Књига осма – К А Р И Ј Е Р А – (Путовање у осредњост) /1976.- 1980./ Први дио 56. | Буковачке приче -“ Одавле, ма петсто метара.“ – дода један. Зачас сам био тамо. Усред крша, уз цесту, очишћен багером овећи терен, а одмах уз цесту нова кућа на кат, без истакнуте фирме. Само по пар “крнтија“ иза куће могло се закључити да је ту неки мајстор. Уђем макдамским колним путићем иза куће на провизорно паркиралиште и засвирам. -“ О’ ма, ето ме...“ – зачу се глас из гараже-радионице, а с балкона, цјелом дужином куће, извири љепа црнка средње доби у кућној хаљини на цвјетиће. Изађох из аута и запалих цигарету, а према мени, пар корака, уз широх осмјех испод црна брка, крену мајстор тарући руке о ступу и плави замашћеи раднички трлиш њемачке производње. -“ Добро јутро мештре, Марко Чилаш?“ – осмијем се ја. -“ Добро јутро госпдине, јесте, тај сам, која мука?“- осмија се и он и пружи по мајсторски руку на поздрав, искренуту овлаш да моју не замасти машинским масноћама. Представим му се и додах: -“ Личите пуно на брата Милу, ма сте нешто старији.“ -“ А, је, је, пет година, а Ви се с њим познајете?“- упита. -“ Како не, и ја сам на жељезници у Сплит. Знам га и као момка и сад као ожењеног с Катицом. Дружили смо се као момци, а сад и као ожењени.“ – насмијах се – “ Ја сам ту из Кистања, с Влаке.“ -“ Онда се гледамо преко Крке, све се мислим откуд се познајемо.“ – он ће. -“ Биће смо поодавно играли фудбал на Луци, преко љета, сјећаш се.“ – помажем му се присјетити. -“ Биће, биће, добро кажеш да је било давно и ми млади, дица, а сићам се да смо се лоптали тамо ми Проминци с вама, е тако, оним с Куле и с Влаке. А јесте липо играли, бољи сте били од нас, ма то су била липа вримена.“ – осмија се он сјетно – “ Ма ајмо у кућу, види мене будале, да попијемо ракију и каву, баш ми је драго да си наиша, лако ћемо за ауто.“ – пређе он инстиктивно на једнину рачунајући да смо “наши“. Кужина комодна, љепо уређена и намјештена, примјећујем “Deutsche“ ознаке на апаратима и кухињском намјештају. -“ Катице, сиђи доли, имамо госта.“ – викне кроз отворена врата према степеништу које је водило на кат. -“ Сиди ди ‘оћеш, сад ће жена скувати каву.“ – нутка ме показујући широким окретом руком и доноси бићерине и боцу лозе на сјајном “росфрај“ послужавнику и као да чита моје мисли предухитри моје питање: -“ Радио сам у Њемачкој, у “Мерцедесу“, отамо сам довука ово намјештаја и опреме, без царине, знаш да смо ми “гастарбајтери“ имали ту неку повластцу.“ -“ Колико дуго си био тамо?“ – питам га. -“ Десетак година, пет у главном сервису “Мерцедеса“, а мора сам се вратити...“ – не доврши јер уђе она црнка с терасе – “ Ово је пријатељ нашег Миле и Кате, из Сплита, родом је ту из Кистања.“ – представи ме. -“ Катица“.- рече она тихо, некако меланхолично. Сједнемо за стол и попишмо ракију: -“ Имаш дице?“ – упита он. -“ Цурицу, сад ће јој четри године, а ви?“- рекох. -“ А, ми имамо троје пилића, најстарији ће најесен у школу, а најмлађа проходати.“ – весело ће он, а Катица шутке послужи каву, оде до шпорета, па се присјети: -“ Идем ја горе до дице, трибам још нешто средити око њих.“ – дода тихо као изговор. -“ Ајде, ајде, може мо ми сами. Нек иду вани док не запече.“ – благо ће јој он. -“ Болесна је...“ – рече ми утихо кад она оде уз степенице. -“ Ух, није ништа озбиљно?“ – и ја ћу утихо – “ Млада је, згодна и липа, нико не би река да је родила троје дице.“ – додам. -“ Не може горе, рак, карцином, неће дуго, а тко би река кад је види!? – наоблачи му се лице а очи овлажише – “Ради тога сам се и вратио из Њемачке, да умре овди, у својој кући, међу својима, да лакше поднесе муке, боли...“ – отра дланом сузе. -“ Јебем те сиротињо, и Богу си тешка!“ – рекох запрепашћен. -“ Баш тако, ки дите гладан, го и бос, док ојачаш арбајт, арбајт, а триба би почети бар мало “живити“ и дођу ове невоље, и шта да човик ради, а?“ – упита уперена погледа према Горе. -“ А шта да ти кажем? Тешко се од “сиротињске рђе“ одљепити. Увјек јад и чемер, брига и мука, а кад се прича о Небу, какве смо среће, и тамо ћемо се исто провести.“ – и ја се онерасположим. -“ Не мореш из своје коже, тргнимо још једну па, па опет једну двије, ма ајмо радити, мање размишљам тако о муци која ме снашла.“ – нали он лозом бићерине. Око рада на ауту се лако договоришмо, он ће све до петка средити по прописима ОЗ-а, ја не требам ништа посебно плаћати већ само потписати папире кад дођем по ауто. -“ У Книнској болници ми је ујак доктор, др. Душан Штрбац, брат од тетке исто, др. Душан Бабић, и њихове жене су докторице, јави им се позивајући се на мене, помоћиће колико могу.“ – велим му. -“ Хоћу, бар да је не боли...“ – приста он – “ А ти дођи у петак, био би и прије готов, али морам њу возити на терапију, ради тога је тако. Одвеза би те кући, али сад морам у Книн, снађи се некако, иди до гостионе и дућана, наићиће неко да те пребаци до Кистања, јеби га, нажалост је да нема никаква аутобуса.“- пружи ми руку. -“ Нема проблема, тако ћу.“ – поздравим се и кренем према центру Оклаја оптерећен неком тешком тугом и невјерицом што тако млада и љепа жена броји задње дане овоземаљског живота остављајући троје “пилића“ и мужа на муци у себи се питајући: -“ Боже, наш свемогући Оче, знаш ли шта радиш!?“ Испред гостионице је стајао црни “Мерцедес“ шибенских регистрација. Уђох у гостионицу да се распитам за газду аута кад тамо Дуде Малешевић, сада службени возач генералног директора ТВИК-а у Книну, за столом с неким мени непознатим човјеком. -“ Еј, Марко, откуд ти ође?“ – виче он док ме опази – “Амо се!“ ( ... 16.11.2010.г.: наставак поглавља само у компјутеру до поглавља о смрти друга Тита....) -“ О Дуде, ки наручен си, идеш у Кистање?“ – прилазим им. -“ Аха, сједи час, не жури ти се ниђе?“ – поздравља се. -“ Ма не преши, ту сам довеза “Фићу“ на поправку код Чилаша, па гледам како ћу у Кистање.“ – велим му сједајући за сто. -“ То је рјешено, и ми идемо тамо, да те упознам, ово је мој директор Милаш.“ – рече – “ А директоре, ово је мој колега из основне, најбољи ђак у оно време и кашње, а и човјек који нажалост ради доље у Сплиту на жељезници, а нама би ође пуно користио да је памети.“ – расприча се Дуде. Упознам се с директором ТВИК-а Книн Милашем, човјеком касних средњих година, прилично шутљивим и одлучним, како сам у првом моменту стекао дојам. А кад сазна да ми је Душан брат мало живну и кратки разговор заврши: -“То је наша невоља, имамо школоване, стручне, способне и вредне младе људе по цјелој држави од Јесеница до Ђевђелије, а никог не можемо овамо вратити да помогну уздизању овог краја ради локалног непотизма и политике оних из Загреба, Сплита, Шибеника и Задра. Што год се нама намјени они подјеле међу собом дајући нам мрвице с којима не можеш ништа направити ни на инфраструктури ни у производњи. Радим на томе да се и нама нешто обимније да, да кренемо, али је то Сизифов посао, увјек се нађу неки изговори да нема, да нам се не да. А ја им стално трубим да нам не треба много, да имамо стручне људе и да нам дају само за “сјеме“, а ми ћемо даље знати сами. Ма џабе, имам осјећај да се то намјерно ради с Буковицом, Жумберком и Ликом, дјелом Славонијје, ма свуда гдје су Срби већина. Ви сте економиста, читате статистике, па вам не требам посебно доказивати.“ -“ Слажем се, и званично, по показатељима је тако, а и незванично чујем да је то “тајни политички програм“, који се одавно проводи од “хрватских кадрова“ без обзира ко је на власти, некад екстремно као за време НДХ, а некад потајно као сада.“ – потврђујем му. -“ Онда се разумијемо, ма ме чуди што наше “продане душе“ то мирно гледају и питам се какви су то образи да ради своје позиције и статуса гутају и гурају ту политику!?“- љутито ће он. -“ Јањичари гори од Турака...“ – парафразирам Његоша – “... а и сљепац види да од Другог рата српски корпус мало по мало губи своју сувереност и равноправност у СРХ, а они ћуте и праве се да не чују и не виде, само да би очували своју позицију, ко шиша народ и његове невоље. И први ће они гракнути на свакога ко укаже на тако стање ствари.“ – додам. -“ Тако је, овдје на Крци је направљена прва хидроцентрала, а 90% Буковице нема струју, ту су Крка и Зрмања, а водовода нема, народ љети крепава од жеђи, о асфалту да не годворим, а шта да причам о осталом, стчарству и пољопривреди, некој индустрији или туризму, и шта је за чудо, више су инцијатива и нешто реализација средили хрватски кадрови него ови наши српски, шта је за Богу плакати.“ – настави он у истом тону. -“ Мораће се омогућити млађим школованим домаћим људима да нешто покрену, иначе ћемо из дана у дан још више заостајати, ови “продани“ неће то ни хтјети ни моћи.“ – рекох на улазу у Кистање – “ Дуде, стани ми зу код Плаца, драго ми је да смо се упознали и да слично мислимо.“ -“ Па наврати у ТВИК кад стигнеш, драго ми је да и ви млађи тако мислите.“ – поздрави се Милаш. Пјешке сам проша оних километар пута до Влаке уз свирку цврчака и јару с неба. Тамо је било све ка и јуче, ка шта ће бити и сутра.


BUKA Magazin - ЗБОГ ШВЕРЦА ГОДИШЊЕ ИЗГУБИМО 120 км АУТОПУТА ЗБОГ ШВЕРЦА ГОДИШЊЕ ИЗГУБИМО 120 км АУТОПУТА Здравствена криза широм свијета показала је да размјере пандемије нико не може предвидјети, нити дочекати спреман. Док су и неке од најбогатијих држава свијета са најразвијенијим системима социјалне заштите, пале на кољена пред првим таласом вируса корона, ситуација у мање богатим земљама била је пред посебним изазовом. Снага институција посебно је на тесту током пандемије корона вируса. Јачање и обнова који чекају цијели свијет и својеврсни, нови Маршалов план за 21. стољеће о коме се прича сигурно је дуготрајан и системски процес, али је далеко од немогућег. Док ће глобално повезивање и подршка бити кључни на путу општег опоравка, ипак низ корака на том путу може да предузме и свака држава, па и појединац. Готово све државе повукле су бројне потезе и мјере у циљу економског опоравка од пандемије. Ипак и новац који држава не добија, а могла би, сигурно би значајно помогао и убрзао стабилизацију која нас чека. Цијена изградње аутопута износи између 3-6 милиона еура по километру. Ако узмемо просјек, излази да би, само од средства која се слију у сиве токове, држава годишње могла изградити 120 км аутопута. Процјењује се да губитак пореза на промет представља између 70-90% финансијских губитака до којих долази због премјештања економских активности у “сиву” сферу. Према неким процјенама, прије појаве пандемије, удио швецованих цигарета и духана у укупном БиХ тржишту је 40-42% што у реалним бројкама износи око 600 милиона КМ у само током 2019. године. Осим ових јасних фиинасијских губитака растом и развојем црног тржишта за цијело друштво, шверцована роба представља и озбиљан ризик за здравље сваког појединца. У стварности, нити један производ није заштићен оф фалсифицирања, кривотворења или измјене састојака. Незаконити прехрамбени производи и пића могу довести до озбиљних посљедица за потрошаче, јер такви производи обично садрже токсичне састојке. Фармацеутски производи који потичу са црног тржишта, на примјер, често садрже погрешну дозу активних састојака (премало, или превише, или их не садрже уопће), или штетних састојака. Лажни лијекови могу бити од неучинковитих до веома опасних (на примјер, могу изазвати срчани удар или кому), и често њихово узимање може имати фаталан исход. Ни нелегалне цигарете и духан нису поштеђени тог ризика, па је готово свака цигарета или пакет духана купљен на улици пун буђи, влаге, али и људског и мишјег измета. Ипак то што су ови производи приступачнији има неупоредиво штетније ефекте и на лично здравље и на државну касу, а која је ипак у служби свих нас. Брз развој технологије, релативна слобода кретања роба и новца, и раст интернет трговине су допринијели масивном порасту доступности нелегалних роба и повећању нелагалног тржишта и цигарета и најразличитије робе. Свака марка која се током овог периода слила у джеп неке илегалне групе или појединца који се бави шверцом непровјерене хране, цигарета или лијекова, марка је мање за опоравак који нам предстоји.


У далекој прошлости овај крај (Посавина), гдје се налази и општина Доњи Жабар, био је мочваран, ненасељен и пуст,са пуно шума. До 1548. године била су евидентирана насеља: Црквина (данашње село Црквина код Шамца, Огудовац са орловим Пољем (данашњи Обудовац чији је заселак Орлово Поље, Чремошница (садашње село Трамошница, код Градачца) и Жабар, то је било заједничко име за Горњи и Доњи Жабар.


Политичке и правне вредности САД у светлу америчке критичке мисли током 19. века Political and legal values of the usa in the light of Аmerican critical thinking during 19th century Disertacija.pdf (4.175Mb) IzvestajKomisije18288.pdf (641.2Kb) Bekčić Pješčić, Gordana http://eteze.bg.ac.rs/application/showtheses?thesesId=6122 https://fedorabg.bg.ac.rs/fedora/get/o:18581/bdef:Content/download http://vbs.rs/scripts/cobiss?command=DISPLAY&base=70036&RID=518300759 http://nardus.mpn.gov.rs/123456789/10133 Дисертација представља истраживање америчког 19. века из угла уоченог несагласја између званичног наратива о САД као друштву заснованом на идејама Декларације независности и одредбама Устава САД у односу на фактичку историју. Полазна премиса почива на уочавању дубоког раскорака између идеја слободе, права човека и једнакости свих људи, на којима је успостављена држава, у односу на друштвено-историјски развој у 19. веку. Хипотетички оквир елаборира се у доказном поступку кроз реферисање на америчке историјске личности које су, као савременици епохе, јавно указивале на уочени раскорак као на идејну, идеолошку и друштвено-политичку мањкавост САД. Ове личности у раду се називају критички гласови, гласови разлике, односно, америчка критичка мисао. Сложеност истраживања проузроковала је комбиновани методолошки приступ, као и методолошке поступке неколико друштвених наука, политичких, социолошких, антрополошких и опште хуманистичких, што је довело до проширених закључка који надилазе полазни оквир. Резултат истраживања је потврда претпоставке да је у 19. веку критичка мисао била развијена, присутна и, у извесном степену, политички релевантна и да је претпоставка о несагласју идејно-идеолошког наратива са реалном историјом у потпуности потврђена, те да америчко друштво 19. века у великој мери није било у сагласју са вредностима и митолошким наративом на којима се конструише званична представа о Сједињеним Државама. Додатни резултати односе се, између осталог, на уочавање нових појединости о природи Декларације независности и федералног устава, а који се односе на мањи степен универзалоности Декларације, затим на дијалектичку везу два документа, као и на регресивни карактер Устава САД као врховног правног акта на којем је успостављена федерална држава. The dissertation represents a research about the United States in 19th century. It is constructed from the standpoint of the discrepancy between the official narrative about the United States as a society based on the ideas of the Declaration of Independence and the articles of the US Constitution in relation to factual history. The starting premise is based on the perception of a deep discrepancy between the idea of liberty, the rights of man and the equality of all, on which the state was established, in relation to socio-historical development in the 19th century. The hypothetical framework is elaborated in the evidence process by referring to American historical figures who, as the contemporaries of the epoch, publicly pointed to the perceived discrepancy as the ideological, ideological and socio-political defect of the United States. These figures in the work are called critical voices, voices of difference, that is, American critical thought. The complexity of the research was caused by a combined methodological approach, as well as the methodological procedures of several social sciences, political, sociological, anthropological and general humanities, which led to extended conclusions that go beyond the initial hypothetical framework. The result of the research is a confirmation of the assumption that in the 19th century the critical thought was developed, present and, to some extent, politically relevant, and that the assumption of a disagreement of ideological-ideological narrative with a real history was fully confirmed, and that American society of the 19th century to a large extent was not in line with the values and mythological narratives on which the official image of the United States was constructed. Additional results relate, inter alia, to the discovery of new details about the nature of the Declaration of Independence and the federal constitution concerning the lower degree of universality of the Declaration, the dialectical link between the two documents, and the regressive character of the US Constitution as the supreme law on which a federal state was established. Сједињене Америчке Државе, Устав САД, Декларација независности, америчке вредности, америчка критичка мисао, друштвено-историјски развој, амерички друштвено-политички конструкт, правно-политичке вредности, глас разлике; United States of America, USA Constitution, Declaration of independence, American values, American critical thought, socio-historical development, American socio-political contruct, legal and political values, voice of difference


Активности чланова СНЦ у фебруару – СРПСКИ НАУЧНИ ЦЕНТАР У фебруару месецу 2022. године чланови СНЦ Ивица Тодоровић и Никола Демоња објавили су текст под насловом “Верске слободе, Црна Гора и антисрбизам – неки илустративни правно-етнолошки осврти” у тематском зборнику “Темнић” у едицији “Јухорски записи” у издању Историјског архива Крушевац и Удружења за културу и уметност Логос из Својнова. Овај текст доступан је и на нашем сајту. Зоран А. Антонијевић је 15. фебруара затворио своју изложбу “Колубарци у ослободилачким ратовима 1912-1920” и потом са Милошем Крсмановићем саставио 36-минутни видео прилог који је објављен на Јутјубу. Милош Крсмановић и Никола Демоња су 27. фебруара учествовали у поклоничком путовању у манастире Вољавчу, Драчу, Дивостин и Враћевшницу. Поклоничко путовање у манастир Вољавчу Парохија Српске православне цркве из Купинова организовала је 27. фебруара поклоничко путовање у четири манастира који се налазе између Горњег Милановца и Крагујевца. Поклоници су прво посетили манастир Вољавчу надомак села Страгари. Манастир Вољавча је женски манастир посвећен Св. Архангелима. Налази се на североисточним падинама Рудника, пет километара од Страгара, 20 km од Тополе и 30 km од Крагујевца. Подигнут је почетком 15. века на темељима старе богомоље. Ктитор манастира је Михајло Кончиновић, војвода деспота Стефана Лазаревића. Манастирски храм је изграђен у моравском стилу са звонаром дограђеном 1838. год. Живопис у цркви је из 2015. год. У порти Манастира је “Карађорђев конак” из 1766. године и Jужни конак из времена кнеза Милоша (1848. године). У саставу манастира су и помоћне зграде. Прочитајте остале податке о историјату манастира на њиховом веб сајту. Следећи манастир који су поклоници обишли био је манастир Драча, десетак километара западно од Крагујевца, у котлини Драчке реке, на падинама брда Рујевице. Према предању, на месту садашње цркве постојао је средњовековни храм подигнут крајем XIV века, у коме је живео и умро светогорски монах и светитељ, преподобни Јов. Да није реч само о народној традицији, сведоче остаци гроба монаха Јова из Прекопече код цркве; трагови старијих фресака испод живописа из 1735; године: врло кратко време подизања данашње цркве у време Станише Млатишуме, од 27. маја до 6. октобра 1734, што не може бити ништа друго него обнова. Драчу познају и турски пописи XV! века, као манастир Светог Николе код села Драчице у нахији Лепеници. Портрет у рељефу краља Милана Обреновића (1854 – 1901), постављен изнад извора воде Светиња, посвећеног Пресветој Богородици који је и данас поштован у народу као целитељниј, рад је познатог српског вајара Симеона Роксандића Прочитајте остале податке о историјату манастира на веб сајту Епархије шумадијске. Манастир Враћевшница је саграђен пре 1428. године, а живопис је завршен 1431. Ктитор манастира је био Радич Поступовић, српски властелин који је живео у време владавине деспота Стефана Лазаревића. Црква која се налази у кругу манастира посвећена је Светом Ђорђу. У манастиру се чувају разни предмети и документи од религијског и историјског значаја. Посебну пажњу je, овом приликом, привукло “Јевенђеље Арсенија Чарнојевића“, стара књига штампана 1690. у Лавову. Далеке 1690. године Срби су у сеобама нашли свој спас у Лавову, међу себи блиским народом који им је тада помогао да штампају своје књиге и тако чувају српско наслеђе. Данашњи Лавов, или Љвов, на западу Украјине вероватно није место где би Срби били добродошли а камоли да би тамо могли да штампају своје црквене књиге. Становништво западне Украјине већ више деценија, да ли спонтано или програмирано, развија анимозитет према руском али и другим сродним словенским народима, те приликом сваког новог сукоба или неспоразума са суседима као да у себи нагомилава гнев и жељу за осветом према онима који су по језику, пореклу, обичајима и вери исти као и они или барем слични њима. С тим у вези препоручујемо текст објављен у Политици 6. марта ове године, аутора Милета Бјелајца, под насловом “Пружена рука или идентитетски инжењеринг” који нас може подстаћи да размислимо под којим критеријумима се од неких народа захтева да забораве и опросте сва зла која су доживели од страних агресора, док се у исто време, неки други народи подстичу да јачају мржњу и нетрпељивост према делу свог народа, чак штавише, баш оног народа који их је кроз историју штитио од разних страних агресора. Препоручујемо страницу на Википедији за подробније податке о историјату манастира. Previous Post Првих десет година Српског научног центра Next Post Активности чланова СНЦ у марту


Србија је нова оаза за Њујорчане који беже | Васељенска ТВ Насловна Ванредно стање Србија је нова оаза за Њујорчане који беже Србија је нова оаза за Њујорчане који беже Нова оаза никла је за Њујорчане гладне путовања који жуде за променом средине, а то је Србија, пише Њујорк пост. „Подсећа ме на Вилијамсбург око 2010. године“, каже исељеник Дејвид Ричардсон (27), који је био у потрази за бегом из Њујорка пре неколико месеци, а завршио у српској престоници – Београду. „Сада плац́ам упола мање него што сам плаћао у Њујорку током пандемије да бих живео у апартману с погледом на цео Београд. Просто је: или платим двоструко и живим са више ограничења, или платим упола мање за више погодности и искустава са невероватним људима који желе да изађу у ресторане и разговарају о стварима које нису политика“, рекао је специјалиста за комуникације. Ричардсон се састаје са пријатељима на кафи, излази у ноц́не клубове и барове са наргилама, забавља се... „Српски менталитет је веома поносит“, рекао је. „Они не виде вирус као препреку њиховом успеху и срећи.“ Пошто не захтева карантин за Американце, Београд је постао прави хит током пандемије. Ер Србија је успоставила 34 лета до аеродрома Џеј-Еф-Kеј у октобру, премашивши број од 24 лета из октобра 2019. године, чак и у „уклетој“ години када је летење у питању, пише Њујорк пост. Али у понедељак је америчка амбасада саопштила да је захваљујуц́и 3.482 нових случаја ковида, српска влада наредила „да се све услуге, укључујуц́и барове, ресторане, кафиц́е, продавнице, супермаркете, тржне центре, позоришта и биоскопе“ затворе од 21 сат до пет сати ујутро, од 17. новембра до „најмање“ 1. децембра. Па ипак, чак и са јаком сценом ноц́них клубова дуж реке, Њујорчани имају шта и да разгледају: Храм Светог Саве, Музеј Николе Тесле, Београдску тврђаву и парк Kалемегдан. „Овај град има магичан начин да вас лечи: можете да истражујете скривене подземне тврђаве, да упознате традиције старе вековима и водите разговоре на различите теме“, рекао је Ричардсон, додајуц́и да нова ограничења нец́е променити његове ставове. „Ако ствари наставе да се одвијају исто у Сједињеним Државама, са социјалним немирима и блокадама, мислим да ц́е све више и више људи долазити овде.“ То је оно што је у септембру намамило Јонија Јозефа, 35-годишњег планера догађаја из Вилијамсбурга, у Београд. „Овде нисам имао притисак ковида“, рекао је. „То је као да се вратимо на оно што је било пре пандемије.“ Други су суздржани да поделе своје откриц́е из страха да ц́е бити осуђени. Атуса Фарахани, становница Вилијамсбурга, рекла је да је углавном ц́утала о својој посети Србији у октобру. „Потпуно сам свесна како људима изгледа путовање током пандемије“, рекла је 36-годишњакиња која ради на мрежи. „Људи су или срец́ни што још увек путујем и радим своје или кажу: ‘Излажете друге ризику’. “ Фарахани је рекла да се придржава правила о маскама, путује са средством за дезинфекцију руку и цени установе које спроводе здравствене прописе. Иначе, грађани Њујорка масовно беже из свог града. Од марта ове године иселило се готово 300.000 домац́инстава. Kатка Лапелосова, 33-годишњакиња из Бед-Стуија, заљубила се у град након посете у октобру. „Отишла сам тамо у почетку само да бих напустила Њујорк, али сам на крају купила стан у Београду“, рекла је. У јануару ц́е се уселити у свој ‘мајушан, удобан’ једнособан стан који је платила 55.000 долара у улици коју је упоредила са Парк авенијом, збуњујуц́и неке своје рођаке. „Моји пријатељи и породица нису знали где је Србија. Мислили су да идем у Сибир“, рекла је „менаџерка садржаја“. „Неки од њих мисле да је Милошевиц́ жив и здрав“, рекла је, мислец́и на бившег председника који је преминуо у затворској ц́елији у Хагу 2006. године, док му се судило за ратне злочине. Уместо тога, рекла је да је пронашла софистицирану земљу у којој је упознала несразмеран број локалних лекара и адвоката. Али, „није све бајно“, рекао је анонимни Апер Ист Сајдер који је посетио Београд раније овог месеца. „Загађење је било застрашујуц́е... са непријатним, сувим ваздухом.“ Према Ер Вижуалу, квалитет ваздуха у Београду сврстао га је у првих пет најзагађенијих градова за октобар. А 2019. постигао је 16. место на листи најзагађенијих градова на свету. Ипак, у друштвену сцену не треба сумњати. Прошлог месеца, Џенифер, 36-годишњакиња из Хелс Kичена, кренула је у тродневно путовање у Београд преко Ер Србије са Џеј-Еф-Kеја да прослави свој рођендан. Њен „хотел са четири звездице коштао је само 50 долара за ноц́“. Планира повратак овог пролец́а. „Мушкарци су врло згодни – високи, ‘тамни’ и згодни“, рекла је. „Мислим да морам да се вратим само да бих пронашла мужа.“ Претходни текстПрве дозе вакцине против короне у Србију стижу пре Нове године и биће бесплатне за све грађане, платиће само они који је одбију! Следећи текстТрамп креће да се свети


Породица Петковић - C Taмаром у акцији Јелена и Ненад Петковић су имали веома тешке животе пре него што су се упознали и засновали брачну заједницу. Ненад је изгубио брата близанца и то га је буквално стопирало да иде даље у животу. Родитељи су имали веома тежак брак, и након развода се осамостаљује и почиње да ради све и свашта. Ненад је припадник ромске заједнице. Јелена је имала веома болесну мајку, пола живота је провела са њом у болници. Нажалост после смрти је бринула и о оцу који је такође преминуо од карцинома. Због бриге о родитељима Јелена је напустила средњу школу, а и сама је због изузетно велике диоптрије онемогућена да ради. Са Ненадом има три ћерке: Ангелину (9), Невену (8), и Анастасију (7). Све три девојчице су веома слатке, лепо васпитане и мирне. Петковићи су веома побожни и повучени. Ненад скупља хартију и пластичне флаше по Смедеревској Паланци, и надничи све послове за које га позову. Читава Паланка га обожава и цени његову породицу. Петковићи живе у разрушеној кући, у којој је у једној просторији кухиња и када за купање, а у другој соби сви спавају. Половина kуће је у рушевинама која нема кров. У овонедељној акцији, Тамари и њеним мајсторима је помогао скоро сваки грађевински предузетник у Паланци. Добили су багере, камионе и осталу потребну мехнизацију, цреп, дрвену грађу, тако да је екипа “С Тамаром у акцији” могла да среди, раскрчи и премести неколико малих допонија које су се налазиле у сокаку Петковића и усрећи неколико породица које ту живе. Осим грађевинских радова Петковићи су Тамару водили на извор Кисељак, у народни музеј и цркву. Посетили су манастир Пиносаву и уживали на Кусадачком језеру поред манастира. Девојчице су Тамару водиле на пробу фолклора КУД-а Абрашевић, а Тамара њих на тренинг орјентираца код Крајковачког језера, чувеног Паланачког купалишта. Како може да се живи од скупљања секундарних сировина, шта све у околини Паланаке у срцу Шумадије може да се види, како су изгледали изузетно обимни грађевински радови, погледајте у трећој по реду епизоди новог серијала емисије “С Тамаром у акцији”, која је на програму 20.октобра у 21 caт на Првом програму Јавног сервиса. Сезона 4 Епизодa 5


Родна равноправност – ТАЧКА ПРЕСЕКА Радни доручак у Европском парламенту, одржан 21. априла 2016. године у Бриселу, посвећен родној димензији науке и технологије, организовала је СТОА – организација Европске комисије за процену опција у науци и технологији. Овај догађај, праћен Форумом интересних група, званично је обележио лансирање портала www.genderportal.eu пројекта GenPORT. Intersection 12.05.2016. 12.05.2016. Активности Детаљи


Милан Ружић: Писмо предака | Патриот Насловна У жижи Милан Ружић: Писмо предака 15. јула 2017. 0 Подели на Фејсбуку tweet Претходни текстВИОЛИНИСТА РОМАН СИМОВИЋ, ГОСТ ФЕСТИВАЛА „БОЉШОЈ“: Волео бих да се вратим овде, у свету је суровоСледећи текстЕКОНОМИСТ: ЕУ лаже Балкан у вези приступа ПАТриот ПОВЕЗАНЕ ОБЈАВЕВИШЕ ОД АУТОРА Адвикат Сладојевић: Немогуће да је свих 157 Караџићевих сведока лажно сведочило 26. децембра 2016. Слава Треће бригаде Војске Србије 8. октобра 2016. Фронтални удар на Мила: Бојкот, влада у сенци и на крају... 23. јуна 2017. Србобран: Напустила државни посао и отворила фарму коза 22. фебруара 2017. Учитај више Најновије Глас деснице Урош Јанковић: Коштуница је и даље једини прави државник Вера Изреке пустињских отаца (XXIII) Вести На утакмици тима из Русије и тима са Кипра цео стадион... Вера Патријарх Иринеј: Величина духа народа свете Русије победиће силе таме! Додик: Ако Косово буде примљено у УН – Република Српска ће... 6. марта 2017. Ђорђе Вукадиновић: Најгора власт у новијој српској историји! 1. априла 2017. ');


source: CulturaX

text: Паметни сат коме не може ништа ни нуклеарна експлозија – ПИТИС/PITIS Паметни сат коме не може ништа ни нуклеарна експлозија Home/ Паметни сат коме не може ништа ни нуклеарна експлозија okt 29, 2015 adminЗанимљивости Стрелац је производ компаније Аргус-Спектр и носи се као и сваки други обични сат. Руска војска опремљена је новим паметним сатом. Уређај названСтрелац може, како кажу, нормално да функционише и након нуклеарне експлозије. Између осталог, одликује се функцијама за позиционирање и позивом упомоћ. Стрелац је производ компаније Аргус-Спектр и носи се као и сваки други обични сат. Паметни сат одржава сталну везу с командном базом преко заштићене дигиталне везе користећи тајне таласе које је практично немогуће пресрести, јер су за тако нешто потребне снажне електронске сметње, које би због јачине биле лако откривене. Ако вам је потребна хитна помоћ, Стрелац ће послати позив бази, који ће одмах обавестити надлежног официра. Ако војник престане да дише или се не помакне 45 секунди, Стрелац хитно шаље знак за узбуну. Иста ствар догађа се ако је војник отет, ако је из било којег разлога напустио означену територију или ако је једноставно скинуо сат с руке. Након слања алармана, Стрелац постаје својеврсни светионик који наводи спасилачку екипу према локацији на којој се налази. С друге стране, овај паметни сат може да прими координате одређеног места и да прецизно доведе војника до те позиције. Ову могућност Стрелац има захваљујући уграђеном микрочипу за глобално позиционирање ГЛОНАСС. У оригиналној верзији Стрелац је био намењен безбедности у удаљеним војним објектима, који би помоћу овог сата могли тренутно да означе узбуну ако су угрожени. Стрелац је у прошле две године тестиран у екстремним временским условима, радио је беспрекорно на температурамам од -50 до +50 степени Целзијусових. Другим речима, без проблема ће једнако добро радити на залеђеном Артику, као и у веома врућим деловима централне Азије. Овај сат је већ у употреби, користе га официри у Контролном центру националне одбране у Москви. Према неким информацијама, претходна верзија руског паметног сата коришћена је за време трајања Зимских олимпијских игара у Сочију. Извор: http://www.kurir.rs/zabava/tech/video-ovo-tehnolosko-cudo-ima-ruska-vojska-pametni-sat-kome-ne-moze-nista-ni-nuklearna-eksplozija-clanak-1995839


Стефан је љут на Евдокију. Неодговорно се понаша и цело цариградско друштво преселила је на Стефанов двор. Наговештава јој да ће је отерати са двора уколико се не уозбиљи. Евдокија сматра да он не сме да јој прети.


Камен темељац за нову кућу породици Велић. Настављамо да стамбено збрињавамо наше мештане, поручује Поповић | Општина Грачаница од Маријана Симић уторак, 20. августа 2019. уторак, 20. августа 2019. 0 коментара 797 прегледа Породица Зорана Велића за око месец дана уселиће се у нову кућу која се гради заједничким средствима Општине Грачаница и Министарства за заједнице и повратак. Камен темељац данас су положили председник општине Грачаница Срђан Поповић, министар за заједнице и повратак у оставци Далибор Јевтић, посланик Српске листе Игор Симић, градоначелник Северне Митровице Горан Ракић и председник привременог органа СГ Приштина Љубинко Караџић. Резултат данашње посете јесте и полагање камена темељца за иградњу нове куће четворочланој породици Зорана Велића у Грачаници која ће према плану бити завршена за око месец дана. Славица, супруга Зорана Велића захвалила је општини Грачаница и министарству за повратак на почетку изградње куће напомињући да је ово за породицу Велић један нови почетак. „Општина Грачаница заиста помаже људима. Почетак нове куће за нас значи опстанак овде. Не планирамо да се селимо као ни наша деца“, казала је Славица. Председник општине Грачаница Срђан Поповић казао је након полагања темељца да општина Грачаница заједно са министарством за повратак наставља да стамбено збрињава становништво и да то остаје један од приоритета. „Ми смо прошле године са министарством за повратак изградили 11 кућа а ове године је у плану изградња још 16 кућа. Нећемо на томе стати. Оно што је важно договорено је да заједнички наставимо да делујемо у будућности да заједнички одређујемо приоритете а све са циљем да створимо што је могуће боље услове за живот наших мештана“, казао је Поповић. Делегација Српске листе је посетила и социјално угрожену породицу Синише Васића у Грачаници којима је обећана конкретна помоћ. Министар за заједнице и повратак у оставци Далибор Јевтић казао је да ће министарство наставити у сарадњи са општином Грачаница и свим локалним самоуправама да гради и реконструише куће многим породицама. „Након више година расељеништва драго ми је што ће породица Велић добити нову кућу. Такође видели смо и у каквим условима живи и породица Васић и ја се надам да ћемо заједно са општином Грачаница успети да и њима обезбедимо пристојније услове за живот посебно због чињенице да и они у свом домаћинству имају двоје младих људи којима треба сигурност у том неком смислу. Наставићемо да помажемо и развој малих бизниса породицама које имају одређене идеје. То је конкретна помоћ коју можемо да пружимо све са циљем да се људи који су се раселили врате али пре свега да помогнемо онима који су овде остали и опстали у најтежим условима. Одвојили смо већ буџет и у наредних месец дана заједно са локалним самоуправама планирамо да помогнемо око 120 породица “, рекао је Јевтић. Јевтић, Ракић и Симић претходно су у згради општине Грачаница разговарали са предсeдником општине Срђаном Поповићем.


/ Пријемни: 05.09.2016. у 10.00 / Обавештавају се заинтересовани за студије архитектуре да ће пријемни испит у...


Вучић упозорио међународну заједницу: Могу да забране Српску листу али не и Србе – Радио Грачаница Главна / Вести / Косово и Метохија / Вучић упозорио међународну заједницу: Могу да забране Српску листу али не и Србе Драгана Станојевић 14. октобра 2019. 14:46 Косово и Метохија Коментари су искључени на Вучић упозорио међународну заједницу: Могу да забране Српску листу али не и Србе 80 Прегледа Могу и да забране Српску листу, али не могу да “забране” српски народ на Косову и Метохији, рекао је данас председник Александар Вучић поводом навода Приштине о затрованим ковертама са гласачким листићима из централне Србије и упозорио међународну заједницу да укидање демократије не води ничему. “Ово је моје упозорење међународној заједници, посебно онима којима је било тешко да честитају Српској листи и моја молба Приштини да се уразуме, да укидање демократије не води ничему и да морају јасно да знају ко су представници Срба на КиМ”, истакао је Вучић. Он је рекао да је суштина у томе да они покушавају да Српску листу прогласе за терористичку и да добију подршку међународне заједнице за то. “То је смешна прича за малу децу, тупава прича коју је неки кретен смислио мислећи да може да науди Српској листи, а наудиће себи. Они могу и да забране Српску листу, хоће ли тиме да забране српски народ”, рекао је Вучић за телевизију Пинк. Он је навео да је ово последњи позив Албанцима да се уразуме и прихвате резултата избора. “Нама ниједан глас није потребан, да их поклањате не знам коме, не вреди вам ништа. Али немојте да правите планове унапред и да измишљате приче како сте измишљали деведесетих година”, рекао је Вучић за Пинк телевизију. Сваки покушај избацивања Српске листе из косовских институција, указао је, представља играње са демократијом и опстанком једног народа. На питање да прокоменатрише јучерашњи сусрет Куртија и Ненада Рашића и да ли је то начин да се он убаци у владу, Вучић каже: “Могу да раде шта год хоће, али то је супротно њиховим законским и подзаконским актима. Понављам, свако избацивање Срба, јединих легалних и легитимних представника Срба јер су освојили не 46, или 56 већ 96 одсто српских гласова, је играње са демократијом и опстанком једног народа. А последице нека сами извлаче”, рекао је Вучић. На питање да ли је могућ наставак дијалога, имајући у виду изјаве Аљбина Куртија, иначе још радикалније од Харадинајевих, Вучић каже да такве изјаве за неког можда представљају изненађење, али за њега не. “Шта од људи који се залажу за тзв. велику Албанију друго можете да очекујете? Јесте ли видели Куртија испред тзв.косовске заставе? Не, него испред албанске. То је изненађење за многе друге, за мене није”, казао је Вучић у изјави за РТВ Пинк. Сличне ставове могу се очекивати и од Османи, додаје он. “Али, да ли ће они да се договоре, јер већи су сукоби међу њима него што хоће да причају, то је друга ствар. Ја бринем шта ће се десити у интерегнуму до формирање те владе”, рекао је Вучић. Представници Приштине требало би, каже, мало да се спусте на земљу, јер није Приштина Вашингтон па да се тако односе према другима. “Надам се да ће бити довољно разума да не праве даље проблеме и да се не понашају арогантно. Као што слушам и то да може о свему да се преговара, а не може о територији... Само нека сте ви нама рекли о чему све не може”, рекао је Вучић. Како је рекао, када неко разговара на начин како је Кенеди некада говорио – оно што је моје је моје, хајде да преговарамо о ономе што је твоје – е, ту преговора нема. На питање да прокоментарише то што се чује из Приштине да ће мањине имати два министарска места и шта ће се десити ако ресор за заштиту животне средине или за повратак добију Рада Трајковић или Ненад Рашић, Вучић је рекао да ће бити јасно да је то направљено директно против интереса српског народа. “И српски народ ће адекватно реаговати и зато ће имати подршку своје државе Србије, а онда нисам сигуран да ће бити одушевљени... тиме се баца све под ноге и Бриселски споразум и све друго”, поручио је он. Вучић је објаснио да је Бриселским споразумом предвиђен излазак на локалне и парламентарне изборе по косовским законима, али, истиче, Приштина не поштује те законе и доводи у питање цео споразум. “Шта ће да раде ако Срби донесу одлуке о повлачењу из других институција? Шта ћете онда да урадите? Да заводите окупацију, да шаљете своје снаге у свако српско село? Може до неког тренутка али не може довека”, поручио је Вучић. Председник је поручио Србима на КиМ да не треба да брину због целе ове ситуације: “Као председник Србије сам забринут и сви људи овде. Али, нека они не брину, ми ћемо бити уз њих и у сваком тренутку, да делимо судбину. То је моја порука народу у сваком делу КиМ”. Претходно У Грачаници одржана комеморација поводом смрти др Небојше Миловановића Даље Курти: У новембру почињемо да решавамо питање такси


Како је рекао, иако смо живели у заједничкој држави, још немамо аутопут Београд-Сарајево, а више пута је о томе било речи па и у оквиру Берлинског процеса.


source: wikipedia

text: Пољска (), званично Република Пољска (), држава је у средњој Европи. Геополитички припада источној Европи и граничи се са руском ексклавом (Калињинградском облашћу) и Литванијом на североистоку, Белорусијом и Украјином на истоку, Словачком и Чешком на југу и Немачком на западу, док на северу излази на Балтичко море. Пољска је чланица Европске уније и НАТО пакта. Укупна површина Пољске је 312.679 -{km2}-, што је чини 69. на списку највећих држава света и 9. највећом у Европи. У Пољској живи више од 38 милиона људи, по чему је 34. у свету и 8. у Европи. За годину оснивања Пољске се узима 966. година када је њен владар кнез Мјешко -{I}- прихватио хришћанство. Краљевина Пољска је 1569. склапањем Лублинске уније ушла је у дуготрајни савез са Великом кнежевином Литванијом, чиме је основана моћна и пространа Државна заједница Пољске и Литваније. Заједница је нестала 1795, а територију Пољске су поделиле Пруска, Руска Империја и Аустрија. Пољска је своју самосталност обновила 1918. након Првог светског рата, да би је поново изгубила у Другом светском рату. Пољска је у рату изгубила око 6 милиона грађана, а из рата је изашла у значајно промењеним границама. Послератна Народна Република Пољска била је у оквиру Источног блока, под јаким совјетским утицајем. За време револуција 1989. комунистичка власт је укинута. Пољска је унитарна држава, коју чини 16 војводстава. Етимологија имена Име Пољска потиче од племена Пољана, који су насељавали територију данашње Великопољске. Реч Пољани (-{Polanie}-) може да се протумачи као „они који живе на пољима“. Може да се претпостави да је главно занимање тог племена била земљорадња, док је код осталих племена, нпр. Вислана и Мазовшана било другачије јер су насељавали шумске терене. У прошлости су коришћени латински термини -{terra Poloniae}- — пољска земља или -{Regnum Poloniae}- — пољско царство. Име Пољска (-{Polska}-) почиње да се користи у XI веку. Земља Пољана је у XIV веку називана Старопољска (-{Staropolska}-), а касније Великопољска (-{Wielkopolska}-). Јужне земље су због контраста називане Малопољска (-{Małopolska}-). Остала имена Пољске: (-{Lechia}-, персијски језик -{Lachistan}-, литвански -{Lenkija}-) и Пољака (, ) потичу од имена племена Леђана, за које се сматра да су живели у садашњем југозападном делу Пољске. Реч жечпосполита (-{rzeczpospolita}-) означава републику. Географија Пољска територија се састоји из пет географских подручја. На северозападу уз балтичку обалу Поморја и Гдањског залива налазе се бројне морске превлаке, приобалне дине, језера, реке и канали. Скоро сасвим праву линију обале разбијају Шчећински, Пуцки и Вислански залив. На северу и у централном делу Пољске су се формирале равнице током леденог доба. Тако су настале четири велике равнице: Мазурска, Кашупска, Поморска и Великопољска. Ови предели су благо брдовите морене у којима постоје бројна језера. Јужно од равница је подручје широких речних долина Шлеске и Мазовије. Посебно је карактеристично лесно тле у региону Лублина на коме су видљиви значајни ефекти ерозије. Још јужније простиру се предели пољских планина средње висине: Бескиди, Судети, Светокрижке планине и Татра Планине — највећи опсег од читавих Карпата. Границе Дужина пољских граница износи 3511 km, а од тога 440 отпада на морску границу (обала Балтичког мора). Пољска се граничи на: западу са Немачком (467 -{km}-), на југу са Чешком (796 -{km}-) и Словачком (541 -{km}-), на истоку са Украјином (535 -{km}-) и Белорусијом (418 -{km}-), на северу са Литванијом (104 -{km}-) и Русијом (Калињинградска област) (210 -{km}-). Рељеф Пољска има 70 врхова са преко 2.000 -{m}- надморске висине и сви они се налазе у планинама Татре. Ово подручје се у Пољској дели на област Високих и Западних Татри. То је највиши планински ланац Пољске и Карпата. Са 2.499 -{m}- највиши је врх Риси (-{Rysy}-). Други по висини је ланац Бескида (највиши врх: 1.725 m). Највиши врх Судета је Сњежка (-{Śnieżka}-) са 1.602 -{m}-. Најнижа тачка Пољске је на -2 метра надморске висине код Елблага. Део обале Балтичког мора који припада Пољској дуг је 528 km. Простире се од места Свиноујшће на острвима Уседом и Волин на западу, до места Криница Морска на Висланској превлаци на истоку. Пољска морска обала је великим делом равна и пешчана, и њу су обликовале морске струје и стални западни ветрови. Ту постоје многе литице, пешчане дине и превлаке, а за копно су карактеристичне баре и језера. Пример је Лебско језеро у Словиначком националном парку. Најпознатије превлаке су полуострво Хел и Висланска превлака. Највеће пољско острво је Волин. Највећи лучки градови су Гдиња, Гдањск, Шчећин и Свиноујшће. Позната летовалишта су: Сопот, Колобжег, Леба, Владиславово и полуострво Хел. Воде Најдуже реке Пољске су Висла (1.047 -{km}-), гранична река Одра (854 -{km}-), Варта (808 -{km}-) и Буг (772 -{km}-) која чини источну границу земље. Висла и Одра се уливају у Балтичко море. Неке мање реке у Судетима припадају сливу Лабе, односно Северног мора. Река Орава у Бескидима се преко реке Ваг улива у Дунав, док се неке мале реке у западним Карпатима преко Дњестра уливају у Црно море. Реке Пољске се вековима користе за пловидбу. Својим дугим лађама Викинзи су пловили на своје пљачкашке походе рекама Висла и Одра. У средњем и новом веку, транспорт жита и пољопривредних производа из Пољско-литванске државе рекама до Данцига (Гдањска) и даље у западну Европу био је један од најзначајнијих трговачких путева. О времену просперитета сведоче ренесансни и барокни споменици у градовима дуж ових река. Пољска има око 10.000 језера површине веће од једног хектара, и по томе је једна од језерима најбогатијих држава света. У Европи само Финска има више језера по јединици површине. Највећа језера површине веће од 100 -{km}-2 су Сњардви и Мамри у Мазурији, као и Лебско и Дравско језеро у Поморју. Поред језера у равницама на северу, постоје и планинска језера у Татрама, од којих је Морскије Око површински највеће (34,9 хектара). Најдубље језеро је Хањча са 108,5 -{m}- дубине, у Подласком војводству. Види још: Списак језера у Пољској Списак најдубљих језера у Пољској Шуме покривају 29,2% површина. Преко половине територије се користи за пољопривреду, од чега највише за ратарство. Сточарство је заступљено у брдско-планинским подручјима. Преко 1% укупне површине (3.145 -{km2}-) отпада на 23 национална парка. По овоме Пољска заузима прво место у Европи. Већина пољских националних паркова налази се на југу земље. Поред њих, заштићене су и области река, језера и мочвара у централном делу земље, као и обале на северу. Флора и фауна У Пољској живе неке животиње које су изумрле у остатку Европе, као што су: бизони у прашуми Бјаловјежа, мрки медведи у Бјаловјежи, Татрама и Карпатима, вукови и рисови у шумским подручјима, лосови на северу Пољске, даброви у Мазурији и Поморју. У шумама се сусрећу јелени и дивље свиње. На истоку Пољске постоје недирнуте прастаре шуме, од којих је најпознатија Бјаловјежа. Велика шумска подручја постоје и на планинама, у Мазурији, Поморју и доњој Шлеској. Пољска је најважније подручје за размножавање европских птица селица. Четвртина свих птица које лети стигну у Европу, излеже птиће у Пољској, највише у обалским пределима и заштићеним мочварама река Бебжа, Нарев и Варта. У Мазурији има села где живи више рода него људи. Клима Клима Пољске је умерена и варира од океанске на северозападу до континенталне на југоистоку. Планински јужни рубови се налазе у оквиру алпске климе. Пољску карактеришу топла лета, са средњом температуром од око у јулу, и умерено хладне зиме у просеку у децембру. Најтоплији и најсунчанији део Пољске је Доња Шлезија на југозападу, а најхладнији регион је североисточни угао, око Сувалкија у покрајини Подласкје, где на климу утичу хладни фронтови из Скандинавије и Сибира. Падавине су чешће током летњих месеци, а највише падавина има од јуна до септембра. Годишња доба могу се разликовати сваке године. Климатске промене и други фактори додатно су допринели међугодишњим топлотним аномалијама и повећаним температурама; просечна годишња температура ваздуха између 2011. и 2020. године износила је , око 1,11 °C више него у периоду 2001–2010. Зиме су такође све сушније, са мање суснежице и снежних падавина. Историја Праисторија Најчувенији археолошки налаз из пољске праисторије је утврђено насеље Бискупин, који потиче из времена Лужичке културе из раног гвозденог доба, од око 700. п. н. е. Историчари претпостављају да су током касне антике на територији данашње Пољске живеле многе различите етничке групе. Тачна етничка и лингвистичка припадност тих група је била предмет великих дебата. Посебно су места и време постојања првобитних насеља словенских племена била предмет великих контроверзи. Династија Пјастовића (966—1385) Пољска племена су у раном средњем веку живела између река Висле и Одре. Та племена ујединио је кнез Мјешко -{I}- у 10. веку. Он је био први познати владар из династије Пјастовића. За његова владања Пољаци су примили хришћанство, а пољска држава признала власт Светог римског царства. Мјешко је основао и прву пољску бискупију у Познању. За владавине Болеслава Храброг (992—1027) Пољска се проширила на област Лужице, Чешке, Моравске и Словачке. Болеслав II (1058—1079) је изузео Пољску испод власти Светог римског царства и прогласио се краљем чиме је Пољска постала слободна краљевина. Од времена владања Болеслава III (1102—1138) Пољаци су почели да воде дуготрајне ратове против припадника Немачког витешког реда (Тевтонаца) који у 12. веку отимају Пољској подручја Помераније од ушћа Висле до Гдањска. Тим је освајањима Пољској запречен пут до Балтичког мора. Након његове смрти Пољска је у сталним сукобима с Бранденбургом и Тевтонцима, а у тим је сукобима изгубила западно Поморје, Велику Пољску, Гдањско приморје и југ државе. Од 12. до почетка 15. века Пољска нагло слаби, осамостаљују се поједине кнежевине, а Немци се шире на пољска подручја. Њиховим доласком ничу градови и села и подстиче се привредни развитак. 1241. године у Пољску су провалили Татари који су похарали јужне пределе Пољске које су пољски владари насељавали Немцима. Тих година високи сталежи преузимају немачки језик и обичаје, а како су се Немци населили и уз погранична подручја Пољске, полако Пољска долази под немачки утицај. 1300. године пољско племство бира чешког краља Вацлава II за краља Пољске како би се успешније одупрли немачком продору, али то није успело. Након његове смрти 1305. године распала се персонална уније између Пољске и Чешке. Процес за уједињавање пољских земаља започео је у 14. веку краљ Владислав I (1306—1333) који је Пољској поново припојио Краков и Велику Пољску. Јачање Пољске наставља Казимир III (1333—1370) који подстиче развитак пољских градова поспешивањем развитка трговине и занатства. Он кодификује пољско право (Statut Wislicki), подстиче колонизацију ненасељених пољских подручја, те спроводи финансијске и управне реформе. Основао је и Краковски универзитет и утемељио Краљевски врховни суд у Кракову. Он је био последњи пољски владар из династије Пјастовића, а након његове смрти на пољски престо долази краљ Лудовик I Анжујски из династије угарских Анжујаца који је био сестрић Казимира III. Након његове смрти на власт долази његова кћи Јадвига која се удала за литванског кнеза Владислава Јагела који је владао Пољском као Владислав II (1386—1434). Династија Јагеолонаца (1385—1569) Избором за пољског краља, он је примио хришћанство и успоставио Пољско-литванску унију. Након успостављања те уније, Пољска је уз помоћ Литваније успела да спречи продор Немаца. 1410. године у бици крај Гринвалда и Тонберга тешко су поразили Тевтонце. Након смрти Владислава II, на власт долази Владислав III (1434—1444) Познат је и под називом Владислав Варненчик јер је 1444. погинуо у битки крај Варне. Њега је наследио Казимир IV (1447—1492) из династије Јагеловића који је ограничио своју власт успоставом Државног сабора (сејм) и који је приморао племство на плаћање пореза. Створио је јаку пољску државу освајањем западне Пруске, Молдавије и источног Поморја. У 16. веку Пољска улази у раздобље унутрашњих сталешких борби, па је краљ био приморан да донесе Родомску конституцију према којој закони могу да се донесу само уз пристанак малог и средњег племства (шљахте). Пољско-литванска унија 1569. године закључен је Лублински споразум према којем шљахта бира краља, а Пољска и Литванија чине реалну унију. Након смрти Стефана Баторија (1575—1586), Пољска је поново ојачала доласком на власт Жигмунда III (1587—1632) из шведске династије Васа, али јој је моћ ослабила за владавине Јана II Казимира који је ратовао против Русије и Шведске. Пољска у другој половини 17. века ратује и са Турцима и у тим ратовима губи Подолију и велика подручја на десној обали Дњепра. Та су јој подручја враћена Миром у Сремским Карловцима, јер је Пољска помогла у одбрани Беча од турских напада. Победе Пољске над Турцима нису ојачале краљеву власт, а самовоља шљахте постала је све израженија. 1652. године изгласан је закон Либерум вето којим је озакоњена феудална анархија у Пољској. Тим је законом сваки члан једнодомне скупштине у Пољској (сејм) могао да спречи доношење било каквог закона. Поделе Пољске У ратовима против Шведске и Русије у другој половини 17. века, Пољска губи велики део својих територија. 1697. године саксонски кнежеви постају краљеви Пољске, чиме долази до краја пољске независности. Крајем 18. века Пољска је подељена између Русије, Аустрије и Пруске и престаје да постоји као држава. Након 1815. некадашње пољске земље долазе под руску власт као Конгресна Пољска и од 1863. године Пољска је руска провинција и предмет интензивне русификације. Од 1918. до данас Пољска је опет успостављена као независна држава након Првог светског рата. Године 1939. подељена је надвоје између Немачке и Совјетског Савеза. Након Другог светског рата, Пољска је добила нова подручја на западу, али је изгубила двоструко већа подручја на истоку. Земља је била део комунистичког Источног блока под контролом Совјетског Савеза до 1980-их година, када је кренуо покрет „Солидарност“, који је победио на парламентарним изборима 1989. године, те је уведена демократија. Пољска је 1999. године ушла у НАТО савез, а 1. маја 2004. придружила се Европској унији. Пољска се придружила шенгенском простору 2007. године, као резултат тога, границе земље са другим државама чланицама Европске уније су демонтиране, омогућавајући пуну слободу кретања унутар већег дела Европске уније. Председник Пољске Лех Качињски је 10. априла 2010. године, заједно са још 89 високих пољских званичника, погинуо у авионској несрећи у близини Смоленска у Русији. 2011. године владајућа Грађанска платформа победила је на парламентарним изборима. 2014. године премијер Пољске Доналд Туск изабран је за председника Европског савета и поднео је оставку на место премијера. На изборима 2015. и 2019. победила је конзервативна партија Право и правда (ПиС) коју је предводио Јарослав Качињски, што је резултирало повећаним евроскептицизмом и повећаним трењем са Европском унијом. Матеуш Моравјецки је у децембру 2017. положио заклетву као нови премијер, наследивши Беату Шидло, на функцији од 2015. године. Председник Анџеј Дуда, уз подршку странке Право и правда, реизабран је тесно на председничким изборима 2020. године. Инвазија Русије на Украјину 2022. довела је до тога да је 6,9 милиона украјинских избеглица стигло у Пољску. Политика Пољска је унитарна парламентарна република и представничка демократија, са председником као шефом државе. Извршну власт даље врше Вијеће министара и премијер који је шеф владе. Појединачне чланове савета бира премијер, именује председник и одобрава парламент. Шеф државе се бира народним гласањем на петогодишњи мандат. Актуелни председник је Анджеј Дуда, а премијер Матеуш Моравјецки. Законодавна скупштина Пољске је дводомни парламент који се састоји од 460-чланог доњег дома (Сејм) и 100-чланог горњег дома (Сената). Сејм се бира по пропорционалној заступљености према Д’Онтовом систему за конверзију гласова у посланичка места. Сенат се бира по изборном систему "први-па-пост", при чему се из сваке од сто изборних јединица враћа по један сенатор. Сенат има право да измени или одбије статут који је донео Сејм, али Сејм може поништити одлуку Сената већином гласова. Са изузетком партија етничких мањина, у Сејм могу ући само кандидати политичких партија који добију најмање 5% од укупног броја националних гласова. И доњи и горњи дом парламента у Пољској се бирају на четворогодишњи мандат и сваком члану пољског парламента гарантује се посланички имунитет. Према садашњем законодавству, особа мора да има 21 годину или више да би преузела функцију заменика, 30 или више да би постала сенатор и 35 година да би се кандидовала на председничким изборима. Чланови Сејма и Сената заједнички чине Народну скупштину Републике Пољске. Народна скупштина, на челу са маршалом Сејма, формира се у три наврата – када нови председник положи заклетву; када је оптужница против председника подигнута Државном суду; и у случају проглашења трајне спречености председника за вршење дужности због здравственог стања. Најважније политичке партије у пољској су Право и правда, Грађанска платформа, Пролеће, Савез демократске левице, PD, PSL, Унија Рада, Социјалдемократија Пољска, Пољска Народна партија, Зелени 2004 Оружане снаге Пољска Војска () чини оружане снаге Пољске. Обавезна је од добијања самосталности 1918. године. Оружане снаге Пољске се састоје од пет родова – Копнене војске, Морнарице, Ваздухопловства, Специјалних снага и Снага Територијалне одбране. Војска је подређена Министарству националне одбране Републике Пољске. Међутим, њен главнокомандујући у мирнодопским условима је председник, који предлаже официре, министра за народну одбрану и начелника штаба. Пољска војна традиција се генерално обележава поводом Дана оружаних снага, који се обележава сваке године 15. августа. Од 2022. године, Оружане снаге Пољске имају укупну снагу од 114.050 активних војника, са још 75.400 активних у жандармерији и одбрамбеним снагама. Пољска троши 2% свог БДП-а на одбрану, што је еквивалентно приближно 14,5 милијарди америчких долара у 2022. години, са планираним повећањем на 29 милијарди долара у 2023. Пољска ће од 2022. године потрошити 110 милијарди евра на модернизацију својих оружаних снага, у блиској сарадњи са америчким, јужнокорејским и локалним пољским произвођачима одбране. Такође, пољска војска ће повећати своју величину на 250.000 војних и официра и 50.000 припадника одбрамбених снага. Према СИПРИ, земља је у 2020. извезла оружје и наоружање у иностранство у вредности од 487 милиона евра. Обавезни војни рок за мушкарце, који су претходно морали да служе девет месеци, укинут је 2008. године. Пољска војна доктрина је истоветна доктрини њених партнера у НАТО-у и земља је активно домаћин војним вежбама НАТО-а. Од 1953. године, земља је дала велики допринос разним мировним мисијама Уједињених нација, и тренутно одржава војно присуство на Блиском истоку, у Африци, балтичким државама и југоисточној Европи. Административна подела Пољска је подељена на 16 области које се називају Војводства (-{województwa}-): Варминско-Мазуријско (-{Warmińsko-Mazurski}-e) Великопољско (-{Wielkopolskie}-) Доње Шлеско (-{Dolnośląskie}-) Западно Поморје (-{Zachodniopomorskie}-) Кујавско-Поморје (-{Kujawsko-Pomorskie}-) Лођ (-{Łódzkie}-) Лублин (-{Lubelskie}-) Лубуш (-{Lubuskie}-) Мазовско (-{Mazowieckie}-) Малопољско (-{Małopolskie}-) Опоље (-{Opolskie}-) Поткарпатје (-{Podkarpackie}-) Подласко (-{Podlaskie}-) Поморје (-{Pomorskie}-) Светокришко (-{Świętokrzyskie}-) Шлеско (-{Śląskie}-) Војводства су даље подељена на повјате којих има 379, а они на општине којих има 2.478. Становништво Види још: Пољаци Становништво Пољске је најгушће насељено на југу, а најређе на северозападу и североистоку земље. Према подацима из 2001. године, 63% људи живи у градовима, од тога 42 града имају више од сто хиљада становника, а 6 градова више од петсто хиљада. Пољску је некада сачињавао велики број народа, култура и вера. Други светски рат и територијални помак на запад хомогенизовали су становништво. Данас Пољаци чине 98% становника, а главне мањине су Немци, Украјинци и Белоруси. Пољаци спадају у словенске народе. Говоре пољским језиком. Делу Пољака матерњи језик је Кашупски језик веома сличан пољском. Пољски језик је званичан језик иако је по закону о националним мањинама омогућено коришћење матерњег језика. По попису из 2002. године 97,8% становника Пољске говори пољски. Најзаступљенији језици мањина су: немачки, украјински, белоруски, ромски и руски. Демографске статистике По подацима светске здравствене организације из 2003. године: Очекивана дужина живота: Пољска заузима 28. место у Европи. Очекивана дужина живота: Пољска је такође на 28. месту у Европи. Религија Од Другог светског рата, масовног пресељења становништва и померања тежишта пољске државе на запад, Пољска је готово сасвим католичка земља. Процентуално, 94,5 становништва су римокатолици, од тога око 70% активни верници. Око 1,3% Пољака су православни хришћани, 0,3% су јеховини сведоци, 0,2% су гркокатолици, 0,2% евангелисти. Пре рата је у Пољској живела највећа европска заједница Јевреја са око 3,3 милиона припадника, од којих је већина страдала у холокаусту, а малобројни преживели су већином емигрирали у Израел. Данас у Пољској живи око 5.000 Јевреја. Већ неколико векова у северозападној Пољској живи мала заједница од око 5.000 Татара муслимана. Укупан број муслимана у Пољској је 15-25 хиљада. Покојни папа Јован Павле II (1920—2005) је изузетно цењен у Пољској. Пре избора за папу, он је под крштеним именом Карол Војтила служио као надбискуп Кракова и одиграо значајну политичку улогу у рушењу комунистичког система у Пољској. Градови Пољске Привреда Дана 12. септембра 1989, некадашњи шеф покрета Солидарност Тадеуш Мазовјецки формирао је прву некомунистичку владу Пољске од 1948. Потпредседник владе и министар финансија био је Лешек Балцеровиц који је руководио преласком привреде са планске на тржишну. Овај план, познат под именом шок терапија, контролисаном хиперинфлацијом је уништио дотадашњу пољску привреду и увео тржишне услове. Привредна политика Пољске од тада до данас се заснива на принципима неолиберализма у привреди. После прве тешке фазе транзиције праћене јаком инфлацијом, девалвацијом националне валуте, затварањем предузећа и снажним растом незапослености, ова политика је омогућила развој и модернизацију пољске привреде. До економског раста је дошло 1993. када се повећао и ниво благостања, што је довело до повећања потрошње, ниже инфлације и стабилизације злоте. Повећала се трговина са иностранством као и стране инвестиције. Пољски привредни раст узрокован шок терапијом наставио се до 1997. када је стопа незапослености пала испод 10%. После тога појавили су се нови економски проблеми; стопа незапослености од 20% је достигнута 2004, а до 2007. је пала на 12%. Од приступања ЕУ велики број пољских радника је нашао запослење на западу, нарочито на Британским острвима. Овај тренд је заустављен до 2008. Термоцентрале које троше угаљ или лигнит стварају 94% електричне енергије Пољске. Привреда у бројкама Бруто домаћи производ (2008) : 666,05 милијарди $ привредни раст 2008. : 4,9% средњи привредни раст 1990—2006 : 4,73% учешће по секторима 2003: пољопривреда-шумарство : 3% грађевина : 7% транспорт : 7% индустрија : 22% трговина и услуге : 56% остало : 5% стопа инфлације : 3% (октобар 2007) приход по становнику : 17.481 $ (2008), Варшава — 37.000 $ (2005) стопа незапослености : 7,3% (јул 2008), Варшава — 5,7% (новембар 2005), спољна трговина (2004) : 92.720.000.000 $ извоза и 95.670.000.000 $ увоза Најважнији привредни партнер Пољске је Немачка. Остали важни привредни партнери су: Француска, Италија, Русија, Велика Британија, Чешка, Кина и Холандија. јавни дуг у односу на БДП : 47% (2005) каматна стопа : 6,5% (16. фебруар 2005) курс злоте : 1 € = 4,6435 -{PLN}- ; 1 $ = 3,6283 -{PLN}- (10. април 2009) Култура Пољска култура је претрпела утицаје и са истока и са запада. То је видљиво у пољској архитектури, фолклору, књижевности и ликовним уметностима. У Пољској су рођени: папа Јован Павле II, физичар и хемичар Марија Склодовска Кири, астроном Никола Коперник, композитори Фредерик Шопен и Кшиштоф Пендерецки, сликар Јан Матејко. Пољски народни плесови мазурке и полонезе су у уметничким обрадама стекли велику популарност у 19. веку широм Европе. Пољска књижевност се зачела око 1100. Њени најсјајнији представници су: Јан Кохановски, Адам Мицкијевич, Хенрик Сјенкјевич, Станислав Виспјански, Болеслав Прус, Јулијус Словацки, Станислав Лем, Чеслав Милош, Олга Токарчук и Вислава Шимборска. Градови Пољске илуструју широк спектар европских историјских архитектонских стилова, од романике до модерне. Историјска језгра Варшаве и Кракова су примери развоја архитектуре од средњег века, преко ренесансе и барока, и касније. У више места сачуване су средњовековне тврђаве и грађевине, на пример у Торуњу и Малборку. Замошћ је пример града грађеног по ренесансном идеалу. Барокне цркве постоје у градовима широм Пољске. Лублински дворац припада правцу неоготичке архитектуре. Пољска је земља одакле су потекли значајни филмски уметници: Роман Полански, Анджеј Вајда, Кшиштоф Кјешловски и Агњешка Холанд. Спорт Мотоциклистички спидвеј, одбојка и фудбал су међу најпопуларнијим спортовима у земљи, са богатом историјом. Кошарка, рукомет, бокс, ММА, скијашки скокови, скијашко трчање, хокеј на леду, тенис, мачевање, пливање и дизање тегова су други популарни спортови. Златна ера фудбала у Пољској одвијала се током 1970-их и наставила се све до раних 1980-их када је пољска фудбалска репрезентација постигла своје најбоље резултате на свим такмичењима ФИФА Светског првенства и освојила треће место на турнирима 1974. и 1982. године. Тим је освојио златну медаљу у фудбалу на Летњим олимпијским играма 1972. и две сребрне медаље, 1976. и 1992. године . 2012. године Пољска је била судомаћин Европског првенства у фудбалу УЕФА. Од јануара 2023, пољска мушка одбојкашка репрезентација је прва на свету. Тим је освојио златну медаљу на Летњим олимпијским играма 1976 . и златну медаљу на Светском првенству ФИВБ 1974, 2014. и 2018. Пољска је остварила значајане резултате у мотоциклистичким спидвеј тркама. Највиша Екстралига дивизија има једну од највиших просечних посећености за било који спорт у Пољској. Репрезентација Пољске у спидвеју је један од главних тимова у међународном спидвеју. Појединачно, Пољска има три светска шампиона у Великој награди у спидвеју, а најуспешнији је троструки светски шампион Бартош Змарзлик који је освојио узастопно првенство 2019. и 2020., а трећи 2022. године. Пољска је 2021. године завршила као другопласирана у финалу светског првенства у спидвеју нација, одржаном у Манчестеру, 2021. године. У 21. веку, Пољска је забележила раст популарности тениса и изнедрила је велики број успешних тенисера, укључујући светску број 1 Ига Свјонтек, освајача три гренд слем титуле појединачно (Отворено првенство Француске 2020., Отворено првенство Француске 2022. и УС Опен 2022); бивша 2. светска бројка Агњешка Радванска, победница 20 ВТА титула у синглу у каријери укључујући и финале ВТА 2015; 10 најбољих АТП играча Хуберт Хуркач; и бивши 1. светски играч у дублу, Лукаш Кубот, чије главни успеси у каријери укључују освајање две гренд слем титуле у дублу – Отворено првенство Аустралије 2014. и Вимблдон 2017. године. Пољска је такође освојила Хопман куп 2015. са Агњешком Радвањском и Јержијем Јановичем који су представљали земљу. Пољаци су постигли значајна достигнућа у планинарењу, посебно на Хималајима и зимском успону на врхове преко осам хиљада метара. Пољске планине су једна од туристичких атракција земље. Планинарење, пењање, скијање и брдски бициклизам сваке године привлаче бројне туристе из целог света. Водени спортови су најпопуларније летње рекреативне активности, са великим бројем локација за пецање, вожњу кануом, кајаком, једрење и једрење на дасци, посебно у регионима земље. Референце Литература Спољашње везе Polska.pl Председник Пољске мапа Пољске О Пољској Државе у Европи Средња Европа Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније


13. фебруар 1919. — 20. јун, 1919. Први светски рат и револуција[уреди] Шајдеманов кабинет[уреди] Ова страница је последњи пут уређена на датум 28. новембар 2018. у 04:25 ч.


text: 1861. је била проста година. Догађаји Јануар 1. јануар — Снаге Бенита Хуареза су освојиле Сијудад Мексико. 3. јануар — Делавер је гласао да се не отцепи од САД. 29. јануар — Канзас је примљен у Унију као 34. америчка савезна држава. Фебруар 4. фебруар — Делегати шест одметнутих америчких држава су се у Монтгомерију образовали Конфедеративне Америчке Државе. 9. фебруар — Џеферсон Дејвис је изабран за привременог председника Конфедеративних Америчких Држава од Конфедеративне конвенције у Монтгомерију. 13. фебруар — Окончана је опсада Гаете, што је фактички означило крај Краљевства Две Сицилије. Март 3. март — Царским манифестом и Законом о правном положају сељак цар Александар II је укинуо кметство у Русији. 4. март — Абрахам Линколн је инаугурисан за 16. председника САД. 17. март — Скупштина у Торину је прогласила Виктора Емануела II за краља уједињене Краљевине Италије Април 2. април — У Сремским Карловцима састао се Благовештенски сабор, последњи политичи скуп Срба у Угарској. 12. април — Нападом снага Конфедерације на тврђаву Самтер у Јужној Каролини почео Амерички грађански рат. Јул 21. јул — Снаге Конфедерације су однеле победу у првој бици код Бул Рана, првом великом окршају Америчког грађанског рата. Август 6. август — 20. август – Преображенска скупштина Септембар 3. септембар — Генерал Конфедерације Леонидас Полк је напао неутрални Кентаки, примоправши државно руководство да тражи помоћ Уније. Октобар Новембар 8. новембар — УСС Сан Хасинсто је зауставио британски брод Трент и ухапсио двојицу јужњачких изасланика, што је изазвало велику дипломатску кризу између САД и Уједињеног Краљевства. Децембар Рођења Јануар 14. јануар — Мехмед VI, турски султан 1918-22. (†1926) 21. јануар — Ђорђе Јовановић, српски вајар. (†1953) Фебруар 2. фебруар — Соломон Р. Гугенхајм, амерички индустријалац. (†1949) 11. фебруар — Љубомир Милић, српски генерал. (†1949) 12. фебруар — Лу Андреас-Саломе, немачка књижевница и филозоф. (†1937) 15. фебруар — Алфред Норт Вајтхед, амерички филозоф. (†1947) 25. фебруар — Рудолф Штајнер, аустријски филозоф. (†1925) 26. фебруар — Фердинанд I од Бугарске, кнез и краљ Бугарске 1887-1918. (†1948) Април 15. април — Климент Бојаџијев, бугарски генерал и министар. (†1933) 17. април — Емил Гаврила, српски адвокат и политичар. (†1933) 22. април — Иштван Тиса, премијер Мађарске. (†1918) 23. април — Карл Мол, аустријски сликар. (†1945) Мај 7. мај — Рабиндранат Тагор, индијски писац и филозоф, добитник Нобелове награде за књижевност 1913. (†1941) 20. мај — Хенри Гант, амерички инжењер. (†1919) Јун 19. јун — Даглас Хејг, британски фелдмаршал. (†1928) Септембар 10. октобар — Фритјоф Нансен, норвешки истраживач, зоолог и дипломата. (†1930) 11. октобар — Димитрије Ц. Ђорђевић, српски војни телеграфиста и новинар. (†1941) 30. октобар — Емил Антоан Бурдел, француски вајар и педагог. (†1929) Новембар 2. новембар — Морис Блондел, француски филозоф. (†1949) 4. новембар — Ђорђе Генчић, српски индустријалац и министар. (†1938) 6. новембар — Џејмс Нејсмит, изумитељ кошарке. (†1939) 11. новембар — Ерих фон Фалкенхајн, немачки војсковођа и начелник генералштаба. (†1922) 16. новембар — Луиђи Факта, италијански политичар и премијер. (†1930) Децембар 4. децембар — Никола Кашиковић, српски публициста. (†1927) 8. децембар — Аристид Мајол, француско-каталонски вајар и сликар. (†1944) 8. децембар — Жорж Мелијес, францски редитељ. (†1938) 12. децембар — Јанко Лесковар, хрватски књижевник. (†1949) 20. децембар — Ивана Кобилца, словеначка сликарка. (†1926) Непознат датум непознат датум - Дионисије Миковић, српски свештеник и књижевник. (†1942) Смрти Јануар 19. јануар — Алберт Ниман, немачки хемичар. (*1834) Фебруар 21. фебруар — Милутин Петровић, војвода крајинске нахије. (*1791) Март 10. март — Тарас Шевченко, украјински песник и сликар. (*1814) Мај 12. мај — Станков Кењо Јанковић, црногорски јунак. (*1797) Јун 6. јун — Камило Бенсо ди Кавур, италијански политичар. (*1810) 13. јун — Хенри Греј, енглески анатом и хирург. (*1827) 25. јун — Абдулмеџид I, турски султан 1839-61. (*1823) 26. јун — Павел Јозеф Шафарик, словачки и чешки писац, историчар, лингвиста и филолог. (*1795) Август 9. август — Јаков Живановић, српски политичар. (*1808) Новембар 20. новембар — Пјер Фредерик Сарус, француски математичар. (*1798) Децембар 13. децембар — Јосиф Рајачић, карловачки митрополит и патријарх. (*1785) Дани сећања 1860-е 61861