text: Рецепт за палачинке Сцаллион - Нови рецепти Палачинке Сцаллион 300 г брашна, 250 мл топле воде, празилук, коре зеленог лука, Порције: 5 КАКО ПРИПРЕМИТИ Сцаллион палачинке РЕЦЕПТ: Замесити тесто од следећих састојака: брашна, соли и воде, добро месити док не сиђе са руку. Оставите тесто да се одмара око 30 минута. Поделите тесто на 5 делова (у зависности од величине палачинки). Намажите сваки комад теста, премажите га са мало маслиновог уља, поспите сољу и додајте ситно сецкани лук и празилук. Роламо лист, а ролну претварамо у љуску пужа. Ширимо шкољку лопатицом. Палачинке испржите са обе стране у тефлонском тигању са мало уља. Кухачу додајте 2 шоље брашна и прашак за пециво. Затим, са упаљеним мотором, додајте 2⁄3 шоље хладне воде, наставите са прерадом док се тесто не формира, око 40 секунди. Пребаците тесто на тањир и оставите са стране. Преостало брашно и со додајте у процесор за храну и, при упаљеном мотору, додајте 2⁄3 шоље кључале воде и наставите са прерадом док се не формира чупаво тесто, око 30 секунди. Вратите резервисано тесто у процесор хране и пулсирајте док се оба теста не сједине, око 35 секунди. Чисту радну површину лагано побрашните и окрените тесто на њу. Месите тесто док не постане глатко и еластично, око 4 минута. Намастите велику чинију, пребаците тесто на њу, покријте и оставите са стране на собној температури док не постане савитљива и опуштена, око 2 сата. Чисту радну површину и оклагију лагано побрашните. Поделите тесто на пола и једну половину разваљајте у правоугаоник димензија 10 к 20 инча. Премажите правоугаоник са 1 кашиком сваке репице и сусамовим уљем. Поспите са пола младог лука, пола чили пахуљица и пола белог бибера. Почевши од једне дугачке стране, чврсто разваљајте правоугаоник попут желеа, лагано се протежући према вани док се котрљате. Исеците роладу попречно на 3 једнака дела. Лагано растегните један комад и, почевши од једне ивице, намотајте га водоравно, затакнувши вањски крај испод њега. Руком лагано спљоштите завојницу у диск, а затим оклагијом изравнајте диск даље у круг од 6 инча. Поновите са преосталим комадима и другом половином теста и надјева. Покријте палачинке великим листом пластичне фолије и оставите са стране 10 минута. Ставите велики плех у рерну загрејану на 200 ° Ф. У средњу таву за лепљење на средњој ватри додајте 2 кашичице уља репице. Кад се уље загреје, додајте 1 палачинку у тигањ и кувајте, окрећући тигањ и окрећући га једном, до златне и хрскаве, око 10 минута. Широком лопатицом или клештима пренесите палачинку на лим за печење у рерни. Поновите са преосталим уљем и палачинкама. Када су све палачинке печене, извадите их из рерне и исеците на кришке. Послужите топло, са соја сосом за умакање. Палачинке од лука су толико популарне у Кини колико и мафини у Америци. Основни рецепт за једноставну палачинку од младог лука - послужену уз сојино млеко или кашу од пиринча за доручак - само је водич. Неко воли чвршће, неко пахуљастије. Цхристопхер Тестани Палачинке од лука са умаком од умака Палачинке од лука или зеленог лука свеприсутна су кинеска улична храна, која се често једе за доручак. Свака регија Кине има свој посебан стил палачинки од младог лука. Наша верзија нуди палачинке са хрскавом спољном површином и жваканом, меком унутрашњошћу. Они су практична, помало неуредна ствар за прављење, али потпуно неодољива за јело. 2 шоље (454 г) светлог соја соса 1 шоља (227 г) пиринчаног винског сирћета 1/2 шоље (113 г) мирина или једноставног сирупа 1 кашика сусамовог уља 1/2 шоље (57 г) нарибаног свежег ђумбира 1/4 шоље (57 г) млевеног белог лука 1 1/2 шоље (1 хрпа) младог лука, белог и зеленог, исеченог на танке наслаге 2 кашичице чили пасте од белог лука, опционо 2 кашике сусамовог семена, за украшавање 2 гомиле (око 1 1/4 шоље, 145 г) младог лука, опране и исечене на пристрасност 1/2 шоље (99 г) уља од кикирикија 2 кашике (28 г) кошер соли 4 шоље (482 г) универзалног небељеног брашна Кинг Артхур 1 1/2 до 2 шоље (340 г до 454 г) воде уље од кикирикија за покривање теста, плус још за пржење Да бисте направили сос за умакање: Комбинујте све састојке осим сусамовог семена у фрижидеру док не будете спремни за послуживање. Да бисте направили палачинке: Помијешајте млади лук, 1/2 шоље уља од кикирикија и кошер со у посуди остављеној са стране. Ставите брашно у посуду сталка миксера опремљеног лопатицом. Укључите миксер на ниску брзину и, док ради, у сталном млазу додајте 1 1/2 шоље воде. Мешајте док брашно није равномерно навлажено, вероватно ће у почетку изгледати као овсена каша. Наставите са мешањем још минут, зауставите миксер и додирните тесто. Не би требало да буде толико мокро да вам прекрије прст. Уместо тога, требало би да га можете мало уштипнути и повући: биће веома растезљиво. Додајте још воде ако вам се чини да је тесто чврсто. Мешајте тесто на малој брзини још 5 минута. Савршите своју технику Палачинке од лука, укључени сос за умакање Када је тесто глатко и веома растезљиво, поравнајте га у чинији и прелијте са довољно уља од кикирикија по врху да га потпуно прекрије. За обликовање палачинки: Нека вам при руци буду преклопне пластичне кесе за сендвиче (или ваше омиљене кесе за вишекратну употребу). Сипајте локву кикирикија од 8 инча у лим за печење са ободом. Извадите шаку теста (око 140 г до 155 г, у зависности од тога колико сте воде додали). Ставите тесто у локву уља. Подмажите прсте и раширите их у свим правцима док скоро не видите кроз њих, требало би да имате круг пречника око 10 "и дебљине 1/4". Извадите 2 кашике смесе за пуњење и равномерно распоредите по тесту. Радећи одозго, разваљајте тесто у кладу. Држите се за један крај и намотајте трупац у спиралу, стежући крајеве заједно. Ставите палачинку у врећу за чекање. Поновите са преосталим тестом, стављајући сваку палачинку у засебну кесу да бисте могли да обликујете шест палачинки. За кување палачинки: У велики, тешки тигањ постављен на средњу ватру, сипајте довољно уља од кикирикија да прекрије дно посуде дубине 1/4 ". Загрејте уље док не видите таласање по његовој површини. На подмазани тањир распоредите палачинку док не буде дебљине 3/8 "и пречника око 6". Сада лукави део: Подигните палачинку са две руке и пажљиво је ставите у уље. Кухајте око 3 минуте, док прва страна не постане златно смеђа. Окрените палачинку помоћу клешта и пеците још 3 минута, док са обе стране не порумени. Извадите палачинку из посуде и ставите је на даску за резање обложену упијајућим папиром, окрените је да се исуши са друге стране. Поновите са преосталим палачинкама. Кад будете спремни за сервирање, сваку палачинку исеците на осам кришки и пропратите умаком од умака. Сваку палачинку украсите кашичицом сусамовог семена. Остатке палачинки чувајте добро умотане на собној температури неколико дана у замрзивачу ради дужег складиштења. Савети наших пекара Вишенаменски сос за умакање за ове палачинке једноставно се саставља, траје неограничено дуго у фрижидеру и има невероватан број употреба. Одлична је маринада за пилећа крилца или ражњиће, а уз додатак мало хоисин умака, постаје прекрасан умак за роштиљ. Намажите је рибом на жару или је употпуните темпура поврћем или шкампима. 21⁄3 шоље плус 1 кашика (300г) универзалног брашна 3⁄4 шоље плус 1 кашика (195 мл) топле воде 油酥 Иоу Су (уљна паста) 5 кашика (35 г) универзалног брашна 4 кашике биљног уља, плус још за радну површину 2 лука, исецкана на 2-инчне сегменте Умак за умакање 1 кашика црног сирћета 1 кашика светлог соја соса 1 кашичица гранулираног шећера Један комад свежег ђумбира од 1 инча, огуљен и ољуштен Неутрално уље за кување (попут уљане репице или уља од семенки грожђа), по потреби за подмазивање и пржење 2 кашичице свињске масти (опционо) 3 лука, ситно исецкана Процес кувања Кување палачинки од младог лука на први поглед може изгледати застрашујуће. Моје детаљне фотографије корак по корак помоћи ће вам да прођете кроз то како припремити тесто и обликовати палачинке као професионалац. 1. део # 8211 Припремите тесто Ако правите велику количину палачинки од младог лука, за прављење теста можете користити стални миксер. Али било ми је довољно лако да ручно умесим тесто. Полако додајте врелу воду у брашно и мешајте га истовремено. Мешајте док се топла вода потпуно не упије Полако додајте хладну воду и наставите са мешањем Пахуљице од теста треба да настану када се дода сва вода Почните све заједно притискати руком Можете додати још мало воде ако је остало превише сувог брашна. Или можете мало додати још мало брашна ако је тесто јако лепљиво. Након што сте сабили све пахуљице теста, требало би вам остати мало или нимало сувог брашна. Мешајте око 5 минута док се не формира тврдо тесто. Оставите да се одмара 20 минута, а затим месите 1 минут да формирате глатко тесто. Најбољи начин за прављење пуњења за палачинке од младог лука је да направите пасту од уљног брашна (а не само да наносите уље на тесто). На овај начин можете лако радити у слојевима без истискивања уља док развлачите палачинке. Да бисте направили фил, једноставно помешајте суве састојке са уљем док не формирају глатку пасту. Део 3 & # 8211 Формирање палачинки од младог лука Исеците тесто на 6 делова и радите на комадима један по један. Рукама обликујте тесто у правоугаони облик. Разваљајте тесто Тесто треба да формира веома танак правоугаоник. Додајте пасту од уља од брашна Раширите пасту, остављајући око 1 "(2,5 цм) и на дугачком и на кратком крају без пуњења (горњи и леви) Додајте зелени лук, концентришући већи део према дугом и кратком крају са филом Лагано увијте тесто, што је могуће чвршће Истисните мехуриће ваздуха из траке за тесто Даље уролајте дугачку траку теста Завуците крај на дно Лагано притисните високу палачинку Оставите да одмара док радите на осталим палачинкама Палачинке разваљајте кад будете спремни за кување Загрејте тигањ са слојем уља на дну, додајте палачинку и протресите палачинку неколико пута да се не залепи Нека палачинка прво кува поклопљену Окрените палачинку и поново кувајте поклопљено Затим кувајте откривено, док обе стране палачинке не порумене Можете да употребите лопатицу да притиснете палачинку, како бисте помогли при равномерном запечењу Најбоља ствар код ових палачинки је што се могу чувати сирове или куване. Ако желите да добијете најбољи свеж резултат, замрзните палачинке од младог лука након што их разваљате. Пажљиво их сложите с комадом пергаментног папира између њих, а затим пребаците све у велику врећицу са затварачем. Истисните што је могуће више ваздуха и затворите кесу. Замрзните палачинке до 3 месеца. Да бисте скували смрзнуте палачинке, једноставно их оставите да се одмрзну на собној температури 8 минута и скувајте их на исти начин. Ако скувате све палачинке и имате остатке (мало вероватно !!), можете их ставити у кесу и чувати у фрижидеру неколико дана. Можете их загрејати у микроталасној пећници или на рингли. Имајте на уму да ако загрејете кувану палачинку, она ће и даље бити прилично хрскава, али текстура ће постати помало жвакана. Шта су кораци? Млади лук је врста младог лука, који се назива и зелени лук и млади лук. Млади лук се састоји од беле подлоге која се није у потпуности развила у луковицу и зелених стабљика које подсећају на власац. И бели и зелени делови се користе у рецептима и конзумирају се као сировина и сировина. Млади лук је члан породице Аллиум, која укључује бели лук, лук, празилук и пацове. Степенице расту у гроздовима и развијају тамнозелено лишће, шупље цеви. Иако се израз млади лук користи за неколико различитих врста лука, бела основа правог младог лука има равне стране од заобљених (што разликује почетке растуће луковице). Обично постоје кратке беле нити које се протежу од дна белог краја. Ароме Сцаллионс Млади лук има слађу и блажу арому од зрелог лука и нешто је јачи од власца. Бели део има више укуса од зеленог лишћа. Врхови овог зеленог лука могу се користити као замена за власац у многим рецептима. Избор Сцаллионс Млади лук се продаје у гомилама у одељку производа супермаркета. Иако су доступни током целе године, лукови су на врхунцу током пролећних и летњих месеци. Они се разликују од величине до величине, а просечна величина је најбољег укуса. Потражите лук чија је бела основа чврста и где су зелени крајеви обојени и укочени. Избегавајте гроздове у којима се лишће прогута и пожути. Кување паука Иако се пилетина може кувати, цела или млевена, вероватно ће највише пријати у свежим салатама, сирова или као додатак за сосове у последњем тренутку. Млади лук је популаран састојак кинеске и мексичке кухиње и често се користи као прилог у разним рецептима. Складиштење Сцаллионс Пре него што одложите млади лук, уклоните гумицу и исперите траку под хладном водом. Кревет се осуши папирним убрусом, а затим умота у влажни папирни убрус и стави у пластичну кесу. Млади лук ће остати свеж у фиоци за поврће у фрижидеру до три дана. Палачинке од лука - рецепти 2 шоље универзалног брашна, плус додатно за радну површину 2 тсп. кошер со, плус додатно за сервирање 3⁄4 шоље кључале воде, додатно по потреби 1⁄2 шоље соја соса 1 Тбс. гранулирани шећер или смеђи шећер 1 Тбс. плус 2 кашичице сусамовог уља, подељено 1 1⁄3 шоље плус 2 кашике танко нарезаног младог лука (из приближно 2 грозда), подељено 2 Тбс. сирће од пиринча или црног сирћета 1 тсп. чиле уље или љути сос (опционо) 1 Тбс. биљно уље, плус додатно за пржење, за послуживање У великој чинији помешајте брашно и со и умутите да се сједини. Постепено почните да додајете кључалу воду, мешајући дрвеном кашиком, све док се вода не сједини и не остану суви комадићи брашна. Почните да гнетете у чинији једном руком, а другом руком да учврстите чинију. Наставите са гњечењем, гурајући тесто уз бок чиније и удвостручујући га назад на себе, док не постане кохезивно и благо глатко. По потреби кашику воде. Пребаците на благо побрашњену радну површину и месите додатних 5-8 минута, док се не формира глатко и благо лепљиво тесто. Обликујте округлу масу, пребаците у чинију и покријте пластичном фолијом. Оставите да се одмара најмање 1 сат и до 4 сата унапред, на собној температури. Тесто се може правити и у стајаћем миксеру са прикључком за весло. Када користите ову методу, пређите на наставак за куку за тесто након што се вода потпуно убаци и месите док не постане глатко, око 6 минута. Док се тесто одмара, направите сос за умакање. Комбинујте соја сос, шећер, 2 кашичице сусамовог уља, 2 кашике младог лука, сирће и љути сос, ако желите. Оставите по страни. У малој чинији помешајте преосталу 1 кашику сусамовог уља и 1 кашику биљног уља. Поделите тесто на 4 дела, обликујте у мале округле и лагано побрашните радну површину. Радећи са једним комадом одједном и држећи неискоришћено тесто прекривено кухињским пешкиром, сваки круг разваљајте у круг од 8 инча. Тесто лагано премажите мешавином сусама и биљног уља, поспите четвртином исецканог младог лука и разваљајте тесто у чврсту роладу налик на цигаре. Затим умотајте тесто у спиралу, попут љуске пужа, убацивши крајњи део спирале испод, у средину доње стране теста. Притисните дланом да запечати и оставите са стране, прекривену кухињским пешкиром. Поновите са преосталим тестом, уљем и младим луком, побрашњеном површином колико је потребно како бисте спречили лепљење. Затим разваљајте сваки спирални комад теста у танко округло 7 инча дебело, 3⁄8 инча дебело, брашнасто тесто и по потреби лагано извијте површину. Ако се тесто стегне и чини се да има проблема са ваљањем у круг ове танкоће, оставите тесто да се опусти 10 до 15 минута, покривено, и покушајте поново. Загрејте таву или таву од ливеног гвожђа на средњој ватри док се не загреје. Додајте довољно биљног уља да обилно премаже површину. Количина ће зависити од величине тигања или таве. Додајте палачинке од младог лука, у количинама по потреби, и кувајте, окрећући једном и по потреби додајући уље, док не постану дубоко златне и хрскаве, око 2-4 минута по страни. Палачинке треба потпуно скувати на нижој температури, како би се спречило претерано запечење. Готове палачинке поспите додатном сољу и пребаците у рерну на плех да се загреју док се друге палачинке прже. Хрскаве, ароматичне, тако могу да опишем ове кинеске палачинке. Радио сам их безброј пута до сада и једноставно их се не могу заситити, јако су добри. Палачинке од младог лука (палачинке са зеленим луком) веома су једноставне за припрему, ако пратите следеће кораке, не може а да не изађе. Ако претражите Гоогле, наћи ћете много рецепата, овај рецепт сам давно сачувао са једне америчке веб локације. Важно је да вам тесто испадне, односно да је еластично, добро само за размазивање. Припрема: у чинију сипати брашно, постепено сипати топлу воду. Месите док не добијете глатко и еластично тесто. Не може ући сва вода, у зависности од брашна. Посуду мало подмажите са мало маслиновог уља и посуду прекријте салветом. Оставите тесто да одстоји 30 минута. У међувремену насјецкајте зелени лук. Ставио сам и бели и зелени део. Ако желите палачинке са јаким укусом лука, само додајте зелени део. У чинију сипајте мало маслиновог уља, припремите со и четку. Тесто поделити на 4 једнака дела. Узимамо први комад, обликујемо га у куглице и растежемо га док не постане танак лист. Намажите га маслиновим уљем, поспите сољу и зеленим луком. Роламо лист, док не добијемо велику и танку змију :)). Ако је змија предугачка, можете је преполовити. Учинио сам палачинке већим, у зависности од величине тигања. Добијену змију претварате у пужа: Д, тако на слици. Ножем раширите пужа. Немојте бити нестрпљиви ако се тесто ломи, а лук се ломи. Исто урадите и са остатком теста. 4 велике палачинке излазе из ове композиције. Загрејте тигањ који се не лепи и испеците палачинке. 2-3 минута са сваке стране, на тихој ватри. Палачинке са луком - кинески рецепт Укупно време кувања: 50 минута Број порција: 8 палачинки 3 шоље брашна 1 шоља топле воде 1 кашика сусамовог уља (или другог уља) 8 гранчица зеленог лука Просијте брашно у велику чинију. Посолите и измешајте ручно. Сипајте врелу воду и брзо промешајте репом дрвене кашике. Затим месите ручно, око 3-5 минута, или док не добијете глатко тесто. Вратите тесто у чинију и покријте га дебелим пешкиром. Оставите да се одмара пола сата. У међувремену очистите и оперите зелени лук. Исеците га на колутове или ситно. Након 30 минута извадите тесто из посуде. Поделите га на 8 једнаких лоптица. Узмите сваку лоптицу теста и оклагијом га разваљајте у што тањи лим. Не посипајте радни сто брашном јер ће тесто постати тврђе и то није назначено. Најбоље је користити мало уља приликом ширења листа. Ставите уље у чинију. Натопите четку уљем и подмажите лист одозго. На лист ставите зелени лук, равномерно га распоредите по целој површини (осим ивица). По врху поспите мало соли. Лист ваљати по дужини у ролну. Затим га ваљајте у спиралу, попут пужа. У шерпу сипајте мало уља и ставите тигањ на шпорет на средњу ватру. Кад се добро загрејао, поравнајте пужа оклагијом, дајући му округли облик колача. Ставите колач у тепсију и пеците са обе стране док не порумени. Са сваке стране траје око 1-2 минута. Учините исто са свим осталим комадима теста. Предлози за послуживање Кинеске палачинке са луком су јако добре топле. Кинези обично служе ове палачинке (и друге палачинке од поврћа) са разним сосовима. Популарни сос у Кини је соја сос са сирћетом и белим луком. Такође се одлично слажем са супама или чорбама. Ако вам понестане палачинки, можете их држати у фрижидеру или замрзивачу у пластичној кеси. Затим се могу поново загрејати у тигању или рерни. 1. Тарин мултикултурални сто, Цонг Иоу Бинг (кинеске палачинке од младог лука): хттпс://тарасмултицултуралтабле.цом/цонг-иоу-бинг-цхинесе-сцаллион-панцакес/ 2. Кинеска сечуанска храна, кинеске палачинке од младог лука (Цонгиоубинг): хттпс://ввв.цхинасицхуанфоод.цом/цхинесе-сцаллион-панцакес/ * Савети и све здравствене информације доступне на овој веб страници служе у информативне сврхе и не замењују лекарску препоруку. Ако патите од хроничних болести или следите лекове, препоручујемо вам да се пре почетка лечења или природног третмана консултујете са лекаром како бисте избегли интеракцију. Одлагањем или прекидом класичних медицинских третмана можете угрозити своје здравље. Напомене о рецептима за Сцаллион палачинке успеле! Пре него што пређемо на рецепт, ево неколико ствари које треба запамтити: За овај рецепт користите округле, беле омоте за кнедле. Избегавајте омоте од кнедли направљене од јаја (знаћете јер су тање и жуте боје) или омоте од вонтона (који су генерално превише танки за овај рецепт, а такође и квадратног облика). Више информација о омотима за кнедле у нашем Речнику састојака можете пронаћи овде. Тање палачинке од младог лука значе хрскавије палачинке од младог лука. Ако волите жвакане или густе палачинке од младог лука, можете их мање разваљати и стога их учинити дебљима. Можда ћете их морати кувати мало дуже. Направио сам сваку палачинку са младим луком користећи 5 омота. Било који распон између 4 до 7 омота за сваку палачинку је савршено у реду. У сваком слоју има мало соли, што сматрам да палачинке чине укуснијим. Међутим, пазите да их не пресолите и посолите по свом укусу. Кључеви добре палачинке од младог лука су млади лук и уље - користите обоје. Не бојте се наносити слонове на те младице! Мањи комадићи младог лука производе више окуса младица, па одвојите вријеме да их насјецкате на мале комадиће. Видео: БЛИНЫ на МИНЕРАЛЬНОЙ ВОДЕ. Без яиц и молока. ВКУСНЫЕ и ТОНКИЕ. РЕЦЕПТ постных блинов. PANCAKES


Кучма: Путин нам је поставио ултиматум - Russia Beyond Србија Кучма: Путин нам је поставио ултиматум Бивши председник Украјине сматра да је Украјини, географски и историјски, место у Европи. Бивши председник Украјине и учесник трилатералне контакт групе о ситуацији у Украјини Леонид Кучма је у интервјуу за „Глас Украјине“ изјавио да је Русија украјинској страни поставила ултиматум. „Председник Русије се понашао као да није било каквог споразума у Минску. Фактички нам је постављен ултиматум. Или ћемо прихватити његове услове и прекинути свако супротстављање, или ћемо престати да постојимо као независна држава. Он је објаснио да се неће зауставити ни пред каквим губицима ни трошковима ради постизања свог циља, а тај циљ је сада потпуно јасан“, изјавио је Кучма, а преноси „Кореспондент“. Он је притом уверен да је овај ултиматум упућен не само Украјини, него целом западном свету. Кучма је истакао да је, по његовом мишљењу, Украјини, географски и историјски, место у Европи. „Нашим људима једноставно пријају европске вредности. То нам се свиђа: да живимо на европски начин. Жао нам је што је наш пут у Европу тако дуг, кривудав, мучан“, истакао је бивши украјински председник. У понедељак увече, 23.фебруара, Владимир Путин је у свом првом интервјуу после потписивања споразума о прекиду ватре у Минску изјавио да је рат између Русије и Украјине мало вероватан. Председник Русије је такав сценарио назвао апокалиптичним.


- Анализу утицаја квалитета земљишта и воде на животну средину за општину Петрово;


Како је нагласила, билатерлани односи су изванредни.


source: fineweb

text: Више од 100.000 купача на Богојављање у Москви У свих 111 активних Православних цркава и манастира у престоници Русије за Богојављење служене су Свете Литургије са Великим освећењем воде. Према наводима агенција које су водиле рачуна о безбедности, било је 30.000 више купача него прошле године. У 2011. години око 88.000 људи је запливало на празник када се слави Крштење Господа Нашег Исуса Христа. “Било је шездесетак места предвиђених за пливање, а око 92.000 грађане се окупило после Свете Литургије”. Преко 17.700 полицајаца је обезбеђивало учеснике, заједно са општинском и регионалном спасилачком службом, и професионалним рониоцима и медицинском службом. Извор: Pravoslavie.ru


Гледаоци „Догвила” окружују огољени простор игре, што је случај и у представи Златка Паковића, „Ибзенов Непријатељ народа као Брехтов поучни комад”, премијерно изведеној у Центру за културну деконтаминацију. У обе представе је спроведен и близак драматуршки принцип – полажење од познатих текстова и уметање документарних сцена. У Паковићевој представи је тај поступак много сложенији. Док је ауторима „Догвила” најважнија енергија извођења, протест кроз физички израз, сиров и чулан, Паковић је усмерен на теоретски чврсто утемељен отпор, мада је и у његовој представи важно место сонгова који се, такође, уживо изводе (композитор Божидар Обрадиновић).


Морам да напоменем колико је важно за општину Гроцка и за грађане да се школа у Бегаљици што пре заврши. Градска општина Гроцка обезбедила је комплетан екстеријер школе, уредиће спортски терен, поставиће се нова ограда и уредиће се парк око школе. А што се тиче школе у Лештанима добра је вест што се укоро креће са изградњом новог објекта јер стари неиспуњава услове за боравак деце у њој.“ изјавио је преседник Скупштине општине Гроцка Стефан Дилберовић.


source: CulturaX

text: Заједно и у борби против извршитеља – Čuvari/ke vatre Čuvari vatre 22/08/2019 22/08/2019 Bez doma niko, Protesti На данашњи дан, пре две године, организовали смо одбрану и спречили деложацију наше саборкиње Секе Петровић. До тог дана на деложације смо ишли као појединци. Бескарајно дугог лета 2017. године, по осипању Априлског протеста, водили смо бурну дебату о даљем деловању, која је прешла у свађу и готово поделу наше групе. Није било узалуд, победила је идеја о перманентној борби за правду, увек и свугде, која је била визуелизована и у нашем слогану на транспаренту "24/7/365". Потврђена је идеја да наша борба није само она против актуелног аутократе, већ да она мора да буде свеобухватна. Да укључи борбу за права радника, као и ону за право на дом. У оквиру Здружене акције Кров над главом, колектива који окупља организације и појединце у борби за право на становање, ушли смо у један невидљиви и тихи рат у коме је непријатељ оличен у извршитељима и полицији, већ дошао до наших кућних прагова, у име инвеститора, банака, разних превара, лажи, и пре свега у име закона који су скројени против нас. Супротставили смо се својеврсном тоталном рату у коме су дословно на улицу избациване самохране мајке са малом децом, инвалиди и онемоћале старице. У току је већ била права отимачина оног последњег и највреднијег што је преостало људима – крова над главом. Карактеристични звук нотификација Вибера, некакво куцкање по стаклу, као знак за узбуну, дизао би нас из наших постеља, терао да одложимо сваки посао и хитно се упутимо на наведену адресу. Жедни правде прискакали би смо у помоћ злосрећним станарима, чији је стан игром судбине био предмет извршења. Тих неколико часова колико одбране обично трају, улазили би смо у домове људи које до тада никада нисмо видели, а тиме и у њихове животе које смо самим тим мењали. Са променљивом срећом низали смо мале победе које су пре свега значиле да су исте вечери станари уместо на улици и даље спавали у свом дому. Протекле недеље, на нашој трибини под називом "Како до победе – можемо (ли) заједно?", професор Јово Бакић, управо обучен у мајцу са знаком Здружене акције Кров над главом, у две је реченице изнео готово оно што ми чувари ватре мислимо од лета 2017, обраћајући се присутним политичарима: "Ако опозиција жели да буде веродостојна као будућа власт, требало би да нас се окупи уместо двадесетак до тридесетак, пар хиљада, када покушавају да неку старицу да избаце на улицу. Дакле ако би смо због пар хиљада динара дуга, услед чега следи избацивање на улицу, били нас барем онолико колико нас је у шетњи, на спречавању деложација, онда можемо да се надамо."


text: Поново се у земљи Србији расписаше избори и распусти се скупштински сазив обележен НАТО споразумима, додуше обилато ЕУропски парфимисан да се зимски задах чешњака не осети (ах, те навике мрских предака). Није живот само иће и пиће, каже се свакодневно ал` ипак већина посланика воли да поједе и попије, мераклијски, за своју душу (скупштинска трпеза јефтина притом). Зато политичари, тачније они што одрађују политикантске диктате окупационе НАТО управе која још отворено не прља руке (довољно упрљане злочиначким бомбардовањем), морају пред сваке изборе да помно бистре старе књиге куварске. Одавно су вешти мајстори оставили упутства, било писмена било усмена, како се припрема, сервира и конзумира бирачко тело, као политичарима најомиљеније предизборно јело! Ови предстојећи избори баш падоше у време Васкршњег поста, те стога није пристојно тешка, зачињена, масна јела хвалити и православне хришћане нагонити, да их морају пробати. Један беше Краљевићу Марко, што је чак и силнеТурке нагонио да уз Рамазан винце пијуцкају све са осмехом на лицу (али само у песми сиротиње раје!) а данас је “in“ како модерни Срби казују, лака медитеранска кухиња, свеже или гриловано поврће, печуркице и флаширана вода (барем док прилог снимају за великосрпске ТВ, као N1, Prva, B-92, PINK, BN, AL JAZIRA). Фактор стабилности у региону имаће баш тешку и голему муку, најквалитетнији политички кувар као непревазиђено наслеђе на простору ове Србијице, оставио је онај чувени Баја како су га у његово време од миља и муке називали, и савезници и политички противници његови. У њега су гледали сузних очију јер беше сунце жежено и господар воде ледене, те им делио по заслузи, али много памтио увреде а тек политичку издају. Бајин кувар, макар тако пикантан и детаљан, ипак не приличи протестантском конвертиту и то још у време Васкршњег поста, те ће и СКОТ и остала менаџерија морати помагати, а Срби одавно кажу – „много бабица, килаво дете“! Фактор не може да препоручи ни тестенину тако омиљену у ЕУ, јер би рекламирао једног што му је тобожња опозиција, а тата СКОТ му већ одредио и будуће министарство! Ни чувена саморекламирајућа препеченица „Бајчетинка“ неће разбистрити главу, нарочито не на празан ЕУ стомак! Срећом, најзад је псеудо опозициони тројац са кормиларом угуран у рециклирани чун и чека почетак за старт, док их плаћени НАТО лобисти хвале ко Циганин коња свога (напомена-песма чувеног песника а не говор мржње)! Међутим, бирачко тело се ућутало, нешто не таласа, чека потихо ко опрезна деверика, а не сом. Пробали разне демократске ђаконије, цео буљук покварењака нудио им све могуће (и немогуће) само да њима поверење даду, веровали назови стручњацима, видиоцима, страним лобистима и плаћеницима, а прошли ко бечка собарица! Сада им само преостао сиротињски пасуљ за гледање, јер су карте за гатање управо закупили у једној грађанској варијанти (звучи тако проеуропски само карта за срећу у земљи mutti ANGELE, недостаје још). Последњи бастион подршке, вечни пензионери, проредили редове уз силну секирацију што постадоше унутрашња финансијска резерва далеке будућности, а ММФ не зна да су ти овдашњи маторци жилави, баш жилави, а не ко трула ЕУ размажена популација коју саветници из Љубљане називају „упокојенци“ (пензионери), а ови никако да се упокоје. Није лако фактору, толики прелетачи под скутима његовим, битанге жељне само власти и сласти а како веровати конвертитима који ни сами себи не верују, само власт не дају а све остало су поодавно искрчмили на лизинг, те их ко` кола вози ко плати, без сервисирања наравно. Није лако фактору, и ала и врана кренула да му отме део власти, неко јавно, неко тајно, ал` сви би да отму а у кувару чика Баје све то лепо пише, укрчкано, измешано, зачињено и мирише! Нажалост, није за конвертите, крупним словима пише, јер чика Баја није мењао коња за магарца, није веровао страним битангама, онима са Темзе баш никако а осталима по заслузи! Чика Баја био европски ђак техничке струке, упознао напудрану каћиперку веома млад, па кад је сазрео као домаћин дуго Србијом газдовао, што као власт што као опозиција. Поштовао народ, ценио српског домаћина, нарочито памет и сналажљивост његову, штедео ал` не на народну штету, није дозвољавао да му ултиматуме постављају трећеразредни чиновничи ћи из бела света, чак ни тадашњих велесила. Поносио се Баја Србијом, пост постио и редовно се причестио, био и робијаш и државник, на ноге великима одлазио ал` се није понизио, на ноге му многи долазили, ал` их није понизио. Све то лепо пише у кувару Бајином, ал` није за протестантске конвертите а нарочито не за разне паракуваре из региона, јер је Баја за њих имао право име, место и улогу, знајући им и род и бабице, које су их порађале (углавном стрмоглав)! Лако је у некадашњој Србији било опослити изборе у време поста, здрава вода, свежа риба тек из воде извађена, а аласи били баш вешти, своји на своме. Зелениш и поврће раним јутром брани, код Бајлонија све домаће па просто мами, котлић само да се подложи, може и на Ади, доћи ће гласачи сами да чују посланика који за своју странку агитује ал` не бежи од народа који пита, па кад се рибља чорба зготови свак у свој тањир може по жељи да дода љуте туцане паприке, притом све псујући власт и потезе њене а мудри посланик брже боље понуди вино и програм партије, која ће исправити штету само да је гласају. Додуше, тада су политичари постојани били, и нису странке ко посране гаће мењали а нису се ни често политички преудавали, те ни бројну политичку пасторчад у нови брак доводили. Добро су знали ону народну- родило се ваља га љуљати- а народ се српски уморио од љуљања ЕУ и НАТО пасторчади која само захтевају а не дају, раскућују и ово мало сиротиње преостале, а српског домаћина нит` поштују нит`Зато за мишљење питају, а избори следе ....... Зато, баш није лако фактору ко дрвету сувом у планини, у пролеће (макар било и топло, ал` варљиво) а избори следе!


Митарства — Википедија, слободна енциклопедија Митарства су нека врста царинарница на које душа након смрти наилази на свом уздизању ка Богу. На сваком митарству стоје зли духови који од душе траже откуп за одређену врсту греха, да би та душа могла даље да настави пут. [1] Ово веровање је карактеристично за Православну Цркву, међу неким православним светитељима и верницима. Доживљај проласка кроз митарства подсећа на вантелесна искуства[2], феномен заједнички за разне традиције и епохе. [3] 2 Развој учења 3 Списак митарстава 4 Митарства данас 5 Критика учења Јустин Поповић налази термину митарства јеврејско порекло - да су митари код јевреја била лица - цариници тј. публикани, одређени од римљана да наплаћују порез. Митари су се надметали за право да убирају порез и плаћали су Риму унапред, да би стекли право над опорезивањем неке територије. Како је сав профит ишао у њихову корист, а постојао је и ризик да опорезивањем не поврате оно што су већ уложили, били су веома ревносни у свом послу и зато веома омражени у друштву. Развој учења[уреди] Суштина учења о митарствима је у речима светог Кирила Александријског (444. год.) о исходу душе: након изласка из тела, пред душу ће стати две војске, демонска и небеска. Демони ће изобличавати сва човекова дела, тражећи у њима све што је наопако, а душа ће у страху тражити заштиту анђела. Али и под окриљем анђела, душа ће се успињати до других митарстава, са новим препрекама, где ће полагати рачун за своје грехе, које ће анђели искупљивати наводећи добра дела и врлине. Ако не успе, души се ускраћује слава Божија (Ис. 26,10) и она одлази у пакао. Ако прође митарства, душа одлази у Царство небеско.[4] Затим је преподобна Теодора цариградска након своје смрти (940. г.) поручила Григорију, ученику пр. Василија Новог, да постоји 20 ваздушних митарстава. [5] Григорије је упорно тражио од Василија да му открије шта се са Теодором десило након њене смрти и у сну му је то откривено. Од овог догађаја заживљава идеја о царинарницама. Систематски се митарствима почео бавити св. Игњатије Брјанчанинов (1807—1867) а наставио св. Јован Шангајски (1896—1966). [6] Затим њихово учење наставља и објављује отац


source: wikipedia

text: 1908. је била преступна година. Догађаји Јануар Фебруар Март 9. март — Основан је ФК Интер. Април Мај 18—31. мај — Избори за народне посланике Краљевине Србије 1908. Јун 30. јун — У источном Сибиру је пао метеор од чије експлозије се осетило подрхтавање тла и у средњој Европи. Јул 6. јул — У Турској је почела Младотурска револуција под вођством млађих официра и интелектуалаца незадовољних владавином султана Абдула Хамида II. Август Септембар 16. септембар — Аустроугарска и Руска Империја се споразумели да се Аустроугарска не противи отварању Босфора за руске бродове, а Русија аустроугарској анексији Босне и Херцеговине. 27. септембар — У Детроиту почела производња Фордовог модела Т. Октобар 6. октобар — Анексија Босне и Херцеговине 7. октобар — Након ослобађања од турске власти, Крит се ујединио са Грчком. Новембар 3. новембар — Председнички избори у САД: Републикански кандидат Вилијам Хауард Тафт победио је кандидата Демократске странке, Вилијама Џенингса Брајана. Децембар 2. децембар — Пу Ји је постао кинески цар у својој другој години. 28. децембар — У земљотресу који је разорио Месину, други по величини град на италијанском острву Сицилији, погинуло више од 75.000 људи. Рођења Јануар 9. јануар — Симон де Бовоар, француска књижевница, филозофкиња и феминисткиња († 1986). 15. јануар — Едвард Телер, амерички физичар мађарског порекла († 2003). 16. јануар — Етел Мерман, америчка глумица († 1984). 20. јануар — Јован Мариновић, црногорски и југословенски револуционар. († 1982). 22. јануар — Лав Ландау, руски физичар и матеметичар. Добитник Нобелове награде из физике 1962. († 1968). Март 14. март — Коча Поповић, српски и југословенски књижевник, филозоф, учесник Народноослободилачке борбе и војно лице († 1992). 16. март — Јозо Томашевић, америчко-хрватски историчар и економиста († 1994). 25. март — Дејвид Лин, енглески филмски редитељ, продуцент, сценариста и монтажер († 1991). Април 5. април — Бети Дејвис, америчка глумица († 1989). 9. април — Елизабет Алан, америчка глумица († 1990). Мај 20. мај — Џејмс Стјуарт, амерички глумац († 1997). 23. мај — Анмари Шварценбах, швајцарска књижевница, историчарка, новинарка и фотографкиња († 1942). Јун 4. јун — Лујо Давичо, балетски играч, педагог, композитор и учесник Народноослободилачке борбе († 1942). 26. јун — Салвадор Аљенде, чилеански политичар Август 23. август — Артур Адамов, француски књижевник јерменског порекла († 1970). 27. август — Линдон Џонсон, 36. председник САД 27. август — Доналд Бредман, аустралијски играч крикета († 2001). 31. август — Вилијам Саројан, амерички књижевник. († 1981). Септембар 9. септембар — Чезаре Павезе, италијански књижевник, преводилац и књижевни критичар († 1950). Октобар 6. октобар — Карол Ломбард, америчка глумица († 1942). 30. октобар — Дмитриј Устинов, совјетски политичар Новембар 28. новембар — Клод Леви-Строс, француски антропог († 2009). Децембар 22. децембар — Коста Рацин, македонски песник и револуционар († 1943). 30. децембар — Марија Примаченко, украјинска уметница. († 1997) Смрти Јун 21. јун — Николај Римски-Корсаков, руски композитор 24. јун — Гровер Кливленд, 22. и 24. председник САД Новембар 14. новембар — Гуанг-сји, кинески цар 15. новембар — Циси, кинеска царица. (* 1835) Децембар непознат датум — Милорад Терзибашић, српски бициклиста. (*1862) Нобелове награде Физика — Габријел Липман Хемија — Сер Ернест Радерфорд Медицина — Иља Иљич Мечников и Паул Ерлих Књижевност — Рудолф Кристоф Ојкен Мир — Клас Понтус Арнолдсон (Шведска) и Фредрик Бајер (Данска) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1900-е 01908


Албанска bc2 1092;ирма поново одржава путеве у Врању Врање – Градска управа у Врању донела је одлуку по критеријуму најмање понуђене цене да извођење радова на летњем одржавању саобраћајница и путева у том граду повери предузећу „Саба Белча“ из Прешева, које се једино јавило на конкурс за јавне набавке мале вредности, саопштено је данас из градске управе. Према понуди, та фирма ће путеве одржавати по цени од 1,4 милиона динара, а она је и у претходном периоду била ангажована на одржавању саобраћајница али и реконструкm 7ffa 4;ији улица у Врању. Током ноћи 1. августа у Врању је запаљена машина за постављање асфалта „финишер“ компаније „Саба Белча“ вредна више од 100.000 евра на паркингу Јавног предузећа „Водовод“, по чијем ангажовању је требало да ради на асфалтирању једне улице у Врању. Албански политички лидери из Прешева и Бујановца су тада оценили да тај чин има политичку позадину и да је „паљење машине албанске компаније у Врању доказ повратка менталитета из ’90- их година и недостатак воље државних органа да заштите албанску имовину“, као и да представља „албанофобију“. Градска управа у Врању више година уназад ангажује компанију Саба Белча за одржавање и реконструкцију саобраћајница и путева на територији града.


text: Луизијана (; ; фран. креол. Lwizyàn) држава је на југу САД. По површини је на 31. а по броју становника на 25. месту међу државама САД. Главни град је Батон Руж а највећи је Њу Орлеанс. Луизијана је једина држава САД подељена на парохије, које су еквиваленти окрузима у осталим деловима САД. Значајан део Луизијане покривен је седиментима које је донео Мисисипи, стварајући огромне делте и широке области мочвара уз обалу. Оне су богате разноврсним биљним и животињским врстама; карактеристичне примери су птице као што је ибис и бела чапља. Такође, присутне су многобројне врсте жаба, и рибе као што је јесетра и веслокљунка. На већој надморској висини налазе се велике површине под шумама бора и саване. Тамо се налази изузетно велики број разноврсних биљака, међу којима су и бројне врсте орхидеја и биљака месождерки. Добар део урбаног подручја Луизијане карактерише мултикултурно и вишејезичко наслеђе. Разлог томе је јак утицај француске, шпанске, индијанске, и афричке културе у 18. веку. Пре него што су САД купиле ову област, садашња држава Луизијана била је и шпанска и француска колонија. Ту треба додати и довођење великог броја робова из западне Африке у 18. веку. Након Америчког грађанског рата, Американци англосаксонског порекла су подстицали англизацију, те је 1915. енглески језик постао једини службени језик у Луизијани. Порекло имена Луизијана је добила име по Лују XIV, француском краљу које је владао од 1643. до 1715. године. Када је Рене Робер Кавелије прогласио територију у сливу реке Мисисипи француском, назвао ју је La Louisiane, што значи Лујева земља. Као део Француског царства, Територија Луизијана простирала се од данашњег залива Мобил до подручја мало севернијег од данашње границе између САД и Канаде. Географија Луизијана се граничи на западу са Тексасом, на северу са Арканзасом, на истоку са државом Мисисипи, и на југу са Мексичким заливом. Држава се може поделити на 2 дела, тако да су на северу висоравни, док су на југу алувијалне равни. Држава такође има надлежност над отприлике (4,8 km) ширине подводног дела Мексичког залива. То је значајно мање у односу на оближње државе којима је додељена надлежност у ширини од (14 km) заливске обале. Јужни део Луизијане погођен је најбржим нестајањем обале у целом свету. То је у великој мери резултат лошег људског управљања обалом. Клима Луизијана има влажну суптропску климу, вероватно најкласичнији пример суптропске климе од свих јужноцентралних држава. Карактеришу је дуга, топла и влажна лета, као и кратке и благе зиме. Луизијана је често погођена тропским циклонима, а поготово је тешко погођена ударима великих урагана, нарочито у нижим деловима око Њу Орлеанса. Историја Луизијана, територија коју су САД купиле од Француске 1803. за 15 милиона долара. Протезала се од реке Мисисипи до Стеновитих планина и до Мексичких залива до Британске Америке (Канада). Године 1762, Француска је уступила територију Луизијане западно од реке Мисисипи Шпанији, али Шпанија ју је вратила Француској 1800. године. Узнемирен овим потенцијалним јачањем француских власти, председник Томас Џеферсон запретио је да ће образовати коалицију с Британијом. Наполеон је потом Америци продао целу територију Луизијане, иако су њене границе остале недефинисане; њена северозападна и југозападна граница није установљена све до 1818-1819. Куповина је удвостручила територију САД. Демографија Процењује се да Луизијана има 4.601.893 становника према попису становника из 2012. године. То представља раст од 1,5% од претходног пописа из 2010. године. Густина насељености у држави износи 104,9 људи по квадратној миљи. Расе и националности Према попису из 2010. структура становништва Луизијане: Бели Американци - 63,7% Афроамериканци - 32,4% Азијати - 1,7% Домородачки Американци - 0,7% Друге расе - 0,1% Главне групе предака у Луизијани представљају:Французи (16,8%), Американци (9,5%), Немци (8,3%), Ирци (7,5%), Енглези (6,6%), Италијани (4,8%) и Шкоти (1,1%) Језик Према попису из 2000. године (13)особе старије од пет година говоре: 90,8% говори само енглески 4,7% говори француски 2,5% говори шпански 0,6% говори вијетнамски 0,2% говори немачки Постоји неколико различитих дијалеката француског, креоле и енглеског језика. Тренутно de facto признати језици у администрацији су енглески и француски. Религија Верска припадност: Протестанти (60%), Католици (28%), Јеховини сведоци (1%), Муслимани (1%), Будисти (1%), Хиндуисти (0,5%), Јевреји (0,5%), Атеисти (8%) Највећи градови Закон и влада Од 1849. године главни град се из Њу Орлеанса помера у Батон Руж. Скупштина Луизијане, као и седиште гувернерс се такође налазе у Батон Ружу. Административне јединице Луизијана је подељена на 64. парохије (оне представљају еквивалент окрузима) Грађански закон Политичка и законска структура Луизијане задржала је неколико елемената из времена Француске и Шпанске владавине. Један од појмова који се и данас користи је „парохија“ (од француског термина "paroisse") уместо речи округ која се користи у другим државама. Законодавство је засновано на Француском, Немачком и Шпанском грађанском праву, које се угледа на Римско право које је у супротности са енглеским „Општим правом“. Култура Креолска култура Креолска култура представља мешавину француске, шпанске, афричке и домородачке културе. Реч креол потиче од португалског појма "crioulo" која означава роба афричког порекла рођеног у Новом свету. Први документ који садржи у свом тексту реч Креоле потиче из 1782. године и односи се на роба. Данас потомци робова као и слободних људи, Француза, Шпанаца и домородачких Американаца себе називају Креолци. Они се углавном повезују са области Њу Орлеанс, где их и живи највише. Кејџунска култура Кејџуни потичу из централних и западних делова Француске. Они су се одатле раселили у Њу Брансвик, Нову Шкотску и Канаду познатију под називом Акадија. Када су Британци освојили те територије од Француске, раселили су локално становништво. Већина тог становништва је уточиште нашла у Луизијани. Ислењо култура Они представљају трећу препознатљиву културу у Луизијани. Ислењоси су потомци Шпанаца са Канарских острва, који су емигрирали у Луизијану средином 1770. године. Највећа популација Ислењоса данас је концентрисана у парохији Св. Бернард. Референце Литература Спољашње везе Државе САД


1001 НОЋ МУЗЕЈА - Užička nedelja najozbiljniji medij Zapadne Srbije početak GRADSKA 1001 НОЋ МУЗЕЈА 1001 НОЋ МУЗЕЈА od Užička Nedelja 22. јануара 2019. Napisao/la Užička Nedelja 22. јануара 2019. 536 pregleda Живце је прво изгубила видра. Од краја маја слушала је кукање и цврчање воденкоса који је ниско прелетао потез Ђетиње око старе централе „Под Градом“ и слутио катастрофу. „У реду мали. О чему се ради?“ „Како о чему? Пред Ноћ музеја, крајем маја, почели су да крче растиње око моје куће под водопадом. Знају ли они да ја ту живим? Погледај! Све је горе и горе. Руше ми кућу и то траје месецима. Ја сам сада један најобичнији бескућник! Затрпали су ми гнездо које сам ушушкао у камењу испод водопада, каменовали су ми јајашца. Зар они не знају да се ја гнездим и правим потомство баш ту. Баш тад.“ За оне који не знају, воденкос (лат. Cinclus Cinclus) је птица на Црвеној листи строго заштићених врста Србије. Она је станарица и гнездарица, настањује се у близини планинских река обично у подножјима водопада. Има специфичан начин храњења, лети ниско и рони под водом у потрази за ларвама инсеката. Изразито је територијална. Један пар се давно настанио управо на месту најстарије мале хидроцентрале на Балкану. Централе „Под Градом“ у Ужицу. Видра је то знала. Јер су и њени прадедови волели то подручје. Одрасла је на том водопаду којег више нема, претрчавала га зими залеђеног и звала своју породицу високим цијуком у авантуру. За оне који не знају, видра (лат. Lutra Lutra) је сисар на Црвеној листи строго заштићених врста Србије. Зато је посаветовала малог: „Слушај, видим и ја да је Ноћ музеја била увод у Сумрак богова река. Чула сам за неку јегуљу која може да нам помогне. Она мигрира, некад водом, некад копном. Ако наиђе на брану, израсту јој ножице и тада одлази међу људе. Тако да може непримећено да се помеша са двоношцима и добави нам битне информације.“. Кос се загрцнуо: „Мислиш као мала сирена?“ „Да, баш је то једна мала сирена, хајде не будали. Биће то наш шпијун у свету људи.“ Јегуља се указала након месец дана. „Ок. Има ту неких нерашчишћених ствари. Заправо гомила. Сазови становнике Ђетиње, па да почнемо.“ Окупили су се кришом ноћу. Јегуља је започела беседу. „Слушајте ме добро сви. Људима се никако не може веровати. Мала хидроцентрала „Под Градом“ је споменик културе од великог значаја. Такође је јединствен симбол њиховог града којим се поносе. Али истовремено, како су године пролазиле, критеријуми су драстично опадали. Завод за заштиту споменика културе првобитно je донео услове за ревитализацију, којим се ЗАБРАЊУЈЕ рушење анекса машинске зграде. Затим су ти услови мењани, све док то рушење није озакоњено. Знате, код људи је довољно заменити особу која се зове „директор“ и све постаје изводљиво. Они сада тврде да нико од њих не надзире радове. Воденкос је заштићена врста, као и видра. А опет, нешто што су двоношци назвали Завод за заштиту природе Србије није вас регистровао. Они су закључили да није потребно радити Студију о процени утицаја. Хоћу рећи, мали, ти си сада званично мигрант.“ Воденкос је заронио дубоко. Видра је завапила: „ Дај бре јегуљо, не можеш то њему да кажеш. Они јако држе до територије. Не може он тек тако да оде узводно и насели се било где. Ово је био његов дом. Има ли још неко коме можемо да се обратимо?“ Јегуља је била бритка „Наравно. Ту је и сам Град. Који је заљубљен у пређашњу слику хидроцентрале. Али ево шта они кажу: Ми нисмо надлежни. Два завода су дали услове, ми смо ту само да издамо грађевинске дозволе формално, без уласка у детаље. Централа није наше власништво, већ власништво ЕПС-а.“ Видра се није дала збунити: „Да то није онај феномен који двоношци зову „делегирање одговорности“? сви одреда пребацују на оне друге с’ реда? Знамо ми видре за ту игру. Зове се „Између две воде“. Патке су се насмејале „АХАХАКВАКВА. Каже се ИЗМЕЂУ ДВЕ ВАТРЕ. Али стварно, ово је фино, биће ово фино. Нама је добро. Кажу, биће још лепше кад се заврши. Ми верујемо.“ Јегуља: „Патке, рекла бих вам да не једете штошта, али видим да се ви већ одавно искључиво тиме храните. Двоношци су вам загадили реку до те мере да сте прешли на копрофагију, те вам у мозак ударило. Ко још може да воли бетон, цеви и канализацију на дневној бази, осим вас?“ И додаде: „Знајте, родбино моја малобројна, што више етикета „заштићено“ носите, то сте угроженији. Читајте Орвелову 1984. па ће вам бити јасан тај новоговор!“ Видра је стоички истрпела ову пресуду. Већ шест месеци је са бесном сузом у оку пратила деконструкцију. Каменовање водопада, сечу предивних стабала, замућивање воде и дириговани биолошки минимум. Није јој било свеједно. Али запела је да преживи без ичије помоћи. Јегуља је само потврдила бојазан. „Хајде мали“, рекла је воденкосу, „идемо да ти нађемо нови дом. Има твоје фамилије још узводно, док и тамо не дођу људи. Не могу сви бити тврда срца према еколошким мигрантима.“ То је био тренутак када су патке, јегуља, мрмољци, даждевњаци, рибарице, поскоци, грчке жабе и остали заштићени становници Ђетиње приметили да воденкос још увек није изронио. Одабрао је да остане заштићена врста. Дубоко у Ђетињи. Тијана Јевтић (Ужичка недеља 1001) tijana jevtić užice Тапија на Ђетињу IZ NOVOG BROJA UŽIČKE NEDELJE


text: Лав Николајевич Толстој (; Јасна Пољана, 9. септембар 1828 — Астапово, 20. новембар 1910) био је гроф, руски писац сврстан у највеће руске реалисте тога доба. Познат по своја два највећа дела, Ана Карењина и Рат и мир, која осликавају дубоку, психолошку и друштвену позадину Русије и њеног друштва у 19. веку. Био је есејиста, познати борац за права радника, драматург, критичар и морални филозоф, а поред свега пацифиста и левичар. Својим напредним идејама о ненасилном отпору је утицао на личности, које су се појавиле касније, међу којима су најпознатије Мартин Лутер Кинг и Ганди. Према гласању 125 познатих свјетских аутора Толстојеве књиге уврштене су у највеће књиге свих времена. Биографија Толстој је рођен у Јасној Пољани, породичном имању 12 km (7.5 mi) јужно од Туле, и 200 km (120 mi) јужно од Москве. Толстоји су добро позната фамилија старог руског племства, чији су преци познати још од племића по имену Индрис из Литванског царства у 1353; прецизније, он је запамћен по узвику „из земље Цезара, од Германа“ кад је за Русе таква генерална формула означавала све типове странаца. Он је био четврто од петоро деце грофа Николаја Илича Толстоја, ветерана Домовинског рата из 1812, и грофице Марије Толстој (рођена кнегиња Волконскаја). Толстојеви родитељи су умрли кад је он био веома млад, тако да су њега и његову браћу и сестре одгајили рођаци. Године 1844, он је почео да студира право и оријенталне језике на Казанском универзитету. Његови учитељи су га описали са „неспособан и невољан да учи“. Толстој је напустио универзитет усред својих студија, вратио се у Јасну Пољану и затим провео највећи део свог времена у Москви и Санкт Петербургу. Године 1851, након што је накупио тешке коцкарске дугове, он је отишао са својим старијим братом на Кавказ и приступио армији. У то време је почео да пише. Његов преображај из аутора раскалашног и привилегованог друштва у ненасилног и духовног анархисту његовог каснијег доба је узрокован његовим искуствима у војсци. Томе су такође допринела и два путовања по Европи 1857. и 1860-61. Други који су следили истим путем су Александар Херцен, Михаил Бакуњин и Петар Кропоткин. Током своје посете из 1857. године, Толстој је присуствовао јавном погубљењу у Паризу, што је било трауматично искуство које је обележило остатак његовог живота. Он написао у писму свом пријатељу Василију Боткину: „Истина је да је држава завера намењена не само експлоатацији, него пре свега да корумпира своје грађане ... Од сада, никада нећу служити било којој влади било где.“ Толстојев концепт ненасиља или Ахимса је био ојачан након што је прочитао немачку верзију Тирукурала. Он је касније допринео усађивању тог концепта код Махатме Ганди путем свог Писма индусу кад је млади Ганди кореспондирао с њим тражећи савет. Његово европско путовање током 1860–61 обликовало је његов политички и књижевни развој. Имао је прилику да се сретне са Виктором Игом, чије литерарне таленте је Толстој величао након читања Игове тек завршене -{Les Misérables}-. Сличне евокације сцена битки у Иговој новели и Толстојевом Рату и миру индицирају тај утицај. На Толстојеву политичку филозофију је исто тако утицала његова посета француском анархисти Пјеру Жозефу Прудону из марта 1861, који је у то време живео у егзилу у под лажним именом у Бриселу. Осим прегледа Продонове предстојеће публикације, -{La Guerre et la Paix}- (Рат и мир на француском), чији наслов је Толстој позајмио за своје ремек-дело, њих двојица су дискутовали о образовању, као што је Толстој написао у својем образовним записима: „Ако спомињем овај разговор с Прудоном, то је да бих показао да је у мом личном искуству он био једини човек који је разумео значај образовања и штампе у наше време. Испуњен ентузијазмом, Толстој се вратио у Јасну Пољану и основао 13 школа за децу руских сељака, који су управо били еманциповани од кметства 1861. Толстој је описао школске принципе у свом есеју из 1862. године „Школа у Јасној Пољани“. Толстојеви образовни експерименти су били кратког века, делом због узнемиравања од стране царске тајне полиције. Међутим, као директна претеча А. С. Ниловог Самерхила, школа у Јаној Пољани се може оправдано сматрати првим примером кохерентне теорије демократског образовања. Лични живот Дана 23. септембра 1862, Толстој је оженио Софију Андреевну Берс, пореклом Немицу, која је била 16 година млађа од њега и ћерка угледног дворског лекара Андреја Берса, a праунука грофа Петра Завадовског, првог министра образовања у царској Русији. Фамилија и пријатељи су је звали Соња, што је руски деминутив имена Софија. Они су имали 13 деце, од којих је осам преживело детињство. Гроф Сергеј Лавович Толстој (10. јул 1863 – 23. децембар 1947), композитор и етномузиколог Грофица Татјана Лавовна Толстој (4. октобар 1864 – 21. септембар 1950), супруга Михајла Сергевича Сухотина Гроф Илија Лавович Толстој (22. мај 1866 – 11. децембар 1933), писац Гроф Лав Лавович Толстој (1. јун 1869 – 18. октобар 1945), писац и вајар Грофица Марија Лавовна Толстој (1871–1906), супруга Николаја Леонидовича Оболенског Гроф Петер Лавович Толстој (1872–1873), умро у детињству Гроф Николај Лавович Толстој (1874–1875), умро у детињству Грофица Варвара Лавовна Толстој (1875–1875), умрла у детињству Гроф Андреј Лавович Толстој (1877–1916), служио у Руско-јапанском рату Гроф Михаел Лавович Толстој (1879–1944) Гроф Алексеј Лавович Толстој (1881–1886), умро у детињству Грофица Александра Лавовна Толстој (18. јул 1884 – 26. септембар 1979) Гроф Иван Лавович Толстој (1888–1895), умро у детињству Брак је од самог почетка био обележен сексуалном страшћу и емоционалном неосетљивошћу имајући у виду да је Толстој, непосредно уочи њиховог брака, дао Софији своје дневнике с детаљима његове екстензивне сексуалне прошлости и чињеницом да му је једна кметкиња на његовом имању родила сина. Упркос томе, њихов рани брачни живот је био срећан и пружио је Толстоју много слободе и систем подршке да напише Рат и мир и Ану Карењину при чему је Соња радила као секретарица, едитор и финансијски менаџер. Соња је ручно преписивала његове епичке радове с времена на време. Толстој је настављао да уређује Рат и мир, и биле су му потребне чисте финалне верзије да се испоруче издавачу. Међутим, њихов каснији заједнички живот је А. Н. Вилсон описао као један од најнесрећнијих у књижевној историји. Толстојев однос са супругом је погоршан, јер су његова веровања постајала све радикалнија. Он је желео да се одрекне свог наслеђеног и зарађеног богатства, укључујући одрицање од ауторских права над ранијим радовима. Толстојева породица је напустила Русију након Руске револуције из 1905. и накнадног успостављања Совјетског Савеза, и стога његови потомци и родбина данас живе у Шведској, Немачкој, Уједињеном Краљевству, Француској и Сједињеним Државама. Међу њима је шведска певачица Викторија Толстој и шведски земљопоседник Кристофер Паус, Хереста. Новеле и фикција Толстој је један од великана руске књижевности; његови радови обухватају романе Рат и мир и Ана Карењина и новеле као што су Хаџи Мурат и Смрт Ивана Илича. Његови савременици су му одали висока признања. Фјодор Достојевски га је сматрао највећим од свих живих романописаца. Гистав Флобер, након читања и превођења Рата и мира, изјавио је: „Какав уметник и какав психолог!“ Антон Чехов, који је често посећивао Толстоја на његовом сеоском имању, написао је: „Када литература поседује Толстоја, лако је и пријатно бити писац; чак и када знате да нисте ништа постигли и још увек не остварујете ништа, то није тако страшно како би иначе било, јер Толстој постиже за све. Оно што он ради служи да оправда све наде и тежње уложене у књижевност.“ Британски песник и критичар из 19. века Матју Арнолд је сматрао да „Толстојев роман није уметничко дело, већ део живота“. Каснији критичари и романописци настављају да величају Толстојеву уметност. Вирџинија Вулф га је прогласила „највећим романописцем од свих“. Џејмс Џојс је запазио: „Он никад није досадан, никад глуп, никад уморан, никад педантан, никад театралан!“ Томас Ман је писао о Толстојевој наизглед безгрешној уметности: „Ретко је уметност радила тако много попут природе.“ Такве ставове су делиле и јавне фигуре попут Пруста, Фокнера и Набокова. Набоков је имао високо мишљење о Смрти Ивана Илича и Ани Карењиној; он је међутим преиспитивао репутацију Рата и мира, и оштро је критиковао Васкрсење и Кројцерову сонату. Толстојеви најранији радови, аутобиографске новеле Детињство, Дечаштво и Младост (1852–1856), говоре о сину богатог земљопоседника и његовој спорој реализацији о постојању јаза између себе и његових сељака. Иако их је касније одбацио као сентименталне, они откривају знатан део Толстојевог живота. Они задржавају свој значај као примери универзалне приче о одрастању. Толстој је служио као потпоручник у артиљеријском пуку током Кримског рата, што је описано у његовим Севастопољским причама. Његова искуства у бици помогла су у формирању његовог каснијег пацифизма и дала су му материјал за реалистичан опис страхота рата у његовом каснијем раду. Његова фикција конзистентно покушава да реалистично прикаже руско друштво у којем је живео. Роман Козаци (1863) описује козачки живот и људе кроз причу о руском аристократи који је заљубљен у козачку девојку. Ана Карењина (1877) садржи паралелне приче о прељубној жени заробљеној конвенцијама и лажношћу друштва и филозофског земљопоседника (сличног Толстоју), који ради уз сељаке у пољима и покушава да реформише њихове животе. Толстој не само да је користио сопствена животна искуства већ и створио ликове по сопственом имиџу, као што су Пјер Безуков и принц Андреј у Рату и миру, Левин у Ани Карењиној и у извесној мери принц Нехлудов у Васкрсењу. Рат и мир се генерално сматра једним од највећих романа икад написаних, изузетан по својој драматичној ширини и јединству. Његова огромна слика садржи 580 ликова, многи су историјски уз низ других фиктивних. Прича се креће од породичног живота до главног штаба Наполеона, од двора Александара -{I}- Павловича до бојних поља Аустерлица и Бородина. Толстојева оригинална идеја за роман је била да истражи узроке устанка декабриста, чиме се бави само у задњих неколико поглавља, из чега се може закључити да ће син Андреја Болконског постати један од декабриста. Роман истражује Толстојеву теорију историје, а посебно безначајност особа као што су Наполеон и Александар. Донекле је изненађујуће да Толстој није сматрао да је Рат и мир роман (нити је сматрао многа друга велика дела руске прозе тог времена романима). Такво гледиште постаје мање изненађујуће ако се има у виду да је Толстој био романописац реалистичке школе који је сматрао да је роман оквир за испитивање друштвених и политичких питања у животу деветнаестог века. Рат и мир (који је за Толстоја заправо еп у прози) стога се није квалификовао. Толстој је сматрао да је Ана Карењина била његов први роман. Након Ане Карењине, Толстој се концентрисао на хришћанске теме, и његови каснији романи као што су Смрт Ивана Илича (1886) и Шта треба урадити? развијају радикалну анархо-пацифистичку хришћанску филозофију, што је довело до његовог изопштења из Руске православне цркве 1901. године. Упркос свим похвалама које је добио за Ану Карењину и Рат и мир, Толстој је одбацио та два рада током свог каснијег живота као нешто што није истинска реалност. У свом роману Васкрсење Толстој покушава да изложи неправду људских закона и лицемерје институционализоване цркве. Толстој исто тако истражује и објашњава економску филозофију Џорџизма, чији је предани заговарач постао при крају свог живота. Критике и прихваћеност Енглеска књижевница Вирџинија Вулф тврди да је Толстој највећи романописац свих времена. И сам Џејмс Џојс је записао: “Он није никад досадан, нити глуп, никад уморан, педантан или театралан.“ Томас Ман је писао о Толстојевој безазлености: “Ријетко је радио као уметник, више као природњак.“ Велику репутацију су му донели дела Рат и мир, Ана Карењина. Његов књижевни рад састојао се из покушаја напада на руско друштво, које је верно сликао, а и сам му је припадао. У делу Козак (1863) описује козачки живот и љубав једног аристократе, заљубљеног у сеоску девојку. Дело Ана Карењина (1877) има за тему живот узорне мајке и супруге у атмосфери лицемерја високог племства, која разбија окове и против правила започиње живот са човеком кога воли. На сасвим другој страни је лик Љевина, сеоског властелина, који је у потрази за вером у Свевишњег и филозофским мотивима за живот. Он живи и ради са сељацима, покушавајући да спроведе реформу њиховог постојећег стања. Толстој као педагог Лав Николајевић Толстој познат је и као педагошки ентузијаста, највише познат по свом необичном раду у Јасној Пољани, којим позитивно утиче на нове педагошке концепције. Целокупан књижевни и педагошки рад посветио је разобличавању тешког друштвеног стања у Русији и указивао да се проблеми могу решити само мирним путем кроз просветитељски и васпитни рад. Богата педагошка активност Толстоја може се поделити у три периода. Први период (1859—1862) обележава отварање школе у Јасној Пољани и покретање часописа Јасна Пољана, други период (1870—1876) односи се на његову издавачку педагошку активност, када објављује Азбуку, Нову азбуку и Руску књигу за читање, бави се и практичним проблемима васпитања. Трећи период односи се на његов садржајан рад до краја живота, када прелази на позиције религиозног мистицизма, па и питања васпитања третира у духу религиозног мистичког схватања света. Практичан рад Толстоја почиње 1859. године, када је у Јасној Пољани отворио своју прву школу, а Русија добија прву школу за децу сељака (кметова) у Толстојевој кући. Жеља за проучавањем образовања одводи Толстоја на пут по Европи (Немачка, Енглеска, Француска), где се упознаје са организацијом школства, са историјом педагогије и најпознатијим педагозима практичарима. Обилазећи школе од којих је одређен број био отворен за сву децу, више је упознао мане него предности школског образовања. У учионицама је владао страх, ауторитет учитеља се заснивао на заплашивању, физичка кажњавања су била редовна, а градиво је било потпуно одвојено од живота и стварних потреба оних који уче. На основу стечених запажања израдио је критику тих школа, чија је суштина да школа не брине о природи детета, да га жели пасивизирати, заплашити и тако њиме безбрижније владати. О томе је Толстој писао у свом педагошком часопису Јасна Пољана, који је почео да издаје 1861. године. Толстој долази до закључка да образовање мора да буде усклађено са животним искуством људи и да се развија у оквирима живота, па такав принцип примењује у раду се децом из Јасне Пољане. У овој школи, у којој је владала слобода и жеља за знањем која није наметнута, учитељи су били студенти из Москве али и сам велики Толстој. Разуме се да је Толстојева активност изазвала неповерење власти, па је после полицијске рације 1862. године школа у Јасној Пољани престала с радом, да би рад наставила тек 70-их година. Педагошки погледи Толстоја јављају се као протест и оптужба против тадашњег бирократског образовног и васпитног система и против „принудне школе“, како назива школе на Западу. Његово залагање усмерено је ка школи која ће мотивисати децу за већим знањем, која ће развијати љубав према животу, односно присталица је теорије слободног васпитања. Изузетно негативан став према васпитању, коме у почетку није придавао никакав животни смисао, Толстој образлаже чињеницом како државна школа унапред одређује у чему ће поучавати своје ученике и како ће поступати са децом. У његовој школи деца су у учионицама могла да седе како год желе, а часове су често имали у природи окружени дивним пејзажима. Није постојао строго одређен план рада и распоред па су деца могла да оду кући када год пожеле, али су ипак често остајала дуго тражећи још знања због начина на који су им их учитељи преносили. Личност ученика је била поштована и учитељима је увек било најважније шта деца желе да науче и шта им је потребно, а домаћих задатака није било јер су децу кметова код куће чекали тешки послови. Родитељи су у почетку били противници школе у којој учитељи не туку децу јер су сматрали да тако ништа неће научити, али су могли децу да испишу из школе ако желе. Међутим победило је задовољство које су деца осећала у школи у којој је увек владала слобода али никада анархија. Часови су се састојали од великог броја експеримената и изучавања природе на лицу места. Деца сељака су први пут учила математику, географију, цртање, певање и историју коју им је Толстој причао као бајку. Осим тога, у овој школи су успешно спајана знања из природних наука и религије, стицала су се знања о народним умотворинама и руској традицији, а нагласак је наравно био на књижевности. У овој школи учење никада није било обавеза јер је учитељ Толстој сматрао да ако је знање добро, жеља за њим ће настати природно као глад. Тако је и било. Његови ученици су увек били гладни нових сазнања и прича. Бојећи се било каквог шаблона Толстој одлази у другу крајност у јаснопољанској школи. Школу је организовао без наставног плана и распореда часова, без обавезе да ученици редовно посећују наставу и без обавезе да науче лекције. Али је зато од учитеља захтевао да добрим приповедањем код деце побуђују интересовање за наставу. Његова школа била је супротстављена формалистичкој старој школи. Његова теорија слободног васпитања, коју је преузео од Русоа, довела га је до одвајања васпитања и образовања, са објашњењем да је васпитање принудно утицање на другог човека и да оно квари, а не поправља човека. Непосредно пред крај свог живота напустио је овакав став и признао неодрживост теорије слободног васпитања. Њене позитивне стране су биле свакако индивидуално поступање са децом, љубав и поштовање, упознавање и развијање личности детета. Данас, после 150 година, Толстојев начин рада и списи о педагогији признати су као значајан допринос развоју образовања и рада са децом. Смрт Верује се да је Толстој умро од запаљења плућа у Астапову, на железничкој станици 1910. године, након што је усред зимске ноћи напустио дом. Имао је 82 године. Дуго је боловао, па су бригу о њему преузеле супруга и кћерке. На место смрти одмах су дошли лекари, дајући му инјекције морфија. Полиција је покушала да ограничи приступ посмртној церемонији, али хиљаде сељака је било у колони на његовој сахрани. Неки су, додуше, знали само да је „неки аристократа преминуо“. Тако се испоставило да нису довољно знали о животу и делу овог руског реалисте. Дела Романи и новеле Детињство (; 1852) Дечаштво (; 1854) Младост (; 1856) Породична срећа (новела, 1859) Козаци (; 1863) Рат и мир (; 1865–1869) Ана Карењина (; 1875–77) Смрт Ивана Илича (; 1887) Кројцерова соната (; 1889) Васкрсење (; 1899) Хаџи - Мурат (; написано 1896–1904, издано 1912) Кратке приче Упад (1852) Севастопољске приче (; 1855–56) Иван глупак: Изгубљена прилика (1863) Поликушка (1863) Кавсаски заробљеник (; 1872) Путник: Прича једног коња (1864, 1886) Колико је човеку потербно земље? (; 1886) Козак и радник (1895) Отац Сергеј (; (1898) Комади Царство мрака (; (трагедија, 1886) Воће просвећења (комедија, 1889) Живи леш ( (1900) Научна дела и полемике Исповед (Исповедь; 1882) У шта верујем (и под називом Моја вера) (; 1884) What Is to Be Done? (1886) Царство Божје у теби (; 1894) Јеванђеље у писмима (1896) Шта је уметност? (1897) Закони љубави и насиља; 1940 Галерија Референце Литература . 179 pp. Trotsky’s 1908 tribute to Leo Tolstoy Published by the International Committee of the Fourth International (ICFI). The Life of Tolstoy: Later years by Aylmer Maude, Dodd, Mead and Company, 1911 at Internet Archive Why We Fail as Christians by Robert Hunter, The Macmillan Company, 1919 at Wikiquote Спољашње везе Јасна Пољана, музеј-имање Лава Толстоја Биографија на сајту САНУ Геније из Јасне Пољане („Вечерње новости“, фељтон, 3-12. април 2009) Толстој највећи писац у последњих 200 година Online project (readingtolstoy.ru) to create open digital version of 90 volumes of Tolstoy works Религија у књижевности: Толстој (Агапе) Трибина „Толстој – трагични див из Јасне Пољане” Рођени 1828. Умрли 1910. Т Руско племство Научници Просветитељства Инострани чланови САНУ Особе оптужене за јерес Т Деисти Пацифисти Вегетаријанци Личности Кримског рата


text: F1 генерација Прва потомачка или филијална (од лат. filius) генерација (скраћено F1) представља потомке родитељске генерације у Менделовим контролисаним укрштањима. Ову генерацију Мендел назива и хибридима, који у зависности од броја особина могу да буду: У питању су хибриди јер јединке настају укрштањем родитеља који су пореклом из различитих линија (сорти) и генотипски су хомозиготи (један родитељ је АА, а други аа, ако је у питању монохибридно укрштање). Пошто су родитељи хомозиготи, јединке F1 генерације су хетерозиготи са израженом доминантном особином, за монохибридно, или доминантним особинама, ако је у питању више хибридно укрштање . Међусобним укрштањем јединки F1 генерације образује се наредна потомачка или скраћено F2 генерација.