text: Ћирилица је писмо које се користи у неколико словенских језика, као што су: белоруски, бугарски, македонски, руски, русински, српски и украјински, а такође и у већем броју других језика у областима Евроазије. Ознака савремене ћирилице према -{ISO 15924}- је -{Cyrl 220}-, а њене старословенске варијанте -{Cyrs 221}-. Савремена ћириличка писма су базирана на старословенској ћирилици, која је настала на јужнословенским просторима, у време када су многе, првенствено источне јужнословенске области, биле под влашћу Првог бугарског царства. Ћирилицу и глагољицу су формулисали Ћирило и Методије који су донели хришћанство код Јужних Словена, или њихови ученици. То је основа алфабета који се користе у разним језицима, бившим или садашњим, у деловима југоисточне Европе и северне Евроазије, а посебно код оних са словенским пореклом, и код несловенских језика који су под утицајем руског језика. Године 2011, око 252 милиона људи у Евроазији је користило ћирилицу као званични алфабет у својим националним језицима, при чему Русија обухвата око половине тог броја. Са пријемом Бугарске у Европску унију 1. јануара 2007, ћирилица је постала треће званично писмо Европске уније, након латинице и грчког писма. Ћирилица је изведена из грчког унцијала, проширена словима из старијег глагољичког алфабета, укључујући неке лигатуре. Та додатна слова су додата за старословенске гласове који нису присутни у Грчком. Писмо је названо у част два византијска брата, Ћирила и Методија, који су раније креирали глагољичко писмо. Модерни научници верују да су ћирилицу развили и формализовали рани ученици Ћирила и Методија. У раном 18. веку ћириличко писмо које је коришћено у Русији је знатно реформисано по налогу Петра Великог, након његовог повратка из дипломатске мисије у западној Европи. Нова форма слова је постала ближа латинском писму, неколико архаичних слова је уклоњено и неколико слова је лично дизајнирао Петар Велики (као што је „Я”, које је било инспирисано латиничким словом „R”). Западноевропска типографска култура је такође прихваћена. Име Пошто су писмо осмислили ученици и следбеници Ћирила и Методија, употреба Ћириловог имена за означавање овог писма представља израз одавања почасти, а не означавање ауторство. Име „ћирилица“ често збуњује људе који нису упознати са историјом писма, пошто не идентификује земљу порекла (за разлику од „грчког писма“). Неки га називају „руским писмом“ пошто је руски најпопуларнији и најутицајнији алфабет базиран на овом писму. Неки бугарски интелектуалци, попут Стефана Цанева, су изразили забринутост због тога, и предложили да се ћириличко писмо уместо тога назове „бугарским алфабетом“, али тај предлог није наишао на подршку у стручној и широј јавности. Словенска ћириличка писма су позната и као азбука, што је изведено из старих имена прва два слова већине ћириличких писама (као што је и термин алфабет проистекао из прва два грчка слова алфа и бета). Из назива за ћирилицу изведене су и одговарајуће придевске одреднице. Тако се у српском језику користе четири придевска облика: ћирилички и ћирилични, односно ћирилски и ћириловски. Према мишљењу Одбора за стандардизацију српског језика, препоручује се први облик (ћирилички), уз напомену да је дозвољен и други облик (ћирилични), који није неправилан. Трећи и четврти облик (ћирилски и ћириловски) имају и додатна значења (на пример, појам ћирилска књижевност у ужем смислу означава књижевну делатност самог Ћирила). Језици који користе ћирилицу Следећи језици користе или су користили ћирилицу: индоевропски језици словенски језици руски украјински белоруски српски македонски бугарски црногорски индо-ирански језици осетски таџички романски језици румунски (до 19. века а у Молдавији између 1940. и 1989. (види молдавски)), видети румунска ћирилица остали индоевропски језици ромски (у Србији и земљама бившег СССР) курдски (код Курда који живе у земљама бившег Совјетског Савеза) алтајски језици туркијски језици азерски (1939—1991) татарски туркменски (1940—1994) узбечки (1940—1998, од 1998. који уз ћирилицу користи и латиницу) киргишки казашки и гангушки (од 1957) угро-фински језици удмуртски килдински саамијски мордвински остали, махом алтајски језици, уз неке кавкаске и један кинески дијалект (дунгански језик) абаски абхаски адиџеји ајсорски алтајски аварски балкарски башкирски бурјатски чеченски чувашки чукчијски даргваски дунгански евенкски кабардијански калмички карачејски каракалпачки карелијански какаски кантски комски корјачки кумички лачки лезгијански мансијански маријски монголски нанајски ненецки ногајски оријатски селкупски табасарански татски тувански удекански (удегански) и јакутски језици) вештачки језици међусловенски словио лингва франка нова Дунгани, исламизовани Кинези из Казахстана који говоре једним дијалектом мандаринског кинеског, такође користе ћирилицу као стандардни писани систем. Дунгански дијалект је једини из кинеске групе језика који не користи кинеске карактере и једини језик синотибетске породице који користи ћирилицу као стандардни писани систем. Ћириличко писмо за Русе Главница писма настала је из ране ћирилице, која је била дериват глагољице и грчког уставног писма унцијале. За највероватније састављаче ћирилице узимају се Климент Охридски или Константин Преславски, али то питање до данас није коначно решено. Највећи број слова потиче из грчког писма, док неки знакови представљају мање или више упрошћене облике глагољских слова. Ћирилица је добила име по млађем од два брата, словенска просветитеља, Ћирилу, за кога се обично претпоставља да је саставио глагољицу. Коришћење у различитим језицима (Гласови су означени коришћењем Сампе и представљају само апроксимативне вредности.) Док главница језика који се користе ћирилицом имају фонемску ортографију, постоје и изузеци, углавном у руском: ЕГО (значи њега), а изговара се као /jɪˈvo/ уместо /je'go/. Срицање имена варира, посебно кад су у питању транскрипције/транслитерације -{Y/J/I}-, -{GH/G/H}- и -{ZH/J}-. Словенски језици Руски Напомене везане за тврди и меки знак Када се јотовани самогласник (самогласник који почиње са /j/) нађе иза сугласника, сугласник бива палатализован (/j/ се меша са сугласником) а /j/ неће бити изговорено. Тврди знак означава да се то не треба десити, док ће се /j/ појавити испред самогласника. Меки знак означава да се сугласник палатализује али да ће се /j/ испред самогласника чути. Меки знак на крају речи означава да се сугласник пред њим палатализује. Примери: -{та — ta}-; -{тя — t}-j-{a; тья — t}-j-{ja; тъя — tja; т — t; ть — t}-j. У ортографији пре реформе правописа руског језика, у староруском језику, као и у црквенословенском ови се знакови зову „јеровима“ (дебелим и танким). Историјски, „тврди и меки знаци“ узимају место данас непостојећих муклих гласова задњег и предњег реда. (У српском језику су се ти гласови прво уједначили у мукли глас средњег реда, а у тзв. „јакој позицији“ дали непостојано а. Данас тај средњег реда постоји у бугарском. Погледајте напомене за бугарски језик.) Историјска слова Пре 1918. постојало је још четири слова у употреби: Іі (замењено са Ии), Ѳѳ (-{Фита}- „фита“ или „тита“ или „тета“, замењена са Фф), Ѣѣ (-{Ять}- „јат“, замењено са Ее), и Ѵѵ (-{ижица}- „ижица“, замењено са Ии). Украјински Као у руском са изузецима: -{Г}- је звучан струјни сугласник и зове се „Ге“. Изговара се приближно као -{Х}-, али не исто /ɦ/. Између -{Ге}- и -{Де}- налази се Гје (Ґ, ґ) и изговара се као /-{g}-/. (Ово слово није било званично коришћено у Совјетском Савезу, па се не налази у многим ћириличким фонтовима.) -{Је}- се изговара као /e/ и зове се „Е“. -{Јо}- не постоји. Између -{Е}- и -{Же}- постоји слово -{Је}- (Є, є) које се изговара као /je/ и које изгледа као слово С са цртом у средини. Руско слово Э не постоји. -{И}- се изговара као /ɪ/ и зове се „-{Y}-“ (тврдо -{И}-). Кратко -{И}- се зове „јот“. Између -{Y}- и кратког -{Y}- постоји слово -{И}- -{(І, і)}- и изговара се као /-{i}-/ а изгледа као латиничко слово -{I}- и слово -{Ји}- (-{Ї}-, -{ї}-) и изговара се као /-{ji}-/ а изгледа као латиничко слово -{I}- са дијарезом (две идентичне тачке изнад слова као код руског слова Јо). Јери не постоји. Тврди знак се не користи; уместо њега се у тој потреби користи апостроф. -{Шча}- се изговара као два посебних гласа, ш и ч Белоруски Као руски осим: -{И}- изгледа као латиничко слово -{I (І, і)}-. (Али, кратко -{И}- изгледа као у руском) Између -{У}- и -{Еф}- постоји слово кратко -{У}- (Ў, ў), које изгледа као -{У (У)}- са акцентом брев и изговором /-{w}-/ као у енглеским дифтонзима у „-{now}-“ и „-{low}-“. -{Шча}- не постоји. Тврди знак се не користи; уместо њега се у тој потреби користи апостроф. -{Г}- представља звучан струјни сугласник. Изговара се као слабије -{г}- /ɣ/. Има Ґґ. „-{Дз}-“ као „-{Дз}-“, „-{Дж}-“ као „-{Џ}-“. Бугарски Као руски осим: Је се изговара као /E/ и зове се „E“. Јо не постоји. Руско слово Е не постоји. -{Шча}- се изговара као -{ШТ}- /ʃt/ и зове се „-{Штъ}-“. Тврди знак се користи за полугласник, /ə/ (Ъ). Јери не постоји. Српски Као руски осим: Изговор српске азбуке је другачији од изговора руске. Сугласници се изговарају само коришћењем полугласника као помоћи. Је се изговара као /E/ и зове се „Е“. Јо не постоји. Руско слово Е не постоји. Између -{Д}- и -{Е}- постоји слово -{Ђ (Ђ, ђ)}-, које се изговара као /-{dʑ}-/ и изгледа као -{Ћ}-, само што има закривљење на десној ножици. Кратко -{И}- не постоји. Између -{И}- и -{К}- налази се слово Ј (Ј, ј) и изговара као /j/, а изгледа као латиничко слово Ј. Између -{Л}- и -{М}- је слово -{Љ (Љ, љ)}- које се изговара као /-{ʎ}-/ и изгледа као -{Л}- са прилепљеним меким знаком са десне стране. Између -{Н}- и О је слово -{Њ (Њ, њ)}- које се изговара као /-{ɲ}-/ и изгледа као -{Н}- са прилепљеним меким знаком са десне стране. Између Т и -{У}- налази се слово -{Ћ (Ћ, ћ)}- које се изговара као /tɕ/ и изгледа као мало латиничко слово -{H}- са цртицом у горњем делу леве усправне линије. Између -{Ч}- и -{Ш}- налази се слово -{Џ (Џ, џ)}- које се изговара као /dʒ/ и које личи на -{Ц}- само са цртицом помереном на средину доње водоравне линије. -{Ш}- је последње слово; остало не постоји. Македонски Као у српском осим: Између -{З}- и -{И}- се налази слово -{З́ з́;}- које се изговара као /ʑ/ а исто је као латиничко слово -{S}-. -{Ђ}- се мења -{Ѓѓ}- а изговара се као /ɟ/ и изгледа као -{Г}- са акутом. -{Ћ}- се мења са -{Ќќ}- а изговара се као /c/ и изгледа као -{К}- са акутом. Црногорски Као у српском осим: Између -{З}- и -{И}- се налази слово -{З́ з́;}- (мек изговор жј). Између -{С}- и -{Т}- се налази слово -{Ć ć;}- (мек изговор шј). Несловенски језици Ове азбуке су махом настале на основу руске, али са поприличним разликама, поготову кад су у питању кавкаски језици. У централној Азији коришћење ћирилице је постало често предмет политичких спорова по распаду Совјетског Савеза јер подсећа на совјетску власт. Одређени број језика је уместо ћирилице почео да користи друга писма. Казашки Симболи у загради су искључиво за двосмерно пресловљавање (транслитерацију). Ћирилица у Уникоду У Уникоду ћирилички блок се простире између од -{U+0400}- до -{U+052F}-. Знаци између позиције -{U+0400}- и -{U+045F}- су у основи знаци из кодног распореда -{ISO 8859-5}- померени нагоре за 864 позиција. Знакови у опсегу између -{U+0460}- и -{U+0489}- су историјски и не користе се у савременим језицима. Знакови у простору од -{U+048A}- и -{U+052F}- су додатни знаци за различите несловенске ћириличке азбуке. Уникод не укључује акцентована ћириличка слова, али се могу добити комбиновањем са различитим дијакритичким знацима. Тако се додавањем -{U+0301}- („комбинујући акут“) после слова које се жели акцентовати добија акцентовано слово (тј. -{ы}-́ -{э}-́ -{ю}-́ -{я}-́). Неки језици (као што је савремени црквенословенски језик) још увек нису у потпуности подржани. -{ }- У уникоду верзије 9.0, ћириличка слова, укључујући националне и историјска писма, су кодирана у неколико различитих блокова: Ћирилица: U+0400–U+04FF Ћирилички додатак: U+0500–U+052F Ћирилица продужено-A: U+2DE0–U+2DFF Ћирилица продужено-B: U+A640–U+A69F Ћирилица продужено-C: U+1C80–U+1C8F Фонетички продужеци: U+1D2B, U+1D78 Комбинујући полузнаци: U+FE2E–U+FE2F Види још Ћирилизација Напомене Референце Литература [cited in Šmid, 2002] Спољашње везе Постанак и опстанак ћирилице (РТС Образовно-научни програм - Званичи канал) Претварање ћирилице у латиницу Ћириличко писмо на omniglot.com Превођење текста у ћирилицу, са изузецима Уникодова страна -{„Cyrillic“}- (PDF) Уникодова страна -{„Cyrillic Supplement“}- (PDF) Подаци о ћириличкој транслитерацији и ћириличким рукописима Генератор за руски типографски пуњач текста -{The Cyrillic Charset Soup overview and history of Cyrillic charsets.}- -{Transliteration of Non-Roman Scripts, a collection of writing systems and transliteration tables}- -{data entry in Old Cyrillic}- / Стара Кирилица -{Cyrillic and it's Long Journey East - NamepediA Blog, article about the Cyrillic script}-


source: wikipedia

text: __БЕЗКН__ MIME (, вишенаменска проширења за електронску пошту) је интернет стандард којим се могућности електронске поште проширују на слање: Текста који не мора бити -{ASCII}- Нетекстуалних података, закачених за поруку Порука чија тела чини више делова Информација у заглављу поруке, које нису -{ASCII}- Интернет Скраћенице Протоколи апликационог нивоа


source: CulturaX

text: Vesti - Мали победник 2019. У четвртак 28.марта.2019. године у Дечијем културном центру одржан је 7. Фестивал поезије београдских основних школа ,,Мали победник". Ученик наше школе Бошко Кукањац 7/4 ("Подне"), један од финалиста овог такмичења, освојио је другу награду и пласирао се на међународни фестивал дечје поезије ,,Дјечје царство", који ће се одржати у Бањалуци. Међу многобројним именима деце са разних београдских општина, нашла су се и имена ученика наше школе чији су радови ушли у Зборник, као и имена наших финалиста на 7. Фестивалу поезије београдских основних школа. Ево оних на које смо итекако поносни... У финалу Фестивала поред Бошка у категорији старијих разреда, обрела се и Сара Петрић 3/2 ("Помогла сам малој куци") у категорији млађих разреда. Поред њихових песама, у овогодишњем Зборнику су објављене и песме још троје наших ученика и сви су из 3/2: Андрија Воштић, Лара Грандић и Јелена Тубић. Уживали смо у стиховима малих, а великих песника, који су овај сунчани београдски дан оплеменили љубављу према поезији.


Добој све више постаје и образовни центар. Уз три основне и шест средњих школа (Гимназија -Јован Дучућ-, Медицинска школа, Техничка школа, Саобраћајна и електро школа, Економска и трговинска школа, Управна и угоститељска школа), овђе раде и Саобраћајно технички факултет и Слобомир П универзитет са шест одсјека.


Quote: Није Милошевић крив за пад РСК.. Шта год људи причали то нема везе. Милошевићева једина кривица је што одмах 1991. није после Вуковара војска даље ишла на Загреб. Једноставно, та неодлучност и недефинисани ратни циљеви су и довели до тога да смо данас ту где јесмо. Мрзим што ово пишем, али да је данас жив вероватно бих на изборима гласао за њега. Какав год да је био Србија је и поред свих околности имала какав такав суверенитет, јесте нам овде долазио којекакав дипломатски шљам и испостављао ултиматуме и поред санкција је привреда функционисала, бар људи зими нису умирали од смрзавања и глади и није толико цигана било колико су нам их наши "пријатељи из ЕУ репартиционисали". Људски отпад и олош који је после Милошевића дошао на власт је ову земљу урнисао више него комунисти за свих 40 и кусур година колико су седели на власти..


source: fineweb

text: Кошћушков устанак |Овај чланак или његов део не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| Кошћушков устанак је био устанак који је предводио Тадеуш Кошћушко у Пољској и Литванији 1794. године. Циљ устанка је био да се Пољска и Литванија ослободе од руског утицаја након Друге поделе Пољске 1793. и након стварања конфедерације у Тарговици. Увод[уреди] Прва подела Пољске и рат за одбрану пољског устава озбиљно су ослабили реформистички покрет у Пољској, који се залагао за Мајски устав. Након друге поделе Пољске ослабили су и следбеници царске Русије, који су били окупљени у конфедерацији из Тарговице. Људи који су након друге поделе Пољске подржавали Русију као главног гаранта златних слобода сматрани су издајницима и створила се јака опозиција њиховој власти и међу шљахтом и међу грађанима. Да би сузбили отпор Пруска и Русија су одлучили да демобилишу 50% пољске војске, а да остатак пољских војника регрутују у своје војске. Командант 1. пољске националне коњичке бригаде генерал Антони Мадалински је 12. марта 1794. одлучио да одбије наређење о демобилизацији. Са својом бригадом од 1500 војника је кренуо према Кракову. Потакао је низ побуна у целој земљи. Руски гарнизон у Кракову је добио наређење да напусти Краков и да потуче побуњенике. Краков је остао без руске војске. Побуна[уреди] Тадеуш Кошћушко је 24. марта 1794. објавио позив на општи устанак и преузео је команду над свим пољским војним снагама. Да би ојачао пољске снаге Кошћушко је издао наређење о мобилизацији и захтевао је да свака пета кућа у Малопољској да најмање једног опремљеног војника. Кошћушков штаб је проценио да би могли мобилисати 10.000 војника. Главни проблем је био наоружање, тако да је било много њих опремљених само срповима или пољопривредним алаткама. Да би уништили још увек слаб отпор, руски цар је наредио напад на Краков. У бици на Рацлавицама 4. априла 1794. бројно и технички слабије пољске снаге победиле су опремљенијег и бројнијег непријатеља. Након крваве битке руске снаге су се повукле са бојишта. Кошћушкова војска је била преслаба да успешно настави офанзиву и да избаци руске снаге из Мале Пољске. Стратешки победа није имала неки значај, али вест о победи се раширила Пољском и потакла је побуну у осталим крајевима Пољске. Почетком априла пољске снаге, које је требало да буду послане у Русију придружиле су се Кошћушку. Руси су 17. априла покушали да похапсе оне, који подржавају устанак. Покушали су и да разоружају пољски гарнизон у Варшави заузимања арсенала, али то је довело до побуне против руског гарнизона у Варшави. Побуну је предводио Јан Килински, а пољски краљ Станислав II Август је био неодлучан. Побуна у Варшави имала је успеха због неспособности руског команданта у Варшави и због тога што је био Велики Четвртак, када су руски војници изашли у цркве у граду и нису носили оружје. Осим тога цивили су активно учествовали у побуни. Након два дана тешких сукоба у Варшави Руси су од укупно 6.000 војника у Варшави изгубили 2.000 до 4.000 војника. Морали су се повући из Варшаве. Успела је и слична побуна у Вилњусу 22. априла, а убрзо су се ослобађали и други градови. Кошћушко је 7. маја 1794. издао Прокламацију из Поланеца, којом је деломично укинуо кметство и прогласио грађанске слободе сељака и начин заштите од злоупотреба од стране шљахте. Међутим нови закон никад није био потпуно примењен, јер га је племство (шљахта) бојкотовало. Ипак прокламација је привукла многе сељаке у редове револуционара. По први пут у историји сељаци су се службено сматрали делом пољске нације. Стратешка ситуација је постала много гора за Пољаке у мају. Пруска војска је 10. маја прешла границу и придружила се Русији у борби против устаника. Руско-пруске снаге су 6. и 8. јуна победили пољске снаге у две битке. Пољаци су се повукли према Варшави и почели су да утврђују град. Пруска војска је 15. јуна заузела Краков, али руске снаге су биле поражене у низу мањих окршаја око Варшаве, па су Пољаци успели да окончају утврђивање Варшаве. Руско-пруске снаге су неуспешно опседале Варшаву 22. јула. Уследио је 20. августа устанак у Великопољској, па је пруска војска морала да се повуче из околине Варшаве. Варшава је почетком септембра била ослобођена опсаде. Сукоби у другим крајевима завршили су се променљивим исходима. Руси су угушили устанак у Литванији, Вилњус је капитулирао 12. августа. Устанак у Великој Пољској је био много успешнији. Пољске снаге је ту предводио Јан Хенрик Домбровски. Заузели су Бидгошч 2. октобра и ушли су у Поморје. Захваљујући мобилности својих снага Пољаци су избегли опкољавање од стране Пруса. Осим тога прекидали су пруске линије снабдевања, па су присилили пруску војску да се повуче из средишње Пољске. Долазак Суворова и заробљавање Кошћушка[уреди] У Пољску је дошла нова руска војска под командом Александра Суворова. Добили су наређење да се сретну са руским корпусом крај Варшаве. Након две битке (17. и 19. септембра) нова војска се кретала према Варшави. Кошћушко је покушао да спречи спајање две руске војске, па је 10. октобра започео битку код Мацјејовице. Обе руске армије су истовремено ушле у битку и победиле. Руси су ранили су и заробили Кошћушка у тој бици. Послали су га у Санкт Петербург у Петропавловску тврђаву. Нови командант пољских снага Томаш Вавржецки није био способан да контролише унутрашње борбе за власт и постао је командант ослабљене војске. Политичку моћ је држао други вођа, који се морао борити и са левичарима јакобинцима и са десничарима и монархистима. Здружене руске снаге су 4. септембра започеле напад на Прагу, предграђе Варшаве на десној обали. Након 4 сата борбе руске снаге су пробиле пољску одбрану и започеле су са паљевинама и пљачком. Цело предграђе су уништили и наводно побили 20.000 становника. Тај догађај је позната као масакр у Праги. Варшава је заузета 5. новембра 1794. године. Вавржецки је заробљен 16. новембра и то је означило крај устанка. Убрзо је уследила Трећа деоба Пољске, у којој су Русија, Пруска и Хабзбуршка монархија поделиле остатке Пољске. Последице[уреди] Кошћушков устанак представљао је потпуну катастрофу за Пољску, која је престала постојати. Пољска није постојала 123. године од тада. У земљама подељене Пољске уследила је економска катастрофа, јер су тржишта три државе постала подељена и одвојена једна од других. Школски систем је назадовао јер су школе на тим територијама добијале низак приоритет. Стварање образовних институција постало је јако отежано. Пруси су се опирали отварању универзитета у Варшави. У руским и немачким деловима Пољске уследила је германизација и русификација. Аустријски део Пољске је био слободнији. Хиљаде пољских фамилија које су подржавале Кошћушков устанак кажњене су одузимањем имања, која су додељена руским генералима и руским службеницима. Процењује се да је око 650.000 сељака додељено руским службеницима као кметови. Део ситног племства шљахте, протеран је из Литваније и Рутеније у јужне делове Русије, где су били подвргнути русификацији. Други део је шљахте је изгубио племићки статус, а то је значило да губе социјални статус и могућност напредовања у администрацији и војсци. Значило је и да не могу поседовати земљу. Спољашње везе[уреди] |Кошћушков устанак на Викимедијиној остави.|


text: Naslov: tekvondo Uto Dec 02, 2008 7:35 pm Теквондо је корејска борилачка вештина настала 40-их година двадесетог века спајањем различитих вештина које су се вежбале у то време. Њезино име долази из речи Tae ( hanja ), што значи ударити ногом, Kwon (hanja ), што значи ударити руком и Do (, hanja ), што значи пут. Теквондо је ударачка вештина коју одликују атрактивне ножне технике и брзина. Данас се теквондо сматра једном од најпопуларнијих борилачких вештина и спортова, а број вежбача у свету се процењује на више од 100 милиона. Историја борилачких вештина у Кореји је врло дуга. Најстарији докази су кипови и слике пронађени у гробници династије Muyong Chong (око 3. века п. н. е.) које приказују ратнике у борбеним позама. У то доба, Кореја је била подељена на три краљевства: Сила, Когурјо и Пекче. Сва три краљевства су имала јаке војске (у Когурју званих "Sonbae", у Сили "хуаранг") које су изучавале вештину ненаоружане борбе. У то време, вештина се звала хуаранг-до или субак. Субак се развио у вештину taekkyon, која се често користила на војним демонстрацијама, и на турнирима на којима су се ратници могли доказати у међусобном надметању. То посебно долази до изражаја за време династије Koryo (918. - 1392. н.е.), која уједињује три краљевства, и када се такмичења у taekkyonu користе у сврху проналажења талентованих нових војника или чак именовању војника у официре. Кроз векове, taekkyon развија много специфичних ножних техника. За време династије Joseon, конфучијанство замењује будизам као службена религија, и друштво постаје мање фокусирано на ратовање и виши друштвени слојеви почињу се више бавити поезијом и музиком. Сходно томе, taekkyon постаје занимација нижих друштвених слојева и преживљава као народна игра све до почетка 20. века. За време јапанске окупације Кореје, све борилачке вештине су строго забрањене и taekkyon практично изумире. Mnogo Корејанаца путује у Јапан на студије и тамо се упознаје с каратеом. По завршетку Другог светског рата и јапанске окупације, враћају се у Кореју и отварају школе борилачких вештина. Неке од познатих школа из овог раздобља су Chung Do Kwan, Oh Do Kwan i Jidokwan. Школе нису биле повезане, а вештина коју су подучавали (углавном варијације окинаванског каратеа) се називала разним именима: kong soo do, tang soo do, tae soo do итд. Кроз утицај taekkyona, вештина поприма многе специфичне ножне технике, али се још увек подучава под различитим именима, с различитим формама, звањима која нису уједначена итд. Међу власницима школа се убрзо јавља жеља за уједињењем њихових стилова у јединствену корејску борилачку вештину. Нова вештина се испрва назива tae soo do, али убрзо мења име у теквондо и почиње процесс уједињења. 1961. је основан Korea Taekwondo Union као прва удружена организација, која 1965. мења име у Korea Taekwondo Association, назив који носи и данас. Светске организације Поред настојања прве генерације мајстора теквондоа који су пробали ујединити теквондо у једну стандардизовану борилачку вештину, то им није у потпуности успело. Главни раздор у теквондоу је подела на kukki-теквондо (међународно представљен кроз ВТФ) и ИТФ теквондо. Осим у формама и правилима спортске борбе, два стила теквондоа се разликују и по називу, те основним техникама. Kukki-теквондо се тренира у Јужној Кореји, док је у Северној Кореји присутан само ИТФ теквондо. Kukki-tekvondo je настао кроз напоре корејске организације за теквондо (КТА) да уједини различите корејске борилачке вештине. Kukkiwon је створен 1972. године, као организација која се брине о техничком делу теквондоа и његовом стандардизацијом. Светска врховна организација ВТФ настаје годину касније, 1973., и данас је КТА само једна од чланица ВТФ-а. Треба напоменути да се ВТФ искључиво бави организацијом турнира и да се не бави издавањем појасева или развојем форма, за што је задужен Kukkiwon. За учествовање на ВТФ турнирима и олимпијским играма потребно је имати службену потврду о звању, издану од Kukkiwona. ИТФ је нешто старија организација, коју је основао генерал Choi Hong Hi 1966., након што је одлучио одвојити се од процеса уједињења теквондоа и напустио Korea Taekwondo Association како би основао свој стил. ИТФ сам издаје потврде о звањима и организује међународне турнире. После смрти генерала Choia, ИТФ се дели на три организације, севернокорејски ИТФ који води његов син, бечки ИТФ i монтреалски ИТФ. Све три организације тврде за себе да су праве наследнице Choieva ИТФ-а. У овом тренутку је будућност ИТФ-а је под знаком питања. Откако је теквондо борба по ВТФ правилима постала олимпијска дисциплина, kukki-теквондо је прилично ојачао јер су многи борци прешли на kukki-теквондо како би имали право наступа на олимпијским играма. То је један од разлога зашто је кукки-tekvondo danas daleko najpopularniji stil tekvondoa. Zadnja želja generala Choia, коначно уједињење теквондоа, могла би се остварити јер BTF i севернокорејски ИТФ тренутно воде разговоре о уједињењу и изједначавању техничких разлика. Теквондо у Србији У Србији се теквондо вежба од 1983. године. Теквондо савез Србије основан је 1985. године, први председник је био Драган Петровић, а генерални секретар др Борис Кривокапић. Данас се савез зове Теквондо асоциација Србије, њен председник је Далибор Видаковић, а генерални секретар Зоран Ћендић. Најуспешнији српски теквондо клубови су београдски "Галеб", "Црвена звезда", "Азија" и "Београд", вршачки "Еурошпед", шабачки "Летњиковац" и "Винер Чиви",Панчевачки "Тигар" и др. Највеће успехе на међународној сцени остварили су Зоран Крајчиновић из "Галеба" (првак Европе и трећи на свету) код мушкараца и Тања Грубор из "Београда" (друга у Европи). Будући да ни дан данас не постоји потпуно уједињење теквондоа под једном главном организацијом, звања добијана од једне организације обично нису прихваћена у другим организацијама. Ипак, већина теквондо спортиста поседује сертификат од Kukkiwon-а или ИТФ-а. Теквондо звања се деле на десет ученичких звања (keup) и десет мајсторских звања (дан). Нови полазници крећу од десетог звања keup (бели појас), све до мајсторских звања дан (црни појас). Тачне боје појасева зависе о школи и федерацији, али већина школа се држи следећег система: 10. i 9. keup: Бели појас 8. i 7. keup: Жути појас 6. i 5. keup: Зелени појас 4. i 3. keup: Плави појас 2. i 1. keup: Црвени појас Већина школа такође користи пруге на крају појаса да означи међустепене. Тако зелени појас означава 6. keup, док зелени појас с плавом пругом означава 5. keup, ili "виши зелени појас". Кружни ударац ногом (dollyo chagi)Теквондо се дели на пет саставних делова: Naslov: Re: tekvondo Uto Dec 02, 2008 7:37 pm На самом почетку, тренинг теквондоа је наличио каратеу и састојао се од вежбања традиционалних ставова, блокова и удараца. Данас се традиционалним техникама не посвећује много времена и у већини школа су их замениле вежбе на врећи и с fokusarima. ставове (нпр. јахаћи став - juchun seogi, предњи став - ap kubi или задњи став - dwit kubi), блокаде (нпр. горња блокада - olgul makki или доња блокада - arae makki), ударце руком (нпр. ударац шаком - jumok јируги или ударац спољном ивицом длана - sonnal chigi), те ударце ногом (нпр. кружни ударац - dollyo chagi или бочни ударац - yop chagi). Форма је борба против замишљеног противника,која се састоји од 16-30 покрета.Покрети се састоје од одређених удараца и блокада руком и ногом. Учење форми је прави темељ сваке борилачке вештине па тако и теквондоа.Форме помажу у усавршавању кретања и технике.Форме се још називају poomse ili hjong. Форме су кореографисане борбе против замишљеног нападача које вежбач изводи сам с циљем развијања равнотеже и усавршавања основних техника. Већина теквондо спортиста данас вежба форме Kukkiwon или форме ИТФ (или комбинацију). Kukki-теквондо садржи осам ученичких форми за ниже појасеве (taeguek poomsae) и девет мајсторских форми за црне појасеве (yudanja poomsae). Неки клубови још подучавају форме palgwae, које су развијене у исто време кад и мајсторске форме, али велика већина клубова користи новије и модерније форме taeguek. ИТФ садржи 24 форме, по једну за сваки сат у дану, а разрадио их је генерал Choi, Hong Hi, оснивач вештине ИТФ Теквон-до. Ове су форме старије од форма kukkiwon и још увијек су врло популарне и изван ИТФ-а. Иако велика већина користи форме kukkiwon или ITF, неке мање федерације користе властите, интерне форме, или још увек користе форме каратеа које су се користиле у самим зачецима теквондоа. Самоодбрана се састоји од удараца рукама, ногама, лактовима, коленима, захвата и полуга на рукама и ногама, гушења, бацања, итд. За разлику од осталих делова теквондоа, самоодбрана није стандардизирана и овиси о инструктору. Демонстрације ломљења су провера снаге и прецизности. Точно пласираним ударцима, вјежбач настоји сломити предмете попут дасака, црепова, цигла или бејзбол палица. Демонстрације ломљења се углавном изводе као део презентација теквондоа и приликом полагања за више појасеве. Задњи и по многима најважнији дио таеквондоа је борба. Ову категорију грубо можемо поделити на договорену борбу (борба на један, два или три корака, те борбене вежбе са или без штитника и слободну борбу (са или без штитника). У борбама теквондоа користе се ручне и ножне ударачке технике, али не и hosinsul бацања, чишћења или гушења. Најпопуларнији аспект теквондоа је сигурно слободна борба. У случају олимпијске борбе по ВТФ правилима, ради се о борби по правилима фул-контакта, са штитницима и о међународном спорту који је представљен на олимпијским играма. Међународна федерација теквондоа (ИТФ) има своја правила, с контролисаним контактом, без штитника, али и с већим бројем дозвољених техника. Спортска борбаТеквондо се први пут појављује као демонстрационии спорт на олимпијским играма у Сеулу 1988., те поново у Барселони 1992. Од Сиднеј 2000., теквондо је стандардни део олимпијских игара. Олимпијско такмичење односи се само на борбу по правилима ВТФ-а. На олимпијским играма учествију и женски и мушки такмичари. до 72 kg Мушкр категорије: до 66 kg до 74 kg до 84 kg Борба по правилима ВТФ-а састоји се од 3 рунде од 2 минуте, по правилима full contacta. Борба се завршава нокаутом, предајом, дисквалификацијом или пребројавањем бодова на крају меча. У случају нерешеног резултата, одржава се додатна рунда по принципу златног бода. Ако је резултат на крају додатне рунде још увек изједначен, судија одређује победника одлуком о супериорности. Дозвољене технике су ударци шаком у тело, те ударци ногама изнад појаса. Ударац у тело вриједи један бод, ударац у главу два бода. За недозвољене радње добива се опомена (kyonggo), две опомене представљају негативан бод (gamjeom). У случају тежих прекршаја, судија може аутоматски додијелити негативан бод. Четири негативна бода доносе дисквалификацију. Штитник за тело (hogu) Штитнике за подлактице и поткољенице Неки појмови у теквондоу Dojang је кореански назив за теквондо дворану.Она је огледало ученика који у њему вежбају.Мора бити уредан и чист. Бројање на кореанском: 1-hana 2-dul 3-set 4-net 5-dasat 6-jasat 7-ilgu 8-jadul 9-ahol 10-jol Значење неких речи: тренер-ho sin sul носилац црног појаса-jo dan đa црни појас-huk de узвик-kijap наставак борбе након прекида-kesok ломљење-kjupka став мирно-čeriot почетак борбе-siđak


Студије су утврдиле да редовно конзумирање грожђа и сока од грожђа може имати добро деловање на јетру.


Дијана Ђоковић: Остала сам жељна свог сина | БН Дијана Ђоковић уложила је сву љубав, снагу и пожртвованост како би сину Новаку омогућила да напредује у својој каријери док је био на почетку, али и сада га прати и подржава у свему што ради. Србија 24.10.2021 | 17:01 Са њим је прошла кроз све успоне и падове и није дозвољавала да било каква препрека спречи Новака да буде најбољи. Дијана је његове одлуке подржавала и била уз њега у свим најтежим и преломним тренуцима живота, на начин на који то може само мајка која своје дете воли највише на свету. Ипак, постоје неке ствари које замера и снаји и сину, а о којима ретко говори у јавности. Гостујући у једној емисији Дијана Ђоковић открила је до сада непознате детаље Новаковог љубавног живота пре Јелене, као и то шта замера сину и снаји, односно у чему их не подржава и шта јој смета. Иако има неке своје ставове, мајка Новака Ђоковића одлучна је да не жели да се меша у његов живот, али је увек ту да га посаветује, а тенисер се радо консултује са њом при великим животним изборима. Наиме, Новакова мајка испричала је у једној емисији за “Блиц” да је, док је Новак био јако млад, упознала његову девојку из тинејџерских дана. - Као младић који се бавио овим послом, није имао времена за забављање. Више је био на путу него код куће. Упознала сам му једну девојку, која је била одбојкашица из Краљева, били су клинци. Касније смо упознали Јелену. Када су имали 18 година нисам мислила да ће да се венчају, било је времена за све, међутим, ето, побио је то моје мишљење и оженио се Јеленом - била је искрена Дијана. Такође, она истиче да постоје ствари у којима им се мишљења мимоилазе у односу са Јеленом и Новаком. - Нормално је и природно да је Јелена преузела неке ствари, не би било добро да се ја мешам. Не мешам се у њихов живот. Они ретко нажалост долазе, они су створили своју породицу и оазу, Јелена одређене ствари ради на свој начин. Долази до мимоилажења, нарочито по питању исхране коју не подржавам - рекла је мајка Новака Ђоковића. - Остала сам жељна свог сина, да насамо проведем време са њим. Увек је неко око њега - завршила је Дијана Ђоковић у поменутој емисји. Баба, све за паре па би сад још и да те жалимо Гоните се у своје виле Овакви ликови би у нормалној земљи са нормланим поретком били обични фабрички радници, а овде у ненормалном наоопаком капиталистичком свету ту су некакви спортисти гањачи лопте. Апослутно небитни периферни ликови. Ре Ај не рисе Колико морас бити глуп, па написати овако несто?! Ти си доказ да људска глупост нема границе. А сви сте ви паметни, требало би да је ноле крелац, а ето најпаметнији је Битно да се вратило улозено Свеједно, и да га нисте тјерали да игра тенис, он би опет постао неко и нешто. Мени да су нудили не знам ти шта, ја би опет остао клошар, до душе данас сам КВ Клошар. Волим погледат Малог када игра. Душу продали ђаволу за паре и сад као жале за нечим. Немас времена,сувисе омаловазавас Србију ,ти муз,а сина посавјетујте да ада је у прили,олимпиди и слоцно да се потруди да стане под Српску застави и химну Србије,да мало плаца порез Србији итд.а не онима због којих не смије под заставу Српску. Па ти не знаш, Србија није банке уложила у њега, Родитељи дизали кредите. Он је још и добар што се тиче Србије. Како мислиш да плати порез Србији ? Не зарађује он у Србији, тамо гдје зарди ту плати и порез. Ове новокомпоноване "патриоте "су пали са Марса. Боже сачувај ! Не могу да вјерујем да постоје овакви идиоти и кретени. То мајка Хрватица само 1 рађа✌ Какав си ти кретен!!!!!!!! Новак је највећи амбасадор Србије од 2008 и најбољи Српски бранд икада. Који примитивац и злоба можеш бити па да његово Српство стављаш у питање. Да је хтио играти под Енглеским заставом био бих популарнији од Федерера. Никад нико није урадио за Србију ни близу колико је он. Диван примјер свим мајкама на свијету. Захваљујући њеној љубави и жртви коју је поднијела Ноле је данас најбољи свих времена. Мајка сам троје дјеце. Знам најбоље колико је тешко на овим просторима са овим примањима подизати дјецу. Поготово што се баве и спортом. Супруг и ја се одричемо свега да би они били срећни и успешни. Зелим Вам све најбоље дивна мајко И хвала сто сте нам подарили Новака који нам свима уљепсава зивоте својим успјесима. "Остала сам жељна свог сина, да насамо проведем време са њим." И ја сам своје двије ћерке и сина остао жељан после развода брака, па нити кога брига нити ме неко пита како ми је, важно је да им мајка прима алиментацију.


text: Hirošima i Nagasaki obilježavaju 73 godine od nuklearnog napada Хирошима и Нагасаки обиљежавају 73 године од нуклеарног напада 06.08.2018 23:30 | Срна Токио - У Јапану су данас почела обиљежавања 73 године од пада атомске бомбе на градове Хирошима и Нагасаки, када су погинуле стотине хиљада људи. Двије бомбе скоро су потпуно уништиле ова два града. Град Хирошима обиљежио је данас 73 године од напада америчких авиона који су бацили атомску бомбу посљедњих дана Другог свјетског рата. Током церемоније у Меморијалном парку у Хирошими премијер Шинзо Абе рекао је да ће Јапан, као једина земља која је осјетила напад атомском бомбом, бити борац за смањење нуклеарног оружја у свијету. "Наш народ, задржавајући принцип непосједовања нуклеарног оружја, служиће као мост између земаља које имају и које немају то оружје и предводиће напоре с циљем његовог смањења", рекао је Абе, пренио је "Спутњик". Градоначелник Хирошиме Казуми Кацуи упозорио је земље које имају нуклеарно оружје да не понове грешке прошлости, апелујући на све државе да се придруже Споразуму УН о забрани нуклеарног оружја. Амерички бомбардер "Б-29" бацио је 6. августа 1945. године атомску бомбу тешку 20 килотона, звану "Дјечак", на Хирошиму када је на лицу мјеста погинуло 80.000 људи, 12.000 је нестало, а 40.000 је рањено. Амерички авиони су 9. августа бацили још једну бомбу тешку 21 килотону, звану "Дебељко", на Нагасаки, када је погинуло 40.000 људи, а 60.000 је рањено. Број жртава би био много већи да бомба није промашила првобитну мету због лошег времена. И они који су преживјели нападе нису остали недирнути. Најмање 200.000 људи је озрачено и они су умрли или су цијели живот патили од болести везаних за радијацију, чиме је број жртава повећан на скоро пола милиона људи.


text: ФК Хајдук Бешка — Википедија Фудбалски клуб Хајдук Бешка Стадион ФК Хајдук Бешка, Бешка Темуновић Новица Новосадско - сремска лига До Другог светског рата клуб се није такмичио у званичним лигама, већ су игране само пријатељске утакмице. Прва фудбалска утакмица у Бешки је одиграна 29. јуна 1926. против ФК "Стражилово" из Сремских Карловаца. Након рата, клуб се почео такмичити од 1946. године у првенству среског фудбалског одбора Стара Пазова. Од такмичарске 1957/58. године Хајдук угра у Новосадском подсавезу. Највећи успех у историји клуб је остварио такмичарске 1976/77. године када је без пораза освојио прво место у Новосадској лиги, а у квалификацијама за улазак у Војвођанску лигу елиминисао ФК "ЛСК" Лаћарак. ФК "Хајдук" се три године такмичио у Војвођанској лиги, да би потом, са више или мање успеха, играо у Новосадско-сремској зони.


Војска Србије _ Отворени дан _ „Отворени дан“ у Горњем Милановцу


text: АТИНА – Грчка берза биће затворена до 7. јула, дан након што је предвиђено да банке буду отворене након једнонедељне паузе, саопштено је данас из атинске берзе. Саопштење долази неколико сати након што је Атина издала декрет о затварању банака до 6. јула, дан након референдума ког је за 5. јул сазвао премијер Грчке Алексис Ципрас, преноси агенција Франс прес. Грађани на референдуму треба да се изјасне да ли су за или против прихватања најновијег предлога међународних кредитора. У Грчкој је јутрос објављено да ће банке у тој земљи бити затворене у наредних недељу дана, као и да Грци дневно са банкомата могу да подигну 60 евра, пошто је забринуто становништво испразнило банкомате у драматичној ескалацији кризе између званичне Атине и страних поверилаца око грчког дуга. Банке ће бити затворене до 6. јула, дан после расписаног референдума, а лимит од 60 евра на банкоматима се не односи на стране туристе који ће бити изузети од ограничења, објављено је у службеном гласилу Грчке владе. http://www.novosti.rs/%D0%B2%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%B8/%D0%BF%D0%BB%D0%B0%D0%BD%D0%B5%D1%82%D0%B0.479.html:555146-%D0%9D%D0%B0%D0%BA%D0%BE%D0%BD-%D0%B1%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D0%BA%D0%B0-%D0%93%D1%80%D1%87%D0%BA%D0%B0-%D0%B7%D0%B0%D1%82%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8%D0%BB%D0%B0-%D0%B8-%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%B7%D1%83


РТС :: Вучић захвалио на ордену: Најбоље за народ када Црква и држава заједно расту Друштво Вучић захвалио на ордену: Најбоље за народ када Црква и држава заједно расту недеља, 13. јун 2021, 12:16 -> 14:23 Манастир Свети Прохор Пчињски слави 950 година постојања. Светом литургијом коју је служио патријарх Порфирије, почело је обележавање великог јубилеја, након чега је уследила Свечана академија. Захваљујући на ордену "Преподобни Прохор Пчињски" председник Србије је рекао да му он много значи јер му се чини да када заједно расту и српска држава и Црква да је то најбоље и за грађане Србије. Председник Србије је у беседи, након што му је орден уручио епископ врањски Пахомије, рекао да зна да – иако је много урађено – то није довољно, и да нас то обвезује да чинимо више и боље. "Без цркве не можемо да сачувамо не само национално већ и државно ткиво, и онај који то не разуме не може успешно да води државу. Девет и по векова су за нас обавеза и одговорност да и у наредних девет и по векова опстанемо и постојимо. Да грађанима који овде живе обезбедимо опстанак, да надокнадимо оно што је изгубљено последњих 30 година, да млади могу да раде и живе јер овде живи диван народ који воли своју земљу", рекао је Александар Вучић. Председник Србије је поручио да ће се борити за Србију. "Сутра идем у Брисел, упркос силним притисцима и претњама борићемо се за Србију, нећемо бити ничији поданици, бићемо само слуге свог народа и своје државе. Борићемо се чврстином и озбиљним ставом за будућност. Ништа туђе нећемо, али ћемо чувати и штитити и Косовски завет и Видовдан. Борићемо се тако што ћемо бити бољи и вреднији", поручио је Вучић. Епископ врањски Пахомије рекао је да је захваљујући покровитељству председника Србије обележавању 950-годишњице манастира урађено много. "Желим да истрајемо на ономе што су утемељили наши претходници, да се настави ход православни српски", поручио је епископ Пахомије. Прослави јубилеја манастира присуствовали су и председавајући Председништва БиХ Милорад Додик, као и министри у Влади Србије. Свечана академија почела је песмом посвећеној Светом Прохору Пчињском и химном Србије. Обележавање значајног јубилеја почело је литургијом коју је служио патријарх Порфирије, уз саслужење архиепископа СПЦ, у присуству великог броја верника. Патријарх Порфирије поручио је да је молитва Христова његовом оцу позив на јединство, и то не на било какво јединство – не на јединство у идеологијама овога света, не на јединства која нас деле од других, него на јединство управо у Христу. Манастир Свети Прохор Пчињски налази се на шумовитим обронцима Козјака, на левој обали реке Пчиње, у атару села Старац, 30 километара јужно од Врања, а ради као културно-просветни центар краја у којем се налази. У окриљу манастира ради Богословска школа, преписивачко-илуминаторска радионица и организовано се учи иконописачки занат.


text: Инвалидске паркинг карте издате у 2016. години важе до 01. марта 2017. године Секретаријат за социјалну заштиту продужио је рок важења инвалидске паркинг карте издате за календарску 2016. годину до 01. марта 2017. године. На основу Правилника о одређивању особа које могу остварити право на бесплатно коришћење обележених паркинг места на јавним општим паркиралиштима, Секретаријат за социјалну заштиту од 01. марта 2017. године почеће са издавањем нових Решења. Нове налепнице за 2017. годину у „Паркинг сервису“ ће се издавати на основу нових Решења Секретаријата и подношењем на увид саобраћајне дозволе, личне карте, уз приложену једну фотографију.


text: фантонке | Србија Данас Насловна/Ознака: фантонке Неко са фантомкама срушио део Београда, а Мали и обе полиције тврде да о томе појма немају (фото) 27. априла 2016. Хроника 0 Шабић писмом обавестио градоначелника да је од грађана добио информацију да је "око 30 људи који су били маскирани, са фантомкама на главама и наоружани палицама, спровело, са три багера, рушење објеката које су користили ...


text: Филхармонија Европа |Филхармонија Европа| Филхармонија Европа |Држава||Европа| |Седиште||Баден-Виртемберг, Немачка| |Датум оснивања||1996.| |Директор||Рајнхард Зехафер| |Врста оркестра||симфонијски оркестар| |Сајт||www.europaphilharmonie.com| Филхармонија Европа (нем. Europa Philharmonie) је европски симфонијски оркестар сачињен од музичара из Европске уније као и музичара који су нашли свој дом у Европи. Од 2009. године седиште оркестра се налази у немачкој савезној држави Баден-Виртемберг, Немачка. Подржан је од стране фондације Пријатељи Филхармоније Европа. Оснивач и шеф диригент је Рајнхард Зехафер (нем. Reinhard Seehafer). Саветодавну улогу у оркестру има Уметнички савет који сачињавају чланови Филхармоније Европа чиме представљају земље из којих долазе и имају улогу амбасадора националних наслеђа својих земаља. Историјат[уреди] Идеја о једном европском оркестру настала је након нестанка граница у Европској унији 1996. године, од стране интенданта проф. Волф-Дитер Лудвига (нем. Wolf-Dieter Ludwig) и шефа диригента Рајнхарда Зехафера у Герлицу и спроведена у дело у виду Филхармоније младих Европе (нем. Junge Europera Philharmonie). Као Филхармонија Европа постоји од 1998. године, након почетка сарадње са интендантом Фери Томажиком (Ferry Tomaszyk) и бројним гостовањима по свету у улози амбасадора Савезне Републике Немачке. Први наступ оркестра 1996. године под диригентском палицом шефа диригента Рајнхарда Зехафера и у сарадњи са фондацијом Крајсау (Kreisau/Krzyzowa) на коме је изведена Симфонија Васкрснућа Густава Малера, сателитски је преношен из цркве Св. Петра у Герлицу на нивоу Европске уније посредством телевизије 3sat. У периоду 1998. до 2007. године седиште оркестра је био замак Хундисбург у немачкој савезној држави Саксонија-Анхалт, а од 2008. године оркестар се налази у Баден-Виртембергу. Значај Филхармоније Европа за толерантну и јединствену Европу огледа се у покровитељству од стране председника Немачке и Пољске, председника немачког парламента, као и деловањем групе Недељива Европа (Unteilbares Europa) коју чине личности као што је проф. Курт Масур, преминула Леа Рабин, бивши министар иностраних послова Ханс-Дитрих Геншер и проф. др Дитер Штолте (нем. Dieter Stolte). Концертне активности широм света[уреди] - У част јубилеја 30. година успостављања дипломатских односа између Савезне Републике Немачке и Народне Републике Кине, Филхармонија Европа гостовала је 2002. године у Шангају, Пекингу и у још пет кинеских метропола. - Филхармонија Европа је 2004. године наступила на отварању манифестације Сана — културна престоница арапског света као први светски класични симфонијски оркестар у главном граду Јемена, Сани, под покровитељством председника парламента Немачке Волфганга Тиерса (нем. Wolfgang Thierse) као и јеменског министра за културу и туризам, Халида ел Ревајсхана. Поред званица, овом спектакуларном концерту испред кулиса старог дела града Сане присуствовало је и 5.000 слушалаца. Концерт је телевизијски директно преношен широм арапског света. Наредне станице турнеје били су Абу Даби, Аџман, као и султанат Оман, где је оркестар извео традиционални новогодишњи концерт. - Гала концерт Добродошли у Европу 2004. године у главном граду Кипра, Никозији, поводом предстојећег уласка Кипра у Европску унију, директно је телевизијски преношен. - Као амбасадор Савезне Републике Немачке оркестар је 2005. године реализовао концертну турнеју од Кефалоније преко Атине до Крита, поводом прославе 60 година од окончања Другог светског рата. То су места на којима су у Другом светском рату извршени масакри и која истовремено представљају и друга стратишта у Грчкој. - Божићни гала концерт 2005. године у Анталији, Турска, где је оркестар добио награду за зближавање два народа у области културе. Актуелне иницијативе[уреди] - Доживљај образовање и музика (нем. Abenteuer Ausbildung und Musik) намењен ученицима и приправницима, под покровитељством проф. др Клауса Хипа (нем. Claus Hipp). - Европи требају млади (нем. Europa braucht die Jugend) намењен ученицима у Немачкој, Швајцарској и Француској - Одрживост у култури за наредне генерације (нем. Kulturelle Nachhaltigkeit für künftige Generationen) који укључује пројекте везане за заштиту човекове средине и климе. Интернет адресе[уреди] - Званична презентација Филхармоније Европа((de))((en))((fr))


text: Ирифрин - Корекција Атрофија такође може довести до хипотензије очију (смањење интраокуларног притиска), која се јавља након трауме или на неадекватној употреби антиглаукоматозних лекова.


Мит о Европи http://serbian.ruvr.ru/data/2010/09/...796f6dce_b.jpg Не тако давно генерације данашњих грађана Србије одрастале су уз сјајну дечију емисију Бранка Коцкице. Свима су остали урезани у памћење стихови којима је та емисија почињала: У свету постоји једно царство, У њему царује другарство, У њему је све лепо, У њему је све нежно, У њему се све радује. Тамо су куће од чоколаде, Прозори су од мармеладе, Тамо свако ради оно шта хоће, Тамо расте свако воће. Време едукативних емисија пред полазак у школу одавно је прошло а нове генерације одрастају уз сасвим другачије, етички много сумњивије емисије, а оно мало образовног програма који се још увек емитује преузет је са страних телевизија. Али смисао поменутих стихова Бранка Коцкице још увек одјекује у ушима српских грађана јер се већ пуну деценију налазе на путу ка чланству у Европској унији. А велики део српске политичке елите и значајан део друштва Европу замишља управо као имагинарно царство из поменуте песмице. Идеја о Европској унији прерасла је саму себе, постала је један од митова који даје снагу да се издрже тешка транзициона времена. И као што су у средњем веку упорно чекали други долазак Христов, или не тако давно у социјалистичкој прошлости, прелазак у комунизам, тако и данас чекање Европе представља главни пут српске политике. И само тада, када наступи дуго очекивани улазак у Унију, нестаће сви проблеми српског друштва: зауставиће се растакање државе, корупција ће бити сасечена, нестаће незапосленост а сваки грађанин постаће, ваљда, бољи, паметнији и лепши. Подсетимо се да је у средњевековном добу очекивање било слично: слепи ће прогледати, богаљи проходати, неми проговорити и сви праведници ступиће у рај. И комунизам је нудио своја чуда: нестанак класа, одумирање државе, општа једнакост и јединство свих радника света као кулминација историје. Односно, земља меда и млека, земља Дембелија. А политичке k 7cdd 7;лите и саме падају у занос сопствене пропаганде па је пред прошле изборе у Србији била популарна логичка конструкција по којој је власт неспособна да реши нагомилане проблеме па је једино решење улазак у Европску унију која ће потом натерати Владу Србије да се суочи са недаћама грађана. И сама конструкција не би била спорна да је није власт пропагирала, кроз речи једног од саветника председника Тадића, а да апсурд буде већи народ ју је на изборима подржао. Самим тим чекање Европе може бити оправдање за било какву политичку акцију, докле год се на њеном далеком крају назире земља меда и млека, с тим да мед и млеко оличавају предприступни фондови Уније. Као и сваки добар мит, ни мит о Европи не би био комплетан да није неопходне жртве, која се мора поднети данас, да би се једног дана, у некој светлој будућности, наплатила. А та жртва, у случају данашње Србије представља одрицање од заштите целовитости државе, тј. одрицање од одбране сопствених права на Косову и Метохију. На недавним преговорима у Бриселу, председник Србије пристао је да се усвоји потпуно празна Резолуција на Генералној скупштини УН, самим тим политика одбране Косова и Метохије доживела је нови пораз. Али у Србији тај пораз правда се добитком на другој страни, новим напретком у приближавању Европској унији, приближавању статусу кандидата за чланство. И несумњиво, сваки нови корак на дугом путу ка Европи, биће условљен новим одрицањем од очувања целовитости државе. Остаје само нада да ће на крају тог процеса остатком Србије заиста потећи потоци меда и млека. С друге стране цена очувања мита о Европи плаћа се у реалним вредностима: са више од 10 000 км2 територије, са најмање 100 000 лојаних грађана, градовима, фабрикама, шумама и рудним богатством вредним стотинама милијарди евра, културном баштином која не представља фикцију или мит већ постоји у стварности. Свако може прићи и дотаћи зидове Грачанице и уверити се да су стварни. И самим тим проверити која је цена чланства у Европској унији. Извор текста


text: Молитвено сећање на пострадале у Јадовну Под отвореним небом над Шарановом jамом у Јадовну, јуче је Његово Преосвештенство Епископ горњокарловачки Г. Герасим, уз саслужење свештенства и монаштва Епископије горњокарловачке, началствовао Светом Архијерејском Литургијом, а потом и парастосом свим убијеним православним Србима у јамама Јадовна и на другим стратиштима у Хрватској. Светој Литургији је присуствовао велики број верника који су присигли из свих крајева Хрватске, Србије и Републике Српске да одају почаст и да се помоле за душе невино убијених. Многи, који су данас посетили логор Јадовно овде су изгубили неког свог сродника. Међу таквима је и Председник Републике Србије г. Борис Тадић, који је са мајком посетио највеће стратиште Срба у Лици. Председник Тадић је рекао да је почаствован што има прилику да први пут као председник Србије ода почаст жртвама злочина, који, како је рекао, никада нико не сме да заборави. "На десетине хиљада људи убијено је овде само зато што су имали свој идентитет, име, уверењу, веру. То никада нико не сме да заборави. Недужне жртве заслужују наше сећање, како данас тако и сваке следеће године, како овде тако и на Пагу и у Јасеновцу", рекао је Тадић. У Јадовну је од маја до августа 1941. године, за 132 дана постојања логора, убијено више од 40.000 људи, од којих су 38.000 Срби. Шаранова јама је само једна од 32 јаме на Велебиту у које су бацане жртве логора који је имао своје испоставе и у заливима Метајна и Слана на острву Пагу, где су лешеви жена и деце бацани у море. Логор Јадовно основале су власти нацистичке творевине Независне државе Хрватске (НДХ), на планини Велебит, у Лици, убрзо по оснивању НДХ 1941. године. Јадовно је, уз Јасеновац, било највеће усташко губилиште у Другом светском рату. Историчар др Дјуро Затезало из Карловца прецизно је евидентирао, по имену и презимену, више од 10.000 убијених. Логор је, крајем августа 1941. затворила италијанска војска. Меморијални центар, подигнут десетак година после Другог светског рата на месту логора Јадовно, девастиран је почетком деведесетих. Извор: Епархија горњокарловачка, агенције


Свесни смо колико се у последње време светом шири глобална хистерија вирусне болести свињског грипа и почећу овај чланак једним текстом блогера Илије... (његов блог: http://hhogorivo.wordpress.com/). Веома забрињавајуће !!! Сад у јулу месецу, концерн Baxter International Inc. (прочитајте линк у вези ове комапаније (oвде) испоручиће прве вакцине против СВИЊСКОГ ГРИПА (АH1N1) Вакцина ће се звати Celvapan и добио одобрење European Medicines Agency. Baxter International је иначе компанија која је била умешана у неколико скандалозних случајева продаје контаминираних вакцина авијарног вируса H5N1 и то у 18 земаља света. Срећа је била у томе сто су чеси претходно проверили вакцине на животињама које су све за ред изумирале. Ово криминално дело стигло је до јавности, међутим све се брзо заташкало и дато је у заборав, под наводом да је у питању била “грешка”. “Грешка” која је могла угрозити животе ко зна колико милиона људи.........Надовезао бих се на овај Илијин чланак и пружићу вам видео материјал где истраживач и публициста Милан Видојевић говори: Милан Видојевић – шта се заиста крије иза свињског грипа ?! Линк ка видео клипу на http://www.vimeo.com/ Ко се не снађе око скидања видео клипа, упутство о томе може погледати овде. Изнећу неке од чињеница о којима је говорио господин Видојевић... Данас се у стручној јавности зна, и то више није никаква тајна, да је вирус АИДС-а вештачки створен вирус, у лабараторијама где је такозвани вирус „FB 40“ који се налази у зеленим мајмунима у Африци, комбинован са људским генетским материјалом и тако је добијен вирус сиде на које организам нема одбрану. Комбинација животињског генетског материјала и људског генетског материјала не може се десити природним путем. Дакле... животињски вируси комбиновани са људским, могу се мешати и комбиновати само у лабораторији, тако добијени вирус је вештачки, и за њега организам човека нема одбрану, што значи да не постоји могућност да се вируси животињског порекла и они у људском телу, природним путем негде сретну, препознају и помешају. Tакође је и Видојевић поменуо компанију „Baxter“, гиганта који прави вакцине, да је компанија званично признала да је „грешком“ контаминиран материјал са живим ћелијама вируса послала свом подизвођачу у Аустрији, ради прављења вакцине против птичјег грипа, а ови су све то када су са тим контаминираним материјалом вакцину направили, такође „грешком“ проследили даље, једној Чешкој фармацеутској кући!? Заиста је невероватно и лудило максимално да је Светска Здравствена Организација и поред свих ових „грешака“ указала поверења да компанија Baxter направи и дистрибуира вакцину против свињског грипа !? Но добро , кад већ имају толико поверења у ту компанију, не би било лоше да се проба изврши над челним људима те компаније, па ако ови пандркну, нека кажу: „грешка, шта да се ради ...“ , а челницима компаније могли би после постхумно да одају велико признање за допринос у борби против заразних болести...У информативном смислу најважније је да је Видојевић говорио нешто о књизи Vens Ferelа: „Вакцине, нови геноцид – Основи биолошког ратовања“ која је изашла и код нас, где Амерички лекари износе застрашујуће примере и последице вакцинисања по децу и одрасле, чак и за најбезазленија оболења, заушке, мале богиње итд...Користите интернет да се информишете, јер о овоме тешко да ћете нешто чути на великим електронским медијима, а код њих нема грешке, они вам приказују само оно што је негде пројектовано, и то не мора увек да има везе са истином, реалношћу...“ако се нешто није десило на ТВ екранима, није се десили ни у животу“, тај модел манипулације и контроле људи увелико функционише. „Вакцине – нови геноцид? Основи биолошког ратовања“ (књига је преузета са Scrtibda) Пр ви део Дечје вакцине Други део Масовне вакцине за одрасле На доњим линковима можете прочитати текстове на исту тему:/strong> Дејвид Ајк – Не вакцинишите се против свињског грипа! Подигнута оптужница против Светске здравствене организације и Уједињених Нација за биотероризам ! Венс Ферел – Вакцина нови геноцид? Најновији текстови о свињском грипу: - Прва јавна трибина о свињском грипу и вакцинама - Доктор из Америке Др Kent Holtorf не пристаје да вакцинише ни своју децу, ни себе против свињског грипа! - Пропаганда застрашивања свињским грипом је на тако ниском аматерском нивоу - Наши нити знају шта има у вакцини за свињски грип! - Светска економија и свињски грип – Руски академик Валентин Власов - Пољски парламент тек расправља о вакцини против свињског грипа, а наши је купују - Свињски грип и истина о вакцинама...! - Вакицина против свињског грипа је опаснија од самог свињског грипа! - Министре здравља, потпишите да је вакцина против свињског грипа безбедна по људски организам!


text: Домаћи бели слез - пићеОпширније Главни пиће Домаћи бели слез Домаћи бели слез Праве шећерне бомбе које ће загарантовано импресионирати. Једноставније је него што мислите да направите домаћи бели слез, само будите опрезни када рукујете врућим раствором шећера. Намочите листове желатине у мало хладне воде. Ставите воду и шећер у шерпу и прокувајте. Поделите пасуљ ваниле и изгребите семе ваниле. Ставите семе ваниле у шећерну воду. Пустите да се кува 20 минута (на приближно 110 ° Ц). Макните посуду са ватре. Исцедите воду из желатинских плоча и ставите желатин у шећерну воду. Смешу охладити 10 минута (на 100 ° Ц). Ставите дебели слој шећера у праху на дно дугачке посуде (приближно 20 к 30). Додајте неколико капи боје пецива у мешавину шећера пре него што је чврсто умутите и добили сте бели слез. Умутите шећерну масу у процесору хране или ручним миксером. Умутите док смеша не постане врло густа, приближно четврт сата у машини за обраду хране другом највећом брзином. Сипајте шећерну масу у калуп са шећером. Шпатулом га раширите на прилично уједначен слој, приближно Дебљине 2 - 2 1/2 цм. Добро поспите шећером и пустите да се потпуно охлади. Када се смеша стегне, облик можете окренути на папир за печење или на подлогу за печење. Поделите на коцкице помоћу маказа или резача за пицу. Окрените комаде у шећерној глазури. Чувати у уским пластичним кесама.


text: Купите специјалне цене Золл дефибрилатора Спољни дефибрилатори произведени у САД-у Пројекат спасилачке службе Продаја дефибрилатора Гледано: КСНУМКС Директна продаја Золл АЕД 3 дефибрилатора | Званични дистрибутер Золл АЕД 3 дефибрилатор има ЛЦД екран осетљив на додир и користи уклоњиве јастучиће за дефибрилацију. Јастучићи за дефибрилацију укључују интелигентни сензор за кардиопулмоналну реанимацију који омогућава дефибрилатору да надгледа компресије грудног коша и даје повратне информације током ЦПР-а. Дефибрилатор са посебном продајном ценом, имамо попусте и акције за овај дефибрилатор Куповина Золл АЕД 3 дефибрилатора сигуран је погодак, последња генерација уређаја за дефибрилацију у промоцији до истека залиха, ДЕА и ДЕСА дефибрилатор са свим технолошким достигнућима, Золл је број 1 у САД-у са међународним медицинским признањем. Дефибрилатор који може радити у аутоматском ДЕА или полуаутоматском ДЕСА режиму Полуаутоматски режим дефибрилатора. Садржи индикације и графику за непрофесионалне ресанитаторе и Реал ЦПР Хелп® технологију која вам омогућава праћење ЦПР-а и пружање повратних информација. Аутоматски режим дефибрилатора: Ради у потпуно аутоматском режиму. Садржи индикације и графику за непрофесионалне ресанитаторе и Реал ЦПР Хелп технологију која вам омогућава праћење ЦПР-а и пружање повратних информација. БЛС режим: Ради у полуаутоматском режиму. Садржи технологију стварне ЦПР помоћи за праћење и повратне информације о ЦПР, опционални екран за преглед пацијентовог електрокардиограма (ЕКГ), контролну таблу за ЦПР, опционалну графику за повремене реанимације и опцију за снимање звука. Дефибрилатор за децу | Спољни дефибрилатор са педијатријским режимом ЗОЛЛ АЕД 3 дефибрилатор са педијатријским режимом који се може активирати на два начина: када спасилац користи Золл Уни-падз® ЦПР јастучиће за дефибрилацију и притисне педијатријско дугме за одабир, или када спасилац користи дечије дефибрилационе јастучиће. падз® ИИ компаније Золл. У овом режиму овај дефибрилатор за децу користи постављене педијатријске енергетске параметре, што су мање дозе енергије од оних које се користе код одраслих. Клинички подаци прикупљени током реанимације пацијента чувају се у меморији дефибрилатора за каснију анализу. Спољни дефибрилатор за децу за кардиозаштиту дечијих простора као што су јаслице и школе, дечји дефибрилатор који се лако користи, са упутствима која дефибрилатор објашњава гласом, једноставним корацима помоћу којих можемо да изведемо кардиопулмоналну реанимацију. Овај дефибрилатор има фластере за одрасле и децу, ово је спољни уређај за дефибрилацију и за децу и за одрасле. Золл АЕД КСНУМКС дефибрилатор врши аутоматску функционалну проверу током својих периодичних самоанализа. Могу се извести и неки основни тестови одржавања на дефибрилатору. Овај одељак водича садржи информације о функцијама које се обављају сваком самоанализом, као и поступцима за одржавање Золл АЕД КСНУМКС уређаја.


У "небеској Србији" треба само да умремо, ништа више, а ја сам обећао живот - Ово је била година нашег "великог скока" | Преносимо Почетна страна > Преносимо > У "небеској Србији" треба само да умремо, ништа више, а ја сам обећао живот - Ово је била година нашег "великог скока" Премијер Александар Вучић у ауторском тексту за "Новости" представља суштинску идеју своје политике: Морамо да пређемо огроман амбис који нас раздваја од високоразвијених земаља. Ова година треба да буде почетак великог одскока У време настанка лутеризма, на самим почецима новог века (трајао је од Колумбовог открића Америке до Октобарске револуције 1917), протестантски и католички свештеници су, подједнако, осуђивали све распрострањенију коцку. Католички аргумент је био да се "на коцки може изгубити". Протестантски је био, донекле, и на први поглед, зачуђујући. Били су против коцке, јер се на коцки "може добити". А таква врста добитка, по њиховом мишљењу, заустављала је човека у његовим најважнијим активностима. Усавршавању и раду. И данас, када размишљам о 2016. и нашем новом веку, тако потребном Србији, јасно ми је шта нам је задатак. Да и следеће, и сваке наредне године ни случајно не пожелимо да нам било шта падне с неба, да нас било шта заустави, већ да у свакој од тих година нешто створимо, изградимо, освојимо и зарадимо. Сами. Да осетимо, како је то говорио Иво Андрић, "оно унутрашње задовољство које човек има од добро свршеног посла и које више вреди од свих награда и признања људских". Да се усавршимо и будемо бољи. То треба да буде 2016. Почетак нашег новог века, у којем ћемо сопственим снагама, радом и умећем прескочити огроман јаз који је, захваљујући историји, настао између високоразвијених земаља и Србије. А да је то могуће, извести велики скок, тврдио је још половином прошлог века Александар Гершенкрон, амерички Јеврејин, рођен у Русији, који је био професор економије на Харварду, и по којем се чак и исплати каснити у развоју, јер јаз може да буде огроман подстицај, позив на мобилизацију и додатни напор, после којег следи велика награда. Уз то, кашњење у развоју, по његовом мишљењу, пружа могућност не само учења, него и избегавања грешака које су други чинили. Ову теорију Србија је, у великој мери, доказала ове године, године почетка тог, нашег, првог великог скока. Отпочели смо озбиљне реформе, ојачали инфраструктуру, средили државну касу, уштедели, повећали инвестиције и запосленост, почели да повећавамо плате и пензије, тиме и потрошњу. Стварамо, убрзано, институционалне услове - од повећања правне сигурности до смањења бирократских процедура - за још бржи развој. Следеће године Гершенкронов одскок мора да се настави. Оне после морамо да уђемо у убрзани развој. И знам да многи замерају због брзине, и да би хтели да се све то заврши брже, ако је могуће већ данас, како би њихови новчаници били одмах пунији, а живот, такође, одмах лепши. У жељама се, дакле, слажемо. Уосталом, и постао сам премијер да бих Србији, и свима у њој, донео неки бољитак. Да би она постала економски јака, уређена и пристојна земља. Да бих сваком грађанину Србије омогућио оно што се зове - пристојан живот. Дакле, да буде сигуран да има услове да учи и усавршава се, да живи у уређеном окружењу и да ради. И волео бих да имам чаробни штапић и све то створим одмах. Али, немам. И нико га нема. Лично се, притом, надам да је и самој Србији доста "чаробних штапића". Ништа нас у историји није толико изударало као они. Све обећавајући нам, како у ком случају, или "одмах" и "сада", или неку правду и бољи живот на небу, у "небеској Србији". За њу је требало само да умремо, ништа више. Ја сам, да подсетим критичаре, обећао нешто сасвим супротно. Тешке мере, тешку штедњу и тежак рад. Обећао сам, притом, живот, то јест начин на који се до бољег живота стиже. И нисам никада рекао ни да ће да буде брзо, ни лако. Али јесам, и тога се држим, да за Србију више нико неће морати да умре, да неће бити ратова и нестабилности, да ћу урадити све да са суседима и светом живимо у миру, да се разумемо и помажемо. И да ћемо заборавити да "умемо да ратујемо", него ћемо, уместо тога, научити да радимо. И обећао сам да ћемо се одважити и скочити. Зато што то јесте амбис преко којег морамо, а моста нема. И нема никог другог до нас, ко то може да уради. Србија, просто, мора да пређе ту провалију. Немамо куд назад. Уосталом, по Волтеру, само бедни народи живе од историје. И то тако што је измишљају. А Србија није бедна. Не сме да буде. И мора у будућност. Преко амбиса, великим скоком. Сасвим друго питање је колико ће то да траје. По мом мишљењу, брзи смо, али морамо још брже. И знам да то некоме није довољно, али знам и колики је јаз и колико није једноставно постићи идеалну брзину. Број неписмених у Енглеској је 1900. био три одсто. У Србији, 2002, више од пет одсто. Сада је тај број преполовљен, и, по попису из 2012. године, неписмених је било 2,68 одсто. Дакле, нешто мање него у Енглеској пре више од сто година. И тај податак је сасвим довољан да схватимо да ће нам брзина зависити од количине знања које стекнемо и количине рада који уложимо. А да бисмо то успели, и зато се толико често враћам на Лутера, Вебера, протестантску радну етику, морамо да потражимо у прошлости коју нам је историја одузела управо оне примере који ће нам омогућити да почнемо да учимо и радимо. Да коначно почнемо и да верујемо у себе и у то да можемо исто што су могли и други. И то је једина прошлост која нам је потребна. Она у којој је, на пример, Ђовани Пико дела Мирандела, који је у петнаестом веку објавио трактат "О достојанству човека", својеврсни манифест ренесансе, у којем је рекао да нас је Бог створио да бисмо нешто сами са собом урадили. Да од нас, од тога колико ћемо у себе уложити и радити, зависи шта ћемо да будемо, колико добри, колико лоши, успешни или неуспешни, велики или мали. Томе морамо децу да учимо, вери у себе, као и раду, радној етици, штедњи, улагању. То мора да буде и основ реформе просвете о којој и сам толико причам. Спој рада и учења. Практична примена знања. Усавршавање које се наставља и после школовања. Рад који не престаје. На себи, и на стварању нове вредности. Страшно много тога треба да научимо, уз предност о којој је говорио Гершенкрон - учићемо и из туђих грешака, не само из својих. Зато, због туђих грешака, које смо, делом, и ми платили, инсистирам на грађењу јаке државе, оне која истовремено и ствара услове, али и утиче на главне економске токове. Зато толико пожурујем министре у реформама, и, посебно, у довођењу инвеститора и изградњи инфраструктуре. Зато и брза пруга до Будимпеште, и модернизација свих пруга у Србији, и завршетак изградње ауто-путева до априла 2017. године, на крају, зато и "Београд на води", и "Тенис", и "Леар", и "Делфи"... На крају, зато мислим да јесмо брзи, али и да можемо још брже. Брже до знања, брже до улагања и брже до посла. Време је новац, рекао је Бенџамин Френклин, један од америчких очева нације, и зато ја хоћу да будемо још бржи. Поготово у мењању себе и Србије. Много тога као да је окамењено овде, код нас. Навике, менталитет, митови. Велики пијук је потребан да се све то разбије. Да научимо оно што сам навео на почетку - да оно што добијеш, низашта, ничему и не служи, поготово не теби и твојој држави. И, ако некоме није јасно, борба против корупције, хапшења великог броја оних који су оштетили буџет, није ништа друго него борба против идеје да ствари падају с неба. И да свако ко то помисли, ко је спреман да нешто украде, уместо да заради, не само да откида од нашег друштвеног добра, од онога што треба да уложимо у путеве, школе, болнице, него и шири тај погубан мит, онај о лакој лови, и брзом богаћењу. Богатство које је преко ноћи згрнуто не уме да враћа део друштву које га је омогућило, и од којег је отето, и разбија само то друштво. И то треба да научимо из протестантске прошлости и етике. Зарађуј и улажи зарађено. Тако градиш и себе и друштво, тако, да поновим, ваљда ће неко и да запамти, добијаш и све оне бенефите које уређено друштво пружа - напредне школе, ефикасно правосуђе које те штити, добре болнице и путеве... То је, на крају, и разлика између тајкунске државе и државе крупног капитала. Прву, у којој тајкуни раде само за себе, отимајући од државе, морамо да искоренимо. Друго, у којој крупни капитал ради, у сагласју са државом, и за себе и за државу, друштво, унапређује га и развија, морамо да створимо и оснажимо. И све су то елементи нашег великог скока и нашег новог века. Знање, морал, рад. И политика која се заснива на резултату, а не на чаробном штапићу. И, што је најважније, и показали смо то и ове године, све то није никаква утопија. Имамо резултат, по први пут после толико година, и имамо основ да верујемо да можемо још више и још боље. Рад нам се исплатио, промене су почеле, Србија напредује. А свима којима то није довољно, могу само да кажем да ћу управо ја остати највећи критичар сопственог посла, и онај који ће вечно бити незадовољан и брзином и количином урађеног. Ја посебно журим да видим ту промењену, пристојну, сређену и економски јаку Србију. И ја ћу на том пројекту свакако највише да радим. Остаје само још да се усавршим у реаговању на лажи и мржњу. И иде ми и то, полако. На једини начин на који је то и могуће. Радом. И разумевањем Србије и њене бити, ону коју и желимо да променимо. Поделе, које подстичу насиље, овде су део превише дуге традиције да би нестале преко ноћи. Зато, сви који се ужасавају над "Фармом" и "Паровима" треба да погледају резултате анкете која је рађена уочи доношења новог грађанског законика, и да се добро замисле. Само 12 одсто људи у Србији подржава апсолутно укидање физичког насиља над децом. Другим речима, насиље нам је иманентно, усађено у саму бит, њему учимо и децу, учимо их да га користе да би решила сваки неспоразум и свако неразумевање. Бијемо их да би она сутра умела да бију. И да ли је онда чудно што смо њиме затрпани? Није, али то само још значи да нам је посао и да урадимо све да се откопамо из те рупе подела и агресије у коју смо упали. Зато сам тражио, пре свега од људи из моје странке да избаце свако насиље из јавног говора. Зато и нећу да се љутим на критичаре. Пробаћу да их разумем. И да им понудим ново решење, оно које најбоље знам. И, следеће године, то ћу почети 1. јануара. У седам ујутру. И знам да ће ми се придружити свако ко сања исту Србију као и ја. Ону која је могућа. Која је прескочила амбис и пронашла будућност. И коју смо сами изградили. Свим грађанима Србије желим срећну Нову годину и Божић Пристигли коментари (97)


text: Карло Штајнер |КАРЛО ШТАЈНЕР| |Датум рођења||15. јануар 1902.| |Место рођења||Беч, Аустроугарска| |Датум смрти||1. март 1992. (90 год.)| |Место смрти||Загреб, Хрватска| |Члан КПЈ од||пре рата| Биографија[уреди] Рођен је 15. јануара 1902. године у Бечу. Као млади графички радник 1919. године се прикључио комунистичком покрету у Аустрији. Био је члан Комунистичке омладине Аустрије, а касније је и члан Централног комитета ове организације. Крајем 1921. године, после доношења Закона о заштити државе и забране рада Комунистичке партије Југославије (КПЈ), био је од стране Комунистичке омладинске интернационале упућен у Југославију, да помогне у раду техници КПЈ. Од почетка 1922. па све до 1931. године живео је у Загребу, где је помагао тамошњој партијској организацији. Када му је 1931. године, после откривања илегалне партијске штампарије, којом је руководио, запретило хапшење, напустио је Југославију. По савету Антуна Маврака, тадашњег организационог секретара КПЈ, прешао је најпре у Париз, где се тада налазио пункт ЦК КПЈ. У Паризу је провео скоро годину дана, али га је због револуционарне активности полиција ухапсила и протерала. Тада одлази у Беч, с намером да организује илегалну штампарију за снабедвање литературом и партијским материјалом комунистичке партије на Балкану. Аустријска полиција га због тога хапси и протерује, јер је током боравка у Југославији стекао југословенско држављанство. Да не бих био изручен Југославији, представник Комунистичке интернационале Георги Димитров га шаље у Берлин са задатком да тамошњим револуционарима помогне у припреми Комунистичке партије Немачке, за илегални рад, јер се очекивао долазак Хитлера на власт. Тамо се задржао кратко, јер му је поново запретила опасност од хапшења. Јула 1932. године је отишао у Совјетски Савез, где је радио као директор издавачко-штампарског предузећа Комунистичке интернацонале у Москви. Током боравка у Москви се упознао, а потом и оженио са Рускињом Соњом. У току стаљинових чистки, 4. новембра 1936. године био је ухапшен од стране НКВД-а под сумњом да је „припадник контрареволуционарне организације која је убила секретара Лењинградског обласног комитета СКП(б) Сергеја Кирова и да је агент Гестапоа“. Терећен је заједно са југословенским револуционарима Филипом Филиповићем и Антуном Мавраком, који су страдали током стаљинових чистки. Наредних дваедесет година провео је у затворима, логорима и прогонству на далеком истоку Совејтског Савеза. Најпре је од новембра 1936. до маја 1937. године био у затворима НКВД-а у Москви - Љубљанки и Бутрики, а потом је предат Војном суду и боравио је у војном затвору Лефортово. Јуна 1937. га је Војни суд прогласио кривим и осудио на десет година затвора. Тада је упућен у затвор НКВД-а на Соловјетским острвима, у југозападном делу Белог мора, где је боравио до августа 1939. године. Потом је био у радном логору „Надежда“ у близини града Дудинка, на северу СССР-а. Тамо је учествовао у изградњи пруге, а потом и града Нориљска. Током боравка у радном логору радио је најпре као железничар, потом као скретничар, службеник у луци Дудинка и на крају опет на железници у товарном одељењу. Године 1943. осуђен је на још десет година затвора и пет година губитка грађанских права. Године 1948. после доношења Резолуције Информбироа и осуде КПЈ, НКВД је од њега тражио да оклевеће југословенско руководство, што је он одбио. Убрзо после тога премештен је у Иркутск, где је боравио до 1949, а потом у Братск, где је остао до септембра 1953. године. Његова затворска казна, дуга 17 година, завршила се 22. септембра 1953. године, свега шест месеци после Стаљинове смрти. После изласка из затвора, од 1953. до 1956. године живео је у прогонству. Најпре је био у Краснојарску, Јенисејску и Макалову. Током изгнанства радио је најпре као зидар, а потом као радник у индустрији. На потпуну слободу пуштен је марта 1956. године, после пуних двадесет година заточеништва. Нешто пре тога Врховни колегијум Врховног суда СССР-а донео је одлуку о његовој рехабилитацији. После напуштања Макалова, дошао је у Москву, код жене. Убрзо потом је одлучио да се врату у Југославију, коју је називао својом домовином. Уз помоћ тадашњег југословенског амбасадора Вељка Милатовића, добио је излазну дозволу и 30. јула 1956. напустио је Совјетски Савез. По повратку у Југославију, настанио је у Загребу. Бавио се публицистичким радом, и објавио је три књиге: - 7000 дана у Сибиру, Загреб 1971. година - Повратак из Гулага, Загреб 1981. година - Рука из гроба, Загреб 1985. година Његова прва књига „7000 дана у Сибиру“, у којој је описао своје недаће током 20-о годишње робије, била је веома популарна у СФРЈ, доживела је неиколико издања и превођена је на неколико страних језика. Године 1972. је од стрне листа „Вијесник“ проглашена за књигу године, а он је као аутор добио Награду Иван Горан-Ковачић, за најбољу књигу године. Супруга[уреди] Карлова супруга Соња, је била Рускиња. У тренутку његовог хапшења имала је двадесет година и била је у последњем месецу трудноће. Родила је девојчицу, али је она преминула од болести, слабо ухрањена јер је мајка била без основних средстава за живот. Никада није желела да се одрекне мужа, који је сматран народним непријатељем и због тога је била често малтретирана и одбачена од околине. Током Карловог боравка у затвору, у прво време, све до 1940. године неколико пута се дописовала са њим. Потом пет наредних година, током Другог светског рата, о њему није чула ништа. Иако је често мислила да је мртав, није се поново удавала. Карло је тада мислио да се већ одавно преудала и 1945. године је успео да преко једне жене која је радила у логору, са њом успостави контакт. Први пут су се видели, после пуних деветнаест година, марта 1955. године, када је она дошла у посету код њега у Макалово, где је био у прогонству. Године 1956. заједно са супругом је дошла у Југославију, где су у Загребу живели до смрти. Данило Киш у својој књизи „Хомо поетикус“ описује Карла и Соњу Штајнер - поредећи је са хеленском митском јунакињом Пенелопом, која је свог мужа Одисеја, такође чекала 20 година да се врати из Тројанског рата, притом одбијајући многе просце. Киш такође наводи и разлике између Соње и митске Пенелопе, јер је Пенелопа 20 година мирно везла свој вез, док је Соња живела са тешким печатом мужа „издајника“. Литература[уреди] - Карло Штајнер „7000 дана у Сибиру“. „Глобус“, Загреб 1971. година. - Миломир Марић „Деца комунизма“. „Младост“, Београд 1987. година.


ХОГ ИТ, СВИЊСКА И СВИЊСКА РАЗЛИКА; - ЖИВОТИЊЕ - 2020 Која је разлика између вепра и вепра Верује се да је мушка свиња свиња или вепра. Уопштено, то је, међутим, значење речи је још увек различито. Ако је у прошлости, када је живот на селу био на врхунцу, људи знали разлике између тих животиња, онда је у модерном свету тај концепт постао заборављен. Али, у међувремену, овај појединац се може назвати крхотина, дивља свиња, дивља свиња, дивља свиња - лексикон је прилично опсежан. Неке од ових речи налазе се у дијалектима различитих села. Хајде да покушамо да пронађемо разлику између ових мушкараца и они су прилично значајни. Од пете године старости, прасица је спремна за парење са женком, јер хормонални систем потпуно сазрева. Свиње су способне за оплодњу и репродукцију. Свиња је животиња која је кастрирана и храњена за клање. Процедура није тешка, само код мушкараца старости од 10 до 45 дана, сполне жлезде се уклањају. Обично прасад толерише операцију. Током овог периода, они су још увек близу свиње. Стручњаци савјетују да се кастрација изводи што је прије могуће. Након шест месеци не можете постићи жељени ефекат. Обратите пажњу на позитивне особине кастрираних нерастова: мекше и укусније месо; мирно, пријатељско расположење. Узгајивачи су увјерени да ће излаз бити много збуњуји ако је свиња послана на клање. То је животиња чије месо нема непријатан мирис, јер жлијезде које производе неугодну тајну не раде. И већ у 40 недеља млади раст достиже волумен одраслих. После уклањања тестиса, животиње су све више склоне повећању тежине. Остаје само избор добре хране, што ће убрзати процес. Све појединости могу се наћи на примјеру модифицираних свиња у чланку "О кастрацији вијетнамских свиња". Дакле, мушка домаћа свиња је свиња, као и вепар. Оба термина су тачна, али постоји разлика између њих у репродуктивној способности. Која је разлика између свиње и вепра, наравно. Сада - о предностима и недостацима операције. Ако су свиње животиње које су мирне и споре, несташни свиње могу донијети много бриге пољопривредницима. Прије свега, такав појединац има релативно малу тежину. Иако то није велики проблем, они добијају много мање меса. Али након пубертета, нетретирани мушкарци могу постати насилни. Сви се разбијају, беже од дворишта и од оловака. То су већ одређене потешкоће са садржајем, јер морате ухватити бјегунца и обновити сломљене објекте економије. Узгој појединца је превише агресиван. Након што испуни своју мисију у односу на женску особу, шаље се и на лице. Овде лежи још једна невоља, што смо рекли горе. Месо таквих животиња неугодно мирише. Укуси су генерално добри. Али, да се производ не поквари у потпуности, приликом клањања трупа, потребно је пажљиво уклонити мјесто гдје се сакупља сексуална тајна, избјегавајући оштећење ножем. Међутим, овакав поступак не штеди од непријатног мириса и укуса, па се препоручује кастрирање и чекање док се тијело не очисти од тајне два или три мјесеца прије клања дивље свиње. Закључујемо: када се држе мужјаци прасади, ако произвођачи нису потребни, најбоље је кастрирати како не би изгубили квалитет месних производа и избјегли задржавање агресивних свиња. Хистори - Схорт Цоурсе Постоје докази да се у Новој Гвинеји још увек практикује полу-дивље држање свиња. Али ово је изузетак од правила за наше време. Одгајати свиње почео је давно. То се десило пре 12 хиљада година, што доказују археолошка истраживања. Када се родила пољопривреда, животиње су се могле слободно хранити и хранити. Тих дана људи још нису знали за такав концепт као селекцију. Тешко је рећи када су забиљежене разлике између укуса месних производа од вепра и вепра. Може се само нагађати да су ове укусне особине цењене када је дивља свиња била потпуно припитомљена. Већ у време када су почели да граде свињац за домаће свиње, било је потребно побољшати квалитет меса. То је зато што изградња, храњење и други моменти одржавања захтевају трошкове, за разлику од слободне испаше. То је дало подстицај тражењу начина за побољшање квалитета месних производа, што би било исплативо. А на једном од старих ранча, фармер је приметио да свиње и свиње имају значајну разлику у укусу меса. Можда се то десило паралелно у различитим земљама иу различитим временима. Име откривача и тачан датум нису познати. Људи не разликују увек ко је испред њих - свиња, свиња или вепра. У колоквијалном говору нема строгих правила изговора. То јест, било која мушка свиња, било кастрирана или не, може бити названа различитим речима. Вепар или свиња је у сваком случају мушка свиња, и не могу сви знати разлике. Неки чак верују да је друга особа способна за оплодњу. У том смислу, концепти су збуњени и може доћи до конфузије. Чак иу неким књижевним радовима примећене су нетачне изјаве. Посебно место може се дати дијалектима различитих региона. У њима, животиња, било да је то свиња или вепар - није битно, зове се круна. Али обично се овај концепт примјењује на дивље свиње или мушке произвођаче, у којима месо има специфичан мирис. Напишите коментаре о различитим именима дивљих свиња. Погледајте видео: Razlika između krmeta i Camca? (Јануар 2020).


text: Имре Топлак (; Бајмок, 1933 — Нови Сад, 2013) био је југословенски диригент мађарског порекла. Био је један од најзапаженијих југословенских музичких уметника и дугогодишњи диригент Српског народног позоришта у Новом Саду. Биографија Од 1956. до 1958. радио као корепетитор хора Уметничког ансамбла Дома ЈНА. Дипломирао је на Музичкој академији у Београду 1960. године у класи професора Михајла Вукдраговића. Већ следеће године постаје стални диригент опере и балета Српског народног позоришта у Новом Саду. Дириговао је најзначајнија дела оперског, балетског, оперетског, као и симфонијског репертоара. Између педесет оперских и балетских представа, то су: Ђузепе Верди - Набуко, Аида, Симоне Боканегра, Трубадур, Травијата... Ђакомо Пучини - Тоска, Мадам Батерфлај, Боеми, Турандот... Ђоакино Росини - Севиљски берберин, Пепељуга Гаетано Доницети - Љубавни напитак, Лучија од Ламермура, Дон Пасквале, Вива ла Мама... Амилкаре Поникиели - Ђоконда Сергеј Прокофјев - Ромео и Јулија Стеван Христић - Охридска легенда, Сутон Франц Лехар - Земља смешка, Весела удовица (као и прераду Ангела Шурева у балет) Имре Калман - Кнегиња чардаша Јохан Штраус мл. - Слепи миш, Барон циганин, Јабука Петар Стојановић - Војвода од Рајхштата Исидор Бајић - Кнез Иво од Семберије Микис Теодоракис - Грк Зорба и многе друге... Дириговао је и прво извођење балета Адолфа Адама „Жизела”'у СНП-у 11. марта 1962. Наступао је у земљи и иностранству (Египат, Белгија, Луксембург, Чешка, Словачка, Италија, Мађарска, Румунија, Грчка, СССР, Ирак, Северна Македонија...). Добитник је већег броја награда и признања: Југословенске радио-телевизије, Удружења музичких уметника Војводине (УМУВ), Октобарске награде Новог Сада, Златне медаље СНП-а „Јован Ђорђевић” и Ордена рада са златним венцем. Од 1991. до 2008. године се бавио и педагошким радом као стални професор на Академији уметности у Новом Саду. Умро је у Новом Саду, 29. децембра 2013. године. Референце Спољашње везе Рођени 1933. Умрли 2013. Музичари из Суботице Српски диригенти Мађари у Србији Мађарски диригенти


Произвођачи аутомобила из Јужне Кореје одавно су освојили наклоност многих возача. Њихови производи су високог квалитета и беспрекорно раде. Проверавана је током година. Корејци, један од ретких који не заборављају да обнове своју линију. Или га бар побољшати и модернизовати. Какви су резултати и перформансе јужнокорејских инжењера? Узмимо за пример 2 аутомобила са погоном на сва четири точка просјечног цјеновног сегмента. Аргентинска света вера Хиундаи је јужнокорејска аутомобилска компанија, основана 1967. Преведено из корејског значења - модерност. Амблем произвођача симболизира повјерење између продавца и купца. Ово су 2 особе које се рукују. То је био амблем у недавној прошлости. Сада изгледа више као стилизирано слово Х енглеске абецеде. Санта Фе је древни град у југоисточном делу Аргентине. Преведено на руски значи - света вера . Данас је овај модел већ пуштен у 4. генерацију. Генерација издања 1 покренута је пре 19 година. Модерност чини свету веру у 8 верзија: Капацитет мотора (л.) Снага мотора (ХП) Тип мотора Геар бок Дриве 2.0 240 Бензин Аутоматски Фронт 2.0 240 Бензин Аутоматски Фулл 2.0 186 Диесел Аутоматски Фронт 2.0 186 Диесел Аутоматски Фулл 2.2 200 Диесел Аутоматски Фулл 2.2 202 Диесел Аутоматски Фронт 2.2 202 Диесел Аутоматски Фулл 2.4 188 Бензин Аутоматски Фулл Киа је такође јужнокорејски произвођач аутомобила. Његова прича почиње 1944. године. Дешифровање имена произвођача је такво - изаћи из Азије на цео свет. Икона симболизира глобус (елипсу) и покрива цијели свијет из Азије (натпис у овалу). Модел Соренто је добио име од италијанског градића Сорренто. Једна генерација аутомобила почела је да производи 2002. године. Данас производе побољшану верзију треће генерације. Италијански празник за госте долази са монтажне линије у 4 верзије: 2.4 188 Бензин Аутоматски Фронт 3.5 249 Бензин Аутоматски Фулл У овим машинама, асортиман мотора представљају и дизел и бензински мотори. Монтажни мењачи су изузетно аутоматски. Погон на аутомобилима може бити и предњи и погон на сва четири точка. Зависно од конфигурације. Оба аутомобила спадају у класу аутомобила са могућношћу кретања на путу. Квалитет производа и одличне перформансе. Ове опције су заједничке произвођачима. Запремина резервоара за гориво у аутомобилима је иста и њен капацитет је 71 литра горива . Висина је идентична - 185 милиметара . Знати у поређењу Ученици произведени у Јужној Кореји. Али Азија има прилику да се окупи у Русији. Запремина пртљажника данас је импресивна - 1036 литара . То је скоро 500 литара више од колеге. Распршеност аргентинског полицајца је до 100 километара на сат, нешто мање од талијанског полицајца. 10.4 секунди вс 10.05 секунди . Маса Санта Фе је 117 килограма мања од конкурентске и износи 1.780 килограма . Потрошња горива је незнатна, али се разликује у корист италијанског одмаралишта. На врху асортимана, из Азије, аутоматски мењач са 8 брзина је уграђен у пару са 3.5-литарским мотором. Такође, ова опрема се разликује од Санта Фе у присуству 7 седишта. Санта Фе се одликује разноликошћу понуђених мотора. Постоје мотори запремине 2, 0 литара. Другови у радњи се не могу похвалити својим присуством. Света вјера има чак 8 варијација, а противник је само 4. 1 серијска копија Санта Феа напустила је монтажну радионицу 2000. године. 1 конкурентски аутомобил 2 године касније - 2002. године. Данашњи Санта Фе је четврта генерација аутомобила, а колега из разреда је побољшана верзија треће генерације. Просечна цена аргентинског полицајца је 2 000 00 рубаља, а за италијанског полицајца 2 300 000 рубаља . Број геометрије тела се разликује: Санта фе 4770 1680 2765 Соренто 4800 1690 2780 Оба аутомобила су одлична вожња. И што је више коњских снага у аутомобилском мотору, то боље иде. Под овим условима, главне тачке евалуације су физички параметри. Колико можете ставити у пртљажник када путујете у земљу или море? Који аутомобил је удобнији за седење на стражњим путницима? Према власницима Санта Фе-а, он боље одговара тим критеријима. Куповину овог аутомобила ће употпунити добар бонус у форми корејског скупа. Разлика у цени неће оставити равнодушне људе који имају жељу да обуздају страст за вишком потрошње. Када конкуренција такмичара за одређеног клијента добије боју жестоке борбе, Киа добија озбиљан адут - аутомобил у максималној конфигурацији. 249 коња испод хаубе, 3, 5 литарски мотор, 7 седишта. У додатку модерних и иновативних сигурносних система, навигације, мултимедије. Све изгледа скупо и богато. Овај аутомобил је виши од једне главе чак и код браће и сестара у радионици за склапање. Да би се у потпуности испунили први утисци о дуго очекиваном откупу, боље је боље упознати је. Ауто салони су бесплатни и радо помажу у организацији овог догађаја. Пошто су прошли оба аутомобила, и након што су их пажљиво погледали, могуће је судити о томе колико ће одговарати особи. Када престанете са избором, одлука може да утиче и на мали детаљ - светла инструмент табле или тактилни осјети од завршних материјала.


Музыка 4кл [Учебное пособие] ISBN: 978-5-09-062695-8 feed_id: 6482 pattern_id: 8354 book_author: Сергеева Галина Петровна book_name: Музыка 4кл [Учебное пособие] book_isbn: 978-5-09-062695-8