепње и сумњу у себе. Хтео сам ово да урадим. И јесам. Нешто више од месец дана касније, објавио сам свој први истраживачки чланак о расним диспаритетима у постављању брзих камера у Чикагу и постао писац за неколико мањих публикација. Неколико месеци касније, стекао сам извештајну праксу у великој вести. Након тога, потписао сам свој први уговор као слободњак. Све зато што је Ифилл била спремна да младој девојци која је изгледала попут ње пружи храброст, а остатак света не би. Да ли је то учинила само да би била пријатна или је заправо нешто видела у мени? Да ли је то учинила зато што је разумела препреке уласку Црнке у политичко новинарство са којима се често суочавају? Можда је то учинила да ме избаци из косе како би имала тренутак мира пре почетка емисије. Који год био разлог, успео сам да напредујем због тога. Али сада морам да се суочим са тешком стварношћу: Супротно ономе што сам се надао, никада јој нећу налетети на конференцији НАБЈ, рећи ћу јој све што сам урадио од сусрета са њом и захвалити јој се што је имала монументални утицај на мој живот. Наравно, моја мајка је била прва особа са којом сам разговарала након што сам чула вести. Знала је колико ће то лоше утицати на мене пре него што отворим уста. „Дозволите себи време за туговање ... биће све у реду“, рекла ми је кроз текст. Након што сам провео своје уторак поподне, наизменично смењујући неке од Ифиллових „највећих хитова“ као извештач вести и читајући новости о могућим изборима председника владе, дубоко сам удахнуо. Тада сам издахнуо тугу, шок и тугу који су ме преплавили чувши да је Ифилл прошао. Оно што га је заменило био је осећај дубоке захвалности и нова ватра која је наставила њено наслеђе коришћењем новинарства како би осветлила питања надалеко и нашироко, док су они на власти одговорни. Рад се наставља, па тако и ја. кад би свет био савршен како доћи до посла у Њујорку


ВестиЕпидемиолошка ситуација на територији Тимочке Крајине – 01.02.2021. Епидемиолошка ситуација на територији Тимочке Крајине – понедељак, 01.02.2021. На основу 65 новообрађених PCR и AG узорака, у последња 24 часа, на територији града Зајечара евидентирано је још 23, нове, COVID-19 позитивне особе (35% од броја тестираних). Од овог броја 13 особа су женског и 10 мушког пола, старости од 15 до 75 година живота. Урађена су и 3 контролна тестирања и једно лице је и даље позитивно на присуство вируса COVID-19. Од почетка пандемије обрађено је укупно 13.315 PCR и AG узорака док се резултати чекају за још 88 раније тестираних. До сада је обољевање од COVID-19 инфекције потврђено код 2.855 грађана Зајечара (1.404 женског и 1.451 мушког пола). Од овог броја, код 2.679 особа више нема знакова инфекције на тестирању (сматрају се излеченима). На Инфективном одељењу смештено је 45 особа (1 пријем и 0 отпуста), а на Грудном одељењу 34 особа (6 пријема и 1 отпуст). Нажалост, забележен је и један смртни случај, на Инфективном одељењу ЗЦ „Зајечар”, као и један на Грудном одељењу ЗЦ „Зајечар”, а као последица COVID-19 инфекције. На кисеоничкој потпори је 51 пацијент на оба одељења, ЗЦ „Зајечар” која су у ковид систему. На одељењима, у ковид систему, преостало је још 21 слободних места за смештај COVID-19 инфицираних особа које су у стању неопходне хоспитализације. Према подацима Здравственог центра „Неготин”, у последња 72 часа, од 99 обрађених тестова (85 антиген и 14 PCR) позитиван налаз је регистрован код седам особа, што чини седам процената тестираних. Вирус је потврђен код четири мушкарца, од 40 до 69 године старости, и три особе женског пола, од 22, 42 и 65 година старости. У претходна 72 часа у ковид амбуланти је обављено 58 прегледа, од којих су 28 први, а 30 контролни. На ковид одељењу ЗЦ „Неготин”, на коме се тренутно лечи 11 пацијената, током викенда забележено је четири нова пријема а један пацијент је отпуштен на кућно лечење. Током претходног викенда на територији књажевачке општине забележена су још 23 случаја инфекције корона вирусом, док је према најновијим подацима Завода за јавно здравље „Тимок”, корона вирусом заражено је још девет грађана. У суботу, 30. и недељу, 31. јануара од 20 PCR тестова, 4 теста била су позитивна на COVID-19. Први пут позитивне биле су две особе мушког и две женског пола, старости од 38 до 73 године. У истом периоду, урађено је укупно 90 антиген тестова, а позитиван резултат добијен је код 19 особа, саопштио је Завод за јавно здравље „Тимок” у Зајечару. Према најновијим подацима Завода за јавно здравље „Тимок”, корона вирусом у књажевачкој општини заражено је још девет грађана. У референтну лабораторију упућено је 14 PCR тестова. На корона вирус први пут позитивни су једна жена старости 52 и један мушкарац стар 62 године. Од 10 контролних тестова, један је позитиван. У Књажевцу је урађено 48 антиген тестова, од чега је 7 позитивних. Током минулог викенда, према подацима Здравственог центра „Кладово” у овој подунавској општини присуство корона вируса потврђено је код три особе, од последица заразе опоравила су се три болесника, па је број активно позитивних смањен на 23. У кладовској општини је од почетка епидемије инфицирано 1.348 особа, опоравиле су се 1.272, а од последица вирусне инфекције преминула су 53 пацијената. У мајданпечкој општини 24 особе активно су заражене вирусом COVID-19 од којих се шест налази на лечењу у терцијарним здравственим установама. Међу активно позитивнима се налази и шест здравствених радника и немедицинског особља. Током јучерашњег дана евидентиран је један новозаражени, а у ковид амбулантама обављена су два прва и два контролна прегледа. Највише активно заражених је у Мајданпеку – 18, у Доњем Милановцу са припадајућим селима три, у Јасикову два и Рудној Глави један болесник. Од почетка епидемије у мајданпечкој општини заражене су 824 особе, до сада је излечено 770, а преминуло 30 пацијента. Претходни чланакУ периоду од 25 до 31. јануара из саобраћаја искључено 40 возача због наркотика и 38 због насилничке вожње Следећи чланакБокс академија „Зајечар” дебитовала у Лиги Југоисточне Србије: Забележена прва званична победа


text: 1979. је била проста година. Догађаји Јануар 1. јануар — Званичне дипломатске везе су успостављене између Народне Републике Кине и САД, 30 година након оснивања Народне Републике Кине. 7. јануар — Камбоџански побуњеници су, уз помоћ вијетнамских снага након двонедељне опсаде, заузели Пном Пен и срушили владу Црвених Кмера Пола Пота. Фебруар 1. фебруар — Ирански верски вођа ајатотах Рухолах Хомеини вратио се у земљу из Париза после 15 година изгнанства. 17. фебруар — Реагујући на упад вијетнамских снага у Камбоџу крајем 1978. и збацивање маоистичког режима Црвених Кмера, Кина је напала Вијетнам. 18. фебруар — Први пут забележено да је пао снег у Сахари на југу Алжира. Март 1. март — Филипс је на конференцији за новинаре у Ајндховену представио прототип оптичког дигиталног аудио диска. 26. март — Председник Египта Анвар ел Садат и премијер Израела Менахем Бегин у Вашингтону потписали мировни уговор, први мировни споразум јеврејске државе и неке арапске земље. 28. март — Због делимичног топљења језгра у нуклеарној електрани Острво три миље код Харисбурга у околину је пуштено око 1,59 PBq радиоктивног криптона. 31. март — Британски разарач „Лондон” испловио из луке у Ла Валети, чиме су окончане војне везе Велике Британије и Малте. Април 1. април — Иран је постао исламска република након референдума, чиме је званично збачен шах Мохамед Реза Пахлави. 2. април — Затварањем британске војне базе Малта је стекла пуну независност, чиме је окончано готово 80 година дуго британско присуство на том острву. 2. април — Из совјетске лабораторије за развој биолошког оружја у Свердловску су у ваздух случајно испуштене споре антракса, што је усмртило 66 особа и непознат број стоке. 11. април — У главни град Уганде, Кампалу, ушле трупе Танзаније и снаге опозиције у егзилу, окончавши осмогодишњу владавину Идија Амина Даде. 15. април — У земљотресу на Црногорском приморју погинуло више од 100 особа, око 600 повређено, а више од 80.000 остало без кућа. Мај 1. мај — Гренланд је добио ограничену самоуправу од Данске, са својом скупштином са седиштем у Нуку. 4. мај — Маргарет Тачер је постала прва жена на месту премијера Уједињеног Краљевства. Јун 18. јун — Лидер СССР Леонид Брежњев и председник САД Џими Картер у Бечу потписали споразум о ограничењу стратешког нуклеарног наоружања, САЛТ 2. Јул 12. јул — Гилбертова острва у Тихом океану су стекла независност у оквиру Британског комонвелта под називом Република Кирибати после 87 година британске колонијалне управе. 17. јул — Диктатор Никарагве Анастасио Сомоза Дебајле дао је оставку и побегао из земље, а власт је преузео левичарски сандинистички покрет Данијела Ортеге Сааведре. Август 11. август — Два Тупољева Ту-134 компаније Аерофлот су се сударили изнад града Дњепродзержинска, усмртвиши свих 178 особа у оба авиона. Септембар 20. септембар — Жан-Бедел Бокаса, владар Централноафричког царства, је оборен са власти у државном удару који је организовала француска влада. 22. септембар — Амерички сателит је регистровао јак бљесак непознатог порекла који је личио на експлозију нуклеарног оружја код Острва Принца Едварда. Октобар Новембар 4. новембар — На хиљаде иранских студената је заузело америчку амбасаду у Техерану, започевши 444 дана дугу талачку кризу. 28. новембар — Новозеландски авион DC-10 је ударио у планину Еребус на Антарктику, што није преживео нико од 257 путника и чланова посаде. Децембар 8. децембар — Научна комисија Светске здравствене организације је потврдила да је вирус великих богиња искорењен међу људима. 25. децембар — Совјетске трупе ушле су у Авганистан, у првој војној интервенцији Совјетског Савеза ван Варшавског пакта, да би подржале владу Бабрака Кармала. Рођења Јануар 7. јануар — Марко Морденте, италијански кошаркаш 7. јануар — Моника Фостер, америчка порнографска глумица 8. јануар — Адријан Муту, румунски фудбалер и фудбалски тренер 8. јануар — Стипе Плетикоса, хрватски фудбалски голман 15. јануар — Иван Босиљчић, српски глумац 16. јануар — Алија, америчка музичарка, глумица и модел (прем. 2001) 18. јануар — Пауло Фереира, португалски фудбалер 19. јануар — Јадранка Пејановић, српска глумица, новинарка и ТВ водитељка (прем. 2018) 20. јануар — Роб Бурдон, амерички музичар, најпознатији као суоснивач и бубњар групе -{Linkin Park}- 26. јануар — Сара Ру, америчка глумица 27. јануар — Розамунд Пајк, енглеска глумица 31. јануар — Милан Васић, српски глумац Фебруар 11. фебруар — Мабрук Зајед, фудбалер из Саудијске Арабије 11. фебруар — Бренди Норвуд, америчка музичарка, музичка продуценткиња и глумица 12. фебруар — Џеси Спенсер, аустралијски глумац и музичар 13. фебруар — Мина Сувари, америчка глумица, модел и модна дизајнерка 21. фебруар — Џенифер Лав Хјуит, америчка глумица и певачица 22. фебруар — Дарко Рајаковић, српски кошаркашки тренер 27. фебруар — Адријана Кампос, колумбијска глумица (прем. 2015) 28. фебруар — Себастјен Бурде, француски аутомобилиста, возач Формуле 1 28. фебруар — Иво Карловић, хрватски тенисер Март 2. март — Дејмијен Даф, ирски фудбалер 5. март — Корсли Едвардс, амерички кошаркаш 5. март — Рики Линдхоум, америчка глумица, комичарка и музичарка 6. март — Тим Хауард, амерички фудбалски голман 8. март — Џесика Џејмс, америчка порнографска глумица (прем. 2019) 9. март — Оскар Ајзак, гватемалско-амерички глумац 11. март — Елтон Бранд, амерички кошаркаш 12. март — Пит Доерти, енглески музичар, глумац, песник, писац и уметник 14. март — Никола Анелка, француски фудбалер 17. март — Данил Аклс, америчка глумица и модел 17. март — Сторми Данијелс, америчка порнографска глумица 17. март — Коко Остин, америчка глумица, плесачица и модел 18. март — Адам Левин, амерички музичар, музички продуцент и глумац, најпознатији као фронтмен групе -{Maroon 5}- 18. март — Данил Харис, америчка глумица и модел 19. март — Иван Љубичић, хрватски тенисер 19. март — Хидајет Туркоглу, турски кошаркаш 22. март — Ида Престер, хрватска музичарка и ТВ водитељка 23. март — Саша Васиљевић, босанскохерцеговачки кошаркаш 25. март — Ли Пејс, амерички глумац 30. март — Дос Сантос, туниски фудбалер 30. март — Анатолиј Тимошчук, украјински фудбалер и фудбалски тренер 30. март — Нора Џоунс, америчка музичарка и глумица Април 3. април — Најеф ел Кади, фудбалер Саудијске Арабије 4. април — Хит Леџер, аустралијски глумац и режисер (прем. 2008) 5. април — Имани, француска музичарка и модел 5. април — Тимо Хилдебранд, немачки фудбалер 9. април — Кацуни, француска порнографска глумица 11. април — Омар ел Гамди, фудбалер Саудијске Арабије 12. април — Клер Дејнс, америчка глумица 12. април — Матеја Кежман, српски фудбалер 12. април — Џенифер Морисон, америчка глумица, продуценткиња, редитељка и модел 13. април — Барон Дејвис, амерички кошаркаш 14. април — Керем Тунчери, турски кошаркаш 15. април — Лук Еванс, велшки глумац и певач 18. април — Метју Апсон, енглески фудбалер 19. април — Антоанета Стефанова, бугарска шахисткиња и светска шампионка у шаху 2004—2006. 19. април — Кејт Хадсон, америчка глумица, модна дизајнерка и списатељица 21. април — Џејмс Макавој, шкотски глумац 23. април — Синиша Штембергер, хрватски кошаркаш 28. април — Николче Новески, македонски фудбалер Мај 6. мај — Ратко Варда, босанскохерцеговачко-српски кошаркаш 7. мај — Бранко Пековић, српско-казахстански ватерполиста 9. мај — Росарио Досон, америчка глумица 12. мај — Милан Дозет, српски кошаркаш 12. мај — Хоаким Родригез, шпански бициклиста 19. мај — Андреа Пирло, италијански фудбалер 19. мај — Дијего Форлан, уругвајски фудбалер 23. мај — Ардијан Ђокај, црногорски фудбалер 24. мај — Трејси Макгрејди, амерички кошаркаш 26. мај — Мехмет Окур, турски кошаркаш и кошаркашки тренер 29. мај — Арне Фридрих, немачки фудбалер Јун 5. јун — Пит Венц, амерички музичар, најпознатији као басиста групе -{Fall Out Boy}- 7. јун — Ана Торв, аустралијска глумица 12. јун — Дијего Милито, аргентински фудбалер 12. јун — Робин, шведска музичарка и музичка продуценткиња 21. јун — Костас Кацуранис, грчки фудбалер 21. јун — Крис Прат, амерички глумац 26. јун — Валтер Херман, аргентински кошаркаш Јул 5. јул — Амели Моресмо, француска тенисерка 6. јул — Кевин Харт, амерички глумац и стендап комичар 7. јул — Јан Херних, чешки тенисер 13. јул — Крејг Белами, велшки фудбалер 13. јул — Дејан Ћирјаковић, српски глумац 14. јул — Сергеј Игнашевич, руски фудбалер 15. јул — Травис Фимел, аустралијски глумац и модел 17. јул — Мајк Вогел, амерички глумац и модел 19. јул — Звонимир Вукић, српски фудбалер 24. јул — Роуз Берн, аустралијска глумица 26. јул — Владан Савић, црногорски фудбалер 27. јул — Сидне Гову, француски фудбалер 28. јул — Огњен Ашкрабић, српски кошаркаш 30. јул — Карлос Аројо, порторикански кошаркаш и певач 31. јул — Карлос Марчена, шпански фудбалер и фудбалски тренер Август 2. август — Само Удрих, словеначки кошаркаш 3. август — Еванџелин Лили, канадска глумица 7. август — Ненад Ђорђевић, српски фудбалер 8. август — Рашард Луис, амерички кошаркаш 10. август — Џоана Гарсија, америчка глумица 15. август — Јасмин Хукић, босанскохерцеговачки кошаркаш 21. август — Келис, америчка музичарка 24. август — Мајкл Ред, амерички кошаркаш 27. август — Арон Пол, амерички глумац и продуцент 28. август — Наташа Војновић, српски модел и глумица 30. август — Хуан Игнасио Чела, аргентински тенисер 31. август — Питер Лучак, аустралијски тенисер Септембар 4. септембар — Кристина Крепела, хрватска глумица 8. септембар — Пинк, америчка музичарка и глумица 11. септембар — Ерик Абидал, француски фудбалер 11. септембар — Давид Пизаро, чилеански фудбалер 13. септембар — Иван Миљковић, српски одбојкаш 14. септембар — Ивица Олић, хрватски фудбалер 16. септембар — Фло Рајда, амерички музичар 17. септембар — Горан Јеретин, црногорски кошаркаш 18. септембар — Алисон Ломан, америчка глумица 18. септембар — Симон Трпчески, македонски пијаниста 22. септембар — Емили Отем, америчка музичарка, песникиња и глумица 22. септембар — Маја Шупут, хрватска певачица и глумица 24. септембар — Катја Касин, немачка порнографска глумица 25. септембар — Микеле Скарпони, италијански бициклиста (прем. 2017) Октобар 2. октобар — Жарко Лазић, српски глумац и ТВ водитељ 4. октобар — Катрина Балф, ирска глумица и модел 4. октобар — Рејчел Ли Кук, америчка глумица 8. октобар — Кристана Локен, америчка глумица и модел 9. октобар — Крис О'Дауд, ирски глумац и комичар 9. октобар — Брандон Раут, амерички глумац 10. октобар — Маја, америчка музичарка и глумица 10. октобар — Николас Масу, чилеански тенисер 13. октобар — Вес Браун, енглески фудбалер 15. октобар — Пол Робинсон, енглески фудбалер 17. октобар — Кими Рејкенен, возач Формуле 1 17. октобар — Костас Царцарис, грчки кошаркаш и кошаркашки тренер 18. октобар — -{Ne-Yo}-, амерички музичар, музички продуцент, глумац и плесач 19. октобар — Бранимир Бајић, босанскохерцеговачки фудбалер 20. октобар — Џон Красински, амерички глумац, продуцент, сценариста и редитељ 22. октобар — Ненад Стојановић, српски фудбалер 23. октобар — Лин Грир, амерички кошаркаш 25. октобар — -{Bat for Lashes}-, енглеска музичарка 25. октобар — Кристијан Брун, канадски глумац 25. октобар — Жоао Нуно Лукас, португалски фудбалер (прем. 2015) 27. октобар —Ивица Илиев, српски фудбалер 29. октобар — Игор Дуљај, српски фудбалер и фудбалски тренер Новембар 1. новембар — Милан Дудић, српски фудбалер 1. новембар — Дарјуш Лавринович, литвански кошаркаш 1. новембар — Кшиштоф Лавринович, литвански кошаркаш 3. новембар — Пабло Ајмар, аргентински фудбалер 5. новембар — Давид Суазо, хондураски фудбалер и фудбалски тренер 6. новембар — Ламар Одом, амерички кошаркаш 10. новембар — Нина Мерседиз, америчко-мексичка порнографска глумица, модел, плесачица, режисерка и продуценткиња 13. новембар — Мета Ворлд Пис, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер 14. новембар — Олга Куриленко, украјинско-француска глумица и модел 20. новембар — Арпад Штербик, шпанско-мађарско-српски рукометаш 21. новембар — Винченцо Јаквинта, италијански фудбалер 22. новембар — Вук Костић, српски глумац 23. новембар — Кели Брук, енглеска глумица, модел и ТВ водитељка 24. новембар — Ана Штајдохар, српска певачица 25. новембар — Џоел Кинаман, шведско-амерички глумац 25. новембар — Брук Хејвен, америчка порнографска глумица 28. новембар — Фабијан Гербер, немачки фудбалер 30. новембар — Андрес Носиони, аргентински кошаркаш Децембар 5. децембар — Матео Ферари, италијански фудбалер 6. децембар — Тим Кахил, аустралијски фудбалер 7. децембар — Сара Барелис, америчка музичарка и глумица 8. децембар — Кристијан Вилхелмсон, шведски фудбалер 14. децембар — Софи Манк, аустралијска музичарка, глумица, модел и радио и ТВ водитељка 14. децембар — Мајкл Овен, енглески фудбалер 16. децембар — Михај Трајстарју, румунски певач 19. децембар — Паола Реј, колумбијска глумица и модел 26. децембар — Фабијан Карини, уругвајски фудбалер 28. децембар — Џејмс Блејк, амерички тенисер 28. децембар — Номи Рапас, шведска глумица Смрти Јануар 20. јануар — Вукашин Пешић, српски глумац Фебруар 10. фебруар — Едвард Кардељ, словеначки и југословенски политичар, народни херој (* 1910) Април 4. април — Зулфикар Али Буто, политичар и председник Пакистана (* 1928) 7. април — Јустин Поповић, српски православни теолог и духовник (* 1894) 9. април — Вилхелм Битрих, немачки генерал Мај 29. мај — Мери Пикфорд, канадско-америчка глумица Јун 11. јун — Џон Вејн, амерички глумац Септембар 10. септембар — Агостињо Нето, политичар и председник Анголе (* 1922) Новембар 29. новембар — Зепо Маркс, амерички комичар и један од браће Маркс (* 1901) Нобелове награде Физика — Шелдон Ли Глашоу, Абдус Салам и Стивен Вајнберг Хемија — Херберт Си Браун и Џорџ Витиг Медицина — Алан М. Кормак и Годфри Н. Хаунсфилд Књижевност — Одисеас Елитис Мир — Мајка Тереза Економија — Теодор Шулц (САД), Артур Луис (УК) 1970-е 71979


text: 1389. је била проста година. Догађаји 24. фебруар — Данци, у бици код Фолкепинга, поразили Швеђане и заробили њиховог краља Алберта. Април 28. јун — Османска војска предвођена султаном Муратом I изгубила је од српску војске предвођену кнезом Лазаром у боју на Косову. Рођења Јануар 9. новембар — Изабела од Валоа, енлеска краљица Смрти Мај 19. мај — Дмитриј Донски, велики московски кнез Јун 15. јун — Лазар Хребељановић, српски кнез (*1329); 15. јун — Мурат I, османски султан. (*1326) Септембар 23. октобар — Урбан VI, римски папа Децембар 1380-е 81389


text: Министар одбране Братислав Гашић и начелник Генералштаба Војске Србије генерал Љубиша Диковић присуствоваће сутра, 28. новембра са почетком у 10 ... Издвајамо Упитник о активној резерви Активна резерва, према члану 54. Закона о војној, радној и материјалној обавези, представља обучени резервни састав Војске Србије који се ангажује за попуну јединица Војске Србије и Министарства одбране, ради извршавања задатака у одређеном временском периоду и чија су права и дужности регулисана законом и закљученим уговором. Упитник о заинтересованости за активну резерву налази се на следећем линку:


(преусмерено са Annelida) Чланковити или прстенасти црви (Annelida) су бескичмењаци чија је најупадљивија одлика сегментисано тело: подељено на делове, сегменте (чланке), па отуда и назив типа (лат. annulus = прстен). Више информација о чланкуЧланковити црвипронађите на Википедијиним сестринским пројектима: Преузето из „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Чланковити_црви&oldid=22747443”


субота, 18. нов 2017, 16:30 Тумачи главну улогу у новом домаћем филму "Нигде" који ће после светске премијере у Монтреалу и српске у Нишу, бити приказан на 23. Фестивалу ауторског филма у Београду. Небојша Миловановић, кога гледамо и у серији "Сумњива лица" је у "Крупном плану" Велике илузије. И у овој епизоди емисије о покрентим сликама представљамо филмове одважних редитеља који стижу на Ауторски фестивал. Они не теже пукој забави, већ трагању за дубљом, тачнијом и комплекснијом сликом света у коме живимо. Са 70. Канског фестивала стижу драме о дисфункционалној породици Срећан крај са Изабел Ипер, у режији двоструког лауреата златне палме Михаела Ханекеа и руски кандидат за оскара Без љубави прослављеног аутора Андреја Звјагинцева. Из критичарског угла, Ђорђе Бајић представља нови домаћи филм Проклети пас. Подсећамо се Лоренса од Арабије, ремек дела Дејвида Лина насталог пре пет и по деценија. У "Контраплану" овонедељне "Велике илузије", са глумцима нове Нетфликсове хит серије Субура коју потписује прослављени италијански редитељ и глумац Микеле Плаћидо. Metro Neverovatan obrt Srbija Dobar korak Mir i stabilnost


Визитница Petek 30014.X14.C15 / Бизнес - подарки. Визитница Petek 30014.X14.C15 Ручка-роллер Waterman Hemisphere Deluxe White CT Fblack - Waterman8 067 руб. Sidex В магазин Ручка шариковая Waterman Expert 3 Black CT Mblue (S0951800) - Waterman8 850 руб. Sidex В магазин Ручка шариковая Waterman Expert 3 Deep Brown CT Mblue (S0952280) - Waterman8 850 руб. Sidex В магазин


text: Шта радити са сапуном који не испадне у складу са планом и очекивањима? Након првобитног таласа разочарења чињеницом да је труд уложен у осмишљавање дизајна сапуна, његову израду и утршак драгоцених састојака остаје нам могућност или да га склонимо са очију како нас даље не би нервирао или да га на неки други начин искористимо. Ова друга опција важи за случај да ваши рођаци и пријатељи већ имају довољне залихе сапуна које сте им већ претходно поклонили. Сапун који је требало да има нежно плаву боју од индиго праха и лелујаве светло браон какао шаре испао је потпуно супротно у односу на планирани дизајн! Ставила сам превише ових природних колораната. Што се бојења тиче увек је изгледа боље применити „мање је више“ концепт. Али то није увек лако, нарочито кад је реч о природним колорантима, јер тешко је у последњем тренутку изборити се са стрепњом да их нисмо довољно ставили у сапунску масу. Додатно је ствар закомпликовало и мирисно уље, које је масу згуснуло брзином светлости, тако да сам од лепих и вијугавих шара могла само да се опростим... Међутим, након неколико дана, решила сам да исецкам овај сапун и убацим га, декорације ради у малим количинама, као додатак новом. Користила сам и ручну справу за кружно дубљење средине јабука (макар је ја користим за то) и добила лепе, уједначене сапунске ваљке: идеалне да се уметну у нови сапун! Погледајте како је испао тек након изливања у модлу: |Сапун у модли| Сапун је на бази маслиновог, палминог, сунцокретовог, кокосовог и рицинусовог уља а као вишак масноће је додат какао бутер. Сапун је прелепог и нежног "Happy Baby" мириса. Драго ми је што ме је ипак једна неуспела тура инспирисала да направим сапун са којим сам на крају баш задовољна. Желим вам успешну радну недељу и срећно сапуњање!


ДОБРОДОШЛИ НА ВИТЕЗ ФЕСТ: Да није било краља Милутина, не би било ни филма Храбро срце – ВИТЕЗ ФЕСТ | Мултимедијални витешки фестивал Београдска тврђава ће и ове године бити домаћин средњевековног витешког окупљања које се дешава на празнике Врбицу и Цвети. Витезови и племкиње ће 23. и 24. априла поново преплавити тврђаву, а деца и родитељи и сви људи витешког дуга имаће прилику да се придруже овом несвакидашњем сусрету традиције и модерног времена. Београђани и њихови гости имаће прилику да се сусретну са витезовима и племкињама, али и великим бројем чувара традиције наших предака, попут стреличара, мачевалаца и соколара. Пошто су празници посвећени деци, акценат целокупног фестивала биће управо на најмлађима и њиховом образовању о средњовековној историји и културном наслеђу Србије. – Кажу да је лоша атмосфера најбоље време за витештво. Српско витештво је посебно у том смислу што подразумева духовну димензију – нагласио је члан организационог одбора Витез Феста, Александар Петровић – Аца Селтик, иначе, фронтмен група Ортодокс Келтс и Деспот. Он је подсетио да је, према легенди, сам Вилијам Волас, шкотски витез којег је играо Мел Гибсон у чувеном филму «Храбро Срце», био ученик на Академији краља Милутина, истичући тиме значај средњовековне Србије. – Какве везе имају Келти и Срби? Имају. Легенда каже да не би било Вилијама Воласа да није било краља Милутина. Овакве ствари се раде да би се вертикала коју сви ми имамо негде у својим генима поново успоставила ако је прекинута и да се њено деловање појача уколико је утихнуло. Српско витештво је посебно јер подразумева духовну димензију. Витез 21. века мора да буде духовна личност, у којој мери то одређује сам. Ово је време када се врлине и уметност цене више него сама физичка снага – изјавио је Аца Селтик. Говорећи о значају историје и традиције, који је неприкосновен, он је додао: – Ми ћемо да се вратимо корак назад, да бисмо ишли два корака напред. Археолог и стручњак за средњевековно оружје Марко Алексић, казао је да је витештво архетипски мотив. – Ти мотиви се користе и у индустрији забаве. То није случајно, већ зато што је то мотив хероја, појам који носи врхунске цивилизацијске, моралне и етичке вредности. Херој и витез су примери који служе за васпитавање младих генерација, увек у свакој људској заједници – истакао је Алексић, који ће бити и предавач на Фестивалу. А Бошко Козарски, директор УМС школе за таленте најавио је да ће у оквиру Витез Феста бити урађене две важне ствари. – Да велики број малишана кроз њихову припрему за фестивал образујемо и да их обогатимо духом. Они су се темељно бавили средњовековном поезијом и музиком у претходна три месеца и презентоваћемо то на самом фестивалу – нагласио је Козарски. Љиљана Черовић је испред Туристичке организације Србије честитала организаторима на богатом и садржајном програму. – Фестивал је сваке године све бољи и бољи и велико ми је задовољство што манифестација траје. Оно што посебно истичем су програми за децу – рекла је она. Организатори најављују богат културно-уметнички садржај. Планиран је велики број предавања, турнир у баскету на трави, представљање карате тима и других спортова. Посебно занимљив део представљају показне вежбе које ће одржати представници војне полиције посебне намене Кобре. Церемонијални део фестивала обухватиће саборно крштење. – Програм је ове године организован на Калемегданској тврђави, горњем и доњем граду, и у самом центру града, у установама културе. У цркви Ружица, биће организовано саборно крштење 23. и 24. априла, тако да сви родитељи могу да се пријаве у Секретаријат цркве и сва крштења ће бити организована бесплатно, наравно – најавила је чланица медијског тима и програмског одбора Витез Феста, Милана Поповић. Председник Краљевског реда витезова и аутор Витез Феста, Зоран Мрђеновић, подсетио је на корене идеје о Витез Фесту. Наиме, он је, како каже, током живота у Француској имао прилике да путује и упознаје се са различитим фестивалима широм Француске и света, који су се бавили очувањем традиције и културе сопствених народа. Тада се запитао зашто у Србији са тако богатом историјом нема нечег таквог. – Посећивао сам витешке фестивале у Француској, Немачкој, Италији, Хрватској па чак и Грчкој и Америци, па сам се питао како ми у Србији немамо тако нешто. Желели смо да направимо један фестивал витешког духа који ће бити посвећен деци. Овде постоји једна тајна супстанца, а то је љубав. Без ње ми не бисмо ово могли да радимо. Желимо да помогнемо да деци буде боље сутра, ако може и данас – рекао је он. Како је најавио, на челу свега ће бити принц Ђорђе Карађорђевић, који припрема и један величанствен ватромет на отварању. Према његовим речима, биће пуно “фантастичних учесника, а у Кули Небојша биће доста занимљивих предавања”. – Радимо овај фестивал да бисмо подсетили да је Београд у време деспота Стефана Лазаревића био центар Европе. Оно што мало људи зна је да је цар Душан доводио монахе са Синаја који су стајали поред витезова. Витезови би се везаних очију мачевали, а да се не повреде. Колика је то духовна димензија коју је спрски витез у 15. веку имао. Витез Фест хоће то да представи нашим малишанима и њиховим родитељима, као и свим туристима – закључио је Мрђеновић. Како је речено, очекује се велики број домаћих и страних туриста поводом фестивала. Ова међународна витешка манифестација је намењена свима који имају жељу да се упознају са витешким редом и духом средњовековне Србије. И зато, порука организатора је – вратите се у време Деспота Стефана Лазаревића, када је Београд био центар Европе на духовном и уметничком нивоу. Вратите се у оно бајковито време витезова који ће чувати Београдску тврђаву, док племићи и племкиње шетају и уживају. Упознајте специјалитете средњовековне кухиње, уз звуке средњевековне музике. Добродошли на Витез Фест! Previous: Previous post: СТИЖЕ ВИТЕЗ ФЕСТ 2016! Легенда каже: Да није било Краља Милутина, не би било ни шкотског витеза Вилијама Воласа! Next: Next post: Витештво – историја или вечна симболика?


Време је за змајеве | Politikin Zabavnik Време је за змајеве Тој забавној игри радују се и унук и деда. И то није све. Научници тврде да би се, рецимо, много дуже чекало да браћа Вилбур и Орвил Рајт створе прву летелицу и утру пут ваздухопловству, да није било змаја. А његове могућности човек је искористио у још много чему... Пуштање змаја једна је од најраспрострањенијих забавних игара која, рекло би се, подједнако одушевљава и најмлађе и одрасле. Како и не би кад ова играчка за сваки узраст стреми у висине и зауздава ветар у себи, а може лако да се направи. Змајеви се израђују од веома танке хартије или платна, најлона, па чак и савитљиве пластичне масе. Они се разапињу преко квадратног, троугластог или ромбоидног рама, подупртог са, рецимо, два укрштена штапа, једног попречног и другог лучног. Око средине конструкције причвршћује се клупко танког канапа, дугачког и стотинак метара и ојачаног стакленим прахом, које служи за управљање змајем. Да би уживање било потпуно, приређују се бројна надметања у брзини и висини које може да досегне неки змај, али и у лепоти њихове израде. Али, змај није изум новог времена и сигурно није настао само ради забаве, кажу научници, већ из потребе човека да спозна свет који га окружује и себи олакша могућност да опстане. Верују да је први змај полетео још у време које не бележи писана историја и да је захваљујући њему човек учио и научио много и да је баш змај утро пут бројним техничким открићима. Тај први змај највероватније се „излегао” на неком од острва Малајског архипелага, смештеног између Тихог и Индијског океана, између Индокине и Аустралије. Ту су нађени најстарији цртежи и остаци змајева, четвороугаоних и без репа. Били су мудра и корисна маштарија неког древног житеља архипелага. Подизали су се високо и човеку откривали природу, ветрове и непогоде, указивали му на плен или опасност. Маори с Новог Зеланда умели су да праве змајеве који су летели и дуго и високо. На острву Бугенвил, највећем у групи Соломонских острва у Тихом океану, староседеоци су правили троугле змајеве. Служили су им за риболов. Материјал од кога су их правили било је пет, шест листова саго палме. На једном крају налазио се конопац, уплетене танке лијане, на чијем се завршетку налазио јединствен мамац, без удице, сачињен од комада дрвета на које је било прикачено клупко паучинасто расплетене суве траве. Када би риба загризла ово лелујаво клупко, њени би се зуби уплели у паучину из које више није могла да се ослободи. Наравно, да би улов био берићетан, риболовци с овог острва би одмах по пуштању змаја изговарали и одређене молитве да би им се посрећило и да би им владари мора нагнали јата риба ка забаченом мамцу. Да су им молитве услишене, односно да се риба ухватила на мамац, знали су по понирању и комешању змаја, па су га одмах извлачили на обалу. У раној кинеској историји змајеви се помињу као саставни део војне опреме. Служили су за давање сигнала. Зна се да је кинески генерал Хан Ксин (умро 196. године пре наше ере) користио змајеве приликом освајања дворца Веј Јанг. Пуштани су да лете у одређеним размацима и одређеном броју, обавештавајући команданте јединица како треба да се престроје или кад да нападну. Међу старим ратним причама позната је једна корејска која говори о генералу који је после исцрпљујућих борби једне ноћи на реп змаја прикачио светиљку и пустио га да се подигне. Његови војници помислили су да је то знак који им шаљу божанства, што им је дало додатну снагу и веру у победу, те су кренули у успешан напад. Неки други војсковођа је, казује следеће предање, великог змаја с дугачким и дебелим конопцем пустио својим војницима одвојеним у непријатељском окружењу на супротној страни реке и тако направио висећи мост и спасао их. Наравно, људи су се и забављали надмећући се у пуштању змајева, што је понекад и понегде доводило до неприлика. Тако из древних јапанских прича може да се сазна да је због превласти у вештини змајарења знало и да се зарати. Срећом, било је и мудрих глава које су покушавале да изнађу мирно решење. Томе су прибегли и змајари два суседна села чији су мештани били жестоки супарници. Сваке године су се надметали и увек је једна страна остајала незадовољна и жељна освете. Супарништво се толико заоштрило да се претворило у отворено непријатељство. Да би ипак мирно решили недоумицу ко је бољи у прављењу и пуштању змајева, змајари су се једне вечери окупили поред разбуктале порцеланске пећи да над њеном врелином утврде истину. Тада је један од змајара извадио из џепа мајушног змаја, величине поштанске марке, којим је уз помоћ конца од танких нити свиле тако успешно руковао над таласима врелине из порцеланске пећи да је од свих присутних добио признање да је најбољи мајстор. Вештина пуштања змаја као забавна игра с Истока најпре је прешла у Европу, а потом је освојила и Нови свет. Ту су мудре главе брзо схватиле да би од те једноставне направе могли да имају велике користи. Тако су 1749. године професори с Универзитета у Глазгову, у Шкотској, дошли на замисао да на змајеве причврсте термометре и измере температуру ваздуха на великим висинама. Италијан Гуљелмо Маркони, изумитељ бежичне телеграфије Браћа Рајт конструисала су прву летелицу с мотором тежу од ваздуха Бенџамин Френклин, проналазач громобрана Они су били први који су успели да измере температуре изнад површине Земље. Три године касније Бенџамин Френклин (1706–1790), амерички државник, филозоф, физичар, економиста, писац и проналазач, извео је чувени оглед којим је доказао да је гром електрична појава и на основу тога усавршио свој проналазак, громобран. Френклин је направио змаја од свилене марамице и причврстио га за танку жицу на чијем се крају налазио кључ. Винуо га је у небо и гром је ударио у змаја и кроз жицу дошао до кључа који се усијао. Могућности змаја почеле су све више да се користе. Изумитељ Британац Џорџ Покок (1774–1843), који се одмалена занимао за прављење змајева и помно проучавао начин на који лете, направио је кола која су уместо коњске снаге користила снагу ветра јер су, конопцима дугачким 500 метара, у њих била „упрегнута” два змаја. Ови змајеви личили су на малајске, а могли су да вуку кола брзином од преко 30 километара на час. Она су саобраћала на линији Бристол–Марлборо и неколико пута су чак престигла поштанску кочију коју су вукли коњи. Троја таква кола, названа „чарволант”, растојање од готово 200 километара прешла су без заустављања. Пре него што је пројектовао „чарволант” Џорџ Покок правио је планове како да осмисли змајеве који би носили људе. Вршио је бројне огледе, а у неколико њих укључио је своју кћерку и сина. Једном приликом успео је да сина подигне на стену високу 60 метара. Пококова замисао била је и да бродове вуку змајеви, као и да се користе за време поморских несрећа за додавање конопаца бродоломницима. Захваљујући змајевима, средином 19. века у Сједињеним Америчким Државама изведен је и један градитељски подухват. Наиме, група инжењера разматрала је могућност прављења моста изнад водопада Нијагаре, воде која грми, како су реку називали староседеоци Индијанци. Река није признавала државне границе, већ је воду из језера Ири преносила у језеро Онтарио стварајући два величанствена, али непремостива водопада. Наводно је један од стручњака уочио дечака који је пуштао змаја и понудио му десет долара, за то време велику суму, да змајем пребаци конопац преко реке. После неколико безуспешних покушаја, дечак је зарадио обећани новац. Успео је да пребаци конопац и то је био зачетак новог начина градње мостова какви су, рецимо, Рејнбоу или Вирлпул који повезују Сједињене Америчке Државе с Канадом. А потом су почели да се појављују змајеви помоћу којих су људи покушавали да лете, а не само да се подигну увис. Зна се да је 1894. године британски генерал и оснивач скаутског покрета Роберт Бејден Поуел (1857–1941) конструисао змаја дугачког дванаест метара и помоћу њега се подигао на тридесет метара. Савременици чувене браће Рајт бележе да су Вилбур (1871–1948) и Орвил (1867–1912), зачетници ваздухопловства, 1900. године дане и дане проводили на пешчаним динама обала Атлантског океана у Северној Каролини и пажљиво посматрали кретање змаја којим су управљали с четири танке жице. Проучавали су технику која им је касније помогла да створе прву моторну летелицу тежу од ваздуха којом су се три године касније винули у небо. Почетком двадесетог века змајеви су служили и у друге сврхе. Уз помоћ змаја Италијан Гуљелмо Маркони, инжењер и физичар, подигао је антену помоћу које је 1901. године на Њуфаундленду примио први бежични радио-сигнал преко Атлантског океана. Захваљујући том подвигу, усавршио је истраживања и постао изумитељ бежичне телеграфије и радија. Чак и после проналаска авиона змајеви су наставили да се употребљавају у разне сврхе. Шкотски научник и изумитељ телефона Александар Грахам Бел (1847–1922) конструисао је дивовског змаја дугачког више од 125 метара којим је често летео изнад једног језера и уживао у погледу с висине. Али, поред тога што су људе дизали у ваздух и ширили им видике, змајеви су често на својим „плећима” носили камере и фотоапарате који су правили невероватно добре снимке. У метеорологији су употребљавани много година. Између 1893. и 1933. године Американци су имали читав низ метеоролошких станица које су се служиле змајевима за испитивање атмосфере. Поједине станице имале су змајеве који су досезали висину и до седам хиљада метара. Трговачке морнарице многих земаља користиле су змајеве за додавање конопаца настрадалим бродовима и тако су остваривале замисао већ помињаног Џорџа Покока. За време Другог светског рата било је предлога да се Америчка ратна морнарица змајевима заштити од напада из ваздуха. Замисао је била да се пусте змајеви који би носили челичну ужад и тако онемогућили авионима да прелећу изнад флота. Иако се тај план није остварио, многи пилоти авиона оборених у море могу да захвале баш змајевима што су остали у животу. Помоћу змајева дизали су у ваздух антену и тако могли да затраже помоћ. Змајеви су и данас корисни и за науку и за војску, али су првенствено омиљени као забавна игра. У многим крајевима света, поготово земљама Далеког истока, где је и поникла вештина њиховог прављења, змајеви су и даље права уметничка дела. Тамо не престају праве светковине кад се приређују надметања у пуштању змајева, јер је сваком такмичару веома стало да победи у висини, брзини лета, али и лепоти лелујаве и лагане летелице која „лови” ветар и преотима му снагу. Wed, 06/07/2011 - 10:07


Иван Ивањи о новом роману: Последњи потез није аутобиографски 02.02.2018 14:11 | Приредила: Александра Глишић Београд - Књига "Последњи потез" Ивана Ивањија, коју су критичари оцијенили као капитално дјело овог врхунског приповједача, од јуче је у продаји у издању београдске "Лагуне". - У овом делу нема аутобиографских момената. У роману се јављају и историјске личности као Моша Пијаде, Владимир Велебит, Владислав Рибникар, немачки есесовски пуковник Хетл и други. Доста пажње сам посветио масонима, чија је улога у свим догађајима које описујем прилично велика, мада наглашавам да је то роман, значи фикција, заснована на темељима озбиљно проучаваних факата - рекао је Иван Ивањи. Највише пажње аутор је посветио представнику четврте генерације, Рудију, који је нехотице доспио у улогу двоструког агента. - Немци су дуго мислили да ради за њих као преводилац и достављач информација, а он је, у ствари, радио за покрет отпора, коме се прикључио у последњем тренутку пре него што га је Гестапо открио. Он пред своје самоубиство подвлачи под породичну хронику последњи потез у нади да ће његов син и његови потомци живети другачијим, нормалним, достојанственим животом - каже Ивањи. Прича романа почиње у Аустроугарској XIX вијека, води кроз Први свјетски рат и борбе у Албанији, Краљевину СХС и Југославију, кроз Њемачку између два рата, окупацију Југославије, Југославију послије рата, њен распад, па све до данашњих дана. Поједине епизоде се догађају у Аустрији, Великој Британији и Кини. Паралелно с каријером педагога, новинара, драматурга и бројним функцијама које је обављао у културном животу Београда и дипломатији, Ивањи се бавио и књижевношћу и од ране младости објављивао је поезију, прозу, есеје, бајке и драме. - Савременик и учесник догађаја које описује у "Последњем потезу", Иван Ивањи на маестралан начин ствара значајан роман српске књижевности. Он то чини ломећи судбинске историјске потезе преко леђа мушкараца и жена из јеврејске породице Ротбарт, односно Радвањи, односно Радван. Ти људи су мењали презимена и имена како су их политичке и ратне околности нагониле, ризикујући све да би остали доследни својим идеалима - каже писац Павле Зелић у критици романа.


аСрбија | Франкенштаjн у Филхармониjи Франкенштаjн у Филхармониjи (Извор: www.bgf.rs) Франкенштаjн у Филхармониjи У оквиру онлаjн сезоне, петком на Jутjубу, Београдска филхармониjа представља култну композициjу „Франкенштаjн!!“, аутора ХК Грубера, чиjа jе домаћа премиjера била у оквиру циклуса Пандемониjум. Публика ће имати прилику да 8. маjа од 20 часова погледа несвакидашњи наступ музичара коjи поред класичних инструмента свираjу и на играчкама! Jедан од наjангажованиjих аустриjских савремених композитора, ХК Грубер, наступио jе као диригент, солиста и шансониjер представивши дело коjе jе синтеза поп и народне музике, као и богате традициjе бечког кабареа. У овом комаду, поред Франкенштаjна, нижу се различити jунаци – Супермен, Џеjмс Бонд, Ђанго, Робинзон Крусо, Бетмен и Робин, а филхармоничари њихово „хероjство“ приказуjу и на трубицама, сиренама, пиштаљкама, шмирглама, чегртаљкама, клавиру-играчци, мелодикама. Овоj композициjи, забавноj и за слушање и за гледање, претходи „Музика преображења“, Курта Шверцика. У оквиру недељног онлаjн репертоара на друштвеним мрежама и саjту Београдске филхармониjе, обjављено jе ново издање блога Филхармоничар у изолациjи, виолинисткиње Тамаре Живковић. Концертмаjстор Мирослав Павловић jе публици поклонио тему из Бетовенове Романсе коjу jе требало као солиста да одсвира са оркестром под управом диригента Ханса Графа. Аудио среда представља наступ Немање Станковића и Дворжаков Концерт за виолончело и оркестар, а сећање четвртком одлази у Музеj савремене уметности када jе Филхармониjа одржала низ перформанса приликом отварања музеjа након дугачке паузе и реновирања. https://youtu.be/3LptPgVTAFU https://soundcloud.com/beogradska-filharmonija/dvorzak-koncert-za-violoncelo-nemanja-stankovic https://www.facebook.com/bgfilharmonija/videos/232254968210722/ https://www.bgf.rs/tamara-zivkovic-filharmonicarka-u-izolaciji/ фото: Марко Ђоковић Frankeštajn