text: 1848. је била преступна година. Догађаји Јануар 1. јануар — Владимир Јакшић, професор београдског Лицеја, започео прва инструментална метеоролошка мерења и осматрања у Београду и Србији, која су непрекидно трајала пуне 52 године, све до Јакшићеве смрти у 1899. години (1848—1899) 12. јануар — У Палерму је почео устанак против бурбонског Краљевства Две Сицилије. 24. јануар — Џејмс В. Маршал је пронашао злато у Сатерс Милу у Коломи, што је довело до Калифорнијске златне грознице. Фебруар 21. фебруар — Карл Маркс и Фридрих Енгелс су објавили Комунистички манифест. Март 13. март — Под притиском демонстрација и побуне у Бечу аустријски канцелар Клеменс Метерних поднео је оставку. 15. март — Уличним протестима у Будимпешти почела је Мађарска револуција. 22. март — Побуњена Венеција је прогласила независност од Аустрије и на кратко обновило Млетачку републику. Април Мај 13. мај — У Сремским Карловцима почело заседање Мајске скупштине на којој су делегати 175 црквених општина из Војводине и Србије изабрали Јосифа Рајачића за патријарха, а пуковника Стевана Шупљикца за војводу. Јун 2. јун — У Прагу је почело заседање Првог свесловенског конгреса. 11. јун — Англофони насељеници у Сономи су почели побуну против Мексика и прогласили Републику Калифорнију. 23. јун — Почео је Јунски устанак париских радника због избацивања социјалиста из привремене владе и затварања народних радионица. 29. јун — Петровска скупштина у Крагујевцу (1848) Јул 23. јул — 25. јул – Битка код Кустоце (1848) Август Септембар 12. септембар — Швајцарска је усвојила нов Устав којим је постала федерална унија с јаком централном влашћу. Октобар 31. октобар — Царске чете под вођством фелдмаршала Алфреда Виндишгреца заузеле су Беч, чиме је угушен осмомесечни Бечки устанак током којег је била успостављена револуционарна влада. 31. октобар — Мексички цар Агустин де Итурбиде је распустио Мексички конгрес и заменио га војном хунтом. Новембар 7. новембар — На председничким изборима у САД, Закари Тејлор је изабран за председника, победивши кандидата Демократске странке, Луиса Кеса. Децембар 2. децембар — Аустријски цар Фердинанд I абдицирао у корист свог синовца Франца Јозефа I. Рођења Јануар 6. јануар — Христо Ботев, бугарски револуционар 27. јануар — Хејхачиро Того, јапански адмирал Фебруар 16. фебруар — Октав Мирбо, француски новинар, књижевни критичар и драмски писац. (†1917). Март 19. март — Вајат Ерп, амерички револвераш 24. март — Јован Атанацковић, српски генерал Април 27. април — Ото I Баварски, баварски краљ. Мај 25. мај — Хелмут фон Молтке Млађи, немачки генерал, начелник немачког генералштаба Септембар 1. септембар — Аугуст Форел, швајцарски лекар. (†1931) Смрти Јануар 9. јануар — Каролина Хершел, британски астроном. (*1750). Фебруар 23. фебруар — Џон Квинси Адамс, амерички председник Септембар 24. септембар — Бранвел Бронте, енглески књижевник. (* 1817) Децембар 26. децембар — Џорџ Стивенсон, енглески проналазач 1840-е 41848


source: wikipedia

text: 16. август (16.08) је 228. дан у години по грегоријанском календару (229. у преступној години) До краја године има још 137 дана. Догађаји 1717 — У бици код Београда у аустријско-турском рату, у којој се на страни Аустријанаца борило и 6.000 Срба из Војводине, принц Еуген Савојски потукао је турску војску и заузео Београд. Пожаревачким миром, који је уследио 1718. Аустрији је припала северна Србија, Банат и северна Босна. Београд је остао под аустријском влашћу до 1739, када су га поново преузели Турци. 1777 — Америчке снаге предвођене генералом Џоном Старком су поразили британску и брунсвичку војску под командом Фридриха Баума у бици код Бенингтона. 1780 — Британска војска предвођена генералом Чарлсом Корнволисом је нанела тежак пораз америчкој војсци под командом Хорејшија Гејтса у бици код Камдена у Америчком рату за независност. 1812 — Амерички генерал Вилијам Хал је предао Британцима Форт Детроит без борбе. 1819 — У таласу протеста енглеских радника и припадника средње класе, који су тражили парламентарне и друге реформе, у Манчестеру убијено више људи, а неколико стотина рањено када су владине трупе послате да растуре протестни митинг. 1858 — Председник САД Џејмс Бјукенан и британска краљица Викторија разменили су телеграфом честитке поводом пуштања у рад прекоокеанског телеграфског кабла. То су биле прве поруке послате телеграфом преко океана. 1919 — Образована је влада Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца под председништвом Љубе Давидовића, састављена од представника Демократске странке и Социјалдемократске партије. 1953 — У Ирану је покушан државни удар, а шах Мохамед Реза Пахлави је побегао из земље. После три дана, премијер Мохамед Мосадик је срушен, а шах се вратио на престо уз англоамеричку помоћ. 1960 — Кипар стекао независност, а архиепископ Макариос III постао је први председник Републике. 1960 — Џозеф Китинџер је скочио падобраном из балона са висине од 31,8 km, поставивши рекорде који су оборени тек 2012. 1974 — Ступио на снагу прекид ватре, постигнут посредством УН, између кипарских Грка и турских снага које су 20. јула извршиле десант на северни део острва. Једна трећина Кипра остала је под турском влашћу. 1994 — Упркос оптужби за тешке изборне преваре, Хоакин Балагер седми пут ступио на дужност председника Доминиканске Републике. 1995 — Ступио на снагу мировни споразум у Чеченији, након што су мање групе чеченских побуњеника предале оружје, а руске трупе почеле повлачење са линије фронта. Становници Бермуда су на референдуму гласали да остану британска колонија. 1997 — Немачка полиција ухапсила око 220 људи, учесника демонстрација које су широм Немачке организовали неонацисти поводом 10-годишњице смрти нацистичког лидера Рудолфа Хеса. 1999 — САД отвориле конзулат у бившем Сајгону, 25 година након драматичне евакуације њене амбасаде у том граду на завршетку Вијетнамског рата. 2000 — Радикални Талибани су у Авганистану затворили пекаре сиромашних удовица, објашњавајући тај потез доследном применом ислама који забрањује женама да раде. 2002 — Монсунске поплаве у јужној Азији однеле су животе више од 900 људи, а преко 25 милиона људи је расељено, јер су остали без кућа. 2003 — У писму Савету безбедности УН, Либија званично признала одговорност за терористички напад изнад шкотског места Локерби 1998. у коме је погинуло 270 људи. То признање је било услов да се Либији укину санкције које је СБ увео након тог напада. Рођења 1832 — Вилхелм Вунт, немачки психолог, филозоф и лингвиста, познат као зачетник експерименталне психологије. (прем. 1920) 1845 — Габријел Липман, луксембуршко-француски физичар, добитник Нобелове награде за физику (1908). (прем. 1921) 1878 — Исидор Бајић, српски композитор, педагог и издавач. (прем. 1915) 1892 — Харолд Фостер, канадско-амерички цртач и сценариста стрипова. (прем. 1982) 1904 — Вендел Мередит Стенли, амерички биохемичар и вирусолог, добитник Нобелове награде за хемију (1946). (прем. 1971) 1905 — Марија Октјабрскаја, прва од само две жене тенкиста које су одликоване титулом Хероја Совјетског Савеза. (прем. 1944) 1913 — Менахем Бегин, израелски политичар, 6. премијер Израела, добитник Нобелове награде за мир (1978). (прем. 1992) 1920 — Чарлс Буковски, амерички књижевник. (прем. 1994) 1928 — Ен Блајт, америчка глумица и певачица. 1929 — Бил Еванс, амерички џез пијаниста и композитор. (прем. 1980) 1929 — Хелмут Ран, немачки фудбалер. (прем. 2003) 1933 — Џули Њумар, америчка глумица. 1942 — Џон Чалис, енглески глумац. (прем. 2021) 1946 — Лесли Ен Ворен, америчка глумица и певачица. 1950 — Неда Украден, српска певачица. 1950 — Мирко Цветковић, српски економиста и политичар, премијер Србије (2008—2012). 1953 — Мирослав Миша Алексић, српски музичар, најпознатији као басиста групе Рибља чорба. (прем. 2020) 1954 — Џејмс Камерон, амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1958 — Анџела Басет, америчка глумица. 1958 — Мадона, америчка музичарка и глумица. 1962 — Стив Карел, амерички глумац, комичар, продуцент, сценариста и редитељ. 1963 — Кристин Кавана, америчка глумица. (прем. 2014) 1965 — Горан Баре, хрватски музичар, најпознатији као оснивач и певач групе Мајке. 1968 — Славиша Јокановић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1968 — Матеја Свет, словеначка алпска скијашица. 1970 — Фабио Казартели, италијански бициклиста. (прем. 1995) 1974 — Дидје Киш, швајцарски алпски скијаш. 1974 — Никола Куљача, српски ватерполиста. 1980 — Ванеса Карлтон, америчка музичарка. 1983 — Никос Зисис, грчки кошаркаш. 1985 — Кристин Милиоти, америчка глумица и певачица. 1986 — Одри Битони, америчка порнографска глумица. 1987 — Ана Мандић, српска глумица. 1989 — Муса Сисоко, француски фудбалер. 1990 — Филип Кљајић, српски фудбалски голман. 1990 — Рина Савајама, јапанско-британска музичарка, глумица и модел. 1992 — Дијего Шварцман, аргентински тенисер. 1996 — Рашад Вон, амерички кошаркаш. 2001 — Јаник Синер, италијански тенисер. 2002 — Талија Рајдер, америчка глумица. Смрти 1921 — Петар I Карађорђевић, краљ Србије од 1903. до 1918. и потом до смрти, Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца. (рођ. 1844) 1949 — Маргарет Мичел, америчка књижевница. (рођ. 1900) 1956 — Бела Блашко, амерички филмски глумац мађарског порекла. (рођ. 1882) 1973 — Селман Ејбрахам Ваксман, амерички микробиолог пореклом украјински Јеврејин. (рођ. 1888) 1974 — Наталија Бјелајац, рођено име Антонија Јаворник (Марибор, 1893 – Београд, 1974) била је српска хероина, болничарка и наредник српске војске у Балканским и Првом светском рату. 1975 — Жак Конфино, лекар и писац. (рођ. 1892) 1977 — Елвис Пресли, амерички музичар. (рођ. 1935) 1984 — Душко Радовић, српски писац. (рођ. 1922) 1993 — Стјуарт Гренџер, амерички глумац. (рођ. 1913) 2002 — Сабри ел Бана, палестински герилски вођа, познатијег као Абу Нидал. 2003 — Иди Амин Дада, угандски диктатор. (рођ. 1923) 2005 — Александар Гомељски, руски кошаркаш и тренер. (рођ. 1928) 2016 — Жоао Авеланж, бразилски спортиста, представник Бразила у МОК-у и дугогодишњи председник ФИФА. (рођ. 1916)


Скопље и Атина споразум о имену БЈРМ потписују у суботу на Преспанском језеру


Кримски аеродром Белбек добио полетно-слетну стазу на коју ће моћи да слећу тешки „Руслани“ - Russia Beyond Србија Кримски аеродром Белбек добио полетно-слетну стазу на коју ће моћи да слећу тешки „Руслани“ Завршена изградња полетно-слетне стазе дужине 3450 метара са пратећом инфраструктуром, која ће моћи да прими авионе најтеже класе. Комплетни радови завршени месец дана пре рока, Употребљено готово милион тона туцаног камена и 50 хиљада тона цемента „Данас је по први пут на нову полетно-слетну стазу аеродрома Белбек на Криму, слетео двомоторни путнички авион средње класе Ан-148“- пренео је интернет портал ТАСС. У руском Министарству одбране су изнели информацију, да су недавно били завршени радови на изградњи полетно-слетне стазе укупне дужине 3,450 метара. Цео посао је завршен месец дана пре планираног рока. „Нова полетно-слетна стаза ће проширити могућности овог аеродрома, тако да ће га моћи употребљавати практично све летелице цивилне и војне намене, укључујући ту и тешке војно-транспортне авионе. На аеродрому је изграђено пет стаза за вожење и седам места за стајанку летелица класе Ил-96 и А-319. Аеродром је удаљен 400 метара од обала Црног мора“- истиче се у саопштењу Министарства одбране. Према информацијама Министарства одбране, приликом изградње аеродромске инфрасруктуре примењена је нова технологија, посебно у фази логистичког обезбеђења градилишта неопходним грађевинским материјалом. На пример, за изградњу полетно-слетне стање утрошено је више од 900 хиљада тона туцаног камена различите фракцијоне гранулације, преко 100 хиљада тона песка и више од 50 хиљада тона цемента. „Грађевински материјал је обезбеђен у Ростовској области, Краснодарском и Ставропољском крају“- истиче инфорамтивна служба Министарства одбране. Напомињемо да је средином јануара Влада Руске Федерације припремила план развоја аеродрома севастопољског аеродрома Белбек за цивилне потребе. Министарство економије, Министарство одбране, ФСБ и челници Севастопоља заједно са „Међународним аеродромом Симферопољ“ су добили задатак да нараве план изградње адекватне полетно-слетне стазе и друге неопходне инфраструктуре у циљу проширења функције аеродрома Белбек.У мају је су се појавиле прве информације да су почели грађевински радови на проширењу инраструктуре војног аеродорма Белбек.


Бугарски научници предлажу стратегију развоја вештачке интелигенције - Друштво Бугарски научници предлажу стратегију развоја вештачке интелигенције објављено 14.7.19. 09.30 Научници из Бугарске академије наука су представили влади Националну стратегију вештачке интелигенције. Документ има за циљ да помогне изгради Националне стратегије развоја вештачке интелигенције у Бугарској до 2030. године. Предлози научника се тичу тржишта рада и нових захтева у погледу дигиталне компетенције, промене у учењу и стицања квалификације. Посвећује се пажња и друштвеном значају приликом интегрисања технологија вештачке интелигенције у производни и јавни сектор, као и појави нових врста посла и одустајању од одређених активности. Размотрене су три специфичне области за примену вештачке интелигенције - здравство и јавне услуге, заштита животне средине, пољопривреда и сточарство. Црвени крст Бугарске покренуо хуманитарну кампању за помоћ деци страдалој у удесима на путевима Ускоро идете на годишњи одмор и већ имате план како и где ћете га провести? До жељене дестинације вам остаје неколико километара, нестрпљиви сте да изађете из аута и да на макар неколико дана заборавите на све друге бриге? Али тренутак непажње може.. објављено 22.8.19. 09.05 Ускоро идете на годишњи одмор и већ имате план како и где ћете га провести? До жељене дестинације вам остаје неколико километара, нестрпљиви сте да..


text: Упоредни музички преглед свих деоница једног музичког ансамбла, односно, начин да се у нотацији оне представе у једновременом току. Деонице се исписују на нотним (линијским) системима једна испод друге, у чему је кроз праксу устаљен уобичајени поредак (најчешће према висини, распону и регистру инструмента у оквиру групе) и групација (види слику). Овај редослед, устаљен у класичној музици, јесте следећи: Дрвени дувачки инструменти, и то редом пиколо флауте, флауте (мада некада и обрнутим редом), обое, енглески рогови, кларинети, бас-кларинети, фаготи и контрафаготи. Ако у оркестру учествује и саксофон, он се пише између бас-кларинета и фагота. Лимени дувачки инструменти, односно, хорне, трубе, тромбони и тубе. Удараљке, и то најпре тимпани, а затим и остали ударачки инструменти. Остали инструменти међу којима је увек прва харфа, а затим и други који немају одређен редослед, али ако је клавир (одн. пијанино) део оркестра, он иде након харфе, а пре осталих, који могу бити, на пример, звона, ксилофон, челеста, гитара и други. Вокалне деонице ако постоје, пишу се на овом месту, и то најпре солистичке (ако их има), а затим хорске. Соло инструменти, у делима као што је Концерт за виолину и оркестар, Концерт за флауту, харфу и оркестар итд., ти солистички инструменти следе на овом месту. Ако их је више, ређају се као у целокупној партитури. Гудачки инструменти, којих је и највише, налазе се редоследом I виолине, затим II виолине, виоле, виолончела и контрабаси. Ако се инструменти (нпр. прве виолине) деле у више група, онда се, ради прегледности, могу писати у више од једног гласа, али то најчешће није случај у целој партитури, већ само у појединим деловима. Тај случај се при дељењу означава са -{div.}- (скраћено од италијанског -{divisi}-), а када поново заједно свирају исту мелодију, обележава се са -{unis.}- (најчешће код гудача), а за мање бројне инструменте се мелодија обележава са а2, а3 ... (што означава да је свирају два, односно три инструмента). Ако само један инструмент групе свира мелодију, мелодија се обележава са -{solo}-. Ређи случај, који се јавља код савременијих композитора, јесте дељење мелодијске деонице према пултовима гудача, тако да се код Стравинског у балету „Посвећење пролећа“ може наћи да деоницу свирају 5., 6., 7. и 8. пулт првих виолина (четири пара, односно осам свирача). Овим композитор жели постићи просторни доживљај звука, јер се ови пултови најчешће налазе с крајње леве стране публике. Исто тако се може срести, такође код гудача, да композитор тражи да само половина одређених инструмената свира у том тренутку (нпр. половина виолина). Ово се обележава са -{la metà}- (ит. половина). Деонице се у партитури штампају двојако: све се деонице пишу, чак и ако поједини инструменти и не свирају у датом тренутку. Овај начин је могућ у случајевима да су у питању мањи састави, односно мањи оркестри. Такође је чест у партитурама намењеним диригенту, због веће прегледности. пишу се само деонице инструмената (или гласова) који у том тренутку свирају (певају). У овом се случају препоручује да се на почетку композиције, или ако се она састоји из више делова, на почетку сваког дела (став, чин,...) напишу сви инструменти и гласови који учествују у том сегменту (нпр. види слику почетка партитуре из опере „Тигар“). Примери партитура Извори Увод у оркестрацију - проф. Александар Обрадовић - Универзитет уметности у Београду - Београд, 1997. Мали речник музичких инструмената - Дејан Деспић - Савез друштава музичких и балетских педагога Србије - Београд, 1992. Спољашње везе Музичка терминологија


source: CulturaX

text: ВЕЛИКИ ПОКЛОН ИЗ РУСИЈЕ: У Крушевац стигла вредна донација (ВИДЕО) | Новости КОВИД болница у Крушевцу данас је добила вредну донацију руске државне копрорације РОСТЕХ. Државна корпорација Руске Федерације РОСТЕХ донирала је Ковид болници у Крушевцу фитлере за пречишћавање ваздуха. Чему служе ови уређаји и која је њихова намена објаснио је представних корпорације Ростех Иван Исаченко. На донацији се захвалио координатор Ковид болнице Крушевац, доктор Владан Цветановић. Иначе, у Ковид болници у Крушевцу тренутно је на лечењу 80 пацијената са средње тешком и тешком клиничком сликом. САНИРАН КВАР НА ТОПЛОВОДУ: Ускоро потпуна нормализација грејања у Крушевцу 21. 01. 2021. у 15:00 НОВА 92 СЛУЧАЈА ВИРУСА КОРОНА: У крушевачкој болници тренутно 80 пацијената 21. 01. 2021. у 14:21 КРУШЕВЉАНИН ПРВИ НА ЗАПАДНОЈ МОРАВИ: Пливање за часни крст у Трстенику 19. 01. 2021. у 15:47 (РТК) Крушевац Ростех донација поклон У ОПШТОЈ БОЛНИЦИ 15 ПАЦИЈЕНАТА ВИШЕ: Епидемиолошка ситуација у Расинском округу - још 139 случајева вируса корона ЈОШ 139 новозаражених у Расинском округу регистровано је међу пристиглим резултатима ранијих тестирања, а највише у Крушевцу - 87. 28. 02. 2021. у 13:14 У ВОЈВОДИНИ 535 НОВА СЛУЧАЈА, У НОВОМ САДУ 169: Институт за јавно здравље Војводине о ситуацији са ковид-19 У ВОЈВОДИНИ је претходног дана регистровано 535 нових случајева ковид-19, а највећи број регистрованих – 169 је у Новом Саду, саопштио је Институт за јавно здравље Војводине. 28. 02. 2021. у 12:49 ПРИЈАВИТЕ СЕ ЗА ВАКЦИНАЦИЈУ: Канцеларија за КиМ упутила позив грађанима, бесплатан превоз на имунизацију КАНЦЕЛАРИЈА за Kосово и Метохију упутила је позив грађанима са подручја јужне покрајине да се, уколико то нису учинили до сада, пријаве за вакцинацију против вируса ковида 19. 28. 02. 2021. у 12:26 ПОМОЋ СА СВИХ СТРАНА: Све већа пажња Ромима у Шапцу ЦЕНТАР за стручно усавршавање у Шапцу био је домаћин завршне конференција пројекта "Јачање капацитета локалне и ромске заједнице на подручју града Шапца за инклузивне процесе – УКЉУЧИМО СЕ (Кључ за инклузију)" који је остварио Град Шабац у партнерству са Високом школом за социјални рад из Београда и Екуменском хуманитарном организацијом из Новог Сада. 14:04 ПАЛИ НА "КЕЦУ": Један крао кола, други чувао стражу па ухапшени ЗБОГ сумње да су починили кривично дело крађе туђег возила, полиција је у Пожаревцу ухапсила З. З. и Г. М из околине Шапца, саопштила је Полицијска управа у Пожаревцу. 14:01 НЕШТО СЕ СПРЕМА: Америчка војска извела терористе Исламске државе из своје базе ВОЈСКА Сједињених Америчких Држава превезла је десет припадника терористичке групе ДАЕШ из своје илегалне базе у сиријској провинцији Ел Хасака у пустињу у провинцији Дејр ел Зор, саопштила је сиријска државна агенција САНА позивајући се на изворе. 14:00 БУДИ ДЕО НОВОГ ДОБА, БУДИ ПОБЕДНИК! Mozzart, место које спаја традицију и будућност У старом Риму, борили су се за слободу, за живот, за награду. 13:54 СПУТЊИК ЛАЈТ ЧЕКА ОДОБРЕЊЕ: Пријава предата у Русији и другим земљама ПРОИЗВОЂАЧИ вакцина против ковид-19 Спутњик В пријавили су за регистрацију верзију вакцине која се даје у једној дози под називом Спутњик лајт у Русији и другим земљама, наводи се на Твитеру. 13:52 ОВА ПЕВАЧИЦА ЈЕ ТРЕБАЛО ДА СНИМИ НАЈВЕЋЕ ЦЕЦИНЕ ХИТОВЕ: Песме су рађене за њу, али их никада није отпевала! 45 ПРВИ ДРЖАВНИК КОЈИ ЈЕ ОТВОРЕНО РЕКAО ШТА МИСЛИ О КОВИД ПАСОШИМА Вучић: Шокиран сам идејом европских лидера, одлуку сматрам антиевропском ВОЗИЛИ ПОД УТИЦАЈЕМ ДРОГА: Заустављена два возача у Београду 28. 02. 2021. у 11:15 ПРИВЕДЕН СЛАВИША КОКЕЗА: Због навода Аце Босанца, информативни разговор са председником ФСС 28. 02. 2021. у 10:38 ОПАСАН ОТПАД У ЛУЦИ БЕОГРАД: Министарка Вујовић - Поднећемо пријаве због недозвољеног складиштења 28. 02. 2021. у 13:39 МИНИСТАРСТВО ПРЕЛОМИЛО: Ево када ће се одржати државна матура 28. 02. 2021. у 13:34 "ПОЧИВАЈТЕ У МИРУ, ГРАДОНАЧЕЛНИЧЕ БАНДИЋУ": Мали упутио телеграм саучешћа поводом смрти градоначелника Загреба 28. 02. 2021. у 13:00 НАСТАВНИЦИ И ВАСПИТАЧИ НА ОБУЦИ: Чак две трећине основаца трпи сајбер насиље, батинама било изложено 44 одсто ђака


text: Влада Црне Горе: Од уласка у НАТО, оборени туристички рекорди – На вези Чланством у НАТО-у Црна Гора је ојачала имиџ сигурне и безбедне државе што је један од главних чинилаца при одабиру дестинације за одмор, твитовала је црногорска Влада. Међутим, корисници Твитера нису се баш сложили са ставом власти у Подгорици. Ja ovo moram iskomentarist Sezona nikad gora , da van bude jasno i to ne 10 ,15 %,vec 30% . ODGOVORNO TVRDIM DA MAJ ,JUN JUL NIKAD GORI UNAZAD 10 GODINA (od tada drzim jedan hotelcic) Cijene nize i za 40% ,jednostavno nema interesovanja gostiju ...VEOMA ZABRINJAVAJUCE !!! — gost mne (@Encocg1) August 17, 2019 ← Албанци бесни после најаве Подгорице да ће поднети пријаву због заставе: «размотрићемо даље учешће у власти»


1) Око 950-те, Византијски Император Константин Порфирогенит записује да град "Серблиа" на положају југо-западно од Солуна има своје име од својих српских основача (око раног 7-ог века) .У 10-ом веку исти град је споменут као "Српчиште" у рукопису византијског писаца Иоана Зонаре. Constantin Porphyrogenitos "De Administrando Imperio" cap.32, pp.152 ed.Bonn "Starine" 14, 1882 pp.16 2) Око 680 године споменут је град Гордосервон, чије име потиче од Срба премештених у Малој Азији од стране Императора Констанса Другог, насељених из области око реке Вардар (БЈР Македонија) .Исидор, Епископ Гордосервона, споменут је око 680-681 и чињеница да је овај град био Епископско средиште даје повода замисли да је имао бројчано значајну Српску популацију.Око 1200-те године исти град спомиње се као Сервохориа - (Српско Насеље) . Constantin Porfyrogenitus "De Administrando Imperio" Ердељановић, Ј. "О насељавању Словена у Малој Азији и Сирији од 7 до 10 века" Гласник Географског Друштва том. VI 1921 стр.189 Lequen, M. "Oriens Christianus" I, 1740, pp.659-660 Micotky, J."Otiorum Chroate", Vol. I , Budapest, 1806, pp.89-112 Niederle, L. "Slovanske starozhitnosti" Dilu II, Svazek pp.389-399; pp. 444-446 Ostrogorski, G."Bizantisko-Juzhnoslovenski odnosi", Enciklopedija Jugoslavije 1, Zagreb 1955, pp. 591-599 Ramsay, W.M. "The Historical Geography Of Asia Minor", London, 1890, pp.183, pp.210 3) Око 1229-1230 године Бугарски Цар Иван Асен II поставља натпис у Трнову: "Узео сам земљу од Адријанополиса до Драча, грчку, албанску, још и српску".Изразито севернији положај српских држава тог датума даје повод хипотези да је спомен 4000 1091;та српска земља јужно од те црте област насељена Србима. Daskalov, H.S. "Otkritija v drevnei stolicji Bolgarskoi, Ternovo"Moskva, 1859 pp.18-19 Дуйчев , И. "Цар Иван Асен II" ,София, 1941 стр.23-24 Makushev, V "Bolgarija v' koncjah XII i v pervoi polovini XIII veka" , 1872 pp.56-57 4) У Душановом Законику изданом 1349 и 1354 у Скопљу и Сересу, спомињу се следећи народи као становници Србије: Срби, Грци, Албанци (Арбанаси) (Чл.77, 82) , Арумуни (Власи) (Чл.32, 77, 82) , Саксонци (Саси) (Чл.123). Новаковић, Ст.. "Законик Стефана Душана Цара Српског 1349-1354", Београд, 1898 5) Деспот Угљеша у писми из 1366 писаном у Скопљу каже да је господар српске земље, Грчке и Поморја. Новаковић, Ст. "Законски Споменици Српских Држава Средњег Века", 1912, стр.509 6) Патријарх Цариграда спомиње господара Србије, Угљешу у писму из 1371 године.Држава Угљеше налазила се око доње Струме. Mikloshich, F & Muller, J. "Acta et diplomata" I, 1860, pp.571 7) Место битке на Марици 1371 године, када су се Краљеви Вукашин и Угљеша, предводећи своје војске, сукобили са Турцима, било је названо "Сирф-Синдуги"-"Српски Пораз". Jorga, N. "Geschiste des Osmanischen Reiches" Vol.I, cap IV, pp241 У другој половини 14-ог века, монах Исаија спомиње да је Угљеша покренуо Српску и Грчку војску и његовог брата Вукашина, и да су са том војском кренули на надирајуће Турке. Новаковић, Ст."Срби и Турци 14 и 15-ог века, 1893, стр.184 Mikloshich , F. "S.Joannis Chrystostomi homilia in ramos palmarum", 1845, pp.71 Mikloshich, F. "Chrestomatia Paleoslovenica", 1861, pp 41 9) 1395 године Михаил Палеолог и његова супруга Јелена успоставили су задужбину Јеленином оцу, Константину Дејановићу, Господару Србије.Држава Константина налазила се око реке Струме. Mikloshich, F. & Joseph, M. "Acta et dipolomata", 1862, pp.260 10) Белешка из 1401 од стране владе Млетака спомиње посланика "Константина, господара Србије, која је око наше драчке области" (Constantini domini Servie teritorii, quod est circa teritorium nostrum Durachii) . Ljubich, S. "Listine" 4, 1874, pp.437 11) Бугарске Хронике, пореклом из 15-ог века садрже одломак по коме је Турски Султан Мурат отишао да покори или Бугаре или Угљешу.Угљеша и Краљ Вукашин "скупили су велику српску војску". Bogdan, J. "Archiv fur Slavische philologie" 13, 1891, pp.481; pp.493 12) Димитар, писац из Кратова, записао је да му је задатак да преведе "Закон" (v ezhe sastaviti mi pisaniem srbskoga ezika sochinenie, rekshe knigu imenuemu zakonik) за Охридску Архиепископију из грчког на српски језик, по наређењу Охридског Архиепископа Доротеја, који га је посетио у Кратову јер саборна Црква у Охриду није имала ту књигу на српском језику (po eziku srbskom) него само на грчком. Kachanovski, V. "Starine" 12, 1880 , pp.255 13) Остаци Ивана Рилског су пребачени од Трнова у Рилски Манастир.Тај догађај је био описан од стране Владислава Граматика, 1469 године, који спомиње српске војнике на Маричкој Битки Remains of John Rilski are transferred from Trnovo in the Monastery of Rila.That was described by Vladislav Gramatik, in 1469, who also mentioned Serbian soldiers (Srbskiie voje) in the 1371 Marica battle. Новаковић, Ст. , "Гласник Српског Ученог ДруштваGlasnik Srpskog uchenog drushtva" 22, 1867, стр..287 14) Негде при крају 15-ог века Мађарски историчар Бонфини пише о "Македонији, коју сада зову Србија".("Macedoniam quam Serbua nunc appelant") . Ant.Bonfini "Rerum Hungarii Indec." II lib IX, Viennae, 1774 pp.248a 15) Године 1515 Ђорђе Кратовац је спаљен.У његовом житију стоји.."..од српског корена и вођен Светим Духом оставио си отаџбину и сроднике у Кратову и пришао си граду Софији".(Ot korene srpskago i douhom svetim vodimi ostavil jesi otachastvo i srodniki izhe v' Kratovja, prishel jesi k' Gradou Sardaskomu). Новаковић, Ст. , "Гласник Српског Ученог Друштва" 21, 1867, стр..154 16) Стефан Герлах пише 1574-те да је рођак Мехмед Паше постао Архиепископ у Бугарској, и његово седиште је десет дана далек& 4000 #1086; од Једрења, у граду Охриду, на граници Епира и Србије.(Zu eineim Erz-bischopff in der Bulgarey gemacht worden, hat seinen Sitz zehn Tagreiss von Adrianopol, in der Stadt Ochrida, in der Grantzen Epiri und Servien) . Gerlach, S. "Tage-Buch", Frankfurt, 1674, pp.64a 17) Јаков Соранцо из Венеције стиже у Скопље, у провинцији Србији, године 1575. Matkovich.P."Rad. Jugosl. Akad." 124, 1895, str.131 1 У Краљеву (Румунија) , Поп Јован оставља запис да је Србин од места Кратова (Srbin od mjasta Kratova) . Стојановић, Љ."Стари Српски Записи и Натписи" I, 1902 , стр..752 19) Мартин Крузис у својој књизи спомиње "...Скопље, велики и веома насељени град у Турској у краљевини".("Vscopia, or Scopia, a great and populous City of Turkey in the K. of Servia"). Crusius, M. "Turcogreciae libri octo", 1584, pp.5 20) 1584-те Католички Клерик Александар Комуловић спомиње да је у Србији ("Servia"), Скопље главни град ("Scopia principale citta") и да се налази у средини провинције (nel mezzo della provincia) . Fermendzhin, E. "Acta Bosniae" "Monum. Slav. Mer. XXIII 1892 str.39 21) У 17-ом веку, Хаџи Калфа, турски географ бележи да су планине Костурске области насељене Србима и Аромунима.Такођер спомиње да на обали језера између Сереса, Солуна и Сидерокапса постоји село насељено Грцима, Србима и Аромунима. "Rumeli und Bosna, Geographisch beschrieben von Mustapha Ben Abdalaih Hadschi Chalfa aus dem turkischen ubersetzt von J. von Hammer" Wien 1812 pp.80; pp.97 22) Митрополит Јеремија из града "Пелагон" (Битољ) стиже у Русију 1603 године рекавши да је дошао из српске земље Архив Руског Министарства за Спољне Послове, Год. 7112, Дец..19 23) Октобра 1605 изаслаништво монаха иде у Русији и међу њима био је Ђакон Авксентиј од српске земље, Николскога Манастира на Струмици (ЋSerbskoi zemli nikolskoga monastira chto na Strumicja, Diakon AvksentiiЋ) . "Snoshenia Rossii po djelam cerkovnim" , I, 1858 24) 1609, у архиву Ватикана, споменута је Католичка Црква у Скопљу, Србија ("La chiesa di Scopia in Servia") . Horvat, K. "Glasnik zemaljskog muzeja u Bosni i Hercegovini" XXI, 1909 25) Митрополит Сергије каже да је постављен за Митрополита Гревена од стране Охридског Архиепископа Нектарија српске земље. ("Posvjashchen on na mitropoliju grevenskuju arhiepiskop ohridskim , Nektariem serbskoi zemli") . "Snoshenia Rossii po djelam cerkovnim" II, 1860 pp.29 26) Коментар Доминиканца Никола Лонгија из Дубровника:"Корисно је поставити 3-4 српских свештеника у Србији, јер у Нишу, Крагујевцу, Јагодини, Црној Гори* и Кратову, говори се српски." *Скопској Црној Гори Acta. S. Congr. Vol.3. Fol.24 A D Congr. diie 20 decembris 1622 27) Надбискуп Бара Бјанки дели Србију на Горњу и Доњу.У област Горње убраја Прокупље, Ново Брдо, Трепчу, Јањево, Скопску Црну Гору, Скопље и Кратово, места где су сви "Католици српског језика".У Доњу Србију убраја Призрен, Гури и Шегец. "Arch. S. Congr. Visitte.Vol 16. Fol. 239. 2 Архиепископ Охрида Аврам, са пратњом, стиже 1634-те у Русију.При распиту, рекли су да су Грци српске земље града Охрида (Grechane Serpskie zemli iz Ahridona Goroda) . Архив Руског Министарства за Спољне Послове, Год. 7142, No 8 29) Обраћајући се Руском Цару Михаилу 1641 године, Скопски Митрополит Семион напомиње да је из српске земље. (Serbskie zemli Semion mitropolit) . Димитријевић.С. "Спом. Срп. Краљ. Акад." 38, 1908 стр.60a, стр 60b 30) 1644-те, Србин Димитрије Николаев из Костура стиже у Русију (Serbjanin' Dmitrei Nikolaev). Архив Руског Министарства за Спољне Послове, Год. 7156 31) Католички свештеник Петар Богдани написао је 1650-те препоруку за његовог рођака, Андрију Богдани из Албаније, рекавши да је "препоручен за Архиепископију у Охриду у Србији".("Proposto per L'Archivescovato d' Ochrida su in confini della Servia") . Fermendzhin, E. "Starine" 25, 1892, pp.172 32) 1651 године, Кратовски Митрополит пише Руском Цару: "Моји прародитељи и предци су господари српске земље Кратово". Димитријевић, С. "Гласник Српске Кра 4000 13;евске Академије", 58, 1900. 33) 1652 У Архивама Руског Царског Дома , забележено је да је Српски Митрополит Михајло присутвовао ручку са Руским Царем.Ради се о истој личности из горњег одломка.(Serbskii Mitropolit Mihailo) "Filologicheskaja nabljudenija A.H. Vostokova".1865, pp.184 34) 1653 Јеромонах Дамаскин је написао писмо своме рођаку, Митрополиту Кратова Михајлу, које садржи закључак о милости Руског Цара према "нашем српском језику".(Jeziku nashemu Srbskom) . Станојевић, Љ "Стари Српски Записи и Натписи", I, 1902. Бр. 1547, Бр. 1562 35) Споменути су Католички мисионари у Србији (Servia) и међу њима господин Стефан кратовац ("In Cratovo d.Stefano da Cratovo") . Fermendzhin, E. "Starine" 25, 1892, str..194 36) У натпису од 1659 стоји: "Михаил Митрополит, посетилац Светог Божјег Гроба Светог Јерусалима од Српске земље града Кратова" ("Mihail Mitropolit, poklonik bozhia groba svetago Ierusalima ot Srbskie zemli grada Kratova") . "Chtenija v imperatorskom' obshtesvja istorii i drevnosti Rossiiskih pri Moskovskom univerziteta" Moskva 1896 II 5th part pp.4a 37) 1665 године Софијски Архиепископ Петар Archbishop Petar бележи да "Сада у овом Краљевству Србији постоји једна Митрополитска Црква, она Скопска" "Al presente si trovano in cotesto regno di Servia una chiesa Metropolitana, cioe, Scopia") , додајући да је Папа Урбан 8-ми у својој декларацији оснивања "Илирског Колегија" изјавио да "постоје три Бискупије у Србији-оне у Скопљу, Јустинијани званој Призрен, и у Нишу".("Che sono del regno di Servia tre vescovati:cioe Scupi, ovvero Scopia, Justiniana detta Prisren, et anche Nissa") . Fermendzhin, E. "Starine" 25 , pp18 3 Питер Хејлин, енглески географ под одредницом "Србија" ставља-"главни градови тамо су 1.Ниш 2. Видин (од Турака зван Киратов) 3. Кратово.....9.Скопље, од Птолемеја звано Скупи.": ("Principal towns hereof : 1.Nissa 2.Vidina (by the Turks called Kiratow) 3.Cratova........9.Scopi, by Ptolemy called Scupi.") Heylin, P. "Cosmographie in four books" London, 1666 39) 1666 године Митрополит Ананије од Кратова у допису са Руским Царем, спомиње "Михајла, Митрополита Срба" ("Mihaila Mitropolita Srbian") . Димитријевић, С. "Споменица Српске Краљевске Академије", 38, 1900 стр.64б 40) 1667-е Цар Леополд даје повластице Грцима (Graeci) и Србима (Rasciani) који су емигрирали ка Северној Мађарској при чему је "већина њих долазила из Македоније" ("Praesertim autem ex Macedonia adventum") . Витковић, Г. "Гласник Српског Ученог Друштва", 67, 1887, стр.128;стр.131 41) Унутар "Извештаја о Српској или Скопској Диоцези ( Relazione della diocesi di Servia o Skopia ) набројана су главна места у Србији"Призрен, Скопље..." (" Li loughi principali della Servia: Prisren, Scopia ....") Fermendzhin E., "Starine" 25, 1892. pp. 195-196 42) 1676.Секретар "Друштва За Пропаганду Вере" "De Propaganda Fide" написао је извештај Папи Иночентију о Католичкој Цркви у Босни и суседним земљама, у којем је спомненут Бискуп Скопља, Андреа Богдани. Horvat, K. "Glasnik Zemaljskog Muzeja Bosne i Hercegovine" XXI, 1909, pp.393 43) Око 1680 Урбан Чери јавља у рапорту папи Иноћентију IX о Архиепископу Скопља у Србији. Theiner, A." Vetera. Monum. Slav. Mer. Histor. Ill." II, 1875, pp 213 44) Надбискуп Скопља описује Србију и каже да је "Скопље главни град Србије" ("Scopia....metropolli di Servia") .Даље, спомиње да су Православне "куће у Скопљу Грчке и Српске".("Case Greche e Serviane"). Theiner, A. ibidem, pp. 220 45) Канонска Посета Надбискупа Скопског Петра Богданија 1680-те садржи забелешку да су становници Скопља Грци, Срби, Јевреји и Јермени. "Scritture orig. rif. nelle. congr. gen. vol. 482 ad congr. die 5 maii 1681 Nro 24" 46) У 1685-ој години Надбискуп Скопља Петар Богдани шаље допис Кардиналу Чибу, говоривши да су га Турци истерали из "целе Србије".("da tutta la Servia") . Horvat, K. "Glasnik zemaljskog muzeja u Bosni i Hercegovini" XXI, 1909, pp. 403 47)Митрополит Јевтимије од "Српске земље града Скопља" (Serbskija zemli goroda Skopija) долази у Русију 1687-е године, доносећи молбу у којој спомиње да је "Митрополит српске земље скопсl 38ef 2;е Цркве" ("Mitropolit Serbskije zemli Skopskie Crkve") . Димитријевић, С. "Гласник Српске Краљевске Академије" 60, 1901 стр.154 4 1690-те Бискуп Котора, Марин Драго, извештава да је "Скопље насељено Турцима, Србима Грчког Обреда и Католицима". "Scritture riferite nei congressi - Servia.Vol. I, Fol. 120" 49) Аустријски Цар Леополд проглашава Јована Монастирлију из Битоља Војводом Срба у Аустрији 1691-е године. Трифуноски, Ф. Ј. "Македонизирање Јужне Србије", Београд, 1995, стр. 24 50) Братан Иванов, Србин из Македонске земље стиже у Москву 1704-е године.(Makedonskie zemli Serbin' Bratan' Ivanov) . Архив Руског Министарства за Спољне Послове, Year 1704 Kapterev, N.A. "Harakter otnoshenii Rossii k Pravoslavnomu Vostoku v XVI i XVII stoletija" 1914 pp.348 51) Димитрије Петров из Кичева дошавши у Русију 1706 године ради скупљања средстава за изградњу Цркве Св.Димитрија у Кичеву, изјашњава се као полазник из српске земље града Кичева.(Serbskie zemli goroda Karacheva) .Долазак је регистриран као" српске земље охридске епархије кичевског града Србина димитрија Петровог" "Serbskie zemli Arhidonskija Eparhi Krachevskogo goroda Serbjanin Dmitrei Petrov".) Архив Руског Министарства за Спољне Послове, Год. 1706, No. 7 52) Барски Надбискуп, Вићентије Змајевић константира "главна места у Србији су Београд, Смедерево, Ниш, Скопље, Прокупље, Ново Брдо, Приштина, Трепча, Призрен и Пећ, а утврђења Качаник, Тетово, Јањево, Вучитрн, Митровица, Ђаковица и Нови Пазар." "Scritture riferite nei congressi - Albania. Vol. V, Fol. 175" 53) 1723-е Герард Корнелиус вон Дрих, Секретар аустријске делегације, на путу ка Цариграду спомиње за Пирот да има "Грка и Срба у тим земљама" ("Grichen oder Raitzen dieses landes") .Даље спомиње место звано "Гроблиан" ("Grobblian") источно од Софије за које говори да су већина његових житеља Срби (Raitzen). Cornelius, G.V.D. "Historische nachricht von der Rom. Kayser.Gross-Botschaft nacht Konstantinopol" Nurnberg 1723 pp.84; pp.102 54) Ургентна Конгрегација Римске Католичке Цркве 1742-е године издаје рапорт који садржи изјаву да "Срби грчког обреда" настањују Хрватску, Славонију, Мађарску, Србију, Тракију, Македонију, Албанију и Црну Гору. Archivum Sacrae Congregationis de Propaganda Fide."Congregazioni Particolari"Vol.106.Fol.1 55) у 1774 години Руска Царица Елизабета обраћа се"племенитим и часним господарима српских земаља у Македонији, Скандарији, Црној Гори и Приморју Црногорског Народа, управницима, војводама, принчевима и капетнима као и њиховим духовним и световним вођама". Милутиновић, С."Историја Црне Горе", 1835 56) Писмо из 1756 спомиње главна места у Србији (La Servie) , мећу којима су "Скопље, где борави Српски Архиепископ; Кратово, по којем је провинција именована".("Scopia, ou reside Archeveque Rascien; Cratovo, qui donne son nom au Gouvernement") . "Le Voyager francois, ou la connoissance de l' ancien et du noveau monde mis au jour par M. l' Abbe Delaporte", tome XXIII, Paris, 1777 57) Католички Надбискуп Скопља, Матија Масарек, Албанац, извештава де је град насељен "Грцима, шизматицима Србима, Јеврејима и Јерменима" ("Grece, scismatici Serviani, Ebrei et Armeni") у извештају написаном око 1770-е године. 1790-те напомиње да Турци сумњају на Грке и Србе Скопља јер су послали писма Русији. "Scritture rif. nei congressi - 3ff9 Servia. Vol. III", marzo 1790 5 Група француских штабних офицера 1807-е, дозволом Турака, путује кроз Македонију састављајући статистички преглед популације.Осим Грка, Турака, Албанаца и Арумуна затекли су само Србе. Slijepchevich, Dj. "The Macedonian Question", The American Institute For Balkan Affairs, Chicago, 1958 59) Преписка чешког филолога Добровског до Словеначког колеге Б.Копитара између 1809-1810-е садржи ово мишљење Добровског Имам мало обзира спрема географским називима.Дубровчани, Македонци и Босанци су ипак Срби "Die geographischen Benennungen kummern mich wenig. Ragusiner, Macedonier, Bosnien sind doch Serben". Jagich, V. "Briefwechsel zwischen Dobrowsky und Kopitar" Berlin, 1885 pp.34 60) Изјава Јозефа Милера, Аустријца, медицинског офицера Турске Армије у раном 19-ом веку који је радио у Албанији, о суседним земљама које је посетио.Др. Милер је течно говорио српски језик. .....Српска племена живе у источним планинама и побрђу око Дебра, у области Струге као и на источној обали Охридског језера, даље у долини Ресена и Преспе, у граду Битољу и његовом северо-источном опкружењу, у долини Сребрница, и по имену у заједницама Опторош, Србица, Махмуша, Мртвућа, широм леве, источне области Белог Дрима у заједницама Кремовик, Мирожиш,Ћупрево, Гребник, Злокуће.... Joseph Muller, “Albanien, Rumelien und die Osterreichisch-Montenegrinische Grenze”, Prague, 1844 61) "Српска сточарска племена су одвојена од бугарског земљорадничког живља Македоније од Грка, који настаљују средишње и приобалне области ове велике земље". Cyprian Robert, "Les Slaves de Turque" Paris, 1844, Vol. II pp.234 62) "Српски огранак укључује, осим Српског Књежевства, Црну Гору, Босну, такође и много енклава у Албанији и Македонији" Cyprian Robert, "Die Slaven der Turkei" Stuttgart, vol.II pp. 278 63) Коментар Едмунда Спенсера о народима области Македоније коју је посетио средином 19-ог века: "Становништво је већином саствљено од Раје, мешане расе Грка, Бугара и Срба, који, не може се сумњати, би се придружили до последњег њиховим саплеменицима по вери у Србији и Горњој Мезији.Тиме постаје очевидно да је велика опасност власти Османлија у овим провинцијама, успешан упад српске националности у Македонији.Са овом народом они имају традицију закона, и њихове некадашње величине , придодане моћним везама расе и вере. "The inhabitants are for the most part composed of Rayahs, a mixed race of Greeks, Bulgarians and Serbians, who, it cannot be doubted, would join to the man their brethren in faith of Serbia and Upper Moesia.It must therefore be evident that the great danger to be apprehended to the rule of the Osmanli in these provinces, is the successful inroad of the Serbian nationality into Macedonia; with this people they have the tradition of right, and their former greatness, aided by the powerful ties of race and creed" Edmund Spencer, "Travels in European Turkey", vol. II , London, 1851, pp. 30 64) "Српска племена су по језику и по пореклу у поседу највећег дела Европске Турске.На истоку су распоређени до Нишаве и Струме, Струмиона старинаца, који иде у Орфејски Залив.Од јужне до северне границе грчког језика, они насељују Босну, Херцеговину, Стару Македонију.Црногорци и Далматинци, иако нису покорени од Турака, српског су племена" Ruestow, W "Der Krieg in der Tuerkey 1875-1876", Zurich, 1876 65) Од 1880 до 1881 године водила се Српска Брсјачка у областима Демир-Хисара, Пореча и Кичева.Воће овог устанка су били локални Четници Илија Делија, Риста Костадиновић, Мицко Крстић и Анђелко Танасовић. Веселиновић В. М. "Брсјачка Буна", Београд, 1905 66) Молба становника села Селце код Дебра до ЊКВ Александра Карађорђевића из 1854 године. 22 Oktovra Arsenije Janovich, Gavril Janovich, Damjan Markovich, Vasil Milich, Tane Ninovich, Trifun Grujovich, Stanisha Nikolich, Cvetko Damjanovich, Despot Potnikovich, Gligorije Naumovich i Filip Aleksich proshenijem od 21 t.m. mole Knjaza da bi se obshtini ninoi S 4000 elachkoi u Albaniji za Crkvu shtogod knjiga pravitelstvom srpskim za sirotinske crkve u Turskoj nabavljeni podarilo. Џамбазовски К. et al. "Архивска Граѓа за Историјата на Македонскиот Народ", Београд, 1979 том I, Књ. 2, стр. 235 67) На основи Привилегија Рудолфа 2-ог хиљаде српских породица из Босне и Македоније емигрирало je под Војводама Вуковићем и Пјасонићем. Czoernig, von Carl "Ethnographie der oesterrichischem Monarchie", Wien, 1885, Vol II pp.169 6 "Разумљиво је да су Турци преферирали пасивног и покорног Бугара насупрот бунтовног Србина или Грка.Пошто је Српско Књежевство добило своју слободу, Турци су сматрали сваког Србина који се изјашњавао тако као побуњеничког заговорника против турског режима.Ова околност била је широко искоришћена од стране Бугара како би ширили своју пропаганду међу Србима ван Књежевства... ....Било ко је одбијао да постане Бугар и упорно се називао Србином бивао је издан Турцима као заговорник Србије, и могао је да очекује тешку казну.Српски свештеници били су злостављани.Дозвола да се отвори српска школа бивала би одбијена, а постојеће биле су затворене.Српски манастири су уништени.Да би избегао злостављање, живаљ се одрекао своје народности и прозвао се Бугарима.... ....за време последњих четердесетих или педесетих година водила се оштра пропаганда преко које су Бугари храбрили Турке да делују против Срба и Грка.Зато, низ Македоније, Тракије и Дарданије, Словени се сматрају Бугарима, што је сасвим нетачно.Сасвим супротно, Словени у Македонији не могу разумети Бугара из Јантре. Ако се жели дати ознака овим Словенима правилно, онда треба да буду сматрани за Србе, јер српско име је толико популарно међу њима да на пример мушка деца су понекад крштена "Србин".Српски херој народних песама, Марко Краљевић је очито Српски владар Македоније." Alexander von Heksch "Die Donau von ihrem Ursprung bis an die Mundung", Leipzig, 1885, pp.63 69) 1886 године Руски публицист и дипломат И. С. Јастребов објављује своју књигу "Obichai i pesni tureckih serbov v Prizren, Ipek, Morava, i Dibra" ("Обичаји и Песне Турских Срба у Призрену, Пећи, Морави и Дебру) у којем се налази следећа забелешка о Српском обичају Слава: "Славу славе Срби не само у Србији, Аустрији, Мађарској, Босни, Црној Гори, Косову, Морави и Призрену, него такође у областима Скопља, Велеса, Прилепа, Битоља и Охрида, укључујући Дебар и подручје Тетова.Сви житељи који говоре Словенско-Српским дијалектом држе тај обичај светим." Jastrebov, I.S. "Obichai i Pesni tureckih serbov v Prizren, Ipek, Morava i Dibra", 1886, pp.1-2 70) "Подељен вером на три дела, подељен због политичке судбине, подразним јурисдикцијама, Српска раса имала је ту несрећу да буде расута у разним провинвијама, чија имена сакривају њено јединство.Србија, Стара Србија ( у данашњим турским вилајетима Косово и Санџак) , Босна, Херцеговина, Далмација са Дубровником, Јужни део Мађарске (Бачка, Срем, Барања, Славонија, Хрватска) ". Dozon, A. "L' Europee Serbe, chants popularies heroiques (Serbie, Bosnie et Herzegovine, Croatie, Dalmatie, Montenegro)", Paris, 1888, pp.15-16 71) Проматрање Аустро-Угарског Филд-Маршала Антона Туме вон Валдкампфа: " У Македонији Срби живе, делимично у великој равници Битоља, делимично у Вардарској равници и посебно су ком& 4000 #1087;актни у долини Тетова Anton Tuma von Waldkampf "Griechland, Makedonien und Sudalbanien", Leipzig, 1897 pp-214-215 72) Закључак лингвисте Петра Драгановог око песама "Македонских Словена":"Веома је упадљиво да у кругу Царева, Краљева, Војвода, Хероја и других ликова ових песама налазе се само личности и значајни догађаји од средњевековне, нове и најновије српске историје". P.Draganov "Makedonsko-Slavjanskii Sbornik" pp.VIII (n.d.) 73) "Срби су на југу Далмације, у Краљевству Хрватска и Славонија, на југу Краљевства Мађарска, у Македонији" Henry, Rene "Questions d' Autriche-Hongrie et Question d' Orient" Paris, 1905, pp.207 74) Др. Карл Острајх о Скопљу: "Градско становништво састоји се од свих могућих елемената-од којих су неки прихватили Бугарски Егзархат и зову себе Бугари - и Албанци или Исламизирани Срби.Иако се налази јужно од Шар-Планине, Скопље је главни град Старе Србије.......сеоска попилација, иако је српска пореклом, у већем делу дала је подршку Егзархату, јер је бугарски Епископ прихватљивији за њих него грчки Епископ Екуменске Цркве којој су раније припадали.Тако је сеоска популација око Скопља данас постала углавном бугарска.Исто важи и за чисто српско Тетово". Karl Oestreich "Makedonien" Geographische Zeitschrift, Vol.X, No.1, 1904, pp 198-199 75) Говорећи у установљењу Бугарског Егзархата у Македонији, Карл Острајх бележи: "Значајан део сеоске популације, иако се тада осећала српском, приграбила је прву прилику да добије словенске свештенике и тако се декларирала као бугарска.....Ко год да је пришао Бугарском Егзархату, био је регистриран у Турским пописним документима као Булгар-Милет и пред светом је углавном био Бугар". Karl Oestreich "Die Bevolkerung von Makedonien", Geographische Zeitschrift, Vol. XI, No.1, 1905, pp.291 76) Теодор вон Сосноски пише о бугарској пропаганди у Македонији: "Шта су били ови методи Грци, Срби и Турци ове несрећне земље осетили су на својим сопственим леђима.Крађама и опожаривањима, силовањима и убиствима, оружане банде покушавале су да их приморе да се прикључе бугарској страни." Theodor von Sosnosky "Die Balkanpolitik Osterreich-Ungars seit 1886, Stuttgart-Berlin, 1914, Vol.II, pp.129 77) За време Првог Светског Рата, бугарске трупе под командом Првог Поручника Александра Протогеровог, високог функционера ВМРО-а, добиле су нaредбу да се одмазде народу који је живео источно од Куманова ради напада на неке бугарске трупе.Пре почетка мера освете, читав живаљ се изјаснио као бугарски, да би избегао репресије.Протогеров је био збуњен.У вези овог догађаја, Гилбер ин дер Мар записује његов расплет: "Тада су Протогерови помоћници имали досетку: питали су ко слави 'Славу'.Они који су je славили, били су стрељани, јер прослава 'Славе' је знак да је неко Србин: то је обичај који Бугари немају". Gilbert in der Maur "Jugoslawien einst und jetz" Leipzig-Vienna, 1936, pp.330 7 "Иако је српска национална епика нашла свој најпотпунији израз у областима северо-запада, ипак је значајан део њеног градива узет из Јужне Србије.И обратно:много поема које потичу од другде су нашле пут у Јужној Србији, биле су певане тамо и наслеђене". Alois Schmaus, "Dichtung", "Mazedonien: Leben und Gestalt einer Landschaft", Berlin, 1940 pp.106 79) Листа географских имена у Јужној Старој Србији-БЈР Македонији са пореклом од ко& 4000 #1088;ена "Срб-": Србиново, код Тетова; Србица, Србјани, Србјан Доленце у Битољској области;Србце и Србци јужно од Битоља;Србиново у области Горње Џумаје, пиринска област у Бугарској;Србиница, речно врело код села Подлеш. В .Kънчов "Македония" , София, 1900, стр.256 М.А. Вујићић "Речник Места у Ослобођеној Области Старе Србије", 1914, стр.241 В .Kънчов Ibidem pp.191 В . Kънчов Ibidem pp. 238 В . Радовановић "Тиквеш и Рајец", Етнографски Зборник XXIX стр.457 Ј .Ф. Трифуноски " Македонизирање Јужне Србије", Београд, 1995, стр. 33


text: Слободна Херцеговина » ПРОБУДИ СЕ, НЕШТО СЕ ДЕШАВА! У многом садржају своје културе и политике, навика и обичаја, убјеђења и вјеровања, западна цивилизација је примитивна, дивља, назадна и одвратна. Западна мисао је необична у савременом свијету: она труне упрошћавањем, распада се умножавањем, настаје из најдубљих напора да се постигне врхунац изопачености, а скончава у оргијама и бестијалностима њених љубитеља. Не би ме чудило да ову фотографију Марине Абрамовић и њеног оца прогласе за њену концептуалну инсталацију, такве савремене законитости што смјешта краву у акваријум, али и Карађорђа на черногорске гусле. Ипак, ова фотографија, или барем оно што припада њеној симболичкој представи, јесте судар двају свјетова: амбивалентног и недвосмисленог, савременог и несавременог, постмодерног и традиционалног; али такође исказује неспојивост артисте што прелази руб кича и традиционалног инструмента слободе, и још више, деартикулацију популарне умјетности и потребу враћања националним традицијама, потребу одбране хуманизма, као највеће хеленске заоставштине, у животу, политици и у умјетности. ФОТО: ГОРАНКА МАТИЋ ИЗВОР: www.cdm.me Иако је то многима одавно постало јасно, нема никога да објави урби ет орби да је Запад мртав, а да су плејаде његових обожаватеља, заступници невиђене некрофилије, не уживања у нечему што се одавно претворило у пепео, него у одвратној дебелој лешини Запада, која се удавила гутајући дух, и која труне пред нашим очима. Оно што данас зовемо Западом није заједница вриједности, него заједница интереса; Запад није кровна именица демократије, људских права, толеранције, солидарности, правне државе, владавине права и либерализма; него велико гротло из којега куљају пошасти попут глобализма, интервенционизма, радикалног феминизма, нихилизма, антитрадиционализма, културоцидног либералног тоталитаризма, владавине капитала и приватне државе, фашизма на савремени начин, интернационализованог америчког национализма, обавезујуће свјетске русофобије, апсолутно декадентне масовне културе, приземног филма, бљутаве прозе, гадљиве поезије, имбецилне музике, баналне и ништавне концептуалне умјетности (крава у акваријуму и умозрителног ћутања са Марином Абрамович), чије грне призоре и манифестације видимо на малим екранима: на телевизији са националном фреквенцијом гола старлета гази српску заставу, на медијском јавном сервису свагда европејске Србије гушимо се у диму југоносталгичарских буктиња; а отворимо ли новине видимо скандалозне наслове, свакодневно потврђивање стања опсједнуте тврђаве, у којој сви тобоже хоће да убију Предсједника, у којој су ударне вијести збивања под курвињским јорган-планинама, а минијатурни антрфиле доноси вијест о смрти пјесника, изнад чега, на истој страници, стоји обнажена старлета, објашњавајући нам, окупана пудерима и непомична, да живот није толико лош уколико се нађе прави пут и открије најбољи дио себе, онај огољени, пред очима опијене и распомамљене јавности. У прилог општем чемеру наше нације, иде мукла, језива и поражавајућа умртвљеност српске омладине, заробљене у виртуелним свјетовима, опијене сластима хедонистичког живота, из којих се неминовно прелази у нестајање или у досаду, а из досаде у нихилизам, што опет није ништа друго него једна свеобухватна духовна, а потом и физичка, смрт. Такви примјерци инстант цивилизације, недостојни сопственог имена, а камоли поријекла и традиције, немају ни мрвицу националног осјећаја, а и када помену име својег напаћеног народа, оно им послужи за какву нову спрдњу. Ако је комунизам од човјека направио мајмуна који се бори за изгубљени рај, за мајмунолику џунглу народа и народности којом теку медне ријеке, гдје сваки мајмун бере банане према способностима, а конзумира их према потребама; либерализам је од његовог потомка направио инсекта, немушту муву зундару заробљену у електронској кошници, опијену наркотицима и раздражену зујањем електронске музике. Стога се морамо запитати: каква ће бити, сасвим извјесна, владавина нових генерација, демократски изабраних представника техно-популације у земљи подивљалих слобода, неспособне да води сопствени живот а камоли да бира и да буде бирана? Пред нама се не види ништа језивије и одвратније од помисли да ће у будућности кључне позиције заузимати представници инсектократије. Налазимо се у јединственим годинама потврђивања стријепње да је од свих могућих српских генерација у универзуму, ова наша, савремена, најгора. Коме данас говорити о српској традицији, о гуслама и епској поезији, о Његошу, Црњанском, Брани Шћепановићу? Или, ако већ српска култура није вриједна позападњачене пажње, било би веома занимљиво сазнати колико младих западњака у Србији чита Џојса. Колико је врлих српских западњака прочитало макар један пасус Томаса Мана или посветило минут својег драгоцјеног времена Вагнеру? Колико знају о високој умјетности наши либерални просвјетитељи? Зар је могуће да њихови умјетнички назори не досежу даље од "Лолите", "Игре Пријестоља" и Тарантина? Зар је то младост којој треба препустити српску државу? Зар њима? Или, да будем прецизнији: Зар нама? Генијални Настасијевић би вјероватно рекао: "Нама – зар?" На концу, не могу не поменути да чујемо гласове несрећних и ошамућених лидера у црвеним краватама, како диљем Црне Горе шире паролу: "Треба дати шансу нама младима." Младима не треба дати ништа. Млади се сами морају изборити за своју будућност, а да би то било могућно, прво се морају пробудити из туђег, дубоко страног, сна.


Насловна / Србија / Економија / Порези недовољни за нови инвестициони план Ознакебуџет инвестиције порези предизборна прича шарена лажа Претходно Македонија: Ухапшена специјална тужитељка Јанева због случаја Рекет После Крагујевац: Млади одлазе из страних компаније због мизерних плата од којих не може да се живи Kада је држава 2006. године продала Моби63 за 1,5 милијарди евра, тадашње власти одлучиле су, ... Ово је занимљиво... https://www.srbijadanas.net/porezi-nedovoljni-za-novi-investicioni-plan/


КОЛОНИЗАЦИЈА СРБИЈЕ СТРАНИМ ЈЕЗИКОМ И ЛАТИНИЦОМ Српски културни клуб (Нарочи 4000 1090;о видно после 2000. године, не уводи се, као раније, само страно писмо латиница, него и страни језик, најчешће енглески. Срби тој окупацији дају грађански отпор и оглашавају се против тога, али ретко то чине не зато што не желе да се оглашавају, него зато што су средства обавештавања од телевизија до штампе углавном затворена за ту врсту „тема“. Тог отпора нема организованог или видљивог у државним службама, у институцијама државе, где би тај отпор морао да постоји (и) по уставној обавези. ) 1. Противно уставној одредби у Члану 10, Србија постаје јавна колонија туђег езика и писма Историја Срба препуна је прогона српске ћирилице и списковима смрти на латиници. У ранијим званичим окупацијама Србија је бивала јавно окупирана само туђим писмом, али не и језиком. Туђим језиком служили су се, свакако, окупатори, али је службени језик у Србији ипак био за Србе српски. У турској окупацији и(ли) Недићевој Србији, на пример, и под турским ропством и под фашизмом Срби су се, углавном, користили у Србији масовно српским језиком и српским писмом. Једино је у Првом светском рату била забрањена ћирилица и уместо ње је уведено писмо које је данас регистровано углавном као општехрватско недовољно усавршено латиничко писмо за потребе српског језика. Данас је то нешто сасвим друго. Власт спроводи (или прећутно допушта) јавну окупацију Србије и страним језиком и туђим писмом (најчешће енглеским језиком и енглеском латиницом). Србија, у ствари, углавном после 2000. године, све више постаје јавна колонија у којој почињу да доминирају у јавности исписи на страном језику и страном писму. А ако шта у јавним исписима остаје на српском језику, то је све, углавном, на туђем писму – латиници коју Устав Србије не регуструје као друго писмо српског језика, осим тамо где су стечени услови за службену употребу језика и писма хрватске или муслиманске (бошњачке) мањине. Власти у српским градовима (пре свих у оним већим: Београд, Нови Сад, Ниш, али све више и у мањим местима), без икаквог обзира на Устав Србије, допуштају јавно спровођење колонизације Србије на тај начин што се у јавности допушта исписивање назива предузећа, продавница, банака и сл. туђим и језиком и туђим писмом или – ако је реч о српском језику – масовно јавно исписивање туђим писмом. На српском писму остају само изузеци да би потврдили опште неуставно „правило“ у службеној (јавној) употреби страног језика и страног писма. Питање раздвајања „службене“ од „јавне употребе“ језика и писма постоји само у Србији у главама српских власти и српских лингвиста. У свим другим државама не прави се различит језик и писмо за „службену“ и за „јавну употребу“. Јер свуда је јавна употреба пар акселанс службена употреба. Устав се и не прави за „тајну употребу“, него за „јавну“. И употреба језика и писма се односи, на 2002 равно, на „јавну“, а не „приватну“ и(ли) „личну употребу“. Само лична употреба се односи на појединца и не подлеже правилима јавности и уставности. Свака друга службена употреба језика и писма је истовремено и јавна употреба. Недоумица у томе задржава се само у Србији да би се допуштала колонизација Србије туђим језиком и писмом. Схвативши ту недоумицу код српских власти и српских лингвиста, мр Бошко Брзић (в. Вечерње новости – издање за Војводину, четвртак, 5. мај 2011, стр. 17) у тексту „Хоће име на ћирилици“) с правом је наговестио предлог „Ћирилице“ за малу допуну Члана 10. Устава Србије, у коме би се постојећим речима „у службеној употреби“ додало „и јавној“ како би то, коначно, разумели и српске власти и српски лингвисти не би ли и они схватили да је „службено“ исто што и „званично“, „обавезно“ и „јавно“. То значење региструје и нови једнотомни Речник српскога језика (Матица српска, Нови Сад, 2007, стр. 1242) у коме се то и констатује на овај начин: „који је у државној или некој другој јавној служби“, али изгледа да многи српски лингвисти непажљиво читају речнике српског језика, па не разумеју значење неких речи. Дакле, нарочито видно после 2000. године, не уводи се, као раније, само страно писмо (латиница) него и страни језик (најчешће енглески). Срби тој окупацији дају грађански отпор и оглашавају се против тога, али ретко то чине не зато што не желе да се оглашавају, него зато што су средст 3ff9 ва обавештавања од телевизија до штампе углавном затворена за ту врсту „тема“. Тог отпора нема организованог или видљивог у државним службама, у институцијама државе, где би тај отпор морао да постоји (и) по уставној обавези. 2. Предсказивање колонизације Србије туђим језиком и писмом Своје „предсказивање“ или „претказање“ колонизације Србије туђим језиком и писмом чланови управе Удружења „Ћирилица“ чули су 2001. године приликом једне посете Политици ради покушаја да се добије подршка за редовно спровођење уставног права Срба у Србији на своје писмо (ћирилицу). Тадашњи главни уредник Политике отворено је казао члановима управе „Ћирилице“: „Шта се ви бринете за ћирилицу кад ће овде ионако све ускоро бити исписано на енглеском језику и латиници?“ Тада смо то примили с неверицом. А данас, после само десетак година, видимо да је човек, као добар „футуриста“, био у праву. Односно – погодио је, нажалост, шта ће се ускоро догађати са српским језиком и српским писмом. Српски језик и писмо, и поред уставне обавезе, све више постају језик и писмо за своју приватну, личну употребу, а у јавности је нешто сасвим друго. То што је данас у Србији „нешто сасвим друго“ од предвиђеног у Уставу Србије није нешто сасвим непознато, али јесте у демократији неочекивано. То је обрадио у свом делу објављеном изворно на француском језику 1974. године један од стручњака за та питања. Реч је о Лују Жану Калвеу који је у својој студији, између осталог, написао: „Први стадијум глотофагије (гутање претходно владајућег језика – појаснио Д. З.) који смо описали био је вертикалан: језичка диференцијација јављала се превасходно у оквиру друштвених класа, пошто је потчињени језик почео да се губи на двору, међу локалним племством, буржоазијом и, у мањој мери, међу слугама и трговцима. Владајући језик прихватили су људи који представљају колонијалну власт, као и они који за њу раде (слуге, трговци, али и писци, песници, у земљама са богатом писаном традицијом као што је Француска). Други стадијум је ,хоризонталан‛ јер ће се језичка диференцијација одредити не само према класном (као што смо видели), већ и према географском мерилу: град насупрот селу. Промену правца у распростирању владајућег језика прати значајна промена суперструктуре: полако се прелази, што све зависи од случаја, са двојезичности на једнојезичност или са једнојезичности на двојезичност. Тако, више класе, које су усвојиле владајући језик (двојезичност), теже да напусте потчињени језик (прелаз на нову једнојезичност), док ниже класе по градовима, које су говориле само потчињеним језиком (једнојезичност), теже да усвоје владајући језик (двојезичност). Укратко, док у првом стадијуму постоји двојезична владајућа класа и једнојезичан народ, у другом су то једнојезична владајућа класа, д& 4000 #1074;ојезично градско становништво и једнојезично сеоско становништво, што даје нову језичку суперструктуру“ (Калве 1981: 90-91) Да ли је овде реч само о Француској коју писац ставља у заграду, лако нам је данас да просудимо. У том смислу, ту би се сигурно сврстала и данашња Србија. Глотофагија (гутање) српске ћирилице изведена је већ између 1960. и 1968. године а данашње стање с ћирилицом само се даље погоршава јер је глотофагија ћирилице извршена у преко 90 одсто случајева. Глотофагија српског језика и распростирање енгелског језика у Србији почиње од више класе (државника и „бизнисмена“) и већ се свела на јавно исписивање, почев од продавница, банака, предузећа итд., по Србији најпре у градовима, како је то запазио и записао 1974. године споменути Калве. Како се у томе понашају институције Матица српска и Српска академија наука, видећемо детаљније мало касније. Овде ћемо само рећи да оне томе или не дају никакав јавни отпор и јавни одговор или својим стручним лингвистичким и правописним одлукама (о двоазбучју по принципу алтернативне употребе писама) овој новој појави иду наруку. Та појава о којој је говорио и писао Калве није у Србији од јуче. У мањој мери она се уочавала и пре 2000. године, али не толико масовно и редовно. Страно писмо је раније више наметано, а данас се намеће и страни језик и страно писмо. Када бисмо убијеним Србима само у 20. веку подизали данас Зид плача, какав су подигли Израелци који боље памте своје страдалнике, то би био зид готово до неба. Срби не могу данас да направе довољно цигала ни за становање живих, а још мање могу да направе тог основног грађевинског матријала за своје мртве. А док и једне и друге не удомимо, потомство ће нам бити све оскудније. И оно што је било подигнуто и забележено о погинулима и убијенима на ћирилици, руши се, уништава се. Затире се тако траг мртвим Србима, гробови на ћирилици им се одавно уништавају а живе Србе одавно са својих огњишта протерују и најпре писмо а сада и језик им замењују. Свет друге враћа на њихова огњишта, што је у реду, али некако најтеже и најређе успева да врати протеране Србе у њихова места рођења на Космет и у Хрватску, на пример. Ко ће да брине о ономе који сBм о свом писму и о себи данас не брине довољно у сећању? А ћирилица је Србима најдуже записано памћење о самима себи. Наравно да су рано покатоличени Срби у Далмацији писали и латиницом, она им је наметана и наметнута и да није мала данас ни баштина Срба на латиници, али је она, ипак, неупоредива с баштином Срба на ћирилици све до појаве комуниста и њихове владавине диктатуром у Југославији, а то значи и у Србији. Покатоличени и полатиничени Срби били су, нажалост, подложнији губљењу српског националног осећања и њиховом прикључивању у 20. веку хрватско 4000 084; националном корпусу. Латиница је у том мењању националног осећања одиграла велику улогу. А прихватање српског (ново)штокавског дијалекта и српског Вуков(ск)ог станадардног језика за стандардни језик (к)од Хрвата крајем 19. века олакшало је хрватску асимилацију Срба католика у 20. веку и данас се мало ко од католика изјашњава као Србин. Прихватање српског језика за језички стандард (к)од Хрвата није подразумевало прихватање и српског ћириличког писма захваљујући чињеници да су Срби католици већ били полатиничени и српски језик су већ писали латиницом, па су Хрвати касније успевали лакше да буду укључени у латиничење и остатка Срба широм српског говорног и писаног подручја. Словеначки филолог Јернеј Копитар, цензор словенских књига у Бечу, Вуков сарадник, пријатељ и помагач, оставио је овако записан налаз (који је важио за тадашњу целокупну европску славистику о српском језику и српском писму): „Под српским [језиком] ми овде разумемо оно што се, довољно неисторијски, назива илирским... Предео српског дијалекта се простире од Истре, преко Далмације, хрватске крајине, Босне, Србије, Бугарске до колонија исељеника из ових земаља у Славонији и Јужној Угарској. Четири до пет милиона говори тај дијалекат. Ова четири милиона, пак, међу собом су раздвојена; једни на западу, припадају латинском обреду, али већи део грчком... Грци (тј. Словени грчког обреда) имају, због њиховог већег броја, због употребе ћирилске азбуке (која је у IX веку нарочито за словенски језик удешена) и због старословенског црквеног језика, природне предности испред Латина. Ускоро ће их ови оставити иза себе“ (Костић 1999. 22)... Када се у то време неки немачки неупућен списатељ „изразио неповољно о ћирилици“, написавши у приказу песама Лукијана Мушицког: „Иако се он прилично лако сналази у ћирилици, ипак јој је он тако мало пријатељ као јеврејском, сиријском или маританском писму“, тај исти – Јернеј Копитар је у одговору Немцу на то оставио записане ове речи: „Ми молимо господина Мушицког и светог Ћирила, у име свих Немаца који ствари боље познају, да опрости овој сотизи [глупости] једног Немца слабо упућеног у ствар“ (Костић 1999: 23). Ништа чудно за данашње време – такве „сотизе“ о ћирилици данас остављају и неки српски лингвисти чија би презимена могла да подсећају (и) на српско порекло. Разуме се, било је незамисливо да неко из католичких земаља у то време предлаже Србима да се уједначе у ћирилици и да напусте латинички алфабет, јер је то било незамисливо у оквиру католичког наметња латинице својим верницима. Али то сведочи да је Јернеј Копитар запазио и овде истакао ту наметнуту подељеност Срба и по вери и по писму. И свуда тамо где су Срби били приморани да поклекну у вери, обавезно су поклекли и пали и на ћирилици, па су је под притиском заменили у свом језику латини 4000 ;цом. Али је Копитар овде посведочио и о објективном суду стручњака који није ни хтео ни могао да прећути објективну предност ћирилице у односу на латиницу у писању српског језика на овај начин: „Сви данашњи језици дају се боље писати богатим ћириловским алфабетом него сада уобичајеном комбинацијом латинице“ (Костић 1999: 22). 3. Лажна брига за српски језик и ћирилицу из Матице српске и Српске академије наука Недавно смо из дневне штампе (Вечерње новости , 13. април 2011, стр. 26), кроз изјаву секретара Одељења за књижевност и језик проф. др Мате Пижурице, обавештени да ће „Матица српска у координацији са Одбором за стандардизацију при САНУ покренути иницијативу за утврђивање нацрта и предлога новог закона о језику“. Вест је, на први поглед, оптимистичка, али само за оне који не познају целокупан рад у Матици српској и Српској академији наука у вези са српским језиком и српским писмом. За оне који познају доприносе њихове у заснивању сербокроатистичке језичке теорије и праксе у области српског језика и писма, то личи на обману, тј. на лажну бригу. Матица српска, а то важи и за Српску академију наука, окупља, углавном, само своје старе истомишљенике о српском језику и писму и сада, тобож „незадовољна непоштовањем уставних одредаба и непостојањем осавремењене законске регулативе о службеној и јавној употреби језика и писма“, хоће да настави „бригу“ о српском језику и писму. Та лажна брига се до сада већ исказала у затирању српске ћирилице у 90 одсто случајева јавне употребе српског језика и у самој Србији. Преко свог Одељења за књижевност и језик Матица српска је сама себе избацила из нормалне, светски уобичајене бриге о српском језику и писму самим чином прављења и објављивања измена и допуна Правописа српскога језика (Матица српска. 2010) где је – уместо да директно примени Члан 10. Устава Србије о решењу питања писма у складу с европском и светском престижном праксом у једноазбучју – задржала и писмо српског језика и параписмо из „српско-хрватског језичког заједништва“ за алтернативну употребу (Правопис 2010: 17). Ако је већ тако урадила, могла је да убаци у Прваопис макар још једно писмо – оно с црногорским „меким ж“ и „меким ш“, јер су и „хрватски језик“ и „црногорски језик“, као и „босански језик“, свакако – лингвистички посматарно – само варијанте српског језика, тј. политички (социолингвистички) осамостаљени стандардизовани делови српског језика с преименованим називима. И Матица српска и њено Одељење за књижевност и језик (ваљда српски, не каже се у називу о ком је језику реч) треба да знају и, што је још важније, да признају да су тиме у измењеном и допуњеном Правопису српскога језика (2010) грубо прекршили већинску народну вољу с референдума у Србији и задржали алтернативно параписмо у српском језику, што је за целу породицу 4000 европских језика, али и свих престижних језика у свету незамисливо. Стручњаци који су то урадили могу само да одговарају пред јавношћу и Уставним судом, а не могу даље питање ћирилице да решавају на овакав погубан начин. Њихово је било да доносе правописне и језичке прописе у складу са светом, а не да се превише баве законима, јер су они у Правопису директни прекршиоци Устава. И како сад да се они баве законом, кад не поштују ни врховни државни закон – Устав? Уз то, како веровати данашњим српским стручњацима за српски језик који нису рашчистили међу собом елементарно питање: да ли може у тзв. јавној употреби бити једно, а у некаквој тзв. службеној употреби српског језика неко друго писмо. У свету се писмо у језику не дели на јавну и службену употребу (то је апсолутно једно исто), него на службену или јавну и личну или приватну употребу. Лична употреба је потпуно слободна, а службена или јавна употреба језика и писма је уставно и у пракси обавезна. Српски лингвисти често показују да су у томе непотребно у недоумици. 4. Тешко Србима док им владари и језикословци овако као данас брину о српском језику и ћирилици Тешко српском народу и Србији док им владари и језикословци буду овако бринули о уставно заштићеном језику и писму. Више, изгледа, нису потребне раније законске и било какве забране ћирилице од других. Срби су се за те забране данас довољно и сами „извештили“! 5. Ћирилица није нестајала после мађионичарског трика, него уз примену насиља и наметнутог замењивања ћирилице Српска ћирилица није, наравно, нестајала из српског језика и српског народа после неког мађионичарског трика, него на основу примене насиља против ћирилице, њеним забрањивањима и, нарочито успешно, после (зло)употребе српских лингвиста и филолога који су или диеректно предлагали замену ћирилице латиницом (један од првих Ј. Скерлић, али не само он, него многи други, па и А. Белић у последњој фази свога бављења српским језиком и писмом а данас, на пример, мало увијено, нарочито И. Клајн), или су одстрањивали и замењивали ћирилицу пропагандним увођењем двоазбучја и, на тај начин, поспешивали замењивање ћирилице латиницом. За то замењивање српског писма не постоји ни један једини оправдан разлог, поготово не лингвистички, јер је, пре свега, ћириличко писмо боље подешено за српски језик и његову природу. Ту бољу подешеност српске ћирилице за писање српског језика још нико и никада није ни могао ни хтео да оспори стручним аргументима, него је ту такву подешеност свако редовно истицао. Према томе, нестајање ћирилице нема стручног ни било ког другог оправданог разлога. Али има на хиљаде доказа да већ близу десетак векова трају практичне, материјално и демонстративно примењиване и исказиване, намере о забранама ћирилице и њеном замењивању мање с& 4000 #1072;вршеним, лошије подешеним за српски језик писмом, једном врстом латинице за социолингвистички (прецизније речено политички) осамостављену стандардизовану варијанту српског језика под називом „хрватски језик“. Реч је о латиничком писму, које сви Хрвати користе у данас сепаратно стандардизованом српском (штокавском, Вуков/ск/ом) језику издвојеном као „хрватски језик“, која је наметана целом српском народу нарочито успешно у време комунистичке диктатуре, али се то наметање данас чак и појачава. Тако смо данас у Србији, у оквиру наших живљења у општим парадоксима, суочени и с парадоксом када је реч о писму у српском језику. За оног ко зна да (са)гледа стварне чињенице данас је тај парадокс превише очигледан. Постоји „друм“ (Устав Србије у коме је српски језик везан за ћирилицу), али постоји и „шума“ (латиница у противуставности) у којој влада несавршена верзија латинице регистроване у „хрватском језику“ као хрватско општенационално писмо. То није сав тај парадокс у српском језику у вези с писмом. Парадокс је и у томе што је хрватска мањина данас у Србији најзаштићенија мањина у свим светским државама, бар када је реч о писму. И то двоструко. Општехрватско (латиничко) национално писмо је најпре заштићено у оквиру мањинских права Хрвата према Закону о службеном језику и писму, а онда је заштићено то писмо и у оквиру језика Срба којима га лингвисти намећу као тобож друго, а у ствари као прво и, све чешће и више, као једино писмо. Представници хрватске мањине у Србији, наравно, немају разлога због тога да се жале, а Срби се већ предуго жале, али им нико из власти и од плаћених лингвиста за прописе о српском језику и писму у Србији за сада не помаже. Српска ћирилица је данас стопостотно заштићена (као и у свим престижним језицима) као апсолутно суверено писмо у српском језику по вољи већине народа на референдуму. Поново је, и то сада потпуно недвосмисленом одредбом у Члану 10. Устава Србије из 2006. године, изабрана за јед(и)но српско писмо у српском језику, како је било десетак векова међу Србима православцима све до комунистичке диктатуре, па и у њој све до 1960. године. Заштићена је, дакле, уставно стопостотно, а у стварности изумире, тј. замењује се пред нашим очима. И све чешће се тврди – „није мање Србин који пише ћирилицом од Србина који пише латиницом“. А да ли је то стварно тачно, можемо се уверити на сваком кораку у сваком времену. Где су данас Срби који су ћирилицу заменили латиницом? Како себе зову? Како им се зове језик који данас латиницом пишу? Где су српске родољубиве песме које негдашњи Срби данас латиницом пишу? Све више Срба заборавља да су умрлице за преко милион Срба само у 20. веку исписиване латиницом. Србе су на латиници исписивали из списка живих. Пl 4000 8;еласком на латиницу живи Срби су се, истовремено, исписивали из Српства и прелазили у католичанство, а онда су лакше асимиловани у друге народе. Којим писмом пишу данас сви Срби католици који су у 20. веку уписани као Хрвати? Којим писмом пишу данас сви Срби – антисрби? (Није ваљда нестао сваки антисрбин данас!? Ако јесте, благо свим Србима!) 6. Није непријатељска латиница, него се непријатељски понашају они који Србима неуставно намећу латиницу у српском језику Није писмо латиница, наравно, непријатељско само по себи, ни антисрпско, него то писмо најчешће изабирају они који пишу све најружније о Србима и који се више Србима не зову и на српство не одазивају. Ако није ништа мање Србин који пише латиницом, зашто се многи од тих Срба више не зову Србима? Нико не каже да су ти бивши Срби кривци. Зна се, наравно, да су често насилно одвајани од Српства. Но то је д(р)уга прича о Србима и несрбима у коју ми овде нећемо детаљније улазити, јер то није наша тема у овој књизи. У ту тему морамо улазити само тада и толико када и колико морамо да истакнемо чињеницу да је Србима латиница насиљем вековима наметана. Нарочито у време фашистичких поступака према Србима и у време окупација српског народа, а нарочито успешно у време окупације Срба комунистичком диктатуром. Сва антисрпска дела с краја 20. века, али и данас, када се пишу на српском језику, готово по правилу се пишу латиницом. То свакако – понављамо – не значи да је проблем у латиници, него је проблем у томе што писци таквих дела на српском језику неће и не желе да поштују Устав Србије о, уобичајеном у свету, једноазбучју српског језика? Они хоће да настављају изгон ћирилице тиме што у српски језик уводе друго писмо противећи се на тај начин Уставу Србије и у самој Србији. Они желе да настављају обичај из времена комунистичке диктатуре и југословенства који су пропагирани на штету Срба углавном на латиници. То би било исто као кад би неко данас у Хрватској писао књиге за Хрвате на српској ћирилици. Да се данас као у Србији – у обрнутом случају у вези с писмом – дешава у Хрватској, једноставно је незамисливо. Да хрватски лингвисти, као српски, намећу данас у правопису за језик Хрвата двоазбучје, тј. „ћириличко писмо из времена хрватско-српског језичког заједништва“, замисливо је колико би се могло догодити да Хрват за себе данас каже да је „Југословен“. Таквих хрватских лингвиста у Хрватској нема. Ни једног јединог. Парадокси (и) те врсте као да се специјално резервишу само за Србе и језик Срба, и то (и) у самој Србији. Ових дана (4. маја 2011. ми смо видели), на једној постављеној „тезги“ у Новом Саду скупљају се потписи за оснивање некаквог РЕКОМ-а – „да се коначно утврде чињенице о свим жртвама оружаних сукоба који су се десили на тлу бивше СФРЈ од 1991. до 2001. године“. Из пијетета према свим жртвама, ма чијим и м& 4000 #1072; у којем броју жртве биле, потписали смо оснивање таквог РЕКОМ-а. Али смо девојци за „тезгом“ поставили питање: зашто је све написано српским језиком (само) на латиници. Одговорила је: „Па, господине, овде има и националних мањина!“ Девојка од 20-ак година објашњава нама у 67. години да „овде има националних мањина“! Прегледали смо поново пажљиво целу „тезгу“ и установили да је све исписано само српским језиком и само екавским изговором (изговор није у питању), али само латиницом која је регистрована и раније и данас као општенационално хрватско писмо. Неко је у Србији исписао текст чистим српским језиком противно Члану 10. Устава Србије а објашњење деевојке је било да је то учињено латиницом зато шпо „овде има националних мањина“. Објашњење је било стварно мисаоно трагично, а практично – лингвистички и смешно. Рекли смо јој да није текст исписан мађарским или неким другим мањинским језиком у Србији и да исписивање српског језика латиниоцом показује да „Срби не знају ништа“ у односу на друге народе кад користе своје језике. Нико у свету не користи своје писмо у свом језику различито, јер се нико не прилагођава у свом језику туђем писму. Сваки престижан језик има своје (једно) писмо и врста тог писма уопште не зависи од националних мањина и њихових језика. По таквој бесмисленој логици, било би логичније (мада и то, наравно, нема никакве везе с логиком и праксом) очекивање да се мањине прилагођавају већинском језику и писму. Наравно, за било какву праксу то не важи нити би требало да важи, јер би и то било бесмислено, али смо тиме хтели само да истакнемо потпуну апсурдност одговора ове девојке за „тезгом“. А овде у фусноти то предочавамо да би читаоци лакше схватили колико има апсурдности у српским објашњењима зашто свој језик не пишу, у складу с Уставом, својим писмом ћирилицом, него то чине у огромној већини туђим писмом – латиницом. Није, наравно, крив народ који неуставно латиницом пише, него они који га уче како да (погрешно) пише свој језик. Данас се српска ћирилица и у Србији свела на десетак процената опште употребе у српском језику. Латиничење Срба православаца изведено је у Југославији седамдесетих година 20. века у време комунистичке диктатуре и данас се то латиничење довршава и поред уставне стопостотне заштићености ћирилице за српски језик у Србији. Српски владари и плаћени од народа државни службеници не спроводе српско право на ћирилицу у српском језику по Уставу, а српски језикословци им неуставно помажу тиме што у правопису, струци и школској пракси спроводе неуставно двоазбучје (латиница и ћирилица) тако да двоазбучјем у језику Срба настављају да затиру овај мали остатак ћирилице у српском језику. Они задржавају за језик и народ у његовом језику два писма од којих је једно у споразумевању на истом језику н& 6 #1077; 1de4 потребно, јер је „дуплирање функција“. (Изгледа, српски политичари не могу да живе без „дуплирања својих надлежности“, а српски лингвисти не могу без дуплирања писма.) У дуплирању писама, тако, непотребним се чини оно писмо које је у комунистичкој диктатури насиљем замењивано и избацивано (ћирилица). Присилном свикнутошћу на туђе писмо у школовању младих Срба на српском језику најлакше се затире српско писмо. 7. Срби су данас за латиничење довољни сами себи Тако се латиничење Срба данас довршава пред нашим очима. Остаје да се, касније – кад се сви Срби полатиниче, преброје. Колико је до сада остало Срба од раније полатиничених Срба, није тешко утврдити. Срби су данас за латиничење довољни сами себи. Све су бројније умрлице Срба и српства на латиници. Срби још немају ни приближно тачно забележене насилно прекинуте животе својих сународника у окупацијама и логорима. Док Срби не почну да довољно брину о свом писму и својим мртвима, све ће мање бити бриге и о живим Србима, и о њиховој ћирилици и о њиховом, српском језику. Кад је реч о српској култури и српском језику и његовом писму, пророчки звуче речи српског избеглице у САД-у из 1963. године: „Са појавом ћирилице су Срби културно настали, са њеним одрицањем они би културно нестали, престали би да езгистирају као самостал 3ffa на нација, самосталан културни идентитет“ (Костић 1999: 74). Данас се у Србији све чешће говори о „хаосу у култури“. То је потпуно разумљиво, јер је тај хаос сасвим очигледан. С очигледним хаосом у вези са српским језиком, српским писмом, српском лингвистиком, са (не)применом јасног Члана 10. Устава о ћириличком једноазбучју српскога језика – никако се не може створити ред у целокупној култури и целокупном животу јединственог српског народа, па и овога већег дела данас у Србији. Ред се не ствара несузбијањем анархије. ЛИТЕРАТУРА - Калве 1981: Жан Луј Калве, „Лингвистика и колонијализам“, превод с француског, БИГЗ, Београд, 1981. - Костић 1999: Лазо М. Костић, „Ћирилица и српство...“, Добрица књига, Нови Сад, 1999. - Правопис2010: „Правопис српскога језика“, измењено и допуњено издање, Матица српска, 2010.


Прва јавна библиотека у Броду је основана 1889. године при Народној основној школи. Позната сарајевска трговачка породица Хаџи-Ристић оснива и прву новчану установу 1859. године. Након успостављања Аустроугарске монархије над подручјем Босне, Брод постаје главни пункт за промет монархије са новоприсаједињеним покрајинама.


text: Српске народне приповетке је збирка приповедака које је скупио и издао Вук Стефановић Караџић у Бечу 1853. године, а књига је штампана у штампарији јерменског манастира. Вуков оглас за Српске народне приповетке стоји на почетку књиге, пре предговора где Вук каже: „Опростивши се рјечника, не дангубећи ни мало рад сам се трудити еда бих јоште што од смрти уграбио и на свијет издао. И тако ево најприје нашијех народнијех приповиједака, за које мислим да ће у своме роду бити тако знатне као што су народне пјесме у своме. Као што су пјесме углед језика наше народне поезије, тако ће ове приповијетке бити углед народнога језика у прози. Као што сам пјесме штампао у различнијем нарјечијама, како сам коју гђе добио, тако ће бити наштампане и ове приповијетке: биће их из Бачке, из Сријема, из Србије, из Херцеговине, из Боке Которске и т. д. Књига ће ова особито бити за младеж и мушку и женску, а и стари људи и жене читаће је с великом радости како ради чистога народног језика тако и ради народнијех мисли у овој струци умотворине народа нашега. Књига ће ова бити око петнаест табака велика, и цијена јој је за пренумеранте двије цванцике и по у сребру, или једна форинта у новцима од хартије који данас овђе иду мјесто сребра, а за пренумеранте из Русије једна рубља у сребру (сü пересűлкоţ). Пошто књига изиђе на свијет, биће јој цијена у сребру три цванцике, а у хартији једна форинта и дванаест крајцара или три форинте у шајну. Новци се не ишту напријед, него само имена од пренумеранта за које су скупитељи увјерени да ће књигу одмах платити кад је приме. За скупљање пренумеранта особито молим ону господу који су ми купили пренумеранте на рјечник. Вријеме пренумерације трајаће до свршетка мјесеца Јунија. Из Србије опет ће најбоље бити да се имена од пренумеранта пошаљу у Биоград Г. Јовану Гавриловићу, начелнику у попечитељству финансије, а из осталијех мјеста на мене, додавши на писму ауф дер Ландстрассе, ам Хеумаркет Нр. 517 ин Њиен. Господи скупитељима даће се по обичају једанаеста књига на дар.Мјесто овијех приповиједака мислио сам сад штампати обичаје, или управо рећи живот народа нашега, али сам ово за сад одгодио, да бих које љетос у Србији које преко пријатеља својијех из другијех крајева о томе још којешта дознао, тако ће ово, ако Бог да здравље, бити прва књига моја послије приповиједака. У овој ће књизи бити гђекоје ствари из рјечника у ред намјештене и многијем којечим новијем чега у рјечнику нема, састављене и потпуњене.''''“ У Бечу о Сретенију 1852. Види још Народне шаљиве приче Заоставштина Вука Стефановића Караџића у Библиотеци и Архиву САНУ Српска књижевност епохе просветитељства Референце Спољашње везе Цела књига - пројекат Растко Приступљено 14.11.2021. Српске народне приповетке Вук Стефановић Караџић


text: 2015 - 55Годишњица Фрецце Трицолори - 4 Септембар - Помагац Дан - АвиаСпоттер.ит Пет. Sep 25th, 2020 Сеп 4, 2015 Аермаццхи, Ратно ваздухопловство, Италијански ваздухопловства, Агуста Вестланд, АХ 64, Апацхе, Ратно ваздухопловство, Аустријски Аир Форце, Авиано, БАе, Белгијски ваздухопловства, Бела-Ред Варнице, Ц 160, АКО 2000, Ратно ваздухопловство, Електрични Јет, Евро борац, Евро Фигхтер ЕФ 2000, Ф 16, Ф 18, Ф 18Д, Ф 5, П 5Ф, Соко, ФИАТ, ФИАТ Г 59, Фигхтинг Фалцон, Фински Аир Форце, Фрецце Трицолори, Француски ваздухопловства, Генерал Динамицс, Јастреб, Стршљен, Искра, Италијански Аеробатиц Теам, Италијански ваздухопловства, Краљевине Холандије Аир Форце, Локид Мартин, Ваздушни Компонента од белгијских оружаних снага, Ваздушни компонента белгијских оружаних снага, М 346, МБ 326, МБ 339, МБ 339 ЦД, МЦ Донн, Поноћ Хавк, МиГ, МиГ 29, НФ 5, Северноамерички, Нортхроп, Аеробатиц Теам, Ацробатиц Патроле, Полисх Аир Форце, Ред Девилс, Краљевине Холандије Аир Форце, Сааб, Сааб 105 Ое, СФ 260, У овим Марцхетти, Шпански ваздухопловства, Т 6, Тексашки, Трансалл, Троструки Никл, Турски Аир Форце, Турски Звезде, Туркисх Аирлинес, Турски Звезде, Тајфун, Поскок 4 Септембар 2015 – Лоокинг Фриули Почиње данас, само за енфорцемент, Тхе Лонг Веекенд организацији Аир Форце Италиан, на прослави 55. рођендан Народне Аеробатиц Теам, легендарни Фрецце Трицолори. Шта ће се одржати данас је први дан помагац организацији АОС на великом аеромитингу. Било је у мањим догађајима као што су митинг 5. крилу или Фаревелл Фалцон (извештаји се могу наћи који и који) или за 1000 ХР лета на Ф 16, Трапани (извештај се може наћи који) али, за свечане прилику као што је ова, то никада није урађено. Радило се о 350 акредитованих помагац који су дошли заједно на 8,00 главна капија се зове златну медаљу за војне Валоур капетана Марио Висинтини. Аеродром Лоокинг (УД) То је дом, почетак, у 1961, Фрецце Трицолори и место где, сваки 5 години, постоји традиционално окупљање акробатске патрола (Ја пријавите де 2005 и 2010 Они су који и који). Организација је била беспрекорна: улаз са резервисаним паркинг, безбедносне провере и трансфер до подручја резервисана од стране јавности. Подручје је осмишљен као простор за штампање 2 дана самог догађаја. Да Ли, Увек са аутобуске шатл, могло би се крећу у областима статичке и на 2 Трек тестиран. Након неколико минута сам одлучио, заједно са многим другима, на челу за подручје одмах у главу 06 и тамо сам провео цео дан. Пут, Очекује са лошим кишама проширених, је уместо тога нам је веома љубазно и топло сунце прати током целог дана.


За мање од две године у Зајечару први потпуно покривен стадион - | - Извор: Танјуг Председник Србије Александар Вучић изјавио је данас да ће за мање од две године Зајечар добити најлепши градски стадион и да ће тај "Стадион Лепотица" бити први потпуно покривен стадион за фудбал у Србији. Извор: ТВ Пинк Вучић је положио камен темељац за изградњу Градског стадиона у Зајечару заједно са министром спорта Вањом Удовичићем и градоначелником Бошком Ничићем. Председник је подсетио да је изградња Арене била развојни пројекат за тај део Београда и да ће се исто десити и са Зајечаром, пошто ће се око стадиона на Kраљевици градити хотели и други садржаји. "Зајечарски стадион је најлепши пројекат, чудесно делује, и за мање од две године, тачније, за годину и 11 месеци извођач треба да заврши посао", нагласио је Вучић. Председник је истакао да ће на том стадиону играти и фудбалска репрезентација Србије, као и Партизан и Црвена Звезда. Вучић је казао да ће у развој Зајечара у наредном периоду бити уложено укупно 73 милиона евра, као и да ће се улагати у целу источну Србију. Председник каже да је циљ државе да инфраструктурно поправи седиште истока Србије, као и да ће само у градске саобраћајнице на територији Зајечара бити уложено око пет милиона евра. Најавио је да ће бити реконструисан пут од Вратарнице код Зајечара до Kњажевца пошто је сада, као је рекао, вожња oд Вратарнице до Минићева "права пустоловина". Такође, биће завршен здравствени центар у Зајечару, каже Вучић и додаје да ће у део за геронтологију бити уложено 5,5 милиона евра и у још један објекат 2,5 милиона евра, тако да ће укупно ту бити уложено осам милиона евра. "Захваљујући подстреку државе, успели смо да доведемо у Зајечар компанију Аптив, која већ запошљава 9.000 људи у Новом Саду и Лесковцу. Доласком у Зајечар запослиће у том граду укупно 2.500 људи у 2022. години, а тренутно запошљавају првих 260 људи", истакао је Вучић додајући да је циљ великих улагања да се задрже људи у том граду и делу Србије. Напоменуо је да ће изградњом Градског стадиона скочити цена квадрата на том простору и да ће Kраљевица постати најважнији део Зајечара. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У 43c0 честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.