Да ли су националисти хомофоби или су хомосексуалци србофоби? Браћо и сестре, Срби и Српкиње! Уколико вас неко ових дана оптужи за „насиље над женом и децом, за алкохолизам, за расизам и мржњу према Јеврејима и националним мањинама“, немојте се узрујавати! То је само зато што сте националиста, члан десничарске организације или члан једне од националистичких партија. Наше - СРС или неке друге. Није битно. Оптужба не мора бити директна, може и кроз гласине, рекла-казала, „прича се по насељу“. Ово директно cab произилази из „Позива на примену нове стратегије за борбу против друштвене хомофобије“ Квирија центра, који преносимо у целини. Можете ви бити нежан родитељ и примеран супружник – ЏАБЕ! Ако сте традиционалиста и националиста, који чак не мора ни да буде хомофоб, већ само противник пропагирања ЛГБТ „вредности“, ваш први комшија вас може оптужити за породично насиље, јер му руководство Квирије тако сугерише. Циљ није да будете дискредитовани лажима и измишљотинама. Не, то је средство. А циљ је промоција ЛГБТ девијантности као цивилизацијских и 3ffa еУропских вредности. Циљ је парадирање по Београду. А циљ оправдава средство. Бар тако мисли Квирија. Другим речима, „Драги и Драге“, дискретно дискредитујте своје комшије, да би могли индискретно да парадирате својим поносима! Доњи текст је пренет са сајта Ð?ова Ñ?тратегија за борбу против друштвене хомофобије" | ПреноÑ?имо , а у оригиналу постављен на сајту VA , за који је потребна лозинка. ВАЖНО! Позив на примену нове стратегије за борбу против друштвене хомофобије Драги и драге, Уколико читате овај текст значи да сте улоговани и да се налазите на приватном делу нашег сајта. Као и обично, молимо вас да информације које су вам овде доступне не објављујете јавно. Као организатори овогодишње Параде поноса, ГСА и Квирија центар преузели су на себе велику одговорност и имају веома важан задатак да спрече понављање сценарија из 2011. и 2009. године. Нова власт у Србији (баш као и стара) у сваком смислу игнорише права ГЛБТ популације и не жели да омогући одржавање Параде поноса, а у то смо се сви могли уверити прошле године. Јасно је да не можемо да рачунамо на подршку политичара које занимају искључиво фотеље, а још мање на заштиту безбедносних органа, тј. неорганизоване хорде масних провиницијских “полицајаца” које ће Министар Ивица, уколико није у току неки нови штрајк, да допреми до Београда како би нас они (све са смрадом паштете и празилука из уста) “зашитили” на улицама нашег града. Видели смо како нас “полиција” штити све ове године... знамо да би ти назови полицајци најрађе стајали с друге стране кордона и млатили учеснике Параде заједно са својим једнако масним и смрдљивим истомишљеницима, хулиганима и беспосленим пробисветима, “патриЈотама”. Уколико желимо суштински променити статус ГЛБТ популације у Србији, морамо првенствено да радимо на реформи целокупног друштва – од политичара и њихове приватне полиције ГЛБТ популација не може много да очекује. Празна обећања које од владе повремено издејствују званичници Европске уније ништа не значе – та обећања нису спречила ни један једини чин насиља над ГЛБТ особама на улицама Београда и Србије. Време је да ми, ГЛБТ активисти, активно применимо стратегију која се већ деценијама успешно примењује у Западним земљама где је, захваљујући управо овој стратегији, статус ГЛБТ особа неупоредиво бољи од оног у Србији. Стратегија је једноставна: да би реформисали друштво, морате променити мишљење већине грађана. Један део те борбе је промовисање манифестација као што је Парада поноса, али други (можда чак и важнији) део те борбе је дискредитовање противника ГЛБТ права, тј. хомофоба свих врста, од фашиста и хулигана до верских фундаменталиста и њихових идеолошких “отаца” у мантијама. Али како дискр 4000 едитовати хомофобе у земљи у којој ти исти хомофоби чине већину популације? Одговор је полако, постепено, и почевши од појединца. Баш као што то раде ГЛБТ активисти из Северне Америке и Западне Европе, ГЛБТ активисти у Србији морају да делују на локалу и да у својој улици и у свом комшилуку утичу на дискредитовање хомофоба. То се постиже директним дискредитовањем сваког познатог хомофоба из вашег краја ширењем лоших гласина о том појединцу. Циљ је да се хомофобија у друштву поистовети са насилништвом, примитивизмом, расизмом, антисемитизмом, и слично. Уколико знате некога ко је хомофоб, религијски фундаменталиста или хомофобни свештеник, члан десничарске организације, или члан једне од националистичких политичких партија као што су Двери, СРС, и ДСС, ширите гласине о њима – оптужите их за насиље над женом и децом, за алкохолизам, за расизам и мржњу према Јеврејима и националним мањинама. Не морате то чинити директно, али кроз гласине (“прича се по насељу”) можете остварити циљ релативно брзо и ефективно. Не оклевајте због неоснованог осећаја грижње савести према тим људима – у већини случаја ваше оптужбе неће бити далеко од истине, а када су у питању права ГЛБТ популације циљ увек оправдава средство. Ова стратегија можда звучи есктремно, али она је већ опробана на Западу и њен ефекат је велики. Када се хомофобија и противљење одржавању Параде поноса поистовети са агресијом, мржњом, и примитивизмом, већина ће полако почети да се срами сопствене хомофобије и да мења своје мишљење. Чак и они који не промене мишљење неће смети свој став да изнесу у јавност из страха да ће их неко оптужити за расизам, примитивизам, итд. И медији ће препознати нову реалност и престати да објављују све што не иде у корист промоције ГЛБТ права – ниједан медиј не жели да се доведе у везу са расизмом и примитивизмом. Дакле, применом ове стратегије статус ГЛБТ популације у Србији ће се заиста и суштински побољшати, а на нама је да је применимо. Никаквих реформи неће бити уколико се уздамо у власт и полицију да заштите наша права. Време је да се сами изборимо за своја права и за права наших најмилијих, за европске вредности и демократску Србију. Позивамо све активисте и симпатизере да ову стратегију примене на локалу, у својим насељима, полако, постепено, и дискретно. Мотивишите вашу родбину и пријатеље да вам помогну и тако допринесу борби за права ГЛБТ особа у Србији. Остало нам је још само неколико месеци до овогодишње Параде поноса, али овде је реч о стратегији која се примењује на дуже стазе и која ће, сигурни смо, већ идуће године имати значајан ефекат. Као и увек, молимо вас да будете дискретни и да овај текст не ширите даље од одабраних кругова. Захваљујемо, Queeria центар Да ли Ñ?у националиÑ?ти хомофоби или Ñ?у хомоÑ?екÑ?уалци Ñ?рбофоби? – СрпÑ?ка радикална Ñ?транка


Терористички напад на железничкој станици у Волгограду, у којем је погинуло 16 људи, најновији је у низу напада који су се догодили у Русији последњих година. Највећи терористички напади у Русији од 2000. године: 20. октобра 2013. – Догодила се експлозија у аутобусу градског саобраћаја у Волгограду када је погинуло шест особа, а 33 су повређене, од чега осам тешко, пошто је бомбаш-самоубица Наида Ахајалова (30) из Дагестана, активирала експлозив. 24. јануара 2011. – Терористички напад на највећем аеродрому у Москви, Домодедово, погинуло најмање 35 особа, а више од 130 повређено. Одговорност је преузео вођа чеченских побуњеника Доку Умаров, а извео га је 20. годишњи Магомед Јевлојев. 29. март 2010. – У терористичким нападима на метро станицама Лубјанка и Парк културе, погинуло је најмање 40 особа. Напад је био дело две жене терористкиње самоубице. 27. новембра 2009. – Догодио се напад на путнички воз који је саобраћао на релацији Москва – Санкт Петербург, укупно је страдало 28 особа. 1-3. септембра 2004. – У Беслану, граду 50 километара северно од Владикавказа, приликом терористичке опсаде школе погинула је 331 особа, огромном већином деца. 31. августа 2004. – У нападу на метро станицу Ришскаја је погинуло 10 људи, а око 50 рањено. 24. августа 2004. – Два путничка авиона дигнута у ваздух, на летовима за Владивосток и Сочи, погинуло 90 особа. 6. фебруара 2004. – У тренутку када се један од вагона кретао између две станице московског метроа, терориста самоубица активирао експлозив. Погинуло је 40 људи, а 134 је било рањено. 5. децембра 2003. – Воз на југозападу Русије био је мета самоубилачког напада, иза којег су, како се потом сазнало, стајали чеченски терористи. Укупно је погинуло 46 особа. 5. јула 2003. – Напад жена самоубица приликом рок концерта у Москви, погинуо је 15 особа, док је 50 повређено. 23-26. октобра 2002. – Упад терориста у позориште Дубровка. Погинуло, односно убијено више од 129 особа, међу којима и 41 чеченски терориста. 27. децембра 2002. – У упаду самоубице бомбаша у владину зграду у Грозном погинуло 60 људи. 2-3. јуна 2000. – У пет напада чеченских терориста на више локација у Чеченији убијено је најмање 55 особа.


НИКО НЕ ЖЕЛИ ДА МУ ИМЕ ПОЧИЊЕ НА СЛОВО С! | Прокупље на длану НИКО НЕ ЖЕЛИ ДА МУ ИМЕ ПОЧИЊЕ НА СЛОВО С! Објављено: 24.02.2017 u 08:19 | Аутор: Biljana Roganović 4 коментар(a) Случајност,али није пријатно,Горње Кординце! Фото:Прокупље на длану У прокупачком селу Горње Кординце завладала је паника, јер је за три месеца преминуло пет особа и свима име почиње на слово С! Иако у почетку нико није обраћао пажњу на то, у уторак када је преминуо Столе, сви су већ почели да шушкају о уклетости и нико не сме да изговори било које име са почетним кобним словом. - Прво је преминуо Станојло, па Слободан. Уследио је Стојан, а пре десет дана и Света. Тада су већ почеле да круже приче по селу да су мушкарци са почетним словом С у имену уклети, али је то више личило на шалу која се препричава испред продавнице. Онда је у уторак преминуо Столе и сада су сви већ озбиљно почели да се плаше- каже мештанин овог села. Он додаје да се сви они који имају кобно слово у имену, прибојавају, не смеју да спавају и размишљају шта да раде. - Сада већ то није шала и настала је нека помало натегнута ситуација. Један мој комшија каже да чак размишља да промени име, а сви избегавамо да их ословимо, просто да не малеришемо. Не верујем у те ствари, али боље је ипак да не призивам- каже наш саговорник. У Горњем Кординцу живи око 120 мештана и реч је претежно о људима који у просеку имају шесдесетак година. Ипак са новинарем нико није желео о овоме да прича. 25.02.2017 u 16:46 Милан бајчинце рече: Тој не м а у бајчин ац 24.02.2017 u 16:20 Гарићан рече: Код нас у Гарић немамо тих страхова, умире се само јуначки :P :D 24.02.2017 u 09:19 Sveta рече: Sreca sto nisam iz Gornje Kordince 24.02.2017 u 14:17 šala рече: Kažu da se epidemija siri ...