Кинески рецепт за жвакање - Необични рецепти - 2022 Кинеска жвака, слатка посластица са сецканим датуљама и орасима и посута шећером у праху. Кредит за фотографију: Стеве-Анна Степхенс Молимо поздравите мог драгог пријатеља, гостујућу ауторку Стеве-Анна Степхенс док дели омиљену посластицу, кинеску жваку. ~ Елисе С времена на време, морам само нешто да испечем. Било шта. Готово увек се ради више о печењу него о једењу. Наћи ћете ме како шетам околом, куцам на врата и дајем све што није. Можда због необично велике понуде печења, један од мојих комшија преносио је моју понуду слаткиша и домаћих кекса од лептира, рекавши: „Не, хвала, добро сам.“ Сада је тужно искуство, након што вам је одбијена пецива. Па, кад сам га неки дан питао да ли жели „још неколико тих датума и орахових квадрата са шећером у праху“, а он је рекао: „Свакако“, знао сам да су ове кинеске жваке хит. Кинеске жваке су годинама омиљене у нашој породици, али покушајте, као што могу, нисам могао да пронађем извор рецепта. Мало копања открило је да се рецепт за кинеску жваку први пут појавио у јунском издању Доброг домаћинства 1917. године. Ова верзија, коју ми је предала моја мајка, мало се разликује од рецепта који је објављен током Првог светског рата. То укључује додатно јаје, захтева просијавање сувих састојака, добро тући јаја и додавање квадрата сластичарима (уместо да их обликујете у куглице и ваљате у гранулирани шећер). Оно што је најбоље код кинеске жваке је да они, иако су неспорно жвакаћи, нису претерано слатки. Хрскави ораси додају фину равнотежу текстури, а сластичарни шећер вам у уста шаљу поруку да су заиста десерт - а не храна за здраву храну. У рецепту за кинеску жваку постоји много варијација, а можда и толико нагађања зашто се зову кинеска жвака. О њима нема ништа приметно кинеско, тако да то остаје мистерија. Неке верзије рецепта захтевају путер, смеђи шећер, ванилију, па чак и кокос. Други додају орахе за пекан и прже орахе. Који је ваш омиљени начин прављења кинеске жваке? Молимо вас да нам кажете у коментарима. Ако нисте испробали овај популарни, жвакаћи десерт, чека вас посластица. Можда ће им се допасти и ваше комшије! Кинески рецепт за жвакање 3/4 шоље намењеног брашна 1 шоља сецканих датуља 3 јаја, добро претучена Сластичари за шећер, за преливање 1 Загрејати пећницу на 300 ° Ф. Подмажите и брашно 8 к 12-инчним тавом - ако користите мању тепсију, време печења ће бити дуже. Напомена: Ако тепсију намажете масти, али је не месите, квадратићи ће се залепити у тепсију и тешко их је уклонити након печења. 2 Комбинујте брашно, шећер (не сластичарски шећер), прашак за пециво и со. Просијте сито за ситно или ситно мрежасте мрежице у посуду за мешање средње величине. Ако немате сито, добро уситните суве састојке. 3 Измешајте датуље, орашасте плодове и добро умутјена јаја (јаја сам тукла ручно миксером око 1 минут, све док не буду течна, пре додавања), у суве састојке. Није потребно тући јаја миксером, можете их тући виљушком. Водите рачуна да се састојци добро сједине - тесто ће бити лепљиво. 4 Тесто раширите што је тање могуће у припремљену тепсију. 5 Пеците 30 минута, или док врх не буде златно смеђе боје, а чачкалица уметнута у средину посуде не постане чиста. 6 Пустите да се потпуно охлади и исеците на 1 до 1 1/2 инчни квадрат. Напомена: Многи рецепти позивају на резање квадрата док су још топли. По мом искуству, много се лакше режу након што се охладе. 7 По жељи посипајте шећером у праху, користећи сито или сито. Погледајте видео: Chinese character 我 wǒ, I with stroke order and pronunciation (Може 2022). Нисте у праву. Ћемо дискутовати. Copyright 2022 \_ Цхинесе Цхевс...


source: wikipedia

text: Минесота () је држава на средњем западу САД. Клима континентална, умерена са јачим зимама. Главни град је Сент Пол који има 287.151 становника. Минесота има око 5 милиона становника. Земљиште је прерија. Индустрија и пољопривреда веома развијена. Основне гране индустрије су машиноградња, прехрамбена, хемијска, металургија, графичка. Руде су манган, гвоздена руда. Главни пољопривредни артикли; пшеница, кукуруз, сунцокрет, кромпир. Држава је од 1858. године. Географија Минесота је најсјевернија држава САД после Аљаске. Држава је дио америчког региона познатог као Горњи средњи запад. Површина Минесоте је 225,181 -{km2}-, што представља 2,25% од укупне површине САД. Са том површином Минесота је дванаеста по величини држава. Демографија Број становника Минесоте је од 1850. године када је бројала мање од 6.100, порастао на преко 1,7 милиона до 1900. године. У наредних 6 деценија број становника се повећавао за 15% у току једне деценије, тако да је 1960. године Минесота имала 3,4 милиона становника. Раст броја становника је затим успорен, да би 2000. године тај број достигао 4,9 милиона. Према процјени из 2008. године, Минесота има 5.220.393 становника. Референце Спољашње везе Минесота одељење за природне ресурсе Истражуј Минесоту Државе САД


Владимир Илич Лењин Задаци пролетера у нашој револуцији 10. Рат не може свршити „жеља“. Њега не може свршити одлука једне стране. Њега не може свршити „забадање бајонета у земљу“, да употребим израз једног војника-одбранаша. Рат не може свршити „споразум“ социјалиста разних земаља, „иступање“ пролетера свих земаља, „воља“ народа итд. — све фразе те врсте којих су пуни чланци одбранашких и полуодбранашких, полуинтернационалистичких новина, а тако исто и безбројне резолуције, апели, манифести, резолуције Совјета војничких и радничких депутата, — све те фразе нису ништа друго до пусте, невине, добре жеље ситних буржуја. Ништа није штетније од таквих фраза о „манифестовању“ (воље) народа за миром“, о реду револуционарних акција пролетаријата (после руског „ред“ је на немачком) итд. Све је то лујбланштина, све су то слатки снови, све је то играње с „политичким кампањама“, у ствари понављање басне с мачком Васком. Рат није изазвала зла воља грабљиваца-капиталиста, иако се он, несумњиво, само у њихову интересу води, само њих богати. Рат је изазван развитком светског капитала за пола века, милијардама његових нити и веза. Не може се искочити из империјалистичког рата, не може се извојевати демократски, не насилнички, мир, без обарања власти капитала, без прелаза државне власти на другу класу, на пролетаријат. Руска револуција од фебруара-марта 1917 била је почетак претварања империјалистичког рата у грађански рат. Та револуција учинила је први корак к завршетку рата. Тек други корак може обезбедити његов свршетак, наиме: прелаз државне власти на пролетаријат. То ће бити почетак светског „пробоја фронта“ — фронта интереса капитала, и само пробивши тај фронт, пролетаријат може избавити човечанство од страхота рата, донети му благодети трајног мира. И до самог таквог „пробоја фронта“ капитала довела је већ руска револуција пролетаријат Русије, створивши совјете радничких депутата. Следеће поглавље


„У времену великих изазова, када је од суштинске важности да наша заједничка прошлост треба да нас спаја, а не раздваја, задовољство ми је да констатујем да билатерални односи двеју земаља и традиционално пријатељство представљају пример добросуседства у региону, што је један од приоритета наше спољне политике”, рекао је Дачић.


source: CulturaX

text: Отворен IV Јуниорски куп нација у боксу - VRBAS.net Отворен IV Јуниорски куп нација у боксу Уводним, елиминационим борбама у среду је свечано отворен IV Јуниорски куп нација у боксу. У рингу Центра за физичку културу "Драго Јововић" за титуле најбољих младих боксера бориће се репрезентативци четири државе - Сједињених Америчких Држава, Босне и Херцеговине, Северне Македоније и Србије. Нажалост, због ограничених могућности кретања услед пандемије COVID - 19, последњих дана пред почетак турнира своје учешће морале да откажу поједине пријављене репрезентације, тако да ће ове године такмичење бити са најмањим бројем учесника, али и даље интерконтинентално. Добродошлицу у Врбас свим младим боксерима и тренерима први је пожелео Срђан Станић, члан Општинског већа задужен за спорт, који је овом приликом истакао да локална самоуправа са задовољством подржава спортске манифестације које додатно унапређују већ изграђени спортски углед Врбаса. "Као град спорта надам се да ћемо поново бити добри домаћини. Јасно је да турнир ове године неће бити као и претходни, када смо имали више од 20 репрезентација са три континента, али то не значи да нећемо учинити све да се спортисти у Врбасу осећају као код своје куће. У претходе три године наш Бокс клуб 'Чарнок' доказао је да уме, уз подршку партнера, да буде организатор једног оваквог сјајног такмичења и тако потврдили да Врбас са разлогом носи епитет града спорта", рекао је Станић приликом свечаног отварања. Предраг Ројевић, председник општине Врбас, оценио је да Јуниорски куп нација у боксу има посебан значај за локалну самоуправу, "јер на најбољи начин промовише стару племениту вештину и спорт уопште, мотивише младе да се опробају у још једној дисциплини, а граду доноси важну промоцију, не само у спортско смислу". Јовица Панић, представник Боксерског савеза Србије, изразио је наду да ће већ наредне године турнир бити организован у пуном капацитету, са боксерима из више десетина држава. Елеминационе борбе одржавају се и у четвртак, од 17.00 часова, петак и субота су слободни дани, а финалне борбе на програму у недељу, 18. октобра од 19.00 часова, уз пренос на ТВ каналу Arena fight.


„Али, како год било, Вучић преузима одговорност и за њих ако се сутра покаже да његова процена није била тачна”, наглашава он.


text: Владимир Јовановић (28. септембар 1833 — 3. март 1922) био је српски политичар, економиста, аутор, новинар и академик. Јовановић је био министар финансија, потпредседник Државног савета, члан Сената (Горњег дома), професор Политичке економије на Великој школи, идеолог Либерална странке, председник Српског ученог друштва и почасни члан Српске краљевске академије Биографија Рођен је у Шапцу 28. септембра 1833. године од оца Илије Јовановића, ћурчије и мајке Анђелије Спужић која је била ћерка Остоје Спужа, Карађорђевог војводе. Школовао се у родном Шапцу (где је завршио основну школу и полугимназију), Београду, где је завршио Лицеј, и Немачкој, где је студирао агрономију. Економске науке учио је по познатом професору Вилхелму Рошеру, припаднику немачке историјске школе. По повратку у Србију 1856. године, укључује се у либерални круг, коме припадају и Јеврем Грујић, Милован Јанковић, Јован Белимарковић, Алимпије Васиљевић, Ранко Алимпић и други. На Светоандрејској скупштини, Јовановић је био помоћник секретара Грујића и Јована Илића. По повратку Обреновића, Владимир је постао секретар Министарства финансија и, затим, уредник званичних Српских новина. Либералима је сметао Милошев патријархални начин владања, али су веровали у наследника, кнеза Михаила. Ипак, Јовановића ускоро књаз Милош протерује из земље. Пошто је Коџа Милош умро, Владимир се крајем 1860. враћа у Србију и опет улази у политику. Формирао је лист Народна скупштина, који је убрзо угушен. Због сукоба са Турцима око градова 1862. године, проводи у Енглеској пола године 1862/63, ради придобијања тамошње публике за српску ствар. По повратку у земљу предаје економске предмете на Великој школи ("политичку економију, финансије и политичку аритметику"). На скупу Друштва српске словесности јануара 1864. дошао је у сукоб са министром Костом Цукићем и остао без катедре, а следеће две године провео је у Швајцарској и још шест углавном у Новом Саду. Тамо се највише бавио новинарством, жестоко критикујући режим кнеза Михаила. Са Светозаром Милетићем уређивао је „Заставу“. Током путовања упознао је Гледстона, Мацинија, Херцена, Бакуњина, Кошута и друге славне личности. Оженио се на св. Јована, јануара 1868. године Јеленом (рођ. 1850), ћерком Александре и Максима Маринковића, трговца из Новог Сада. Добио је сина Слободана Јовановића 3. децембра 1869. године, a ћерку Правду јуна 1871. године. Ова имена су тада први пут забележена код Срба. Био је то начин да искаже своје либерално опредељење. Слободан Јовановић је био један од најумнијих Срба свога времена и председник Српске краљевске академије. Један је од оснивача Уједињене омладине српске, удружења основаног ради буђења српске националне идеје. По убиству кнеза Михаила, суђено му је у Пешти за учешће у завери, али је ослобођен услед недостатка доказа. У Омладини око 1870. долази до сукоба између Владимира и Светозара Марковића, тј. либерала и социјалиста, и удружење се гаси. Враћа се у Србију 1872. године, покреће лист Будућност и ради послове секретара у више министарстава. Од средине 1872. Владимир Јовановић са породицом живи у Београду, где 1875. постаје члан Народне скупштине. Априла 1876. године постаје министар финансија у влади чији је задатак ослободилачки рат с Турцима. Кредит у иностранству није било могуће добити, па су преостали принудни зајам у земљи и реквизиције. Други рат 1877/78. финансирала је Русија, која је и сама заратила са Турском, па је све ишло много лакше. Губи место министра када предлаже порез на трговце, како би исплатио ратне дугове. Министар је кратко и 1880, а цела либералска влада пада на питању трговинског уговора са Аустроугарском. Жесток је критичар следеће, напредњачке владе. Узастопно је биран за председника Српског ученог друштва, али није изабран у Академију наука када је формирана 1886. године. Почасни члан Српске краљевске академије постао је 10. фебруара 1892. После абдикације краља Милана 1889. дугогодишњи је члан Државног савета. Умро је 3. марта 1922. у Београду, дочекавши свој идеал – уједињено Српство. Једна улица у самом центру града Шапца носи његово име као сећање на овог знаменитог рођеног Шапчанина. Идеје За либералну групу којој је припадао, али и понајвише за Владимира Јовановића основне тачке програма сводиле су се на свето тројство науке, слободе и нације. Наука је давала, како је веровао Владимир, критички инструментаријум којим ће се анализирати постојеће институције и показати сва њихова слабост и неутемељеност у разуму. Либерали су били прави заступници просветитељског рационализма и уверења у велику спознајну снагу разума у проницању свих, па и најсуптилнијих питања као што су она верска или морална. Тако су тежили не само да научно докажу неваљалост политичког поретка у Србији, већ и да конструишу други, који би био заснован на последњим достигнућима науке, а она је, веровали су, говорила у прилог слободе. Тако Владимир каже: “Једнакост у слободи, или слободу једнаку за све и за свакога, наука освештава као основно начело у природноме закону друштва”. Очигледно је да је Владимирово схватање о науци било знатно другачије од савременог и да се тада није радило о науци у строгом смислу, већ о изједначавању сопствене политичке филозофије са науком. Изгледа да му је недовољном изгледала одбрана либералних принципа класичним аргументима, па је тражио неко јаче или уверљивије средство. Ако, дакле, наука нешто каже, онда спора више не може бити. Савременом либерализму, после неуспеха конструктивистичких покушаја током последња два века историје, није блиско велико Јовановићево поверење у снагу разума и из тога изведену идеју да је могуће и добро засновати друштвене и државне институције на разуму и грандиозним схемама. Више поверења има се у углавном спонтани, органски развој институција, заснован на децентрализованој активности људи и селекцији институција на “тржишан” начин. Слобода је за Јовановића била највиши идеал и вредност и темељ индивидуалног и друштвеног живота. “Свако стање које је противно слободи, у коме они што се налазе у друштву не би смели да изразе своју сопствену природу, да развију свој ум, своју савест и своју вољу, било би одрицање права и дужности што се изводе из саме природе човека и друштва, и што су једнаки за све људе и народе”. Сваки човек је, по рођењу и једнаком праву, способан да ужива слободу и брине се о себи, свом развоју и својој будућности. Слободе су оне класичне политичке - право на живот, имовину, мишљење и изражавање мишљења (и слободу штампе), удруживање, кретање, гласање и слично. Једнакост је Јовановић такође схватао на класичан начин – као једнакост у слободи. Како је сам рекао, залагао се за “једнакост у слободи, што се и правда зове”, верујући да “једнакост у друштву само се слободом опредељује”. Тиме се, у ствари, заложио за схватање да једнакост означава једнакост пред законом, а не једнакост доходака или имовине, како су уверавали социјалисти. Национално питање јако је прирасло срцу Владимира Јовановића. Био је добар Србин и један од највећих родољуба свога времена. За њега није било дилеме да ли могу заједно да иду снажни национални осећаји и залагање за либералне идеје. Веровао је да се у првом случају ради о борби за спољашњу слободу, а у другом за унутрашњу и да противречје не постоји. Био је то либерални манцинијевски национализам, заснован на начелу праведне борбе за национално ослобођење, а без империјалистичких намера према другима. “Народност је вечна љубав за слободу и за право и за напредак... она је узор човечанског усавршавања у свом роду и братске једнакости међу људима” и “етапа у приближавању светском братству”, проповедао је Владимир. Српски народ био је за Владимира оличење свега најбољег, једна идеализација која тешко да је имала утемељење у стварности. Србенда љуби слободу и просвету, тражи да државна управа буде што простија и јевтинија, жели да свој хлеб једе у зноју лица свог и да буде у складу са самим собом и светом, уздиже дух народни и диви се слави предака, не смеће с ума браћу која цвиле под туђинским ропством, бори се за слободу и једнакост... Како рече Слободан Јовановић за оца, “та је слика имала бити доказ да Срби имају услова за своју властиту културу и за слободан политички живот”. Веровао је да је патриотизам велика духовна снага, која се само политичким слободама може пробудити. “Он је толико полагао на патриотизам и јунаштво српскога народа, да се неки пут чинило да он више живи у народним песмама него у стварности”. Отуда и његов велики ангажман у Омладини и касније учешће у ратној влади. Одређену противречност између идеализоване слике српског народа и његовог стварног изгледа тих деценија Владимир је објашњавао извесним мањком знања. Стога је на либералном барјаку реч просвета била исписана златним словима. Када се српски народ образује, тада ће до пуног изражаја доћи све његове природне, културне и политичке (патријархалне) врлине. Занимљив је један Јовановићев разговор са кнезом Михаилом, не само као слика њиховог односа, већ и идеја о политичким приликама у Србији. Владимир је разлагао како је народу потребна политичка слобода, укључујући и опозицију и слободу штампе, и како једино она може донети толико потребан напредак. Михаило је видео ствари сасвим другачије: тврдио је да се једној скупштини састављеној од неписмених сељака не може дати власт као енглеском парламенту и да се шачици српских интелектуалаца, набројао их је дванаест, не сме прилагођавати политички систем земље. Уверавао је Владимира и да Србија нема времена да чека да просвета просветли народ, у складу са либералним плановима, већ да је потребна снажна, паметна и брижна централна управа. Била је то класична расправа између конзервативца и либерала у неразвијеној земљи. Како је рекао Владимиров син Слободан, идеализам Владимиров и његових истомишљеника био је велики и патио је од мањка реализма. Чинило им се да је заиста могуће све оно што је њихово резоновање, уз помоћ “науке”, показало за тачно. Занемаривали су постојеће знатне препреке, односно умањивали њихов домашај. И заиста, читање текстова Владимира Јовановића доноси осећај превеликог доктринарства, осећај једне схеме која има мало живота у себи и кроз коју поприлично дува и на теоријском плану. Владимир је био демократа. Често је говорио и писао, ослањајући са превасходно на Милову Представничку владу, о потреби да свака власт буде заснована на општој народној вољи. Предност је давао републиканском уређењу, али је прихватао и уставно монархијско. Србија би требало, по Јовановићу, да постане “строго уставна и демократијско-представничка држава, у којој би права и дужности, слобода и одговорност, наука и правда за све и за свакога били једнако ујамчени”. Ипак, либерали су, мада Владимир у мањој мери, били више слободњаци него демократе. Веровали су да би народ ипак требало да води интелигенција. Владимиру је велики узор био британски парламентаризам, где влада демократија, али и где горњи дом умерава претеривања доњег и пружа прилику вишим слојевима да, у општем интересу, утичу на послове. Владимир Јовановић је формулисао политички програм либералне странке, који је истовремено био и његов: Национална сувереност, а на основу народног “права да слободно и независно одређује себе и своју судбу” и да не трпи “страно мешање” “у домаће односе и послове”. Уставност, као “слободан израз народне воље” изражен кроз слободно изабрану народну скупштину. Уставна монархија, не као израз најбољег државног уређења већ као слободан избор народа на Светоандрејској скупштини. Министарска одговорност пред народном скупштином, као јемство политичке слободе. Слобода штампе, као услов политичких слобода и либералних реформи. Пореско и буџетско право народне скупштине, као јако средство ограничавања сваке власти од стране скупштине. Јамчење личне, религиозне, економске и политичке слободе, “као основе напредног физичког, умног и моралног развитка народног”. Рад за опште добро, ради постизања “државног јединства и јавног реда”. Позитивна спољна политика, заснована на “братској узајамности међу народима” и усмерена на стицање симпатија за српски народ. Владимир Јовановић био је под утицајем идеја француске револуције и француских писаца либералне оријентације (Монтескје, Констан, Токвил, Бастија), али и, још више, енглеских мислилаца, пре свега Мила и Спенсера. На њега је пуно у практичнијем, политичком ангажману утицао италијански револуционарни националиста Мацини. Владимир је био начелан човек. Борио се на више фронтова – за политичке слободе, за националну идеју, за просвету народа, за демократију, за штедњу и унапређење економије. Иако у практичном раду није имао пуно успеха, остаје запамћен као главни идеолог либералне струје свога времена. Главно дело му је Политички речник, чији је само први део (одреднице А-Д) објављен 1872. године. Написао је и већи број радова о националном питању, економији и финансијама, пољској привреди и слично. У његовој заоставштини остало је у рукопису обимно мемоарско дело Успомене, које је објављено 1989. године. Метеоролошки рад Владимир Јовановић је једно време био управник Топчидерске економије. Захваљујући њему у Економији је 1858. године инсталирана метеоролошка станица, која је радила у оквиру тек успостављене мреже метеоролошких станица Србије Владимира Јакшића. Много се заинтересовао за метеоролошку проблематику па је написао и први домаћи метеоролошки уџбеник, под називом „Климатологија“. Објављен је 1863. године као први прилог XVII свеске „Гласника Друштва србске словесности“ - има 182 странице. Галерија Види још Либерална странка (Србија) Либерализам у Србији Референце Литература Слободан Јовановић: Из историје и књижевности II, Сабрана дела том 12, 887 страна, Београд. 1991. . Бошко Мијатовић: Владимир Јовановић: непоколебљиви либерал Спољашње везе Владимир Јовановић: Мисија Николе Пашића у Софији 1889. године Лични фонд у Историјском архиву Београда Биографија на сајту САНУ Објављен рукопис о оцу Слободана Јовановића („Политика“, 20. јун 2011) Лазар Слепчев - „Либерализам Владимира Јовановића Рођени 1833. Умрли 1922. Српски новинари Српски политичари Српски економисти Чланови Друштва српске словесности Чланови Српског ученог друштва Почасни чланови САНУ Политичари из Шапца Ученици Прве београдске гимназије


Генерал је несебично подржавао свог колегу, такође руског питомца, геодетског генерала Стевана Бошковића, иначе управника Војногеографског института, члана и председника многих међународних геодетских комисија и члана Српске краљевске академије, у тежњи да у здању осигуравајућег друштва „Русија” (хотел „Москва”) обнови рад предратног Руско-српског клуба. Годину дана након Хаџићеве смрти, клуб је, са Стеваном Бошковићем као председником, започео са радом у Улици краља Милана бр. 69.


source: fineweb

text: Манастир Ћелије - домаћин свечаности за памћење Хиљаде верника из целе Србије, земаља региона, као и Грчке, Русије, Немачке, Швајцарске, Сједињених америчких држава, Аустралије и других крајева света походило је манастир Ћелије на празник Светог Аве Јустина, како би поделило свечарску радост обитељи поводом Преноса моштију новопросијавшег српског светитеља, који је три деценије као духовник, научник, проповедник, речју - свестрани хришћански прегалац стварао у овој светињи. Свечаност је отпочела бденијем у навечерје празника. На дан у Диптиху светих посвећен Ави Јустину, Свету Архијерејску Литургију служио је Његова Светост Патријарх српски Г. Иринеј, уз саслуживање Његовог Преосвештенства Епископа ваљевског Г. Милутина, Митрополита лимасолског Г. Атанасија (Кипар), Митрополита Месогеје и Лавреотике Г. Николаја (Грчка), Архиепископа Руске заграничне Цркве Г. Марка (Берлин), као и још 15 епископа Српске Православне Цркве у матици и дијаспори и бројног свештенства и свештеномонаштва из целог православног света. Богослужење су украсили Мешовити црквени хор „Хаџи Рувим“ са диригентом Милицом Степановић-Бабамилкић и Црквени хор “Св. Серафим Саровски“ из Зрењанина. Био је то дан који ће свима нама, благословенима да га у странице свог живота упишемо, оставити у душама обиље благодатних дарова. Светитељи су најлепши украс Цркве Божје, а нама у Епархији ваљевској и васцелом хришћанском свету даривана су два духовна горостаса, равноапостолна подвижника, страдалника и путоказа за векове нашег постојања - Свети Владика Николај и Ава Јустин. Радост нам је огромна и благодарни смо свима који су дошли да је дељењем са нама умноже, учествујући у литургијском сабрању и поклоњењем светим Авиним моштима, свечарске су речи Владике Милутина, духовног оца завичајаца новоканонизованих светитеља. Данас су очи свих православних Хришћана усмерене ка светој ћелијској обитељи. Гледају нас и очи Божје и свих српских светитеља, од Светог Симеона и Саве и свих угодника до данашњих дана, који приносе молитве Господу за свој народ, беседио је Патријарх српски Г. Иринеј. - Ава Јустин нас сабира неколико десетина година у ову светињу. Као Свети пророци Илија, Јеремија и Јован Претеча. Учи нас правом речју, каткад строгом да нас опомене и врати на прави пут- пут Христов. А има ли другог пута, којим можемо поћи, осим Христовог, светосавског, пута о. Јустина и других Божјих угодника...? Заблагодаримо Господу, браћо и сестре, што нам је у ово тешко време подарио Владику Николаја и Аву Јустина и друге свете из рода нашег! Многи нам проричу да ћемо пропасти и нестати. Док сте ви овако бројни у светињама, не треба бринути. Имамо велике молитвенике пред лицем Божјим - поручио је Патријарх Иринеј, позвавши верни народ на молитве за све у земљи и расејању, нарочито за наше светиње на страдалном Косову и Метохији. Баш како је то Ава Јустин чинио, изливши обиље суза, вапијући да се вољени му народ не отуђи и не изгуби своје биће. Земни век Аве Јустина био је обремењен безверјем, прогонима комунистичких власти, околностима надасве тешким за СПЦ. За неке људе био је тешко разумљив, за многе српски патриота. Међу теолошким зналцима, постоје они који дају примат академској, односно опитној, илити подвижничкој теологији. Оне су заправо неодвојиве и као такве чине узвишену целину. Управо оно што је био Свети Ава Јустин, иза ког су остале хиљаде страница мудрих речи („Житија светих“, „Пут богопознања“, „Догматика“...), део је сјајног слова Епископа бачког Г. др Иринеја (Буловића), једног од ученика Авиних, препознатљивог по лепим казивањима и плодоносном научном стваралаштву. Седамдесетих година прошлог века, хајделбершки доктор славистике и студент београдског Богословског факултета Михаел Арндт, на свом боготражитељском путу, дошао је мудром ћелијском старцу. Ава Јустин имао је чисту и велику љубав за ближње. Разговарао је са свима, који су долазили код њега по савет и поуке. Како људима од науке, тако и обичним српским сељацима окупљеним у Богомољачком покрету. Говорио је да човек не може да буде Хришћанин, ако се не преобрази и истински понесе Христа у себи, сећа се данас Архиепископ Руске заграничне Цркве у Берлину Г. Марко. - Отац Јустин већ на први поглед изгледао је као светац. Једноставно, носио је нешто светачко у себи на сваком месту. Ћелијске сестре су годинама крај себе имале свеца, који је привлачио себи бројне православце, али и припаднике других вероисповести, који би након разговора са њим примали Православље. Код њега у речнику има речи којих нема ни у једном језику. Због тога имамо потешкоћа када га преводимо на стране језике. Али, Господ нам помаже да их превазиђемо како бисмо свим народима донели чисто Православље- беседио је Архиепископ Марко ћелијским поклоницима на одличном српском језику. По завршетку богослужења, мошти Светог Аве Јустина литијски су пренете у тробродну цркву посвећену Светом Сави, Св. Марији Египћанки и Св. Јустину Философу, изграђену по Авином завету и од продаје његових књига, превођених на више страних језика. Док се живопис новог храма не заврши, кивот са моштима биће у старој манастирској цркви Светог Архангела Михаила. Бројни верници у колонама су целивали свете мошти. Сабрање је завршено свечаном трпезом љубави, коју је за хиљаде поклоника приредило вредно ћелијско сестринство, предвођено високопреподобном мати игуманијом Гликеријом. Свечаности у манастиру Ћелије присуствовали су и директор Канцеларије за сарадњу са црквама и верским заједницама Владе Србије др Милета Радојевић, представници Војске Србије, прослављени кошаркаши Дејан Бодирога и Дејан Томашевић, популарни глумац Милош Биковић и друге личности из јавног живота Србије. Извор: Епархија ваљевска Фото: Епархија ваљевска - протојереј Ненад Марковић


text: Психофармакологија Психофармакологија је научна студија о ефектима психоактивних дрога на расположење, осећај, мишљење и понашање. Не разликује се много од неуропсихофармакологије, која се бави проучавањем промена изазваним психоактивним супстанцама у функционисању ћелија у нервном систему. Поље психофармакологије проучава широк спектар супстанци са различитим типовима психоактивних својстава, фокусирајући се пре свега на хемијске интеракције са мозгом. Психоактивне дроге могу да потичу из природних извора, као што су биљке и животиње, или из вештачких извора као што су хемијске синтезе у лабораторији. Ове супстанце делују са одређеним циљним локацијама или рецепторима (који се налазе у нервном систему), да подстакну распрострањене промене у физиолошким или психолошким функцијама. Специфичне интеракције између дрога и њихових рецептора се називају „акција дроге“, а промене у поменутим функцијама се називају „ефекат дроге“.


Пријатељство Србије и Русије нико не може да сруши - | - Извор: Танјуг Председник Републике Србије Александар Вучић разговарао је данас телефоном са председником Руске Федерације Владимиром Путином. Двојица државника су констатовали да пријатељство Србије и Русије нико не може да сруши, а да су односи двеју земаља стабилни и да иду узлазном линијом. Овом приликом председник Вучић је захвалио председнику Путину за подршку у борби против коронавируса, а посебно за испоруку вакцине Спутник В, јер је допринела томе да наша земља предњачи у вакцинацији становништва. Председник Вучић је замолио председника Путина да помогне да што пре добијемо додатне количине руске вакцине, како би што више грађана Србије у најскоријем периоду примило поуздану заштиту од корона вируса. Он је, такође, нагласио да ће Србија, уз помоћ стручњака из Русије, изградити постројења и самостално производити вакцине. Двојица државника су, у дугом пријатељском разговору, размотрили читав спектар тема које покривају области билатералне сарадње, као и регионалне и међународне ситуације. Председник Вучић и председник Путин су констатовали да су Србија и Русија и у протеклом периоду, обележеном тешкоћама које је донео корона вирус, потврдиле висок степен међусобног разумевања и пријатељства. Председник Вучић је изразио захвалност председнику Путину на поруци коју је министар Лавров прочитао у Храму Светог Саве. Председник Вучић је потврдио да Србија намерава да даље развија стратешке односе са Русијом и констатовао да су могућности за економску сарадњу много веће од искоришћених. Он је, стога, рекао да посебну пажњу треба усмерити на повећање робне размене, завршетак текућих и покретање нових заједничких енергетских и инфраструктурних пројеката и даље јачање сарадње у области технолошког развоја и иновација, као и војно-техничке сарадње. Председник Путин је, с тим у вези, истакао значај рада Међувладине мешовите комисије за сарадњу. Председник Вучић је нагласио важност гасовода Балкански ток, који доприноси енергетској стабилност 605e Србије. Разматрајући са председником Путином регионалну ситуацију, председник Вучић је захвалио на непоколебљивој личној подршци председника Путина територијалном интегритету и суверенитету Србије, као и на активној подршци руске државе по питању Косова и Метохије. “Русија разуме наше напоре да обезбедимо мир и стабилност у региону и спремност Србије за дијалог и компромис као једини начин за решавање отворених питања“, рекао је председник Вучић. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: Фларед хаљина - Мода 2017 - Модеран Женског Часописа 2017 Модеран Женског Часописа ⇒ Мода 2017 ⇒ Фларед хаљина Има једна ствар више романтична и женствена од хаљини? Ова јединица је освојио срца жена хиљадама година пре, а сада не Фасхиониста не може замислити ствари без модерних хаљине. Један од најважнијих красно и гирлисхли наивне хаљинама има хаљину са сукња која се шири. мало Фларед хаљина се уклапа у груди и струк, и ширење у области бутина. Ово ствара жељени ефекат пешчани сат. Сорте избило хаљине Немојте мислити да су сви исти хаљина распламсао. Данас, жене модних стилова доступни су такви тренерке: Хаљину ракете из појаса. Та опрема су потпуно различите дужине, у распону од досадних мини и завршава уздржан бакар. Посебно је лепо поглед екстра дугачка хаљина са скромним деколтеа и три четвртине рукава. Ово је карактеристично силхоуетте хаљине у стилу 50-их, тако да су издужене хаљине са сукња која се шири је одраз ретро стилу. Хаљина избило из груди. Девојка у хаљини која је повезана са Наташом, који је дошао на свом првом лопте. Слабо изражен струк, слободно хем и недостатак инкриминисаних ДЕТАЉИ - љубав и невиност у једној боци! Ова јединица ће одговарати девојке са малим стомаком и слабо израженог струка. Кратки хаљине плануо. У хаљини у стилу Барбие. Требало би да постоји неки недостаци у слици, јер одмах истакао искрену хаљину. Кратак плануо хаљина може да има скроман округли деколтеа или искрену рез зашивена прототип мирис. Врло занимљиво превазиђен распламсао хаљину без рамена. Ако покупити одјећу за канцеларију, носити плави или црна хаљина сукња која се шири украшен са крагном или ред дугмади на деколтеа области. Хаљина за специјалне прилике могу бити светлије боје и украшена шљокицама, чипке и смелим посекотина.


Систем превенције и смањења ризика од елементарних и других непогода


Quote: Јел си ти из НС-а ? Е ако јеси знај да из свих округа вам јебемо матер Аутономашку, пичка ти материна смрдљива. Београд је мала беба за вашу аждају, све сте пригрлили за себе олоши једни. Држи ми је Београд од лажног покрајинског центра, лажне културе (зна се да једини крај са каквом таквом културом у смислу централне Европе јесу 4000 северна Бачка и Банат) и свега. А за ово Јаничаре не знам шта да ти кажем, сем да ми миришеш опасно на неког од бивших како их ти називаш Јаничара, комунистичког олоша и дођоша из кршевитих припиздина.


На овај оглас се могу јавити сви заинтересовани који испуњавају услове, и то на маил адресу: .(JavaScript must be enabled to view this email address) или на телефон број: 053/333-250 од 07:00 до 14:00 часова сваким радним даном.


Парк природе Зобнатица — Википедија На овом подручју истиче се Зобнатичко језеро које се налази поред града Бачка Топола и чија је вода међу чистијим у Војводини и који пружа изузетне туристичке могућности за цело ово подручје. У близини језера налази се ветрењача која посетиоцима пружа изузетан угођај. Зобнатица пружа станиште ретким врстама водоземаца, гмизаваца и сисара, а свој дом је овде пронашло 148 врста птица од чега 75 припадају гнездарицама. Љубитељи лова на подручју Зобнатице могу да уживају у својој активности на ловишту површине 2537 хектара, а за љубитеље риболова ту се налази једно од језера најбогатијих рибом у Војводини површине 250 хектара. Туристички комплекс Зобнатице чини некадашње имање породице Терлева које је 1882. године изградио властелин Ђула Терлева. Имање чини Каштел Терлеи и кула осматрачница. Зобнатица је позната по ергели која је основана 1779. године. Целокупни комплекс ергеле садржи коњушницу са око 100 грла енглеске пунокрвне расе, хиподром и друге терене за јахање и тренинге. Ту се налази јединствени музеј коњарства основан 1896. године. ^ Ergela i škola jahanja Архивирано на сајту Wayback Machine (26. јул 2018) www.zobnatica.rs Преузето из „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Парк_природе_Зобнатица&oldid=23503494” Последња измена на дан 23. децембар 2020. у 12:37 ч. Датум и време последње измене странице: 23. децембар 2020. у 12:37


У свакој куци кухиња је најпосећенија ивољени од свих чланова породице. Идемо у домаћинства, расправљамо о проблемима који су стални, поделимо њихове тајне. Ако се одлучите поправити у кухињи и промијенити свој ентеријер, онда морате пажљиво размотрити све детаље. Данас желимо да разговарамо о томе који је спрат бољи у кухињи. За ову собу је животни век подаПокривеност је довољно велика, а трошак његове инсталације је значајан. Према томе, пре почетка поправке, пажљиво анализирајте све могуће опције. Већина потрошача има приближно исте захтеве за подове у кухињи: Пре него што коначно одлучите који подовибоље у кухињи, неопходно је процијенити многе факторе, укључујући и квалитет припреме за сваки завршни слој. Чињеница је да у овој просторији под мора имати савршено савршену површину, без нагиба. Према експертима, најновијеЗахтеван је под за кухињу керамичких плочица. Веома је практично, сасвим приступачно, има предиван дизајн. Произвођачи овог материјала данас нуде велики избор плочица најразличитијих шаблона, боја, текстура. Она даје шансу да издаје дизајн у било ком стилу. Ако питате наше сународнике питање о томе који је под је боље у кухињи, онда ће најмање 70% одговорити да је то линолеум! Ово је врло практичан премаз са већим бројем предности: Када купујете линолеј, пажљиво проучите етикетирањематеријал, купите га само од поузданих и поузданих представника или у специјализованим продавницама и не заборавите да захтевате квалитетне сертификате од продаваца. Када размишљамо о томе који је спрат бољиу кухињи, мало људи мисли на плуто. И то није изненађујуће - за руске потрошаче ово је прилично нови материјал, али је већ добио своје фанове. То су, прије свега, љубитељи природних материјала и природних површина. Подна плоча је удобна и практична. Важно је да је немогуће клизити. Шта би требао бити под у кухињи, што је боље -плочице, плута или линолеум - наравно, одлучујете, али не заборавите на постојање ламината. Овај материјал је класа 33 или више, отпоран на различите врсте механичких оштећења, лако се уклапа, лако се чисти. Премаз изгледа веома импресивно, подразумева све врсте скупих врста природног дрвета, мермера, камена, плочица. После читања нашег чланка, можда сте се одлучиликоји су спратови бољи у кухињи. Без обзира на врсту покривања коју изаберете, купите је од компаније која има дугу историју, као и беспрекорну репутацију. Ово не може бити само велики супермаркет зграде, већ и позната онлајн продавница. Да оперете под у сну? У реду је!


text: за истоимену Шекспирову драму погледајте Магбет Магбет (-{Macbeth}-), опера, мелодрама у четири чина Ђузепеа Вердија. Либрето Франческо Марија Пјаве (-{Francesco Maria Piave}-) према истоименој трагедији Вилијама Шекспира (-{William Shakespeare}-). Праизведба 14. март 1847, Фиренца у -{Teatro della Pergola}- измењена верзија у француском преводу 21. април 1865., Париз у -{Théâtre Lirique}- Ликови и улоге Данкан (-{Duncan/Duncano}-), краљ Шкотске - нема улога Магбет (-{Macbeth/Macbetto}-), шкотски војсковођа - баритон Банко (-{Banquo/Banco}-), шкотски војсковођа - бас Леди Магбет (-{lady Macbeth}-), Магбетова жена - сопран Макдаф (-{Macdaff/Macduffo}-), шкотски племић, намесник Фифа - тенор Малком (-{Malcolm}-), Данканов син - тенор Флеанцио (-{Fleance/Fleanzio}-), Банков син - нема улога Дама у служби леди Магбет - мецосопран Доктор - бас Магбетов слуга - бас Убица - бас Гласник - бас Хеката (-{Hecate}-), богиња ноћи - нема улога Вештице, бардови, гласници краља, енглески војници, шкотско племство и избеглице, духови ваздуха, приказе (хор) Место и време Шкотска и граница Шкотске и Енглеске средином -{XI}- века Садржај -{I}- чин Сцена -{I}- Кроз олују, у шуми се окупљају три групе вештица, хвалећи се својим злоделима. Зачује се из даљине бубањ и вештице знају: долази Магбет. Он је у пратњи Банка, другог војсковође шкотског краља Данкана. У олујном дану су се борили и извојевали победу против побуњеника. Угледавши чудновата створења, они их питају ко су. Вештице поздрављају Магбета његовом титулом, намесник (Тан) Гламиса, али и двема другима које проричу, намесник Кодора и шкотски краљ. Банко је другачије судбине, неће бити моћан као Магбет, али ипак моћнији, неће бити срећан као он, али ипак срећнији, неће бити краљ, али ће бити отац краљева. Вештице нестају, а њих двојица остају збуњени пророчанствима. Одједном, наилазе краљеви гласници и јављају да је Магбета краљ прогласио намесником Кодора, пошто је додтадашљи смакнут као издајица. Пророчанство вештица је почело да се остварује и Магбету се јавља мисао о убиству краља како би сео на престо који му је обећан. Банко на љему види неку наглу промену и уплашен је њоме. Кад они са гласницима оду вештице се враћају, осећајући да ће се Магбет опет вратити и договарају сусрет у тај час. Сцена -{II}- У дворани Магбетовог замка, његова жена чита писмо које јој је он послао и којим је обавештава о пророчанствима. Она одлучује да подстакне мужа да освоји престо, јер зна да он сам није довољно храбар. У то долази слуга и јавља да у замак стиже краљ Данкан да преноћи и да му је Магбет у пратњи. Она позива паклене слуге да јој помогну и сакрију убиство које планира да изврши. Стиже Магбет и она му саопштава своју одлуку. Магбет је неодлучан, но уто стиже краљ и он га са женом дочекује. Оставши сам, Магбет по слузи поручује жени да му звоном да унак када краљ буде заспао. Наједном пред собом види визију бодежа који му измиче, и он је у страху да ће бити откривен злочин ако га почини. Но када зачује звоно, он узима нож и улази у Данканове одаје. Леди Магбет се прикрада, а Магбет излази окрвављених руку. Он је потресен и мучи га савест, но жена му пребацује због те слабости и сама узима бодеж да га врати у спаваоницу и да окрвави слуге да би на њих пала сумња за убиство. Иако су и њене руке сада окрвавњене, нема се зашто бринути, мало воде ће то спрати. Зачује се куцање на вратима које Магбета још више плаши. Они одлазе. Улазе банко и Макдаф, којег је краљ замолио да га рано пробуди. Банко чека испред спаваонице и осећа неку тешку слутњу кад излеће Макдаф и виком буди све у замку. Сви утрче, укључујући и Магбета са женом који су се већ пресвукли за спавање. Сви су ужаснути злочином, што и њих двоје глуме, и позивају Господа да казни злочинца. -{II}- чин Сцена -{I}- Соба у Магбетовом замку. Магбет, сада већ шкотски краљ, са женом договара хитно убиство Банка и његовог сина, како би онемогућили пророчанство вештица о будућој Банковој краљевској лози. Оставши сама, леди Магбет изриче своју одлуку да не изгуби круну ма какве жртве биле нужне: шта ће мртвима скиптар и круна? Њима само вечни мир! Сцена -{II}- У шуми недалеко од Магбетовог замка, у ноћи се окупљају убице које је Магбет послао да убију Банка и његовог сина. Они се скривају. Банко и Флеанцио долазе. Банко је пун црних слутњи. У истој таквој ноћи је убијен и његов краљ Данкан. Убице их опколе и нападну, али Банков син успева да побегне, док Банко пада мртав. Сцена -{III}- Свечана дворана у Магбетовом замку. На гозбу долазе бројни гости, племство, а међу њима и Макдаф. Краљ и Краљица се поздрављају са гостима и леди Магбет пева здравицу. На вратима се појављује и убица са којим Магбет пострани прича. Убица му саопштава да је Банко убијен, али да је Флеанцио побегао. Магбет се тада пред гостима прави да му је жао што Банка нема, иако је позван, и он ће уместо њега сести на његово место. Али, на том месту угледа Банков дух, који други не виде. Магбет је ужаснут, што изазива чуђење гостију и бес леди Магбет. Дух нестаје, а Магбет позива жену да разведри госте новом здравицом у част Банка. Она то са резигнацијом прихвата, али се усред здравице опет појави дух. Гости желе да оду али их леди задржава. Магбет бунца од страха, леди је огорчена и бесна, а Макдаф и гости увиђају какво зло је пало на Шкотску. -{III}- чин Мрачна пећина. Вештице се под олујом окупљају око великог узаврелог котла и спремају свој напитак, којим призивају духове и богињу Хекату (балетска нумера која није постојала у оригиналној партитури, већ ју је Верди дописао за француску премијеру у складу са традицијом француске опере у којој је обавезна и већа балетска нумера). Улази Магбет и жели да сазна шта га очекује. Вештице га одвраћају, али он је упореан. Питају га да ли жели да пророчанства чује од њих или од оних којима оне служе. Оне призивају три приказе, сваку моћнију од претходне, које ће дати само пророчанства, али неће подностити питања. Прво се појављује сабласна глава која прориче да треба да се чува од Макдафа, затим окрвављено дете које прориче да нико рођен од жене не може нашкодити Магбету, и на крају окруњено дете са граном у руци које прориче да Магбет неће бити побеђен док шума Бирнамска не крене на његов замак. Задовољан пророчанствима, он жели да зна о претходном пророчанству да ће Банкова деца бити краљеви. Оне то одбијају, али Магбет је упоран. Окруњени крањеви, њих седам, пролазе, и на крају осми који носи огледало, а за њим иде Банко. У огледалу се виде још многи будући краљеви на које Банко уз смех показује. Магбет ужаснут остаје без свести, а вештице позивају духове ваздуха да поврате свест краљу. Сви нестају и Магбет се буди. Улази леди Магбет и он јој саопштава пророчанства. Она га уверава да је пророчанство о Банковим наследницима лаж и њих двоје одлучују да ипак убију Макдафа и Флеанција. -{IV}- чин Сцена -{I}- Пустара на граници Шкотске и Енглеске. Шкотске избеглице које су побегле од Магбетовог насилништва певају о изгиубљеној домовини. Међу њима је и Макдаф којем је Магбет убио жену и децу. Долаши Малком са енглеским војницима и позива их све да се одупру Магбету. Према његовој замисли, дођи ђе до замка непримећени тако што ће свако одсећи грање са дрвећа у успутној Бирнамској шуми и носити пред собом. Сви сложно прихватају ову замисао и одлучно крећу да ослободе своју домовину. Сцена -{II}- Ноћ у Магбетовом замку. Дама у служби леди Магбет је позвала краљевог лекара да види ноћно лутање своје господарице. Она сваке ноћи шета замком и стално трља руке мислећи да су јој скроз крваве. У сну говори о убиству Данкана и како није очекивала да старац има толико крви, о убиству Макдафове породице и како они који су мртви више не устају из гроба. Она одлази, а доктор и дама остају ужаснути оним што су видели и чули. Сцена -{III}- Магбетов замак. Магбет је сазнао да су се побуњеници удружили са енглеском војском, али он верује у пророчанство да је нерањив. Једино чиме је огорчен је да је желео да буде вољен краљ, али га сви мрзе и проклињу. Одједном утрчава дама и саопштава да је краљица умрла. Магбет говори: „Шта вреди живот? То је само прича једног лудака!”. Војници утрчавају и саопштавају му страшну вест: Бирнамска шума је кренула према замку. Магбет схвата да га је пророчанство преварило и води своју војску у смрт или победу. У бици се срећу Магбет и Макдаф. Магбет презирво тера Макдафа говорећи да му нико од жене рођен не може нашкодити, али Макдаф није рођен од жене, њему је мајка умрла на порођају и он је извађен из њеног мртвог тела. Магбет схвата да су пророчанства тачна и потпуно бескорисна, али га у том тренутку Макдаф убија. Народ и војска се окупља и славе победу и Малкома као новог краља Шкотске, који ће јој повратити част. Познате музичке нумере Арија леди Магбет - -{Vieni! T'afretta...}- (Дођи! Пожури...) (-{I}- чин) Финале I чина - -{E morto assasinato il re Duncano!}- (Мртав, убијен лежи краљ Данкан) Банкова арија - -{Studia il passo, mio figlio}- (Време дуго прође, мој сине) (-{II}- чин) Здравица леди Магбет - -{Si colmi il calice}- (Нек' бљесну чаше)(-{II}- чин) Макдафова арија - -{O figli! O figli miei!}- (О децо! О децо моја!) (-{IV}- чин) Сцена шетања у сну - -{Una macchia}- (Једна мрља) (-{IV}- чин) Магбетова арија (само у првој верзији) -{Pietà, rispetto, amore}- (Милост, поштовање, љубав) (-{IV}- чин) Спољашње везе Либрето -{Macbeth (Opera Stanford)}- -{Macbeth (Giuseppe Verdi - un sito ufficiale)}- Ноте -{Macbeth}- - клавирски извод (-{William and Gayle Cook Music Library}-) -{Macbeth}- - клавирски извод (-{Giuseppe Verdi - un sito ufficiale}-) Остало Магбет у Српском народном позоришту, Нови Сад (режија Дарјан Михајловић, диригент Младен Јагушт, обновио Јон Јанку) Опере


Карлобаг — Википедија Карлобаг је насеље у Хрватској 44° 31′ 38′′ СГШ; 15° 04′ 25′′ ИГД / 44.52735° СГШ; 15.07365° ИГД / 44.52735; 15.07365 Карлобаг на мапи Хрватске Карлобаг на мапи Личко-сењске жупаније Карлобаг је насељено место и седиште општине у Личко-сењској жупанији, Република Хрватска. Карлобаг је мало место на обали Јадранског мора, који се налази западно од Госпића и јужно од Сења. Град је основао свети римски император Карло IV у четрнаестом веку. Град је добио име по њему. У граду се налази манастир Капучин који је пун старих цртежа слика из средњег и новог века. На брду близу града су рушевине тврђаве из средњег века Фортице и цркве светог Карла од Боромеа саграђене 1615. године. Срби избегли из Турске населили су се 1626. око Карлобага. Хрватски заповедници на аустријско-турској граници тражили су храну, да је дају изгладнелим насељеницима. Немац Бернхард Шварц у својој путописној књизи о Црној Гори "Црна Гора" (Лајпциг 1888, превод на српски 2014. ЦИД, Подгорица, стр. 23) за Карлобаг каже: "То је Карлобаг, најјужнија од већих хрватских насеобина." Стигло је 1792. године девет православних породица у место. Тражили су да им се уступи за весрске потребе капела Св. Тројства. Православци Срби у Карлобагу до 1855. године нису имали своје гробље. Загребачка губернија је 1854. године одредила за њих једно место али како је број Срба у том приморском градићу био мали, нису имали довољно средстава. Намеравали су на гробљу и малу капелу да подигну. Позиву да им се помогне, одазвао се епископ Далматински Стефан Кнежевић, који је приложио 277 ф. Био је то највећи прилог. Учитељ у Карлобагу, Симеон Кончар је 1911. године превео књигу приповедака са словеначког на српски језик. Било је то дело Словенца Јосипа Јурчића, које је објавила у едицији "Књиге за народ", новосадска Матица српска. У црквеном погледу Карлобаг је био 1905. године село у саставу православне црквене општине Смиљан. Карлобаг је био седиште своје политичке општине, а ту су и пошта и брзојав. У месту је била основна школа за српске ученике. Дана 5. новембра 1918. године Италијани су заузели многа приморска места и обалу између Карлобага и Трогира. Карлобаг је у 20. веку остао мирно приморско туристичко место под Велебитом. Године 1929. радило се на инсталацији телефонских комуникација између Карлобага и других места у приморју. У Њему је током 1932. године било 636 туриста. Било је у то време светске економске кризе. Поређења ради 1937. године констатовано је да постоји напредак, и тада их је било око 500 дана (толико су туристи провели). Године 1934. Карлобаг је одлуком надлежног министра Преке изгубио статус града. До тада су три најмања града били: Иванић Град, Костајница и Карлобаг. Градић Карлобаг је једини од њих постао обично село. У њему је радила Државна уговорна пошта. Током 1936. године грађен је водовод, који је са Велебита доводио воду за пиће у Карлобаг. Карлобаг је 1938. и уназад неколико година био без лекара; био је то показатељ његовог заостајања за осталим приморским варошицама. Била је то последица отварања личке пруге, због које је то туристичко место изгубило значај. Магацини за робу на обали остали су празни, јер је због лоших друмских саобраћајница промет замро. Путеви су тада били неравни, каменити, уски и без и једног саобраћајног знака. Ни туристи нису као пре у значајнијем броју свраћали. Место је још 1880. године имало осморазредну Грађанску школу чији је опстанак био угрожен због немаштине и малог броја ђака. Међутим она се одржала и тек тридесетих година 20. века је била затворена. Било је то септембра 1932. године, по одлуци министра просвете. При Државној основној школи у Карлобагу је 13. јула 1939. године дозвољено отварање првог разреда Више народне школе. Град је постао познат током југословенских ратова када је проф др Војислав Шешељ више пута захтевао да ЈНА повуче трупе на линију Карловац-Карлобаг-Вировитица, додавши да је све источно од те линије српска земља. До територијалне реорганизације у Хрватској налазио се у саставу старе општине Госпић. Данас је главно занимање у граду рибарење, и туризам. Карлобаг је позната туристичка дестинација. Велебит планине које се налазе изнад града су проглашене за светску резерву биосфере, која је и једина у Хрватској. Према попису из 2001. године општина Карлобаг је имала 1.019 становника, већина њих су Хрвати (92,19%) али постоји и мали број Срба, и Италијана. На попису становништва 2011. године, општина Карлобаг је имала 917 становника, од чега у самом Карлобагу 468. На попису становништва 1991. године, насељено место Карлобаг је имало 467 становника, следећег националног састава: ^ Илирска дворска канцеларија", акт 2823/1792. ^ "Правда", Београд 18. јануар 1934. године ^ "Школски лист", Сомбор 1880. године ^ „Попис становништва 2011.”. Државни завод за статистику РХ. 2011. Приступљено 17. 7. 2013. Карлобаг на Викимедијиној остави. Званични сајт (језик: хрватски) Преузето из „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Карлобаг&oldid=23729374” Последњи пут уређено на датум 3. април 2021. у 23:41 Датум и време последње измене странице: 3. април 2021. у 23:41


У савременој економској теорији и праксиекономска анализа класификована је из више разлога. Овом класификацијом омогућен је садржајнији и прецизнији приступ избору алата за проучавање одређених аспеката економске активности. Генерално, врсте економске анализе одређују задаци и садржаји проучаваних проблема, које одређује предмет студирања. Тако, на пример, анализа индустрије ставља својусврха разматрања предузећа о природи друштвене подјеле рада. У овом случају, аналитички рад заснива се на специфичностима индустрије и услуга, као ио аспектима њихове међусекторске интеракције. Разлог за подјелу је да различити сегменти економије садрже значајно другачије, како у садржају, тако иу форми, институцијама економске дјелатности. Просторне врсте економске анализена основу разумевања важних разлика које постоје између економских актера: предузећа, предузећа, предузетници. Због тога се у овој групи разликују интрафирм и међусобна анализа. Ако први од њих предстоји, пре свега, проучавање активности одређеног предузећа, као и јединица које чине његову структуру, у другом случају се испитују и упоређују показатељи учинка неколико предмета. По критеријуму времена, ове врсте се разликујуекономска анализа, прелиминарна и ретроспективна. Током прелиминарне анализе, стање ствари у предузећу или компанији се испитује пре него што се планиране економске операције и поступци почеле практично спроводити. Током историјске (ретроспективне) анализе, предмет истраживања су већ извршене економске акције, тако да је овај метод чест случај када је неопходно успоставити или проучити трендове развоја или направити научно засноване прогнозе. Према материјалном критеријуму, разликују се такве врсте економских анализа као што су маркетинг, финансијски, технолошки и други. Финансијски се састоји у проучавању свегафинансијско предузеће, индустрију, групе индустрије. У оквиру свог оквира се разликује спољна анализа - спроведена, на примјер, од стране ревизора и интерних, које спроводе компетентне службе компаније. Обе ове врсте имају за циљ студирање, дијагнозу и предвиђање стања и перспективе развоја финансијског механизма или система. Техничка и економска анализа активностиПредузећа су, по правилу, усмјерена на проучавање параметара организационог и технолошког стања и тражење резерви за његов развој. Његов предмет је, по правилу, дијалектички обрасци и узрочни односи техничких и економских процеса који се одвијају унутар предузећа, индустрије или економије у цјелини. Да би проучили утицај спољашњих услова наприрода економске активности организована је маркетиншким анализама. Његов садржај се састоји у проучавању тржишта сировина и продаје, степену и вјеројатности настанка комерцијалних ризика, ценовнију околину, као и формирању самог маркетинг стратегије. Анализа функционалних трошковних параметараистражује објекат у смислу његовог иницијалног дизајна као објекта економских односа. Он је одговоран за оптимизацију производних и трговинских односа између предузећа и потрошача. Главна сврха ФСА је проучавање и пружање јефтинијих и ефикаснијих начина за добијање финалног комерцијалног производа. У свим врстама истраживања игра велику улогуинформациона подршка економске анализе. То вам омогућава да потпуније и прецизније одражите економско стање предузећа или компаније, како бисте побољшали квалитет аналитичке активности. Савремени приступ је највише фокусиран на ово.питање употребе информационих технологија. Ово питање је сада решено и почиње са процесима учења у школама и универзитетима, и наставља се директно на радном месту специјалисте. Капитални интензитет - формула за економску анализу Анализа производње и продаје производа и његових компоненти Анализа пословне активности предузећа


Светозар Црногорац: Стара Херцеговина и њено растакање! Датум: 09. 02. 2014. Будемо ли инертни – Ватикан ће нас докрајчити! О растакању Херцеговине и њеног људског расадника, како на западу тако и на истоку, прилично ћутимо и тако све отето и ненормално временом постаје нормално и законито Из говора Светозара Црногорца, председника Клуба Гачана написаног уочи Гатачког сијела, Лета господњег 2015. године Велики је зазор говорити не само испред Гачана и Херцеговаца склоним савршеном усменом приповиједању већ и испод овог банера са сликама гатачких бардова из деветнаестог вијека: војводе Богдана Зимоњића и двојице харамбаша Стојана Ковачевића и Пера Тунгуза који смисао свог живота нађоше у ратовању са Турцима и борби за слободу народа и који са својим саборцима и народом срушише силну турску царевинуна том дијелу Балкана. Овом здравицом на банеру, коју је записао знаменити Лука Грђић пре више од једног вијека покушавамо да оживимо дух Гацка у Београду, да подсјетимо на непролазне, универзалне вриједности саборности, пријатељства, љубави и солидарности и да се сјетимо давних тешких времена и наших славних предака. Из више разлога рећи ћу нешто о Херцеговини и то оној Старој, која се временом растакала, о Херцеговини Светосавској која је сковала српски језик и изродила три свеца: Светог Василија, Светог Петра Зимоњића и Светог Вукашина, Херцеговини која је постојбина великих људи, који су дали немерљив допринос српском роду, држави и српској култури: Вука Караџића, Тешана Подруговића, Саву Владиславића, Јована Дучића, Алексу Шантића, Светозара и Владимира Ћоровића, Пера Слијепчевића...али и српске витезове који су кроз вијекове слали јата црних гавранова на турске куле и градове: Баја Пивљанина, Луку Вукаловића, Богдана Зимоњића, Стојана и Петка Ковачевића, Пера Тунгуза, Луку Петковића,Петра Радовића, Глигора Милићевића, Риста Манојловића, Мића Љубибратића, Лазара Сочицу, Максима Баћовића, Новицу Церовића, Мирка Алексића итд... А ту Стару православну српску Херцеговину знамо по твдом једнородном народу, вјери, језику и обичајима, која се простираше од јадранских острва на западу, на југу од Новог, Рисна и Котора, на истоку преко Дурмитора до Милешеве, некад седишта херцеговачке епархије, а на сјеверу планинским ланцем од коњичке ћуприје преко Калиновика и Вишеграда, па све до Пријепоља. О растакању Херцеговине и њеног људског расадника, како на западу тако и на истоку, прилично ћутимо и тако све отето и ненормално временом постаје нормално и законито. Најлакше је да кренем од херцеговачких устанака посебно оног из 1875 године, познатијег као Невесињска пушка, посебно зато што ове године обележавамо 140 година херцеговачког устанка. Не улазећи у историјат устанка желим само да се осврнем на та тешка времена и улогу наших сусједа, како Срба православне тако и католичке и исламске вјеоисповијести и да подсјетим на њихову улогу у растурању те Старе Херцеговине. Устанак је наравно настао као потреба времена и последица је вишестољетног турског терора, а био је у складу са слободарским националним тежњама српског народа у XIX вијеку, како у Србији тако и у Црној Гори. Преваром и издајом отео херцеговачку територију: Књаз Никола На жалост, Србија и Црна Гора, умјесто да помогну отимају се за примат, обе неискрено и са жељом територијалних претензија. Да невоља буде већа, под притиском Србија поведе тајне преговоре са Аустро-угарском, прво кнез Михаило а потом кнез Милан направи писмени срамни споразум ,,Тајну конвенцију’’ по којој се Србија одрече својих интереса западно ријеке Дрине. А и књаз Никола не би бољи, него се такође тајно нагоди са Фрањом Јосифом да помало ратује и саботира, у суштини да изда, уз унапред дата аустријска обећања за проширење на Никшићку и ширу област на херцеговачкој страни, и излаз на море на потезу Бар- Улцињ. У таквој консталацији односа јаснија је улога Пека Павловића, кључног ,, надзорника’’ устанка из Црне Горе, која сводила се на то да све устаничке конце држи у својим рукама/ посебно комуникацију Требиње – Гацко и Плана – Столац / и потребном тренутку одради наређење са Цетиња, односно из Беча. То је и перфектно одрадио преваром 29. септембра 1878 на Горичком пољу код Требиња разоружавајући 6750 херцеговачких ратоборних устаника. Нисам сигуран да би Војска Аустро-угарске тако лако изишла на крај са овим храбрим горштацима. Наравно да то нема никакве везе са комшијским народом који се искрено прикључио устанку и примао рањенике и избеглице. Уз много жртава силна турска царевина би поражена, скиде се турски јарам с врата, али што је најгоре умјесто слободе дође други још гори и окрутнији окупатор и то на један перфидан начин. На жалост и мајка Русија попусти због својих интереса у Бесарабији и Великој Бугарској и потписа срамну Будимпештанску конвенцију 1877. Дође у том и неминовни Берлински конгрес, кобан по судбину Херцеговине, зато што на дужи рок она дефинитивно изгуби Грахово, Рудине, Бањане, Пиву и Голију, Никшићку жупу, Дробњаке, Ускоке и горњу долину Мораче. Све то оде на поклон књазу Николи за услугу коју је зготовио Аустро-Угарској. Антон вон Werner, „Берлински конгрес“. Данас слободно можемо рећи одлукама Берлинског конгреса и цијепањем највиталнијег и национално најсвјеснијег расадника српског народа , односно Старе Херцеговине, запечаћена је на дужи рок судбина успешног решавања српског питања. Тако је било на истоку а да видимо како је било на западу. Западна Херцеговина и Приморје су још од четрнаестог вијека под насилним притиском католичке цркве или латињења како се говорио у народу.Мало помало католици тек у деветнаестом вијеку прелазе и на лијеву обалу Неретве где их никад није било.У селима јужно од Мостара, вели Јевто Дедијер православни и муслимани нису очима видјели Латине до половине деветнаестог вијека. Дође Аустро- угарска, жедна крви и територија, за леђима има Бизмарка који држи све европске конце у својим рукама. По предлогу Енглеске а по унапред договореном плану Аустро-угарској је поверен мандат окупације Босне и Херцеговине и војничко запоседање до иза Митровице, да тобоже у њима заведе ред и цивилизацију а уствари да их запоседне и окупира. Калај припреми мемоар како треба спровести аустроугарску организацију управе на принципима завади па владај, што и данас функционише. Потребно је фаворизовати католике и приближити их муслиманима, који ће временом прећи у католичанство а све због стварања антисрпског блока,спроводећи тако прозелитску политику Ватикана и надбискупа Штадлера. Херцеговином завладаше прогони и вјешала а први пут се сазнаде за концентрационе логоре. То бијаху ,,најбољи’’ изуми Аустро-угарске, која беше позвана да Босни И Херцеговини донесе цивилизацију. Још једна одлука била је срамна и кобна по Стару Херцеговину, а то је Одлука Владе Драгиша Цветковића да олако преда Мачеку, све уз благослов кнеза Павла, на управу измишљену Хрватску бановину. Очигледно он није знао ни где му живи најквалитетнији део српског народа, кад границу бановине нацрта по сред српског херцеговачког срца. Једним неразумним потезом неписмене србијанске елите оде долина Неретве најлепши и најплоднији део Херцеговине или како су је Турци уз Попово поље звали херцеговачки мисир. Прећутаним геноцидом од стране Ватикана и Хрвата уз масовну подршку муслимана посебно у првим годинама другог свјетског рата Срби су више него десетковани са обе стране Неретве а такође и у граничном појасу. И најзад дође и последњи рат. Наше вођство у суштини признаде границе измишљене хрватске бановине, вероватно са образложењем да је то и сам краљ дао.Туђман лепо насели Хрвате из босанских недођија на лијеву обалу Неретве и подиже низ катедрала и сваки српски бријег обележи католичким,, крижом’’ ,тамо где никад није било Хрвата.Хрватска данас перфидно тражи повратак Хрвата у Посавину а мудро ћути о узурпацији лијеве обале Неретве и повратку протераних Срба одатле. Ми смо инертни и данас се нико например не буни што се најлепша грађевина у Мостару носи назив Стјепана Косаче, а често и београдски умјетници с поносом гостују у њој. Србија је прошле године прилично тајно потписала са Ватиканом Споразум о оснивању високих католичких школа у Србији. Ми који знамо резултате католичких школа у Херцеговини, са преко дванаест хиљада покланих и побацаних херцеговачких Срба у стотинак јама И стратишта, дужни смо да своју матицу упозоримо на опасности које следе због овог вероватно изнуђеног потеза. Шурманачка јама- фото пребиловци.нет Милиони католика хрле да се поклоне Дјеви Марији у Међугорју само неколико километара од јаме Шурманци где усташе бацише више од шест стотина Пребиловачких жена и дјеце и ко зна колико још других јер су их довозили возовима чак из Зенице, Сарајева, Јабланице, Мостара...Фратри лепо измислише васкрслу Дјеву Марију како би некако већ забашурили своје крваве злочине по Херцеговини. Нема ко други да укаже на ту светску, перфидну измишљотину и превару него ми преостали херцеговачки Срби. Тако дођосмо до данашњег дана. Српска Херцеговина сатерана у брда уз мање варијације / Невесиње, Берковићи и Љубилње/ углавном уз пут Требиње- Гацко-Вишеград. Русија далеко, Србија и Црна Гора воде своју бригу, привреда слаба, наталитет лош, народ одлази и нема више оног расадника из прошлих вијекова. И он сноси одговорност за усташке злочине: Алојзије Степинац (фото: јутарњи.хр) Да ли сви ови негативни процеси и исељавање становништва могу да крену другим правцем? Увијек морамо бити оптимисти. Али и опрезни кад већ добро знамо какву црну пређу Ватикан преде. Судећи по томе што да папу Пије XII и Степинца проглашава за блажене а Јована Павла XXIII и Јована Павла ИИ за свеце и тражи локацију за катедралу у Србињу не пише нам се добро. Ми у херцеговачким удружењима у Србији мислимо да је из више разлога добро и паметно да се сложимо и што више удружимо, како ми овде тако и Срби преко Дрине.Посебно нам сметају поделе и створена ненормална омраза у Републици Српској. У жељи да нешто променимо у тим негативним процесима који дуго трају у Херцеговини, посебно у погледу исељавања формирали смо пре пар мјесеци заједнички Координациони одбор од свих дванаест херцеговачких удружења у Србији.Покушаћемо да окупимо херцеговачке интелектуалце, привреднике, спортисте и све људе добре воље са циљем да покушамо да у Херцеговини направимо бар мали помак у националном, привредном и културном погледу.Нећемо оставити на миру ни обе српске владе и њихова Министарства.


Телевизија Свет телевизије већ поодавно дубоко угрожава породични живот, разарајући заједницу и унутарпородично општење, и слепо везујући појединца за себе. Телевизија је окупирала како слободно време појединца тако и заједничко породично слободно време. Породични разговори подређени су комуникацији са ТВ-ом, а породичне теме - телевизијским. Јаз између родитеља и деце продубљен је различитим ТВ-интересовањима и навикама, што води одвајању у посебне собе и верности личним ТВ-апаратима (световима). Тако се јавља савремени феномен да се са већом пажњом прате и проживљавају животи ТВ- јунака неголи ближњих. На том путу долази до дефинитивног одумирања породичне заједнице. И баш кад је тај процес у току појављују се, као наручене, ТВ-серије које у потпуности промовишу одсуство значаја породичне заједнице за савремену грађанску јединку. Америчка ТВ серија „Али Мек Бил“ представљала је у своје време једну од најгледанијих телевизијских серија у глобално-сеоским светским размерама и била симбол јединства ових телевизијско-животних тенденција. То је прича о нестанку и непостојању породичног живота у једном одређеном слоју америчког друштва (свет судства: адвокати, судије, клијенти). Наиме, реч 3ff9 је о свакодневним доживљајима, пословним и љубавним авантурама у оквиру једне адвокатске фирме. Шест-седам младих људи, међу којима је и главна јунакиња Али Мек Бил, формирају идилични идеал вечне младости, животног авантуризма и сјајног провода. Гледањем само неколико епизода ове серије постаје уочљиво одсуство породичног дома и породичне заједнице код готово свих главних јунака. Два главна места збивања представљају, заправо, псеудопородичне домове: канцеларија (култ посла) и кафић (култ забаве) - две једино признате стварности западног човека. У овом ортаклуку (посла и забаве, професионалних и сексуалних авантура) нема брака (изузев једног који не постоји ван канцеларије и више је у функцији непресушне мотивације главног драмског љубавног троугла), нема ни помена родитеља главних јунака нити они имају деце. Доминира свет без породичне целовитости: без брака, стараца и деце - трагедија беспородичности, егоцентричности, самодовољности, самозадовољства једне псеудозаједнице самаца. Додатна занимљивост је да пословни угао приказивања овог ТВ-света представља адвокате у одбрани најразличитијих необичних и на први поглед забавних а заправо амерички распамећених правних случајева (у већини најновијих измишљотина „људских права“) у којима ови јунаци увек односе победу. Централну тему ипак чине њихови свакодневни љубавни проблеми, тражења и мењања „партнера“, сексуална оптерећења, комплекси и фрустрације, често у истом кругу колега са посла. То су и једине теме њихових разговора, у току и након радног времена. Најрепрезентативнији лик овог љубавног типа јесте управо главна јунакиња која има „неизлечиви“ животни проблем серијског осујећења задовољења сексуалног мотива, који је води у најразличитије авантуре. Међутим, праву даљу, савремену разраду мотива на моменте чак симпатичне савремене америчке жене, осликане у лику Али Мек Бил, представљају њене њујоршке земљакиње из већ отворено аморалне и већ дуже време хит-серије (а сада и филма!) „Секс и град“, која потпуно огољује свакидашњу егзистенцијалну празнину једног пријатељског круга њујоршких жена, оптерећених сексуалном свакодневицом и бестидним речником, уз неизбежни додатак пропагирања најсрамнијих изопачености. У овој серији већ је дефинитивно, на нивоу идеолошке пропаганде, изабрано одбацивање породичног живота зарад култа савремене пословне жене-куртизане. Укинути брак и породица отворено се замењују култом блуда, изопачености и наказних антизаједница Новог Доба. Две реалности, два света - телевизијски и стварни - коначно су се сусрели и стопили. У оба је завладало одумирање породице и врхунац индивидуалистичке грехољубиве помаме. То што савремени град, као и савремени медији, по својој природи више гравитира 4000 1075;реху него врлини, не значи да није поље на коме можемо да остваримо и врлину. У свету самаца или истополних бракова који нам се данас нуди нећемо остварити срећу. Породица је природни пут и за нашу сексуалност и за наш живот у савременом граду. Интернет Преко интернета, тачније преко фејсбука се воде и сазнају све интриге и трачеви о неком. Фејсбук је и напраљвљен као ЗОГ интернет центар за шпијунажу људи. Тако се исто преко фејсбука и обични људи између себе шпијунирају и сазнају за доста афера за које о овом другом нису знали. Па онда долази од свађе између партнера и на крају разлаза. Порнографија Овде се циљано уништава карактер и дух човека. Ту се ставља акценат на празан безосећајан и беземотиван секс и на спољаши изглед људи. Људи се третирају као комад меса(типично јеврејски) и као такви се искоришћавају на најгори могући начин. Једном речју јавна медијска легална проституција- секс за новац. Ту су глумци специјално дрогирани(неки раде и из убеђења). Жене су на најгори могући начин уништене, само споља што су "лепе", а унутра су распале(споља гладац, а изнутра јадац).Из више од пола тих "жена" је извађена утроба да не могу да рађају. Врло моћно психолошко средство за ширење проституције и разврата. Порно видео "култура" је призвела стотине милиона мастурбаната у свету. Схватање полног нагона се у савременом свету у свом људском контексту налази између мастурбације и проституције. За већину људи данашњице "полно одгајање" почиње гледањем порно филмова у којима "играју" дрогирани и специјално допинговани "глумци". После гледања порно филмова они покушавају поновити оно што су видели на екрану. У добу од 15-16 година многи дечаци и девојчице имају позамашну "праксу" уз сексу , тако да их више не задовољавају традиционалне форме ("старинске" - као што говоре), већ теже различитим изопачењима, колективним оргијама, оралном сексу, хомосексуалности. У животном добу од 25-30 година готово половина мушкараца постаје импотетнтна и изопачена, а знатан број жена су мастурбанткиње које доживљавају полно задовољство помоћу вештачких уметних средстава купљених у секси шопу. Још једно одлично масовно медијско психолошко средство за уништење породице и друштва у целини. Промискуитет и разврат Или другим речима масовно безосећајно мењање партнера. Мушкарац или жена када промене много партнера у животу, после тога више губе сваки осећај за даље везивање емоције и љубав, постају празни и хладнокрвни, пуцају психички(због масовних неуспелих и пропалих веза и самих траума у тим пропалим везама и то оставља трајне негативне последице на карактер и психу ) , изгубе сваки дидир са реалношћу, те стога више незнају шта хоће, постају зависни од промискуитета(секса) и стално изнова и изнова мk 4000 7;њају партнере и нико им "није довољно добар" да би се задржали на њему. Постоји и "синдром проститутке". Његова суштина је што се значајан део жена од детињства одгаја да је допустиво имати много партнера, те тако стално мењати мушкарце(премда ,наравно ,то не чине све жене али већина да). С бројем промењених партнера долази до отупљења полног нагона и такве жене, попут наркомана, да би се задвољиле, сваки пут траже све жешћу варијанту секса. На мушкарце гледају као на професионалне проститутке. Нормалан породични живот их не занима. Интереси породице, деце, мужа потискују се у задњи план, а у први план избија концентрација на личне сексуалне доживљаје. Неуспехе у потрази за "идеалним" партнером оне компензују онанијом. Такве девојке(жене) које промене много партнера нормални мушкарци неће за себе, јер буду истрошене уништене и искомплексиране(тачније људски отпад и шкарт) и као такве су им непожељне и неупотребљиве. Такве девојке(жене) не може више ни њихова рођена мајка да воли, а камоли неко са стране. Проституција Данашње се девојчице статиру од секса још од основне школе (негде од 13 године). Иду чак и до тога да се тако младе и незреле проституишу за бедну и јефтину допуну од пар хиљада динара за мобилни телефон. То је врхунац пропасти у данашњем "друштву"! Проституција у Србији се постојано развија, али не само по хоризонтали друштва, већ и у дубини душе. Девојчице од 13-15 године ради "слободе сескуалног живота" свођења полног нагона на празан и безосећајан секс губе способност за реално уживање у дубоким и богатим односима између мушкарца и жене. За њих љубав не постоји, већ се своди на стандардне стеротипе изван којих владају цинизам и разочарење. Лишене способности да воле, њихов живот постаје бедан црн и безличан. Можете онда само и да замислите какве буду те девојчице кад проституцијом промене ТОЛИКО МНОГО мушкараца до свог зрелог доба када треба да се удају око 20 и неке године. Једном речју никакве, такве више нико нормалан неће за ништа, јер више ништа не вреде постају неупотребљиве, исто као и код промискуитета и разврата. Нико не зна, кад упозна неку девојку какву "прошлост " она има. Вама може да делује чисто и неискварено, а притом може да буде екс-проститутка или чак да се проституише иза ваших леђа. Некада смо исмејавали "Рускиње","Украјинке", "Мађарице" и "Румунке" као жене "лаког морала", али сада имамо ситуацију да су наше "девојке" њих прешишале. Расно мешање Планским уништавањем мужевности(мушкости) у нашим белим мушкарцима није ни чудо што се "наше" беле жене све више лепе за вештачки "мужевније" Црнце и Цигане (у задње време и за Арапе). У белим мушкарцима беле жене немају више никакву сигурност! Само што има ту још један в 4000 ;елики проблем када неки обојени мушкарац ожени неку "нашу" белкињу већина белих жена када затрудне са обојеним, буду остављене са својим расним мутантом потомком , па тако и ту жену врло ретко ко хоће после поново да ожени од преосталих нормалних белих мушкараца. Велики број жена и мушкараца не жели имати децу. Потпуна слобода абортуса и раширена употреба контрацептивних средстава не стимлуишу супружнике на продужетак људског рода и још низ претходно горе побројаних чинилаца. Абортус у неким случајевима може да изазове и смрт и мајке и детета. Стерилитет Мноштво девојака, да би се предале сексу "без проблема" подвргавају се стрерилизацији и не могу имати деце. Постоји и женски стерилитет из "помодарства", а то је због сталног сезонског(летњег) ношења кратких мајица изнад пупка јер тако страдају јајници.. Такође исто и због абортуса може доћи до стерилитета, ако је у питању прва трудноћа и ако је тада абортус изведен нестручно. Наркоманија Дрога је исто плански убачена да би разорило данашње "друштво" изнутра. Наркомани су психички слаби људи који не могу да се носе са суровим животом и хтели би да искоче из своје коже, те стога прибегавају психоактивним супстанцама неби ли се на кратко склонили из сурове спољне стварности. Већина нације нам је због саме веома депресивне ситуације у држави на дрогама што на оним легалним и лакшим(антидепресиви и смирићи) што на оним нелегалним и тежим(кокаин,хероин, ЛСД, трава итд). То је пут у неповрат и пропаст. Наркомани су психички неурачунљиви и веома агресивни, те као такви у некој породици постају ОГРОМАН психички и финансијси терет и пропаст за ту саму породицу. Треба пружити шансу за излечење оним наркоманима који имају јаку вољу и који желе да се излече, јер се ти у већини случајева и излече .Не треба терати никог на силу да се лечи,ако то он сам не жели и не размишља о никаквом лечењу, јер је то "лечење" тад унапред безуспешно и беспотребно трошење времена и ресурса јер нема никакве сврхе лечити неког који сам не жели да се лечи и спасе. Алкохолизам Ништа другачије од наркоманије. То је "блажа" наркоманија, а у суштини је то једно исто. Исто породици прети распад ако је неко у тој истој породици хронични алкохоличар, ситуација је иста као и са наркоманом, само је мало "јефтиније" и самим тим приступачније од наркоманије. Логика развоја данашње јеврејске "цивилизације" деградирала је узвишено осећање љубави на ниво примитивног механизма "задовољавања" празним и беземотивним сексом. У данашњем материјалистичко-потрошачком свету жена и женско тело се гледају као објекат потрошње и као роба. Породица је данас(без емоција-везе) сведена на интересну групу са свим данас видљивим "нуспродуктима" . "Ста& 4000 #1074;љамо" нове закрпе на старе хаљине и добијамо већу рупу и јаз у организовању породичног живота "изједначавајући" нешто што је природа створила неуједначеним: Муж да буде глава жени, а деца родитељима на радост. На жалост, данас је све управо супротно: Жена је глава мужу, а деца су велико преоптерећење и терет родитељима. Зато нам и јесте овако како је.


text: 2. јун (2.6.) је 153. дан године по грегоријанском календару (154. у преступној години). До краја године има још 212 дана. Догађаји 455 — Вандали упали у Рим и започели двонедељну пљачку која ће доцније послужити као основа термина вандализам. 1098 — У склопу Првог крсташког рата завршила се вишемесечна опсада Антиохије у којој су победили крсташи. 1771 — Русија је у рату са Турском преузела полуострво Крим. 1790 — У Новом Саду је отворена прва књижара. Власник Емануел Јанковић штампао је у својој штампарији и први каталог књига. 1924 — Амерички Конгрес признао је држављанство Индијанцима, староседеоцима на територији на којој су створене САД. 1946 — Италијани су се на референдуму изјаснили за републику и тиме одбацили монархију Савојске династије. 1949 — Држава Трансјорданија је променила назив у Хашемитска краљевина Јордан. 1953 — Британска краљица Елизабета II крунисана је у Вестминстерској опатији у Лондону. То је било прво крунисање у историји које је преносила телевизија. 1955 — Југословенски и совјетски лидер Јосип Броз Тито и Никита Хрушчов потписали су Београдску декларацију којом су нормализовани односи Југославије и СССР, нарушени резолуцијом Информбироа из 1948. године. 1965 — У експлозији мине у јапанском руднику угља близу Фукуоке погинуло је најмање 200 рудара. 1966 — Амерички васионски брод "Сервејер" извео је прво успешно меко спуштање на месец и почео да шаље прве слике месечеве површине. 1967 — Полиција је усмртила Беноа Онезорга током протеста студената у Западном Берлину против посете персијског шаха Мохамеда Резе Пахлавија, што је за последицу имало стварање терористичког покрета 2. јун. 1969 — У судару аустралијског носача авиона "Мелбурн" и америчког разарача "Френк Е. Еванс" у Јужнокинеском мору погинула су 74 америчка морнара. 1979 — Папа Јован Павле II стигао је у Пољску, у прву посету папе једној комунистичкој земљи. 1983 — СССР је са сателита у земљиној орбити лансирао нову васионску сонду за истраживање планете Венере. 1992 — Данци су се на референдуму изјаснили против Мастрихтског уговора Европске уније. 1993 — На првим слободним изборима у Бурундију Мелхиор Ндадаје победио је војног председника Пјера Бујоју, чиме је у тој афричкој земљи први пут шеф државе постао припадник већинског племена Хуту. 1995 — Војска Републике Српске је оборила амерички авион F-16 који је патролирао зоном забрањеног лета изнад Босне и Херцеговине. 1997 — Тимоти Маквеј проглашен је кривим за подметање бомбе у федералну зграду у Оклахома Ситију 1995, када је погинуло 168 људи. Маквеј је осуђен на смрт и погубљен на електричној столици 10. јуна 2001. 1998 — Српска полиција у Београду пресрела је и претукла студенте који су кренули према згради владе Србије да изразе протест због новог Закона о универзитету. 1999 — Жене Јапана избориле су се за употребу пилула за контрацепцију, три деценије након што се пилула појавила на Западу. 2000 — Главни тужилац Међународног суда за ратне злочине у Хагу Карла дел Понте изјавила је у Савету безбедности УН да нема основа за покретање истраге о евентуалним ратним злочинима НАТО-а током бомбардовања СР Југославије 1999. 2001 — Колумбијска влада и побуњеници, припадници левичарског ФАРЦ покрета, потписали споразум којим је дозвољена прва размена затвореника у 37 година дугом рату. 2002 — На референдуму у Швајцарској усвојен је предлог да се ублажи изузетно строг закон о побачају, чиме би се законодавство у тој области приближило правној регулативи других европских држава. Рођења 1740 — Маркиз де Сад, француски племић и књижевник. (прем. 1814) 1840 — Томас Харди, енглески књижевник. (прем. 1928) 1857 — Карл Адолф Гјелеруп, дански књижевник, добитник Нобелове награде за књижевност (1917). (прем. 1919) 1904 — Џони Вајсмилер, амерички пливач и глумац. (прем. 1984) 1922 — Кармен Силвера, британска глумица. (прем. 2002) 1929 — Марко Тодоровић, српски глумац. (прем. 2000) 1930 — Пит Конрад, амерички астронаут и ваздухопловни инжењер, трећи човек који је крочио на Месец. (прем. 1999) 1937 — Сали Келерман, америчка глумица и певачица. (прем. 2022) 1941 — Чарли Вотс, енглески музичар, најпознатији као бубњар групе -{The Rolling Stones}-. (прем. 2021) 1941 — Стејси Кич, амерички глумац. 1950 — Момчило Вукотић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2021) 1955 — Дејна Карви, амерички глумац, стенд-ап комичар, имитатор, сценариста и продуцент. 1965 — Фрањо Араповић, хрватски кошаркаш. 1972 — Вентворт Милер, енглеско-амерички глумац и сценариста. 1973 — Влада Вукоичић, српски кошаркашки тренер. 1974 — Лија Кернс, канадска глумица. 1977 — Закари Квинто, амерички глумац и продуцент. 1978 — Доминик Купер, енглески глумац. 1981 — Николај Давиденко, руски тенисер. 1984 — Миле Илић, српски кошаркаш. 1988 — Серхио Агверо, аргентински фудбалер. 1990 — Михал Квјатковски, пољски бициклиста. 1990 — Невена Ристић, српска глумица. 1994 — Александра Младеновић, српска певачица. 1995 — Ласло Ђере, српски тенисер. 2000 — Лилимар Ернандез, америчка глумица. [[2002]- Ива Лазић, Глумица у представи "Подгорица данас и јуче" Смрти 657 — Папа Евгеније I, римски папа 1418 — Катарина Ланкастерска, кастиљанска краљица 1882 — Ђузепе Гарибалди, италијански револуционар. 1963 — Иван Бек, српски и југословенски фудбалер. (рођ. 1909) 1969 — Радивој Кораћ, српски кошаркаш. (рођ. 1938) 1987 — Андрес Сеговија, шпански гитариста. (рођ. 1893) 2020 — Вес Анселд, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер. (рођ. 1946) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог мученика Талалеја Светог мученика Аскалона Преподобног Стефана Пиперског


Мајсторије Србије у 100 секунди: Немоћни Порториканци само неми посматрачи (видео) - Спутњик Србија 14:30 04 Јун 2020 14:32 06.09.2019 Преузмите краћи линк https://cdn1.img.rs.sputniknews.com/img/112077/32/1120773273_0:0:1200:675_1200x675_80_0_0_e5d24956a1176292e6d5432edfd07189.jpg https://rs.sputniknews.com/mundobasket-2019/201909061120773337-majstorije-srbije-u-100-sekundi-nemocni-portorikanci-samo-nemi-posmatraci-video-srbija-portoriko-najbolje-potezi-hajlajts-fiba-sp-u-kini-2019-mundobasket-svetsko-prvenstvo-u-kosarci-kosarka-kina/ Поигравали су се наши репрезентативци у појединим тренуцима меча са противником, збуњивали их, лопта је кружила великом брзином од једном до другог. Луцидна додавања без гледања су била саставни део напада Србије. Ево шта је ФИБА издвојила као најбоље потезе данашње утакмице:


Појачана помоћна механизација Делови пристигли десетог октобра за два дана су већ склопљени у моћну машину која је упућена на први радни задатак. – Са мотором од 335 кW, односно 449 коњских снага, радном тежином од безмало 50 тона и капацитетом сечива од 16,6 м3, булдозер „коматсу 275“ АX-5 је машина средње величине, драгоцена за бројне задатке на копу РБМ-а ...


Quote: Не бих се сложио. Ово што се сада десило у Русији је чист пример како изгледа мулти-културна или мулти-етничка утопија када се "мањина" осети сувише моћном. Свако мулти-културно односно мулти-етничко друштво на крају мора да се распадне и да свој живот заврши у рату. За такву ствар, ово у Русији је само један од примера. Други пример би могло бити оно што се пре коу годину десило на северу Енглеске када су локални муслимани одбили да њихова деца уче у школи бајку о три прасета, јер је за њих увредљива. Исто важи и за оно што смо пре коју недељу гледали у Паризу. Примера је безброј, а ми можемо да бирамо између две опције. Прве - нојевске - која подразумева забијање главе у песак. Према тој опцији, оно у Паризу је био "социјални бунт младих Француза" (пази да није), а ово у Русији је дело неке "мањине" терориста и екстрермиста, док је већина добра и мирна, па се ту онда извлаче примери да ли је један или двојица тих муслимана или чега већ, био на страни Белих... То је све бесмислено! Па шта ако је и било неких мањина на страни белих? Колико их је било, и колико их је сада на руској страни? Зашто да се уљуљкујемо у бајкама о неколико добрих припадника мањине, када је познато да су мањине у највећој већини биле за бољшевике 1917. да су мањине свуда листом биле на страни анти-националиста. Друга опција је избијање из главе свих прича о мулти-етничком или мулти-културном друштву. Без обзира одакле такве приче долазиле и да ли су увијене у концепте (квази)"Империје" које се сваки пут завршавају са вавилонском курвом! У нашим државама, и на нашем тлу нема места за страну крв и за страни дух! Наши народи морају се вратити себи и својој аријевској души, те својој и само својој оригиналној традицији, те свом правом исконском духу, без икаквих супститута или подметачина са стране. Нема места за страна, лажна и наметнута решења. Потребан је тоталитаризам који подразумева потпуни тријумф и потпуно враћање оном нашем исконском аријевском духу и нашем бићу. Ни једна област нашег живота не сме остати ван везе са извором наше бити и нашом тадицијом, од политике, права, економије, културе, па до ахитектуре, религије и етике. Нема више места стране религије и идеологије, њихова учења о либерализму и демократији, туђе Богове, туђу уметност, туђа морална правила, туђе форме, туђе законе писане за туђе људе... Дакле, ако Русија и уопште сва Европа, хоће да опстане она мора постати руска/европска, али заиста руска/европска без и једног јединог 4000 1084;услимана, јеврејина или шта тако на светом руском/европском тлу. Све остало је одлагање пропасти.


text: Џигоро Кано |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| |Џигоро Кано| |Пуно име||Џигоро Кано| |Датум рођења:||28. октобар 1860.| |Место рођења:||Микаге (Јапан)| |Датум смрти:||4. мај 1938.| Детињство[уреди] Био је ниског раста, мршав и често је боловао, чак и у својим двадесетим годинама није имао више од 45 килограма. Пошто је чуо да ће тренирањем jiu-jitsu-а ојачати своје тело, без размишљања је почео са тренирањем. Због његовог изгледа, многи учитељи га нису схватали као озбиљног ученика. Са 18 година је почео да студира књижевност и наставио је са борилачким вештинама. Годину дана касније Кано почиње да тренира код Иса Масатомо-а. Кано је добро напредовао и у 21. години је добио звање shihan-а. Проналазак џудоа[уреди] Кано је хтео да прошири Kito-ryu jiu-jitsu. Али, на уму му је пало нешто више од тога. До сада је убацио неколико својих потеза и хтео је да измисли своју борилачку вештину. Својој новој борилачкој вештини дао је име „Џудо“ (џу-нежан, лак; до-пут, стаза). Смрт[уреди] Познате су две верзије његове смрти: - Боловао од пнеумококе. - Отрован. Џудо данас[уреди] Данас у свету има стотине хиљада људи који се баве џудоом, било професионално или аматерски. Борилачка вештина која је настала почетком 20. века, све је више и више популарна. Спољашње везе[уреди]


Уредништво Борбе у Српској Крајини Православна црква у Лици, у месту Срб Окупирана Србија са свих страна и нови светски пореда 4000 к, видљиво разара српски народ и духовно и физички, и сво наслеђе предака наших, и сву славу српску бацамо у заборав, да труне и иструне у неповрат. Такав је и случај са окупираном српском Крајином - где су једини стуб српства поред мало углавном ослабљеног и старог српског живља Српска Православна Црква и људи који се окупљају око ње. У гротлу усташтва и мржње према Србима, који често резултирају и нападима на СПЦ и српско становништво, наш народ покушава да опстане и да сачува пре свега свој идентитет а самим тим и Отаџбину и Веру предака својих који су вековима опстајали на овим просторима. Храм Вазнесења Господњег на извору реке Цетине (под Динаром), задужбина Марка Четника и његове жене Јелене из 1940. године. Храм је 1995. изнутра потпуно запаљен. Више од пет стотина километара удаљених од данашњих граница Републике Србије, пустош српских села, и храмова само су неки од призора свакодневнице нашег наслеђа на овим просторима. Уредништво блога "Борба14" посетило је Српску Крајину, православне цркве и манастире у српској Далмацији и Лици, и забележило пар и тешких и оптимистичних утисака. Недеља по Петровдану је одређена за сабор у Оћестову и сваке године се празник Свете Недеље најсвечаније прославља у овом месту. Народна ношња Крајишника Народна ношња Крајишника Часопис Крка, гласило епархије Далматинске Догодине у Книну! БОРБА14


САД: Наше подморнице могу да униште Русију ако кренемо тим путем САД: Наше подморнице могу да униште Русију ако кренемо тим путем Сједињене Америчке Државе могу да одговоре на сваки напад Русије, изјавио је председник Стратешке команде Оружаних снага САД генерал Џон Хајтен, преносе РИА Новости. Он је то изјавио током расправе о буџету у Одбору Представничког дома о оружаним снагама, коментаришући говор председника Русије о најновијем оружју. „Спремни смо за све постојеће претње и нико у то не треба да сумња“, рекао је Хајтен. Генерал сматра да, осим масовног напада на Сједињене Америчке Државе, шта год да Русија уради Вашингтон на то може да одговори. „Иначе, они не знају где се налазе наше подморнице, а могу да униште њихову земљу ако кренемо тим путем“, закључио је он. Раније је група америчких сенатора позвала државног секретара Рекса Тилерсона да започне са Русијом дијалог о стратешкој стабилности након обраћања председника Русије Владимира Путина савезној скупштини, у којем је он говорио о новом оружју. Према речима руског лидера, у састав стратешких нуклеарних снага улазе 80 нових интерконтиненталних балистичких ракета, 102 балистичке ракете на подморницама и три стратешке ракетне подморнице „Бореј“. У свом говору председник је приказао кадрове тестирања ракетног система са крстарећим ракетама, дејство нуклеарне ракете и систем „Сармат“. У новој стратегији за националну одбрану Сједињених Америчких Држава, Пентагон је назвао Кину, Русију, Северну Кореју и Иран главним претњама за америчку безбедност. У стратегији се истиче да је најзначајнија претња за САД руско нуклеарно оружје. Вашингтон је такође оптужио Москву да финансира „дестабилизацију сајбер-простора“. фото: © AFP 2018 / Yonhap / RIA.ru/ vostok.rs


Веб формулар за Пријемни испит 2016 више не ради. (ажурирано 24.06.2016)