text: Аристотел (; 384. п. н. е. — 322. п. н. е.) био је старогрчки филозоф и беседник, Платонов ученик и једна од најутицајнијих личности у историји европске мисли. Аристотел је био грчки филозоф и научник који је рођен македонском граду Стагира, Халкидики, на северној периферији класичне Грчке. Његов отац, Никомах, је умро кад је Аристотел био дете, након чега је Проксенус од Атарнеуса постао његов старатељ. У својој осамнаестој години, пошао је на Платонову академију у Атини и остао је тамо до своје 37. године (-{c.}- 347. п. н. е.). Његови рукописи покривају многе теме – укључујући физику, биологију, зоологију, метафизику, логику, етику, естетику, поетику, позориште, музику, реторику, лингвистику, политику и владу – и чине први свеобухватни систем западне филозофије. Убрзо након Платонове смрти, Аристотел је напустио Атину и, на захтев Филипа Македонског, подучавао је Александара Великог почевши од 343. п. н. е. Према писању -{Encyclopædia Britannica}-, „Аристотел је био први истински научник у историји ... [и] сваки научник му дугује.“ Подучавање Александра Великог је пружило Аристотелу многе могућности и обиље материјала. Он је основао библиотеку у Лицеју која је помагала у продукцији многих од његових стотина књига. Чињеница да је Аристотел био Платонов ученик је допринела његовом раном гледишту платонизма, међутим након Платонове смрти, Аристотел се уронио у емпиријска изучавања и удаљио се од платонизма у корист емпиризма. Он је веровао да сви људски концепти и сво њихово знање ултимативно базирани на перцепцији. Аристотелово гледиште на природне науке представља подлогу у основи многих његових радова. Аристотелови погледи на физичке науке темељно је обликовало гледиште средњевековних учењака. Његов утицај досеже до ренесансе и није био систематски замењен до просветитељства и теорија као што је класична механика. Нека од Аристотелових зоолошких опажања, као што је -{hectocotyl}- (репродуктивна) рука октопуса, нису потврђена, нити оспорена до 19. века. Његови радови садрже најранију познату студију логике, која је инкорпорирана у касном 19. веку у модерну формалну логику. Биографија Аристотел је рођен у Стагири, грчкој колонији на македонском полуострву. Његов отац, Никомах, радио је као дворски лекар код краља Аминтаса III Македонског, деде Александра Великог. Верује се да су Аристотелови преци били на овој дужности и код ранијих македонских краљева. Претпоставља са да је, када је отишао у Атину са 18 година, Аристотел имао и нека знања из медицине која је добио од оца. Од 18. до 37. године похађа Академију као Платонов ученик. Разлике у филозофским ставовима биле су основа за стварање разних легенди о односима Платона и Аристотела. Евидентно је да су неслагања у ставовима постојала, пошто Аристотел врло рано показује интересовање за природне чињенице и законе за разлику од Платонових идеалистичких ставова. Било како било, нема никаквих доказа да су за време Аристотеловог боравка на Академији односи између двојице филозофа били затегнути или прекинути. Заправо, Аристотелово понашање после Платонове смрти, његова стална сарадња са Ксенократом и осталим платонистима, те референце на Платоново учење у његовим делима доказују да је, иако је и било сукоба мишљења између Аристотела и Платона, међу њима постојало дубоко разумевање и толеранција. Такође, приче кажу да је Аристотел највише неслагања имао са епикурејцима, који су били познати и као „клеветници“. Иако се овакве легенде често налазе код раних хришћанских писаца као што су Јустин Испосник и Григорије Назијазин, разлог лежи највише у чврстом систему вредности који су Аристотелу усадили рани хришћански јеретици, а понајмање у неком добро утемељеном историјском веровању. После Платонове смрти (346. п. н. е.), Аристотел са Ксенократом одлази на двор Хермијаса, владара Атарније у Малој Азији и жени се са Питијом, владаревом нећакињом и покћерком. Године 344. п. н. е., Хермијас гине у побуни и Аристотел са породицом одлази у Митилену. После годину-две, око 434. године п. н. е. на позив краља Филипа II Македонског отишао је у македонску престоницу Пелу да би постао учитељ краљевог сина Александра III, који је тад имао 13 година. Плутарх пише да Аристотел Александра није поучавао само етици и политици већ га је упућивао и у далеко дубље тајне филозофије. Мноштво је доказа да је Александар много научио од Аристотела, а и да је Аристотел имао користи поучавајући младог принца (иако се Бертранд Расел не слаже с овим наводима). Захваљујући овом утицају, Аристотел је од Александра добијао значајна новчана средства за набавку књига, а по свему судећи, обновљена моћ Александрове војске последица је, барем делимично, и Александровог односа са Аристотелом. По наводима Плутарха и Диогена, Филип је 340. п. н. е. године до темеља спалио Стагиру, Аристотелов родни град, али је Аристотел успео наговорити Александра да га обнови. Око 335. п. н. е., Александар одлази у поход на Азију а Аристотел, који је од Александровог доласка на македонски трон имао улогу неслужбеног саветника, одлази поново у Атину и отвара сопствену филозофску школу. Могуће је да је Аристотел, по казивању Аула Гелијуса, водио школу реторике за време свог претходног боравка у Атини; али, сада, следећи Платонов пример, он почиње давати редовне часове из филозофије у гимназијуму саграђеном у част Аполона Ликијског, по којем је школа добила име Лицеј. (Школа је такође била позната и као перипатетичка школа пошто је Аристотел волео да расправља о филозофским питањима са својим ученицима шетајући горе-доле, -{peripateo}- (лагана шетња), -{peripatoi}- (око гимназијума). За време тринаестогодишњег периода (335. п. н. е. — 322. п. н. е.) који је провео поучавајући у Лицеју, Аристотел је написао већину својих дела. По узору на Платона, пише „Дијалоге“ у којима популарним језиком износи основе свог учења. Такође је написао неколико студија (о којима ће бити говора касније) о физици, метафизици итд; у којима је стил формалнији, а језик ученији него у „Дијалозима“. Ови текстови откривају у којој мери су му били корисни материјали и писани извори које му је Александар својевремено обезбедио. Они посебно показују повезаност његовог учења са радовима грчких филозофа, његових претходника, те како је наставио, лично или преко других филозофа, истраживања природних појава. Плиније тврди да је Александар ставио под Аристотелов надзор све ловце, рибаре и птичаре у свом краљевству те све надзорнике краљевских шума, језера, мочвара и пашњака што је било врло вероватно узевши у обзир Аристотелова радове из зоологије. Аристотел је изузетно добро познавао радове својих претходника тако да Страбон констатује да је Аристотел међу првима почео стварати велику библиотеку. У последњим годинама Аристотеловог живота односи између њега и Александра постају веома затегнути захваљујући страдању и казни Калистеновој којег је Аристотел својевремено препоручио Александру. Без обзира на све, у Атини су и даље сматрали Аристотела Александровим пријатељем и представником Македоније. Наравно, након што је у Атину стигла вест о Александровој смрти и након што избили немири који су довели до Ламијског рата Аристотел постаје непопуларан као и сви Македонци. Атмосферу непоштовања и омражености, коју су својевремено осетили Анаксагора и Сократ, доживео је, још безразложније, и сам Аристотел. Напушта Атину изјављујући (по сведочењима многих античких ауторитета) да неће пружити Атињанима шансу да се по трећи пут огреше о филозофију. Налази уточиште на свом сеоском имању у Калкису у Еубеји где и умире следеће године, 322. п. н. е. од дугогодишње болести. Приче да је његова смрт последица тровања кукутом, као и легенда да се бацио у море „јер није могао објаснити таласе“ немају историјске основе. Врло мало се зна о Аристотеловом физичком изгледу осим из њему ненаклоњених извора. Његове очуване статуе и бисте, које вероватно датирају из првих година деловања перипатетичке школе, приказују човека просечне висине, оштрих црта лица и проницљивог погледа. На основу његових текстова, тестамента (несумњиво веродостојног), одломака из његових писама те сведочења његових објективних савременика закључујемо да се радило о високоморалном човеку благе нарави, посвећеног породици и пријатељима, који је благо поступао са својим робовима, био милостив према својим непријатељима и противницима и захвалан својим доброчинитељима. Када је платонизам престао да доминира светом хришћанске мисли и када су се Аристотелови радови почели проучавати објективно и без страха, у делима хришћанских писаца 13. века (исто као и код објективних писаца његовог времена) Аристотел се описује као човек благе нарави, достојанствене појаве, скроман и без иједног моралног недостатка, „највећи од оних који знају“. Облици државног уређења Аристотел је, за разлику од Платона, више био оријентисан на истраживање постојећег друштва. Анализом 158 устава грчких полиса, он је поделио државна уређења на: добра (монархија, аристократија и република) и лоша (тиранија, олигархија и демократија). Аристотелови списи Дела: "Органон" (сакупљени Аристотелови логички списи), Поетика (О песничкој уметности), "Реторика", "Никомахова етика" (Никомах је био његов отац), "Политика", "Метафизика", "Физика", "О души". Његови наследници су учили по његовим књигама и по књигама које су писане на основу његових дела. А, он је први који је објективно описао сво дотадашње знање. Нагласак на "објективно", јер други филозофи су писали дела, песме, дијалоге. Аристотел је писао уџбенике, у којима је први пут уредно побројао сва дотадашња знања (и, наравно, дописао открића до којих је и сам дошао). Логика Аристотел је сматрао да људско мишљење не може одражавати објективну стварност нити спознати објективну истину, ако само није постављено на сигурне принципе. Показује да је метода индукције пут до спознаје, да се од појединачне ствари дође до одређеног појма. Каже да свако живо биће има способност опажања, али људи се одликују још и тиме, да запажено могу задржати у сећању. Дакле од запажања долази до сећања, одатле услед честог понављања – искуство о дотичном предмету, а самим искуством човек стиче практично умеће и знање. Предмет опажања је само појединачно, а појам, као опште – односи се на мноштво појединачног, и до њега се долази путем индукције. Међутим, спознаја не остаје само на појму, јер се појмови у неком суду могу опет сврстати под још уопштеније појмове, чиме Аристотел прелази на учење о категоријама тј. о најопштијим предикатима. Аристотел их је нашао 10: супстанција, квантитет, квалитет, релација, место, време, положај, поседовање, деловање и трпљење. Да би се људско мишљење могло одржати, оно мора имати основне принципе, који ће бити општеважећи и није их неопходно доказивати. Аристотел их своди на ова три: принцип идентитета (све што је истинито мора се потпуно само са собом подударати), принцип контрадикције (немогуће је да се једноме и истоме на исти начин једно и исто одређење додаје и не додаје), те принцип искључења трећег (између контрадикторних ставова не може бити трећег). Према томе Аристотелова логика (он је зове аналитика – вештина раздвајања) није сама себи сврха, нити се бави празним апстракцијама, него полази од реалног, појединачног предмета, и проучава како се он спознаје у садржајном мишљењу. Доследно томе, Аристотел каже, да је објект опажања постојао пре самог опажања те да ће он и даље постојати ако се то опажање укине. Стога судови могу бити позитивни (истинити) и негативни (лажни). Такође је могуће из општег, дедуктивним путем, доћи до појединачног, што се најбоље види у силогизму: „Ако се А исказује о сваком Б и Б исказује о сваком Ц, онда се А исказује о сваком Ц.“ Силогистичком формом закључивања се два става премисе доводе у међусобни однос, те се изводи трећи став закључак. Аристотел свуда употребљава четири основне познате врсте ставова: А – универзално позитиван Е – универзално негативан И – партикуларно позитиван О - партикуларно негативан. С обзиром на ово може се рећи да је Аристотелова логика у ствари теорија односа А, Е, И и О. Аристотел такође сматра, да дијалектички закључак, закључак из вероватних премиса, није ни истинит ни лажан, већ вероватан, али има своју вредност јер постављањем супротних теза врши контролу самог мишљења и његових тврдњи. Поред дијалектичког закључка, постоји још и софистички који је према Аристотелу обмањујући, јер је изведен из погрешних премиса. Истиче да дијалектичар није свестан својих грешака, док софист јесте. Уз те две врсте закључака постоје и научни закључци, који служе у науци као сигурно средство за стицање нових спознаја. Иако је Аристотелова логика, логика појмова, он је познавао и неке законе логике ставова, као нпр. закон контрапозиције: „Када се две појаве односе једна према другој да, ако је једна, онда је нужно и друга, онда ако нема друге, нема ни прве.“ Вредност и значај Аристотелове логике је јединствена, како у историји тако и данас, те можемо рећи да је она испунила свој задатак јер је постала сигурно средство за испитивање тврдњи и доказа. Метафизика Првобитна је метафизика била тематски оријентисана на надчулни свет, те је представљала чисту теологију. То је била наука о чистом, савршеном постојању и о највишем добру, а касније постаје учење о свим врстама и значењима постојања, односно општа наука о бићу као бићу и о чулним стварима. Код Аристотела постоје 4 дела метафизике, а то су онтологија (наука о бићу као бићу), психологија (наука о бићу у односу на људску душу), космологија (биће у односу на свет) и теологија (биће у односу на божанско). Називи за метафизику су варирали, зависно од издања, често је коришћен термин „прва филозофија“ (-{filosofia prota}-), софиа (мудрост) или теолог Етика Аристотел, за разлику од Платона, цени уметност а нарочито грчке трагедије јер етички делују на гледаоца (творац је термина катарза — прочишћење путем страха и сажаљења). За Аристотела, највеће добро је срећа. Она зависи од наших умних способности. Тврдио је да је највећа врлина средина између две крајности. Учење о врлини Аристотел је изложио у свом делу Никомахова етика, где је полазио од онога у чему се сви људи слажу, а то је да је циљ људског живота или блаженство, које није површни хедонизам, нити материјално богатство или слава, већ је срећа или блаженство - добро по себи или самовредност. Аристотел је тврдио да је човек по природи политичко биће (-{zoon politikon}-) и да своју суштину изражава тек у заједници. Врлине је поделио у две категорије. Прва су етичке (практичке) врлине, а друге дијаноетичке. За прве је карактеристично то да се оне темеље на средини, типа храброст која је средина између плашљивости и потпуне несвесности опасности. Дијаноетичких врлина има 5: епистеме (знање), софиа (мудрост), техне (вештина), нус (разум) и фронесис (животна мудрост). Политичка филозофија Аристотел је поделио државне облике на основне две групе: добре и лоше. Добре облике представљају: монархија аристократија република Лоше облике представљају: тиранија олигархија демократија Разлика између Платонове и Аристотелове државе Платон је у својој „Држави“ покушао да формулише апсолутно најбољу државу, док је Аристотел уочио да не постоји апсолутно најбоља држава већ само релативно најбоља држава у односу на постојеће стање. Како не би дошло до забуне, Аристотел је створио своју слику која је представљала "Аристотелову најбољу државу" међутим базирала се на реалним принципима за разлику од Платонове, он своју државу објашњава као ону која стоји између Платоновог комунизма и принципа -{laissez-faire}- крајњег индивидуализма. Платонова идеална држава има три сталежа (филозофи, војници, робови), док Аристотелова има два сталежа и то: управљачки сталеж и сталеж робова. Аристотел је погрешно формулисао почетну премису о робовима а то је да су они такви по својој природи, док су у стварности они такви зато што их таквим чини друштво. У самој тој тврдњи Аристотел је формулисао и расну теорију друштва. Аристотел је био реалнији од Платона пошто се залагао за државу по узору на Атину. Он је проучавао постојеће уставе грчких држава и из њих извлачио закључке. Аристотел је, такође, државу приказивао у организацијском облику. Критика Захваљујући својој свестраности и храбрости, Аристотел је успео да обухвати и синтетизује оба правца у дотадашњој грчкој филозофији: учење о природи и учење о моралу; такође је, на основу филозофске мисли претходника својих учитеља, пронашао изгубљену нит научног развоја „досократовске“ Грчке, наставио то дело доследним и детаљним проучавањима и свеобухватним посматрањима, те од добијених података саградио величанствену грађевину организоване науке. Аристотел је имао обичај да у уводима својих дела наводи радове својих претходника који су се бавили истом темом као и његов актуелни рад и да сваких такав рад аргументовано побије и дисквалификује. Али, „братоубилачка помама“ омогућила нам је детаљније упознавање са досократовском филозофијом. Аристотелова астрономија није претерано опширна и не даје превише новог у односу на његове претходнике. Он одбацује Питагорино учење по којем је Сунце средиште нашег система и ту част радије додељује Земљи. Али, његова мала расправа о метеорологији пуна је бриљантних запажања и чак и њен спекулативни део показује сву блиставост Аристотеловог ума. Аристотел поставља и нека у оно време врло луцидна питања из науке о наслеђу. Нека жена из Елиде удала се за Црнца; њихова деца била су бела, али се у следећој генерацији појавила негроидност. Тим поводом, Аристотел је поставио питање где је у средњој генерацији био сакривен наследни елемент негроидности? -{Prudens quaestio dimidium scientiae}- — мудро питање јесте половина знања, али само половина, а човечанство је одговор на то важно и интелигентно питање морало чекати више од два миленијума до епохалних експеримената Грегора Мендела (1822—1882). Најпознатији и најоригиналнији Аристотелов допринос филозофији је његово учење о силогизмима. Види још Непокренути покретач Аристотелови списи Аристотелизам Ентелехија Референце Литература -{J. L. Ackrill (1997). Essays on Plato and Aristotle, Oxford University Press, USA.}- A popular exposition for the general reader. These translations are available in several places online; see External links. Bakalis Nikolaos. Handbook of Greek Philosophy: From Thales to the Stoics Analysis and Fragments. -{Barnes J. (1995). The Cambridge Companion to Aristotle, Cambridge University Press.}- -{Bolotin, David (1998). An Approach to Aristotle's Physics: With Particular Attention to the Role of His Manner of Writing. Albany: SUNY Press. A contribution to our understanding of how to read Aristotle's scientific works.}- -{Myles Burnyeat et al. (1979). Notes on Book Zeta of Aristotle's Metaphysics. Oxford: Sub-faculty of Philosophy.}- -{Chappell, V. (1973). Aristotle's Conception of Matter, Journal of Philosophy 70: 679–696.}- -{Code, Alan. (1995). Potentiality in Aristotle's Science and Metaphysics, Pacific Philosophical Quarterly 76.}- -{Frede, Michael. (1987). Essays in Ancient Philosophy. Minneapolis: University of Minnesota Press.}- -{Eugene Gendlin (2012). Line by Line Commentary on Aristotle's De Anima, Volume 1: Books I & II; Volume 2: Book III. Spring Valley, New York: The Focusing Institute. Available online in PDF.}- -{Gill, Mary Louise. (1989). Aristotle on Substance: The Paradox of Unity. Princeton: Princeton University Press.}- Terence Irwin . Aristotle's First Principles. -{Knight, Kelvin. (2007). Aristotelian Philosophy: Ethics and Politics from Aristotle to MacIntyre, Polity Press.}- -{Lewis, Frank A. (1991). Substance and Predication in Aristotle. Cambridge: Cambridge University Press.}- -{Lord, Carnes. (1984). Introduction to The Politics, by Aristotle. Chicago: Chicago University Press.}- -{Loux, Michael J. (1991). Primary Ousia: An Essay on Aristotle's Metaphysics Ζ and Η. Ithaca, NY: Cornell University Press.}- Maso, Stefano (Ed.), Natali, Carlo (Ed.), Seel, Gerhard (Ed.). Reading Aristotle: Physics. VII.3: What is Alteration? Proceedings of the International ESAP-HYELE Conference. [Reprinted in J. Barnes, M. Schofield, and R. R. K. Sorabji, eds.(1975). Articles on Aristotle Vol 1. Science. London: Duckworth 14–34.] -{Pangle, Lorraine Smith (2003). Aristotle and the Philosophy of Friendship. Cambridge: Cambridge University Press. Aristotle's conception of the deepest human relationship viewed in the light of the history of philosophic thought on friendship.}- -{Reeve, C. D. C. (2000). Substantial Knowledge: Aristotle's Metaphysics. Indianapolis: Hackett.}- A classic overview by one of Aristotle's most prominent English translators, in print since 1923. -{Scaltsas, T. (1994). Substances and Universals in Aristotle's Metaphysics. Ithaca: Cornell University Press.}- -{Strauss, Leo (1964). "On Aristotle's Politics", in The City and Man, Chicago; Rand McNally.}- For the general reader. John Lloyd Ackrill: Aristoteles. Eine Einführung in sein Philosophieren.. De Gruyter. (knappe Einführung vor allem in die theoretische Philosophie) Jonathan Barnes: Aristoteles. Eine Einführung.. Reclam, Stuttgart 1999. (knappe Einführung; Biographisches und Naturwissenschaftliches relativ ausführlich, wenig zur praktischen Philosophie) Thomas Buchheim: Aristoteles.. Herder, Freiburg i. Br. (Einführung mit Schwerpunkt auf dem Organon, der Naturphilosophie und Metaphysik; wenig praktische Philosophie, keine Rezeption; kommentierte Bibliografie) Wolfgang Detel: Aristoteles.. Reclam, Leipzig. (Einführung mit hohem systematischem Anspruch, insbesondere zu Wissenschaftstheorie und Metaphysik; Kapitel zum Neoaristotelismus des 20. Jahrhunderts) Otfried Höffe: Aristoteles.. 3. izdanje. Beck. (Biographisches, praktische Philosophie und Rezeption ausführlich; Bezüge zu anderen Epochen, insbesondere der Neuzeit) Christof Rapp: Aristoteles zur Einführung.. 4. izdanje. Junius, Hamburg. (singuläre Darstellung der Handlungstheorie, der Semantik, Dialektik und Rhetorik sowie Ontologie; nichts zur Person; hilfreiche, thematisch gegliederte Bibliografie) Christopher Shields: Aristotle.. (umfangreiche thematisch gegliederte Einführung) (Review ) Wolfgang Welsch: Der Philosoph: Die Gedankenwelt des Aristoteles.. Fink (Wilhelm), München. -{Ingemar Düring: Aristoteles. Darstellung und Interpretation seines Denkens. Winter, Heidelberg}- 1966 Hellmut Flashar: Aristoteles. In: Hellmut Flashar (ed): Grundriss der Geschichte der Philosophie. Die Philosophie der Antike, Band 3: Ältere Akademie, Aristoteles, Peripatos.. 2. izdanje. Schwabe, Basel. Hellmut Flashar: Aristoteles: Lehrer des Abendlandes, Mü. William K. C. Guthrie: A History of Greek Philosophy.. Bd. 6: Aristotle. An Encounter.. (sehr gut lesbar, aber nichts zur Logik) John M. Rist: The Mind of Aristotle: A Study in Philosophical Growth. University of Toronto Press. Toronto. (behandelt die Entwicklung von Aristoteles’ Denken) William David Ross: Aristotle.. (solide und ausführliche Darstellung, besonders für Naturphilosophie und Biologie wertvoll) Christian Jung: Die doppelte Natur des menschlichen Intellekts bei Aristoteles.. Königshausen&Neumann, Würzburg. (grundlegend zur Lehre vom aktiven und passiven Intellekt) Georgios Anagnostopoulos (ed): A Companion to Aristotle. Wiley-Blackwell, Malden. Jonathan Barnes (ed): The Cambridge Companion to Aristotle.. (gute Einführung mit einer umfangreichen, thematisch gegliederten Bibliografie) Otfried Höffe (ed): Aristoteles-Lexikon.. Kröner. (Rezension) Olof Gigon u. a.: Aristoteles/Aristotelismus. In: Theologische Realenzyklopädie.. Band 3, de Gruyter. , hier: 760–796. François Queyrel u. a.: Aristote de Stagire. In: Richard Goulet (ed): Dictionnaire des philosophes antiques.. Band Supplément, CNRS Éditions, Paris. . Christoph Horn, Ada Neschke-Hentschke (ed): Politischer Aristotelismus. Die Rezeption der aristotelischen Politik von der Antike bis zum 19. Jahrhundert. Metzler. Joachim Knape, Thomas Schirren (ed): Aristotelische Rhetorik-Tradition. Franz Steiner. Cees Leijenhorst u. a. (ed): The Dynamics of Aristotelian Natural Philosophy from Antiquity to the Seventeenth Century.. Brill, Leiden. (Medieval and Early Modern Science Band 5) Jürgen Wiesner (ed): Aristoteles. Werk und Wirkung.. Band 2: Kommentierung, Überlieferung, Nachleben. De Gruyter. -{Paul Moraux: Der Aristotelismus bei den Griechen. 3 Bände, de Gruyter, Berlin 1973–2001.}- Richard Sorabji (ed): Aristotle Transformed. The ancient commentators and their influence. Duckworth. Edward Grant: Das physikalische Weltbild des Mittelalters.. Artemis, Zürich. Ludger Honnefelder u. a. (ed): Albertus Magnus und die Anfänge der Aristoteles-Rezeption im lateinischen Mittelalter.. Aschendorff, Münster. Thomas Buchheim u. a. (ed): Kann man heute noch etwas anfangen mit Aristoteles?. Meiner, Hamburg. Спољашње везе -{Aristotelova ontologija}- -{Aristotel, Što znači baviti se filozofijom?}- -{At the Internet Encyclopedia of Philosophy:}- -{From the Stanford Encyclopedia of Philosophy:}- -{General article at The Catholic Encyclopedia}- -{Timeline of Aristotle's life}- Милан Узелац, Историја филозофије I (Приступљено 8.1.2021) Колекције радова -{At the Massachusetts Institute of Technology (primarily in English).}- -{Perseus Project at Tufts University.}- -{At the University of Adelaide (primarily in English).}- -{P. Remacle}- -{The 11-volume 1837 Bekker edition of Aristotle's Works in Greek (PDF DJVU)}- -{Aristotle Collection (translation).}- Рођени 384. п. н. е. Умрли 322. п. н. е. Старогрчки филозофи Полихистори Природни филозофи Врлине Зоолози Логика Онтолози Историја образовања Историја филозофије Критичко размишљање


source: fineweb

text: Народи Балкана од 5. јуна имају још један разлог за бригу. Претње Исламске државе озбиљне су баш као што је и њихова пропаганда врхунска Група брадатих наоружаних мушкараца у униформама баца клетве на све невернике и неистомишљенике у исламском свету. Окружени својом децом и погледа упртих у вечност, они изричу смртне пресуде хиљадама друге деце и људи на Балкану. Ако сте мислили да је ово сцена из средњег века, преварили сте се. Нажалост. То лако може да буде и суморна скора будућност балканских државица које радикални исламисти, окупљени у Исламску државу и сродне организације, покушавају да претворе у своје регрутне центре. ИНТЕРНЕТ ЏИХАД „Борите се тамо, борите се против њих. Ако можете, постављајте им експлозив испод аута или кућа, свима њима. Ако можете, узмите отров, ставите им у пиће, у храну, нека цркну, нека цркну од муке, од отрова. Убијајте их на сваком месту где год стигнете, по Босни, по Србији, по Санџаку, ви то можете. Алах ће вас помоћи...“ Ово је само део порука које су борци Исламске државе пореклом са Балкана упутили својим сународницима. Снимак Исламске државе у којем се позива на убијање људи на Балкану објављен је на друштвеним мрежама 5. јуна, само дан пре него што је поглавар Римокатоличке цркве, папа Фрања, посетио Сарајево. Главне улоге у двадесетоминутном пропагандном филму радикалних исламиста имају њихови борци пореклом са Балкана, који говоре језицима матичних држава. Тако на убиства по Босни и Србији позива човек који се назива Салахудин ал-Босни и који течно говори на српском или, како неки кажу, „босанском језику“. Његов саборац Абу-Муџатил ал-Косови пре одласка на Блиски исток звао се Ридван Хаћифи и живео је у Гњилану. У видео-снимку се обратио на албанском језику, а неверницима на Балкану поручио је да се више нигде неће осећати сигурним. „Црни дани вам долазе. Плашићете се да идете улицом. Плашићете се на радном месту. Нећете бити сигурни ни у својим домовима“, претио је са снимка Ал-Косови обучен у маскирну униформу и стежући у рукама калашњиков.[restrictedarea] Међутим, поред шока због порука које су упућене становницима Балкана, разлог за бригу су лакоћа и умешност Исламске државе да ствара и пласира свој пропагандни материјал. Спот објављен почетком јуна припада пропагандним остварењима којих се не би постидео ни Холивуд. Заиста је невероватно са коликом вештином они који пропагирају друштвено уређење из средњег века данас ефикасно користе друштвене мреже и нове медије како би пласирали своје идеје и регрутовали нове борце. Спот у којем су јунаци борци Исламске државе са Балкана урађен је у продукцији „Ал-Хајати медија центра“, познатог и као медијско одељење Исламске државе. Поред тога, радикални исламисти су од почетка борби у Ираку и Сирији много пута показали да беспрекорно добро могу да користе Твитер и Фејсбук и да увек буду корак или два испред оних који желе да угасе или контролишу њихове налоге на друштвеним мрежама. Тако је директор Одељења за антитероризам у полицији Косова Фатос Маколи казао да се регрутација Исламске државе по Косову све више одвија преко интернета. Маколи је казао да виртуелни ратници Исламске државе своје жртве бирају на основу њихових профила на друштвеним мрежама, а онда почињу и комуникацију са њима. „Регрутација младих са Косова путем интернета, коју врше организације као што су Исламска држава и Ал Нусра, представља ризик, а последњи случај који то доказује јесте покушај двеју малолетних девојчица из Витине на Косову да током марта ове године оду за Сирију“, навео је представник косовске полиције. Маколи је казао да се интернет не употребљава само за регрутацију већ и за ширење пропаганде и сакупљање новца. ЈЕСМО ЛИ БЕЗБЕДНИ? Дакле, противник је више него озбиљан. И зато се намеће круцијално питање – јесмо ли безбедни? Један београдски дневник, за који се сматра да има одличне везе са српским властима, објавио је 8. јуна да Исламска држава у Србији има барем 30 „спавача“, односно потенцијалних ратника спремних да се активирају баш после позива какав им је упућен кроз пропагандни филм ове организације. Позивајући се на тајни извештај Безбедносно-информативне агенције који је достављен и највишим државним функционерима, лист наводи да је видео-порука присталицама Исламске државе на Балкану вероватно тек сигнал и најава позива на конкретне акције. У тексту се наводи да су српске безбедносне службе регистровале и телефонске разговоре Салахудина ал-Боснија са двојицом људи из Србије, од којих је један лоциран на југу државе, док је други из околине Београда. Званични подаци из Србије за сада нису аларматни. Директор БИА Александар Ђорђевић изјавио је 1. априла да је на ратиштима Блиског истока за сада ангажовано око 25 људи са подручја наше земље. Уз податке са Косова ситуација је нешто тежа јер се рачуна да се у Сирији и Ираку бори око 200 људи са тог подручја, док је око 80 имама широм Косова ухапшено због подршке радикалним исламистима. Најтежа ситуација ипак је у Босни и Херцеговини, у којој је за ратишта на Блиском истоку регрутовано и до 350 људи, по проценама тамошњих безбедносних фактора. Исти извор сматра и да око 3 000 људи у Босни, која је током рата деведесетих година постала обећана земља за муџахедине из свих крајева света, представља потенцијалну терористичку опасност. Зато и није случајно да се у БиХ недавно одиграо терористички напад који је узнемирио цео регион. Наиме, 27. априла вахабија Нердин Ибрић (24) упао је наоружан у полицијску станицу у Зворнику, убивши једног полицајца и ранивши још двојицу пре него што је и сам убијен. После видео-снимка Исламске државе српски министар спољних послова Небојша Стефановић рекао је да је полиција спремна, и да државне службе неће дозволити да се тероризам прелије у Србију. Међутим, нису сви тако сигурни у способности балканских обавештајних служби. Војни аналитичар Александар Радић оценио је да службе безбедности у региону немају довољне капацитете да оперативно покривају Блиски исток и да тешко могу да имају увид у то шта се тамо заиста дешава и који се све њихови грађани боре на страни џихадиста. Поред тога, рекао је Радић, највећа потенцијална опасност може бити од повратка муџахедина у матичне земље, када они практично постају живе бомбе за које се више не поставља питање да ли ће да пукну, већ само када ће се то догодити. Према његовим речима, и недовољна сарадња служби безбедности у региону може бити велики проблем, али ипак не треба очекивати масовни талас терористичких напада на Балкану. ВИДОВДАНСКИ СЦЕНАРИО Но, има и оних који верују у црни сценарио. Вођа радикала, Војислав Шешељ, рекао је на конференцији за новинаре 21. маја да ће терористички напади у Србији бити директно повезани са политичким притисцима на Београд. Он је тада казао да се „под америчким руководством“ на Видовдан припрема терористичка акција „Орао“ коју би требало да изведу групе распоређене у свим регионима Србије. Председник СРС је додао да је главни циљ напада Београд, а да ће након тога почети и нереди у Санџаку и у општинама Прешево и Бујановац. Шешељ је казао да је разлог за организовање напада у Србији и 9. маја у Македонији, незадовољство Сједињених Америчких Држава сарадњом Београда и Скопља са Русијом. Иако Шешељева предвиђања не морају да се остваре, забрињава проблематичан однос Запада према појединим терористичким нападима у региону. Иако ни данас није сасвим јасно шта је изазвало упад групе са Косова у Македонију и бруталан обрачун са македонским снагама безбедности у Куманову, чињеница је да је на Косову дозвољена сахрана убијених терориста са готово државним почастима. Притом, нико из ЕУ или САД није реаговао на фотографије где се види како су тела убијених у Куманову дочекивана шпалиром униформисаних особа које су држале албанске заставе. Није било реаговања ни на комеморативне скупове на којима су убијени називани херојима Албанаца страдалим у борби за „Велику Албанију“, сан екстремиста који поново може да запали цео Балкан. Само се може претпоставити колико би тај хаос погодовао интересима исламских радикала. Али, сличне информације попут Шешеља изнео је и Момир Стојановић, посланик Српске напредне странке и председник скупштинског Одбора за контролу служби безбедности, иначе бивши начелник Војно-безбедносне агенције. И према његовим информацијама, терористички напад се спрема у периоду од 25. до 28. јуна, а за његову изведбу задужени су Албанци са Косова. Међутим, Стојановић је устврдио да би прави циљ напада било уклањање важних сведока који треба да се појаве пред Специјалним судом за ратне злочине, а он би требало да буде формиран на Косову. „Све док не буду уклоњени кључни сведоци, бивши припадници ОВК неће дозволити формирање новог суда за ратне злочине на Космету. Помиње се да би суд могао да буде основан у септембру, што би значило да имају два-три месеца за уклањање сведока“, изјавио је Стојановић. Према његовим речима, исту позадину имали су и недавни сукоби у Куманову, где су екстремисти „свесно жртвовали један број Албанаца да би ликвидирали незгодне очевице“. После свега, намеће се и питање како се борити са претњом радикалног ислама. Боља координација служби безбедности региона само је један корак, али се репресија сама никада није показала као спасоносан потез. Пре свега, потребно је радити на економској перспективи региона, јер је сигурно много лакше манипулисати незадовољним и сиромашним светом него задовољном и упосленом популацијом. Важан потез био би и да исламске заједнице у земљама региона јасно укажу својим следбеницима да џихад и тероризам нису пут до решења, раја и девица. У том правцу реаговао је потпредседник црногорске владе и председник Бошњачке странке Рафет Хусовић, који је позвао грађане Црне Горе исламске вере да не наседају на провокације Исламске државе која својим порукама покушава да унесе немир у региону. „Позивам црногорске грађане, посебно исламске вере, да не наседају на овакве и сличне провокације“, рекао је Хусовић после објављивања видео-снимка Исламске државе. Све у свему, народи Балкана од 5. јуна имају још један разлог за бригу. Претње Исламске државе озбиљне су баш као што је и њихова пропаганда врхунска. То је организација која данас зарађује огроман новац продајући нафту на црном тржишту, али и тргујући дрогом, оружјем, људима. Њихова зверства, која су и документована снимцима на друштвеним мрежама, показују да су ти људи спремни на све. Да ствар буде гора, Балкан је део њиховог проглашеног калифата за који су спремни да нетремице умру. И западне државе показале су да нису у стању да одбију све њихове нападе. Тим више је потребно што пре учинити конкретне кораке да будућност Балкана не детерминише поглед Салахудина ал-Боснија, уперен негде у вечност, коју само он види.


Миладин Радојевић — Википедија Миладин Радојевић (Сарајево, 1914 — Калиновик, 29. септембар 1941), учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. 29. септембар 1941.(1941-09-29) (26/27 год.) Рођен је 1914. године у Сарајеву. Пре Другог светског рата је радио као службеник и био је члан Комунистичке партије Југославије (КПЈ). Након окупације Југославије, Миладин се укључио у рад на организовању Народноослободилачког покрета (НОП). Најпре је деловао као партијски илегалац у окупираном Сарајеву. Крајем јула 1941. године, од стране Покрајинског комитета КПЈ за Босну и Херцеговину био је упућен на Требевић. Тамо је била формирана Требевићка чета, али је убрзо након тога била расформирана, због деловања опортуниста, па је Миладин од Покрајинског комитета добио задатак да прикупи људство расформиране чете, мобилише нове борце и да развије оружане акције. Одмах након доласка на Требевић, почетком августа 1941. године, формира је прве десетине и почео са рушењем телефонских линија на друму Јахорина—Пале, а затим је формира партизанску чету, која се полако оспособљавала за самостално дејство. Током августа биле су формиране Пaљанска, Кијевска и Рогoјска чета, које су ушле у састав Требевићког партизанског батаљона, за чијег је команданта постављен Миладин Радојевић. Учествовао је у свим акцијама Требевићког батаљона, а 29. августа 1941. је са 75 бораца извршио напад на непријатељски гарнизон, смештен у планинским домовима по Јахорини. Успех у овој акцији веома повољно је одјекнуо у околним селима, па се након њега велики број нових бораца добровољно јавио у батаљон. Почетком септембра 1941. године, Миладин је с једном четом порушио мост на реци Жељезници, уништио жандармеријску станицу у селу Ледићи, а затим у заседи код села Кијеву сачекао домобранску сатнију и уништио је. Тада је дошао до нових количина оружја и муниције. Заједно са Рогојском и Загорском четом у ноћи 28/29. септембар 1941. године извршио је напад на непријатељски гарнизон у Калиновику. Гарнизон је био добро утврђен, а Миладин је чете повео на јуриш. Оне су се нашле усамљене у нападу, јер друге јединице, под утицајем четника, нису ни кренуле на задатак. То је довело у тежак положај борце Рогојске и Загорске чете. У јутарњим часовима 29. септембра непријатељском ганизону у Калиновику је дошла помоћ од усташа и домобрана из Невесиња, па је Миладин био присиљен да се с четама повлачи. Са групом бораца је штитио одступницу главнини партизанских снага и био је рањен, али је наставио да се бори. Заједно са још деветорицом бораца страдао је штитећи повлачење гланине снага. Након погибије, непријатељ је тела погинулих партизана сахранио у близини места погибије у заједничкој гробници. Сељаци из села Шивољи су тајно ноћу ископали његово тело и сахранили га на сеоском гробљу. ^ а б Народни хероји Југославије 1982, стр. 146. ^ а б в г Народни хероји Југославије 1982, стр. 147. Преузето из „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Миладин_Радојевић&oldid=21658418” Последња измена на дан 28. фебруар 2019. у 22:55 ч. Датум и време последње измене странице: 28. фебруар 2019. у 22:55


Мирјана Бобић-Мојсиловић: Медији уче нашу децу ...да буду промискуитетни, пијани, истетовирани, избушени и глупи као ноћ! Друштво које је изгубило моралне вредности, суочено је са лошим вестима. Језиве трагедије младих људи, алкохол, суманута вожња, насиље на спортским догађајима, насиље на улицама, малолетни криминалци који злостављају и пљачкају старце, то је, речју, страшни биланс протеклих месеци. Са друге стране, медији се готово утркују у промоцији бесмисла – порнографија насиља, материјалне облапорности и стварне порнографије (на друштвеним мрежама све врви од голих задњица и груди) само доприноси лудилу које овде уздрмава све друштвене сегменте. Иако често актери, млади људи су заправо жртве. Невероватно је колико неопажено, и скоро без икакве реакције пролазе концепти „модерности“ који се кроз разне стереотипе о младима протурају као нови пожељни модели понашања. Једна компанија, на пример, у својој рекламној акцији ових дана позива младе људе да фотографишу своје тетоваже и своје пирсинге, а „најбољи“ (најлуђи?) ће као награду добити компјутерске игрице, мобилни телефон или неку сличну модерну и престижну играчку. Нема збора да је о 4000 74;а акција усмерена ка клинцима, а ономе ко заиста жели да види порука је јасна: у једном олаком, привидно опуштеном тону, деци се сугерише да је веома шармантно ако су тетовирани или избушени. Нормалном човеку се од овога диже коса на глави – није тешко претпоставити да ће нека деца потрчати да се тетовирају или буше образе, да би добила компјутер на поклон. Уопште ме не би чудило да ускоро покрену акцију поклањања дигиталних фотоапарата за конкурс за тинејџерке за најбољи селфи сопствене задњице. Скривена порука гласи – буди мајмун и ради шта ти се каже, а за узврат ћеш добити награду. У чему је ту изузетност, осим у психологији стада – најбоље овце, најбоље пролазе? До душе, то је само тренд који стиже из епицентра Великог Брата, у коме је порнографија и средство и циљ: идол младих је тетовирана и беспризорна Мајли Сајрус која, исплаженог језика, буквално јаше огромни пенис на својим наступима. Концепт беспризорности и као „политичко средство“ је и покрет ФЕМЕН, чије чланице, голе, врше нужду по сликама политичких противника у источној Европи, и за то су громогласно подржане од глобалистичких медија као „права ствар“ и борци за демократију. Огавно постаје нормално , а порнографски дискурс у савременој култури не види само онај ко је слеп. Па ипак, занимљиво је како овде нико није реаговао на покушај „суптилног“ преобликовања младих, по стандардима који стижу са глобалних мрежа. Скандалозан пример може се видети у једној овдашњој реклами у којој неколико лепих и младих девојака врши малу нужду над писоарима у мушком тоалету. И, како један младић мери свој пенис. И како неколико девојака у доњем вешу јуре једног гологузог дечка, вероватно на екскурзији. И како један младић мастурбира. И како су на некој пијаној журци једног дечка лепљивим тракама залепили за плафон. И како је све то, оно што мора да се уради пре тридесете године. И како то значи да си урадио нешто о чему ће сви причати. Осим што нико нормалан не жели да види било кога на клозетској шољи, ни у животу ни на телевизији, ради се о много перфиднијој ствари. Шта девојке смакнутих гаћа траже над писоарима у мушком ве-цеу? И зашто треба да се уради нешто о чему ће сви причати? Прича о девојкама у мушком ве-цеу, заслужује посебан есеј (и у складу је са актуелним и врло моћним покретом укидања разлике међу половима), али ништа није случајно. Ово је само део глобалног покрета који учи генерације које стижу – не да је важно до тридесете научити бар један страни језик, завршити неку школу, бити најбољи у некој вештини, у спорту, него да живот нема смисла ако ниси промискуитетан, пијан, тетовиран, избушен и глуп као ноћ. То је живот који се рекламира. А у ствари, једино што сваки млади човек мора да уради пре тридесете године је – да укапира шта му раде медији. Извор: pravoslavninastavnik.rs


text: Еутропије |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| Еутропије (рођ. после 320.-умро после 390. год.) је био римски софиста, канцелар цара Валенса и историчар који је 369. објавио Преглед историје од оснивања Рима (Breviarium ab Urbe condita). О Еутропијевом животу и каријери можемо судити само на основу ретких помена у изворима и научних конструкција. По византијској енциклопедији из 10. века, Суиди, Еутропије је био италски софиста рођен у галском граду Бурдигали (данашњи Бордо). Његово хеленско име, као и чињеница да је највећи део живота провео на истоку Римског царства, где је у Малој Азији поседовао велике земљишне поседе, сугерише нам да је пореклом био са Истока. Знамо да је пре 361. године био поглавар царске канцеларије задужене за кореспонденцију (magister officiorum), а по сопственим речима 363. је био у пратњи цара Јулијана током злосрећног похода на Персију. Валенс му је поверио место канцелара (magister memoriae) задуженог за правничке савете и поверљиве дипломатске мисије. Међутим, изгледа да је царева наклоност била нестална. Амијан Марцелин помиње у својој Историји да је сумњичави Валенс 371. године разоткрио неку заверу и покушао да за учешће у њој набеди проконзула провинције Азије, извесног Еутропија. По већинском мишљењу у данашњој историографији, проконзул Еутропије идентичан је историчару. Еутропије је извукао живу главу, али се неколико година повукао у приватност. Тек у време цара Теодосија I поново се помиње Еутропије као префект Илирика (380.) и источни конзул (389.). Судећи по традиционалистичким ставовима у свом делу и току каријере, Еутропије је могао бити паганин и припадник провинцијске градске аристократије. Као такав, притом овенчан славом историчара, био је у интензивној преписци са двојицом великих паганских интелектуалаца 4. века : римским сенатором Симахом и антиохијским ретором Либанијем. Последње писмо које је Либаније упутио Еутропију датовано је у 390. тако да је врло вероватно да је недуго затим Еутропије преминуо. Еутропијево историографско дело треба посматрати у светлу Валенсове владе. Цар је 369., у години објављивања Еутропијевог бревијара, прославио у Цариграду тријумф над Готима и у слављеничкој атмосфери почео припреме за рат против Персије. Јавно мњење је требало охрабрити и беспоговорно придобити за планирани поход. Валенс се могао обратити свом канцелару и затражити кратко и свима разумљиво дело које би потенцирало некадашње римске војне успехе. Еутропије је стога на латинском саставио у десет књига Преглед историје од оснивања Рима у коме је обрадио период од оснивања Града 753. године п. н. е. до смрти цара Јовијана 364. године. Историчар истиче римске победе и освајања и државнике и цареве вреднује према томе колико су проширили територију римске државе (највише хвали Августа и Трајана). Грађанске ратове, који су били чести и у његово време, Еутропије куди, као и њихове виновнике и актере (нарочито Марија, Сулу и Цезара). У позадини се промаља стари идеал принципата, слога цара и сената, мада после избора Клаудија Готског и његовог брата Квинтила, који је наводно извршен усаглашеном вољом војске и римског сената, Еутропије упадљиво ћути о улози сената у догађајима са краја 3. и прве половине 4. века. У делу се често срећу основне опаске из историје и географије што упућује да није било намењено ученијој публици. Можда је бревијар, иначе посвећен необразованом Валенсу, требало да упути цареве балканске официре у основе познавања римске историје и традиције, честе теме разговора у високом друштву коме су врхови војних кругова тежили. Као царев канцелар, Еутропије је свакако био презаузет, а своје дело је писао вероватно у царевом штабу, негде на доњем Дунаву. Зато је, сем сопственог знања и искуства, користио и краће и доступније изворе. За доба римских краљева и републике, користио је Исписе (Епитоме) из дела Тита Ливија, а за епоху царства данас изгубљени извор са почетка 4. века који се у науци стручно назива Kaisergeschichte. Изгледа да су ово дело користили и Еутропијеви савременици: Аурелије Виктор, Амијан Марцелин и анонимни аутор дела Царске повести (Historia Augusta). Валенс изгледа није био претерано задовољан пре свега дужином и иначе кратког Еутропијевог дела. Могуће је да је зато ангажовао Еутропијевог наследника на месту проконзула Азије, Феста који је саставио свој бревијар у коме је историја римских ратова са Парћанима и Сасанидима уживала истакнутије место. Ипак, Еутропије је већ за живота постао цењени и омиљени историчар. Паион, један од Либанијевих ученика, је око 380. превео Еутропијево дело на грчки, тако да је оно било познато и у средњовековној Византији. Еутропија је доцније користио читав низ других историчара попут Јеронима, Јорданеса, Пречасног Бида и Павла Ђакона. До нас је стигло осамдесетак средњовековних преписа Еутопијевог дела, пошто је Еутропијев латински у Средњем веку сматран за узоран, а бревијар је као приручник коришћен у настави латинског. Еутропије није био велики историчар, али његово дело Преглед историје од оснивања Рима захваљујући својој неутралности и очуваности представља важан прилог познавању позноантичке историје 3. и 4. века.


титлови "The Mentalist" Ladies in Red - титлови српски 1CD srt (scc) The Mentalist титлови српски S01E04 "The Mentalist" Ladies in Red S01E04 српски титлови (2008) 1CD srt The Mentalist . s01.e04.srt (47073бајтова) прикажи преглед The Mentalist 1-04.avi | 364584478 | Називи датотека филма 1173281328 | Називи датотека филма The Mentalist . s01.e04 23.976 FPS Anonymous @ 06.01.2012 . 148x ( 01.01.2018 ) . Додај у омиљене . Исправи титл the.mentalist.s01e04.dvdrip.xvid-reward 1CD 09.02.2011 366x 0.0 0 The Mentalist - 01x04.repack.hdtv.xvid-xor 1CD 13.09.2010 2258x 0.0 0


source: CulturaX

text: Како опрати вертикалне ролетне код куће? Како уклонити моделе тканине за прање - Блиндс - 2019 Вертикалне жалузине у кући - не иновација. Савршено допуњују унутрашњост кухиње или дневног боравка. Материјал је најчешће прекривен заштитним слојем, али се дневна прашина још увијек поједе у ламеле и њихов изглед више није тако привлачан. Практично свака домаћица се суочава са питањем како да се адекватно брине о њима. На крају крајева, материјал од којег се праве ламеле је прилично крхак и, ако се неправилно очисти, лако се оштети. Али ако погледате у питање, њихово прање ће бити прилично лак задатак и продужити ће вијек трајања. Одредите материјал У циљу правилног прања вертикалних жалузина код куће, вреди одредити од чега су направљене, јер постоје препоруке за сваку врсту материјала. Погледајте упутства која сте добили уз куповину. Ако је материјал жакард, онда је дозвољено само прање руку у води која није већа од 30 степени и слаба сапунска отопина; Платнене летвице (памук и синтетика) могу се прати у машини за прање веша и ручно; Ламеле израђене од алуминијума или дрвета не смију се прати у писаћој машини, а за ламеле фиберглас и бамбус Погодно је само хемијско чишћење. Важно је запамтити да се ламеле најчешће импрегнирају посебним заштитним раствором препоруча се да се перу не више од једном годишње како би се избјегло ломљење премаза. Када купујете ову врсту завеса, обратите пажњу на присуство ознака за негу - њихово одсуство може указивати на лош квалитет материјала, који ће се оштетити током првог прања. Постоји неколико начина за чишћење летвица код куће: ручно прање; у машини за прање веша; чишћење жалузина без њиховог уклањања. Ако сте изабрали прва два начина, онда је потребно уклонити ролете за прање са носача. Не заборавите усисати и уклонити прашину влажном спужвом, јер док су у вертикалном стању, много је прикладније за то. Користите четкицу без чекиња. Затим одврните све причвршћиваче, пажљиво уклоните ламеле. Све утеге треба уклонити из доњих делова и сви ланци треба уклонити. Пре него што почнете ронити све ламеле у води, вреди проверите да ли се материјал баца (посебно за свијетле боје). Да бисте то урадили, узмите белу влажну крпу и утрљајте је ламелама. Ако се боја бијеле тканине није промијенила, може се прати. Обратите пажњу на слику. Могуће је да изгуби свој облик и претвори се у замућење. Памук је тканина која лако може да седи, зато будите опрезни са њом и обратите посебну пажњу на температуру воде. Најчешће ове ролете имају дужу дужину него што је потребно, јер се скупљање дешава у 90% случајева. Овај начин прања сматра се најсигурнијим. Да би се правилно испрала ламела од тканине, слиједите доње препоруке. У складу са свим правилима и пажљивом пажњом, ризик од оштећења и деформација је минималан: Лагано увуците ламеле у колуте и ставите их у сапунасту воду око пола сата. Најпогоднија опција би била купање; Користите њежна средства за чишћење. Треба одабрати дјечји гел за прање одјеће, средство за чишћење тепиха или намјештај, неутрални шампон. Приликом одабира дати предност текстури гела. Ролне морају у потпуности отићи под воду; После 30-40 минута, исушите воду, видите да ли је прљавштина изашла са ламела; Ако је контаминација и даље присутна, поновите намакање; У случају тешке прљавштине, немојте трљати и трљати мрље, јер то може оштетити материјал; Користите мекану спужву да уклоните мрље. Померајте спужву вертикално на ламелу без истезања или деформисања тканине; Затим ламеле исперите водом (то је прикладније за туширање) и обесите их на каду тако да је вода стаклена. Онда нека се платно суши природно. Ово ће завршити прање. Висеће ролетне треба да буду у влажном стању. Увјерите се да нема пропуха и отворених прозора у вријеме завршетка сушења, иначе може доћи до деформације облика платна. У машини за веш Ова опција је најпопуларнија, јер захтева много мање снаге и енергије. Већ је поменуто да је вредно бити сигуран да се материјал може опрати машином. У случају памука и синтетике, можете сигурно почети са прањем. Ако не постоји извесност, онда не би требало да ризикујете. Редослед акција: Први корак је савијање ламела у ролне. Ако су прилично уске, онда их уврните за 7-10 комада у једном ваљку. У случају широких платна вреди их савити за 4-5 комада. Пре утовара ламеле у машину за прање веша, ставите их у посебну торбу за деликатно рубље. Они се могу наћи у продавницама робе за домаћинство или сами направити. Само употријебите танку тканину. Не стављајте превише роле у врећицу, оставите слободан простор. Вероватно је да ће прање бити подељено неколико пута. За прање у машини за прање веша потребно је користити штедљива средства за прање у облику гела. Немојте користити прах, јер је то препуно појаве бијелих мрља на платнима. Изаберите благи режим. Брзина центрифуге је сведена на минимум, али се искључује како би се избегло истезање. Подесите температуру на минималну температуру. Након завршетка прања, пажљиво разваљајте сваку ролу и исперите хладном водом под тушем. Материјал не мора да стисне и одврне. Да бисте их осушили, неопходно је да летвице склоните од директне сунчеве светлости и извора топлоте. Прекини летве у купатилу, сачекајте да се сва вода исуши, а затим вратите ролетне на њихова места, не заборавите да причврстите ланце и утеге. За сушење можете користити сушилицу, само не заборавите ставити нешто испод ње, јер ће се вода одводити неко вријеме. Погодан за сушење и чишћење пода. Ако се након сушења појављују набори или веома згужвана места, онда можете користити пару или гвожђе са паром на најнижој температури. Не заборавите да користите газу. Ако је дворана мала, онда се она може притиснути тешким предметом и изравнати рукама. Ако се придржавате препорука за машинско прање, производ ће вам дуго служити, иначе ће изгубити своје функције и брзо ће постати бескористан. Најмекша опција за чишћење ламела, али најдуже. Пре одабира овог начина прања, Потребно је упознати се са низом значајних недостатака: Ако је загађење јако јако, онда ни не треба да покушавате да их очистите на овај начин, јер ће се прљавштина само "раширити"; Висок ризик од мрља и мрља од сапуна; Ламеле се константно чисте у вертикалном стању, што може проузроковати пад и повреде, посебно ако је висина љестава довољно висока. Ова метода се најчешће користи за уклањање неколико појединачних тачака, а не за чишћење читаве површине. Пре чишћења, не заборавите да усисавате и ослободите се накупљене прашине. Изаберите најмањи напон на усисивачу, четкицу за чишћење треба користити без гомиле и грубих чекиња. Други корак ће бити припрема сапунског раствора. Побрините се да састав производа не избељује грануле или оне које уклањају мрље. Вреди изабрати благи, нежни лек. Приликом мешања са водом, покушајте да раствор сапуна не буде превише концентрисан. Затим, узмите мекану спужву, поново без чекиња и влакана, и почните са чишћењем ламела од врха до дна лаганим покретима. Померајте се вертикално, не користите кружне покрете, иначе може доћи до деформације материјала. Основна правила: Користите малу количину воде. Немојте јако влажити материјал; Покушајте да не трљате мрљу и пазите да се материјал не растегне у процесу; Након што обришете сваку траку сапуном, промијените воду у потпуно чисту и употријебите нову спужву да поновите све покрете, уклоните и оперите сапунску отопину; Уверите се да на материјалу нема мрља од сапуна и оставите ламеле да се осуше; Забрањено је користити стране предмете током сушења, на примјер, сушило за косу. Ламеле треба да се осуше природно, то може потрајати доста дуго. Шта да радимо са веома јаким загађењем? У овом случају, парни чистач ће се савршено носити са својим задатком. За овај тип чишћења не треба уклањати ламеле са носача. Млаз паре је толико јак да ће за неколико минута сва прљавштина оставити материјал. Након чишћења паром, потребно је неколико пута обрисати сваку траку влажном спужвом. Ако су ваше летвице направљене од дрвета, онда након чишћења морају бити полиране. За овај погодан алат за полирање обичног намјештаја. Ако немате довољно времена за самоиспирање ролетни, контактирајте професионалце. Највјероватније ће користити метод чишћења жалузина ултразвуком. Како одржавати чисту? Да би вертикалне ролетне дуго задовољиле очи, треба се придржавати следећих правила: Најмање једном месечно потребно је усисавати летвице са специјалном млазницом (млазница је погодна за намештај); Ако се појави мрља, покушајте је одмах ријешити. На пример, обришите спужвом за сапун; Ламеле треба прати не више од једном годишње како би се избегла деформација тканине и брисање заштитног премаза. Погледајте видео: Montaža trakaste zavjese (Октобар 2019). Отворени камин се често поставља у пространу кућу у дневном боравку, што вам омогућава да уживате и загрејете се топлом и истинском аромом, која ствара прави комфор. Причајмо о отвореним каминима: њиховим врстама и карактеристикама, предностима и недостацима, дизајну ентеријера са камином и још неким детаљима. Опширније Прекрасан мекани покривач је сјајан додатак вашем интеријеру у дневној соби или спаваћој соби. То ће додати жестину дизајну и учинити ваш дневни одмор угоднијим и удобнијим. Турски произвођачи тренутно праве одличне покриваче од различитих материјала који испуњавају све европске стандарде квалитета: било да се ради о јарко црвеној деци са украсима или дискретном бамбусовом ћебету. Опширније


Владимир Илич Лењин Задаци пролетера у нашој револуцији 7. Из напред изложене специфичности фактичке ситуације произилази обавезна за марксиста, који мора рачунати с објективним чињеницама, с масама и класама, а не с појединим лицима итд. — специфичност тактике даног момента. Та специфичност ставља на први план „сипање сирћета и жучи у шећер-шербет револуционарнодемократских фраза“ (како се изразио — ванредно срећно — мој друг из ЦК наше партије Теодоровић на јучерашњој седници Сверуског конгреса железничких службеника и радника у Петрограду). Критиковање, објашњавање погрешака ситнобуржоаских партија есера и социјал-демократа, припремање и збијање елемената свесно-пролетерске, комунистичке партије, извлачење пролетаријата из „општег“ ситнобуржоаског заноса. Ово изгледа као да је „само“ пропагандистички рад. У ствари ово је најпрактичнији револуционарни рад, јер немогуће је кретати напред револуцију која се зауставила, загрцнула од фразе, прави „корак у месту“ не због спољних ометњи, не због насиља од стране буржоазије (Гучков засад још само прети да ће применити силу против војничке масе), него због поверљиве несвесности маса. Само борећи се против те поверљиве несвесности (а борити се против ње може се и мора искључиво идејно, другарским убеђивањем, указивањем на искуство живота) ми се можемо ослобађати опште опијености револуционарном фразом и стварно гурати напред како пролетерску свест тако и свест маса, тако и њихову смелу, одлучну иницијативу свугде у земљи, самовласно остваривање, развијање и учвршћивање слобода, демократије, принципа општенароднег поседовања целокупне земље. 8. Светско искуство буржоаских и спахиских влада израдило је два метода за држање народа у угњетености. Први је — насиље. Николај Романов I — Николај Палкин[А] и Николај II — Крвави показали су руском народу максимум могућег и немогућег у области тог, џелатског, метода. Али има и други метод, који су најбоље разрадиле енглеска и француска буржоазија, које је „опаметио“ низ великих револуција и револуционарних покрета маса. То је метод обмањивања, ласкања, фразе, милиона обећања, ситне милостиње, уступања оног што није важно, задржавања оног што је важно. Специфичност момента у Русији је вртоглаво брз прелаз од првог метода на други, од насиља над народом на ласкање народу, на обмањивање народа обећањима. Мачак Васка[Б] слуша и једе. Миљуков и Гучков држе власт, штите профите капитала, воде империјалистички рат у интересу руског и англо-француског капитала, — и ограничавају се на обећања, декламовање, ефектне изјаве у одговор на говоре таквих „кувара“ као што су Чхеидзе, Церетели, Стеклов, који прете, саветују, преклињу, моле, траже, свечано прокламују... Мачак Васка слуша и једе. И сваки дан ће поверљива несвесност и несвесна поверљивост слабити, нарочито код пролетера и сиромашних сељака које живот (социјално-економски положај њихов) учи да не верују капиталистима. Вође ситне буржоазије „морају“ учити народ поверењу у буржоазију. Пролетери га морају учити неповерењу. Следеће поглавље


text: Западноаустралијска висораван Западноаустралијска висораван (енгл. Western Plateau) је географска целина у западном делу аустралијског континента. Захвата повшину од око 2.700.000 km2 и представља најстарији део копна формиран још у прекамбрији. Геологија[уреди] Морфоструктурни облици висоравни формирала се радијалним покретима крајем протерозоика и почетком палеозоика пре око 600 милиона година. Основа је од кристаластих шкриљаца аустралијског штита издигнутг пре три милијарде до 900 милиона година, као и од метаморфних архајских стена и хоризонталних слојева алгонкијске старости. Базу овог дела Аустралије чине три кратона — „Говлер“, „Пилбара“ и „Јилгарнски“. Географија[уреди] Западноасутралијска висораван обухвата Западну Аустралију и највећи део Јужне Аустралије и Северне територије. Овде доминирају бројни и пространи платои — Јилгарнски на југозападу, Хејмерсли на северу, затим Кимберли, Беркли и Арнхемова земља на североистоку и пространа низија Нуларбор на југу. Између ових плато сместиле су се највеће пустиње на континенту - Велика пешчана, Мала пешчана, Симпсонова, Гибсонова, Велика Викторијина и др. У средишту пустињских пространстава уздижу се Макдонелове планине, Масгрејв планине, монолит Улуру и Ката Тјута. У међудинским депресијама формирала су се махом слана језера попут Дисапоинтмента, Амадеуса и др. Становништво[уреди] Овај регион је слабо насељен услед неповољних климатских прилика. Највећи град је Перт, на обали Индијског океана, затим Дарвин на обали Тиморског мора и Алис Спрингс у самом средишту континента, у подножју Макдонелових планина. Највећи број аустралијских староседелаца, живи у пустињским пределима, затим на Арнхемовој земљи, око Улуруа и ката Тјуте. Види још[уреди] Литература[уреди] - Вујадиновић, С. (2009):Регионална географија Аустралије, Географски факултет, Београд


Quote: Ниси у праву у жељезари је истопљено свгеа пар комада,онај који је мислио да је Т 55 добра сировина за жељезару се зезнуо у прорачуну па се од претопљавања тенкова одустало,била је скупља дара него мера.А ова пискарања ових сеоских новинара ја би то послао да раставе и растопе један тенк и да се обезбеде за цео живот Мада види се какви су нам министри није чудо да свако пише о војсци,ено Шутановац је хтео да претапа мислио лака пара Т 55 су одавно скинуте са списка технике ВС,још за време ВСЦГ,нешто је ремонтовано за време Коштунице па касније препродато трећем лицу које је то слало даље по белосветским ратиштима. Модернизација Т 55 премашује његову тржишну цену и тотално је не исплативо улагати у лименку каква је Т 55 то је за музеј не за активну употребу,само израчунај колико би отишло на плате за посаду,само трећина да се активира па је то већ огромна цифра,уз то активних тенкиста на Т 55 нема у овој "професионалној војсци" само у резерви,а најмлађи резервиста сада има преко 30 година и добрих 10-12 година је прошло од кад је последњи пут сео у тенк.Дакле ако могу да се узму паре и ако еј неком исплативо да купује Т 55 и од својих вјника прави лаке мете онда супер само требају добро да га одеру јер сигурно није чист чим Т 55 купује. Што се тиче пешадијског наоружања то је одавно ислужило и пребацило свој радни век,ко зна колико зрна је прошло кроз те цеви кроз ова ратишта и вежбе,опет ко то купи или је луд или не зна шта ће са парама.Д 1a54 72;кле опет ако узмемо паре треба да певамо. Довде разумем логику продаје остало не,јер се види да војском управљају исти дилетати као шутановац. ПА топ 30/2 мм М53/59 је застарео за примарну намену,али је одличан и лако се конвертује у оружије које ефикасно уништава Ж.С.-дакле продаје га будла,као што је Шутановац продавао Афричким племенима. СНАР-10 ко зна кад је последња посада обучена,али нека га леба не једе,али служи сврси. М65 опет будале продају,мада ко зна у каквом је то стању после година проведених по угловима касарна на киши,сунцу ветру. Бестрзајци и бацачи су тек посебна пприча за оно за шта су намењени никада бнеће застарити. С-5М је одавно само број у евиденцији јер ни једног радара за системе који је коритсе немаммо,него се извози само за параду,захвањујући "пријатељима" из Нато-а. А продаја муниције свих калибара је Сетите се да је Шутановац расходовао Стрелу 2М да не дође у руке терористима да је праге продавао племенима који још живе у земуницама,а о инжењерској техници чији се недостатак видео током поплава и да не говорим. Дакле војска је на распродаји од 2000 и с 3ffa ад се неко ту као чуди.


Празнина иза Бране Црнчевића осећа се на сваки начин - | - Извор: Српска напредна странка Председник Србије и лидер СНС Александар Вучић, подсетио је да је на данашњи дан, пре 10 година, преминуо српски књижевник Брана Црнчевић. "Пре 10 година, тихо је отишао велики човек, наш саборац и пријатељ, један од оснивача СНС, велики Брана Црнчевић. Мајстор писане речи, борац за бољу Србију, сведок епохе у којем је наша земља прошла кроз огромна искушења, неуморни бранилац расељеног српског народа који је окупљао и о којем се бринуо као председник Матице исељеника", навео је Вучић на Инстаграм профилу "avucic", уз фотографију са Црнчевићем. Вучић истиче да се празнина у јавном, културном и политичком животу након одласка Бране Црнчевића, осећа на сваки начин. "Његов јединствени израз обојен сатиром, иронијом, понекад чак и цинизмом, на упечатљив начин је указивао свима нама где грешимо, шта је то што не видимо, а поготово - шта је то што не желимо да видимо. Зато се данас посебно сећамо његових бритких речи, попут - Тешко је бити Србин, али касно", написао је Вучић. Како каже, Црнчевић би данас био поносан на све што је СНС постигла, јер је странка донела највеће промене у новијој српској историји, вратила достојанство Србији, коју је Брана до последњег дана волео и за коју се на свој јединствени начин борио. То је и један од разлога због којег некадашња Охридска улица, данас носи његово име, додао је он. "А ја сам посебно поносан зато што смо били саборци, зато што сам имао част да га слушам и да од њега учим, да се са њим посаветујем. И верујем да би данас свим малодушницима рекао - Склоните се, долази будућност", написао је Вучић. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


Сок од цвекле је извор нитрата и антиоксиданата беталаина. Поред тога што је добра за срце, цвекла утиче на смањење оксидативног оштећења и упале јетре.


Београд – Чак 50 руководилаца у Народној банци Србије у јануару ове године зарађивало је више од 186.000 динара! Што је на годишњем нивоу више од два милиона динара по запосленом. Од тог броја стручњака 32, који су заслужни што се динар тако „добро котира“ у односу на евро, месечно су НБС коштала више од 200.000 динара, док примања гувернера НБС премашују 600.000 динара месечно. Наиме, Курир је дошао до података који показују да, осим високих прихода гувернера и четворо вицегувернера, баснословне зараде имају чак и виши саветници, помоћници и директори филијала. Да у НБС није лоше бити ни генерални секретар, јасно је на основу податка према којем је за ту функцију у јануару ове године исплаћено 393.407,39 динара. Са примљених 365.162,21 динара није лоше прошао ни генерални директор интерне ревизије, као ни генерални директор Завода са 280.819,88 динара. Ништа мање исплатива није ни функција генералног директора сектора, чија су примања у јануару била 264.931,51 динара, као и позиција двојице генералних директора дирекција, који су у јануару примили 261.745,63 динара, односно 251.393,11 динара. По висини прихода следи функција директора сектора, за коју су њих седморица у јануару инкасирали од 231.180.81 до 250.545,03 динара. Шошкићу повишица Најмања примања на листи 50 најплаћенијих руководилаца у НБС, односно 186.587,46 динара, у јануару је имао помоћник директора центра. Ако је судити према заради гувернера НБС Дејана Шошкића, која, према последњим подацима са сајта Агенције за борбу против корупције, сада износи 658.167 динара, и јануарске зараде осталих одговорних у НБС у међувремену су се још повећале. Иако смо то тражили, из НБС још нисмо добили податке о износу тренутних примања 50 најплаћенијих функционера. Шта спада у њихова примања ♦ Редовна зарада ♦ Накнада за топли оброк ♦ Накнада за годишњи одмор ♦ Накнада за државне и верске празнике ♦ Службени пут ♦ ДПФ преко неопорезивог износа За главног економисту 200.000 динара Осим што руководиоци у НБС примају огромне зараде, позамашну суму зарађују и запослени у канцеларији главног економисте. Тако је Бранко Урошевић од марта до августа 2011. године по уговору о делу шест месеци месечно примао 160.000 динара, а сада му се, као саветнику гувернера у канцеларији главног економисте, месечно исплаћује 200.000 динара. Милан Недељковић је по уговору о делу примао по 70.000 динара. Он је запослен и као водећи истраживач у канцеларији главног економисте у НБС, за шта је од тада до јуна ове године примао 126.425 динара.


PSW-4-FIX Карточка товара: Цена, Наличие, Описание PSW-4-FIX PSW-4 с/ф PSW-4-FIX 1 партия PSW-4-FIX%40JIA Способы доставки:


Магистралним путем Добој-Тузла и жељезничком пругом Добој-Тузла, општина је повезана са регионалним центрима. Укупна површина општине је 118,24 км2.