Јелена Пономарјева: Зaштo специјалне службе нису дoбрo урaдиле свoј пoсao у Пaризу - Стање ствари Home › Посрбљено › Јелена Пономарјева: Зaштo специјалне службе нису дoбрo урaдиле свoј пoсao у Пaризу Јелена Пономарјева: Зaштo специјалне службе нису дoбрo урaдиле свoј пoсao у Пaризу By Стање ствари on 26. новембра 2015. • ( 0 ) (Комсомолска правда, 16. 11. 2015) Много тога о нападима у Паризу биће јасније с временом, сматра доктор политичких наука Јелена Пономарјева, професор Московског државног универзитета међународних односа (МГИМО) и аутор књига о међународном тероризму. Јелена Пономарјева (Фото: Лична архива) Јелена, ми смо с Вама у јануару разматрали крвави терористички акт у Паризу – напад на „Шарли ебдо“. Тада се јасно показала занимљива ствар. Недјељник који су основали новинари лијеве оријентације 1970. године, као „револуционарни орган“ разобличавања порока буржоаске државе, одједном је изневјерио принципе очева-оснивача промијенивши оријентацију. Недјељник је постао „скроз откачен“, досљедно провоцирајући друштво гнусним карикатурама Христа, Мухамеда. Да, друго рађање недјељник је доживио 1992. године, када је на његово чело дошао Филип Ваљ, присталица познатог западног интелектуалца, русофоба Бернар-Анрија Левија. Њега још зову „суперархитекта провокација“. У току југословенских ратова Леви је био на страни босанских муслимана и косовских побуњеника, отворено позивао на бомбардовање православне Србије. Подржао је упад Американаца на Авганистан. У марту 2011. године, заједно са Н. Саркозијем, покренуо је иницијативу за војно мијешање у Либији. То им је успјело. Војна интервенција довела је до погибије Гадафија и уништења Либије као поузданог штита који је дијелио Европу од армаде избјеглица из Африке, терориста Ал- Каиде. Сада је земља подијељена на секторе које контролишу полубандитске криминалне структуре. Затим је интелектуалац громогласно позвао на упад у Сирију, на борбу Запада с „крвавим режимом Башара ал-Асада“. Порадио је и на ескалацији украјинске кризе. Саветовао је европске спортисте да не учествују на олимпијади у Сочију, а предсједнику Оланду – да не прода „Маестрал“ Русији. Овај није ни продао! Он је на састанак код Оланда довео будућег предсједника Украјине Порошенка и градоначелника Кијева Кличка. С Порошенком се од тада редовно сусреће. Пишу да је за вријеме непроспаване ноћи, у току преговора челника држава у Минску за успостављање мира у Украјини, Порошенко стално (надугачко) одвајао од колега-предсједника због телефонских консултација с пријатељем Левијем. Занимљив моменат – 9. фебруара 2014. године Анри је наступио на сцени кијевског „мајдана“ говором који је већ наредног дана био објављен у француском „Монду“ под насловом „Ми смо сви Украјинци!“. Слично популарном слогану из 2015. – „И ја сам Шарли!“ Аутор је један! Под утицајем тог идеолога под логом „Шарлија ебдоа“, понављам, почела су понижавања религиозних осјећања вјерника. Како муслимана, тако и хришћана. Први већи скандал око недјељника појавио се још 2006. године, када је он поново штампао серију карикатура пророка Мухамеда из данских новина Jyllands-Posten. У Француској су били многобројни протести. Муслиманске организације су захтјевале да се забрани број. Ипак, сатирично издање је имало моћне покровитеље који су више година спонзорисали часопис, као да су очекивали његов „звјездани“ час. Ислам као млада страсна религија реаговао је аутоматски. Да се то десило у вријеме срдењовјековја, када је и хришћанство било младо, карикатуристи би били спаљени на ломачи папске инквизиције. А послије трагедије сви „прогресивни“ људи су постали „Шарли“! Очигледно, због тога је редакција часописа сматрала све своје будуће акције „прогресивним“. Мада карикатуре трагедије руског авиона, код нормалних људи, не могу изазвати ништа осим осуђивања и презира. У новембру – још већи терористички акт. И по броју жртава и по броју објеката напада. Поново у главном граду Француске. Мада се каже „у једну врану не може се двапут пуцати“. Зашто је изабран управо овај град? Ово се не може приписати освети исламиста за карикатуре пророка Мухамеда. Од тероризма у савременом свијету нико и нигдје није заштићен. Ипак, он се све чешће појављује тамо гдје је слаба заштита. Ријеч је прије свега о заштитним функцијама државе. То је професионални посао специјалних служби и правосудних органа, тијесна међуагенцијска координација, са појачаном контролом на мјестима масовног окупљања људи. Информисање, припрема и надзор самог друштва не заузимају посљедње мејсто у томе. Реците ми молим вас како су у салу позоришта „Батаклан“ могли МИРНО ући наоружани људи? Зашто их нико није зауставио на улазу, није подигао узбуну? У нашој земљи у свакој установи постоји заштита, да не говоримо о позориштима, стадионима, концертним салама гдје стоје апарати који контролишу унос металних предмета и обучени људи. Показало се да тога у Паризу нема, у противном су се могли спасити многи животи! Сама организација читаве серије терористичких акција говори о томе да је напад припреман добро и дуго. Било је укључено десетине, ако не и стотине људи. То је најсложенија мрежа за коју француске специјалне службе нису знале. Значи да нису добро радиле. Нису имали своје агентуре. Нису адекватно контролисали представнике такозване „ризичне групе“. Испада, да се због слабе унутрашње заштите Француска показала као земља гдје је једноставно организовати терористичку акцију. То је прво. Друго је одјек која се постиже овом или оном терористичком акцијом. Они који планирају сличне акције обавезно мисле о томе. Латинска ријеч terror значи страх, ужас. Суштина савременог тероризма је изазивање страха и ужаса код власти и становништва, наметање свог начина понашања држави и друштву. Париз је један од главних европских главних градова, културни и политички центар, мјесто високе моде и туризма, стециште огромне масе људи из разних земаља. Пишу да су крвавог петка тринаестог у Паризу погинули грађани 12 земаља: Алжира, Белгије, Велике Британије, Чилеа, Марока, Португала, Румуније, Шпаније, Шведске, Туниса, САД, Француске. Могуће је да ће се тај списак држава још повећати јер у болницама има много настрадалих који су у критичном стању. Терористички напад, у тако значајном мјесту, природно, изазива огроман одјек, заузима пажњу читавог свијета и истовремено плаши. С једне стране, он одмах постаје симбол слабости државе која не може да заштити своје грађане и стране госте. С друге стране, то је симбол снаге терористичких група. У датом случају ријеч је о забрањеној у Русији Исламској држави (ИД), која је одмах преузела одговорност за крваве акције – самим тим показујући свој значај и свеприсутност. Још један разлог избора Париза, по мом мишљењу, јесте доста јака улога десних партија у политици савремене Француске. Терористички напад, ако иза ње стоје одређени играчи, који су заинтересовани за промену конфигурације сила, способан је да потакне државу на мјере пооштравања законодавства, а друштво да подржи те иницијативе. Циљ је гурнути државу и друштво у десно. Управо то смо, уосталом, видјели послије догађаја од 11. септембра у САД. Ако аналогија стоји, онда није ријеч о грешкама специјалних служби него о нечем другом. Сада многи експерти и политичари говоре о „свјетском рату цивилизација“, чија је арена постао и Париз у петак. Гласноговорник Думе Левичев сматра: „Терористи су тукли тачно – и мјесто, и вријеме нису случајно одабрали. Париз је културна престоница свијета. Фудбалска утакмица, концерт рок-групе, вечерњи излазак у кафиће, петак 13. као ‚лош датум’ – све су то дијелови западне културе. Против ње су упућени меци и бомбе радикала“. Ваше мишљење? Рат цивилизација је измишљена ствар. Цивилизације нису субјекти историјског процеса. Цивилизације не воде рат него конкретне државе. Цивилизације не формирају политички дневни ред него класе и групе интереса. Тероризам у савременом свијету је друштвено опасна радња – није то радња само појединаца-фанатика, то је политичко-економска појава иза које се скривају социјално-економски и геополитички интереси одређених група. Осим тога, то је и бизнис. На крају да напоменемо да за 7 мјесеци Француска треба да организује Шампионат Европе у фудбалу. Испада да нису сасвим случајно терористи у петак извели нападе поред стадиона Stade de France гдје се у то вријеме одигравала пријатељска утакмица између репрезентација Француске и Њемачке, на трибинама су „навијали“ предсједник Француске, министри вањских послова обје државе. „Евро-2016“ је веома озбиљан догађај у свијету спорта, у њега су уложена огромна средства, склопљени вишемилионски уговори, политички имиџи и репутације. Обавезно ће се наћи они који ће жељети да играју на рушењу, или, у крајњој мјери, на пријетњи рушења фудбалског шампионата. Сјетите се како се усрдно Русија припремала за Олимпијаду у Сочију. Имам у виду управо питање безбједности. И како је све било прекрасно организовано. При том, војници нису патролирали улицама. Могућности терористичких пријетњи праћени су другим начинима. Не треба такође заборавити да су терористички напади у западним земљама припремљени историјом развитка односа Запад-Исток. На преласку вијекова у САД је објављен рад бившег консултанта ЦИА, почасног професора Калифорнијског универзитета Чалмерса Џонсона, „Повратни ударац“. Главна мисао књиге је једноставна: суровост и насиље, које су демонстрирале САД у афро-азијском свијету у другој половини 20-ог вијека, вратиће се као бумеранг у првој половини 21-ог вијека. Књига је постала веома популарна послије 11. септембра 2001. године. Данас тај „бумеранг“ [о којем говори Ч. Џонсон] пријети не само САД-у, већ колективном Западу. То, што сада зову међународним тероризмом је, поред осталог, законита реакција одређених држава и народа који су постали жртве глобализације, а често и ратова који САД и земље НАТО-а воде за свјетску власт. У исто вријеме, колективни Запад, његове специјалне службе настоје да искористе ту реакцију за рјешавање како унутар западних проблема, тако и проблема који се појављују на његовој периферији. Такозвани „међународни тероризам“ постаје један од начина управљања глобалним процесима, тог истог „контролисаног хаоса“. Поред ових верзија о сукобу цивилизација, борбе просвећеног човјечанства са дивљим варварима појавило се много такозване „јефтине конспирологије“, ко стоји иза терористичких акција и шта желе да добију тиме. ИСИЛ, САД, Русија, Саудијска Арабија, Катар... Освета за Сирију? Црни знак Француској читавој Западној Европи, да не ратују са ИСИЛ-ом? Или лијепорјечива алузија Јенкија Оланду, који су сами позвали Путина у Паризу на Међународну конференцију о клими крајем новембра? Покушај да се жељезном метлом потјера Француска и сва Европа у трансатланско трговинско партнерство, које одговара САД? Свака озбиљна терористичка акција вишеслојна операција. Њу смишљају и планирају са јасно одређеним циљевима. Ипак, резултати и посљедице специјалне операције могу бити од користи не само њеним ауторима. Термин „конспиролошки“ овдје је неодговарајући. У супротном испада да је тражење било каквих реалних, али не одмах видљивих узрока и интереса, ових или оних догађаја – јефтина конспирологија. Морало би се ићи ка озбиљној политичкој анализи која открива различите слојеве реалности. Мислим да ће много тога бити јасно временом. Како је то било у случају са убиством Џ. Кенедија или догађајем од 11. септембра. У датом моменту је јасно да је терористички напад 13. новембра вишефункционална комбинација чији је циљ био да се промијени политичка ситуација у самој Француској и да се појача напетост на Блиском Истоку. Реакција свјетске заједнице на јануарски терористички напад била је без преседана. Марш милион и по људи у Паризу на чијем челу су стајали лидери 40 држава! Акције „Ја сам Шарли“ у читавом свијету! Рекло би се да послије такве демонстрације јединства терористи неће подићи главу... Није прошло ни годину дана а одјекнула је нова већа трагедија, као изазов цивилизованом човјечанству. Да ли ће овај пут бити адекватног одговора организаторима париске трагедије? Или ће се пак толерантна Француска и прогресивна свјетска заједница поново ограничити на пароле „Нећете нас уплашити!“ и обојене аватаре на Фејсбуку (умјесто јануарске акције „Ја сам Шарли“)? И терористички напади ће трајати све дотле док Нотр Дам не постане Џамија париске Богородице? Дозволите неколико констатација. Као прво, демонстрацијама јединства (неријетко веома вјештачким, да не кажем лажним) тероризам се наравно не може побиједити, чак и ако су демонстрације играле неку позитивну улогу у уједињавању различитих социјалних група. А у Паризу на марш у јануару нису позвали утицајну партију Марин ле Пен. Па какво је то јединство нације? Супротставити се тероризму данас се може ако се реализује комплексни програм у коме веома важну, ако не главну улогу играју веома широко постављене превентивне мјере. Ријеч је о фактичком преформатирању читаве свјетске политике, створене на хегемонизму и егоизму Запада. Потребан (мада не и довољан) услов побједе над терористичком пријетњима или, као минимум њеног смањења јесте престанак жестоке борбе западних земаља, транснационалних корпорација и наднационалних структура за територије, власт и ресурсе на садашњој периферији капитализма, за транзитне коридоре, за геополитички утицај, које воде рушењу суверених и јаких држава. Без тога терористичке пријетње се не могу побиједити. Али је у томе и проблем, што ни колективни Запад, ни наднационалне и транснационалне структуре, по својој природи не могу одустати од садашње политике на периферији капиталистичког система. Зато би било потребно искочити из своје „класне коже“ коју они представљају као нешто прогресивно, „огњиште цивилизације“. У вези с тим друга констатација. Ријечи „цивилизацијско прогресивно човјечанство“ ја бих ставила под наводнике. О каквој цивилизованости и прогресивности се може говорити када је уз прећутну сагласност већине западних земаља, међу њима и Француске, више од 20 година текао процес уништавања низа потпуно цивилизованих земаља на Балкану и Блиском Истоку. И Француска је понекад трчала испред америчког воза. У Либији на примјер. Њих су просто вратили у камено доба! Како је примјетио В. В. Путин, обраћајући се Западу, на Генералном засједању ОУН посвећеној седамдесетогодишњици стварања ове организације: „Да ли схватате шта сте урадили?“ Сада видимо у шта покушавају да претворе Сирију. Тешко је не сагласити се са Башаром ал-Асадом да трагедију Париза, 13. новембра, у Сирији проживљавају свакодневно већ 5 година. И није тамо Француска без своје улоге. С вашом примједбом повезана је трећа констатација. Хипотетичко (још за сада), претварање Европе у зону доминације ислама не значи аутоматско нестајање терористичких акција. Погледајте Блиски Исток, Африку, тамо је терор постао карактеристика свакодневица и земаља које су муслиманске. Узалуд сада Нетом врију врели спорови поводом тробојних аватара. Зашто их нису бојили у априлу у боје кинеске заставе, када су припадници исламске групе „Али-шабаб“ убили у универзитетском студентском дому 147 људи и 79 ранили? Повремено се разлијежу експлозије у сређеној муслиманској Турској... Списак се може наставити. Миран начин живота многих земаља био је нарушен мијешањем тзв. прогресивног човјечанства, чији су представници одлучили да под паролом „успостављања демократије“ у тим земљама реализују своје интересе. Другим ријечима, није ислам као једна од свјетских религија узрок терористичког напада, него сама природа глобалног капитализма, у оквиру кога нема мјеста милионима људи. Најрадикалнији од њих настројени за повратак слободе својој сабраћи спремни су да надјену појас шехида. То ни у ком случају није оправдање тероризма! Али треба јасно разликовати узрок и посљедицу. При чему и једно и друго може бити гадно. Шта ће бити са Европом послије крвавог петка тринаестог? Очигледно је да ће се Европа промијенити. Као прво, појачаће се десна расположења. Побједа десних партија на сљедећим изборима неће бити прогноза, него велика вјероватноћа. Како сам већ горе рекла, могуће је да је управо жеља јачања десних снага и била један од важних циљева „оних који су закували ту кашу сасвим озбиљно, сасвим озбиљно!“ (В. Висоцки). Као друго, претпостављам да неће приморати себе да чекају измјене у законодавству, како у ЕУ тако и у националним државама. Прије свега у пооштравању миграционих закона. Питање избјеглица, мислим, сада ће се рјешавати сасвим другачије. Прво звоно већ је звонило. Пољски министар за европска питања Конрад Шимански изјавио је да власт земље због терористичке акције не могу прихватити избјеглице чак и по квотама ЕУ, које је усвојила влада Пољске. Биће појачане мјере безбједности, укључујући прислушкивање телефонских преговора, електронско праћење на Интернету, упад у друге стране приватног живота. Да напоменем: мјесец дана послије напада на куле-близнакиње у САД био је прихваћен чувени Патриотски акт „О повезивању и учвршћивању Америке путем осигурања одговарајућим средствима, који су потребни за пресијецање и спречавање тероризма“. Захваљујући том федералном закону влада и специјалне службе добиле су широка овлашћења за надзор над грађанима. Данас је дошао ред на Европу. Није случајно већ у понедјељак предсједник Оланд на ванредној сједници парламента допустио и могућност измјене Устава ради борбе с тероризмом, наравно. За три мјесеца се продужава у земљи режим ванредне ситуације. Кадар националне полиције и жандармерије порашће за пет хиљада сарадника. Можда је планер паришке трагедије рачунао на то. Као треће, треба знати да је међународни тероризам један од начина управљања глобалним процесима. Рукама терориста који мрзе Запад, пак, стратези стварају хаос који је логичан слијед насиља и страха. И тај хаос постаје мутна глобална вода, у којој транснационалне компаније лове своју златну рибицу. Није случајно Р. Лабевјер, аутор бестселера „Долари терора“, назвао исламисте „псима на ланцу глобализације на амерички начин“. Под „Америком“, треба знати, он је имао у виду колективни Запад. Проблем је, ипак, у томе да понекад пси побјесне и почињу да уједају газду. А од тога страдају обични, невини људи. Што се тиче Русије, надам се да је наша безбједност у поузданим рукама. Отаџбинске специјалне службе прошле су строгу школу отпора тероризму, и 1990. и 2000, и способне су да нас ефикасно бране. Ипак, међународни тероризам, у даљим приступима, може се побиједити само колективним напорима. Управо на то је усмјерена спољнополитичка дјелатност наше земље. Желим вјеровати да ће по том питању разум наших западних партнера, најзад, побиједити емоције. Разговарао: Јевгениј Черних Прим. СС: У оригиналу „Blowback“ (дословно „ударац уназад“ или „трзај уназад“), израз који у обавештајном жаргону означава нежељене последице тајне операције, по правилу на штету властите земље, становништа или, ређе, саме обавештајне агенције која је операцију предузела. Чалмерс Џонсон (Chalmers Ashby Johnson, 1931-2010) је „Blowback“ објавио 2000. године, а четири године касније и њену допуњену верзију. Прим. СС: Ришар Лабeвјер (Richard Labévière, 1958), француски новинар и стручњак за питања безбедности, књигу „Долари терора: САД и исламисти“ (Les dollars de la terreur: les États-Unis et les islamistes) објавио је 1999. године. ИЗМЕНА: Овај чланку је промењен наслов 27. 11. 2015. у 19:15. Кратка веза: http://wp.me/p3RqN8-6wz ‹ Аница дјевојка: Није турска када, та жена у скупштини сједи Слободан Антонић: Како је Вучић опростио кривицу НАТО због бомбардовања Србије › Tags: Јелена Пономарјева, Бернар-Анри Леви, Милана Бабић, Париз, САД, Француска, Шарли ебдо, тероризам


source: wikipedia

text: 12. октобар (12.10.) је 285. дан у години по грегоријанском календару (286. у преступној години). До краја године има још 80 дана. Догађаји 1810 — Дан када су се венчали баварски принц Лудвиг и саксонска принцеза Тереза постао је догађај године и временом се претворио у баварске Октобарске свечаности пива и кобасица у Минхену (Октоберфест). 1860 — Издат Канун за Лесковац. 1897 — У Београд су из Беча пренети посмртни остаци Вука Стефановића Караџића, реформатора српског језика, и сахрањени у порти Саборне цркве. 1928 — У дечјој болници у Масачусетсу први пут су на пацијенту оболелом од полиомиелитиса примењена „гвоздена плућа“. 1934 — Једанаестогодишњи Петар II Карађорђевић проглашен је краљем Југославије, након што је 9. октобра у атентату у Марсељу убијен његов отац краљ Александар I. 1941 — У селу Засавица код Сремске Митровице, нацистички окупатор је стрељао 1057 Јевреја: 56 из Шапца, 800 избеглица из Аустрије и 201 избеглицу из Немачке, Словачке, Пољске и Русије. 1942 — У бици на пацифичком острву Гвадалканал Американци су у Другом светском рату поразили Јапанце и зауставили њихово надирање ка Аустралији. 1944 — Започела Београдска операција којом је Београд ослобођен од немачких окупатора 1960 — Током дебате о колонијализму у Генералној скупштини УН, изнервиран што је велики број посланика у Генералној скупштини спавало, совјетски лидер Никита Хрушчов скинуо је ципелу и треснуо њоме о сто неколико пута. 1964 — У орбиту око Земље лансиран је совјетски васионски брод „Васход 1“, прва свемирска летјелица са вишечланом посадом. 1968 — Предвођена пуковником Омаром Торихосом Ерером, Национална гарда Панаме оборила је проамеричког председника Арнулфа Аријаса Мадрида. 1984 — Током годишње конференције Конзервативне партије у хотелу „Гранд“ у Брајтону, у којем је боравила Маргарет Тачер, британски премијер, експлодирала је бомба коју су подметнули припадници ирске терористичке организације ИРА. Пет људи је погинуло, а 30 је рањено. 1992 — У Каиру је погинуло више од 550 људи у земљотресу чији је епицентар био близу великих пирамида у Гизи. 1999 — УН су симболично прогласиле за шестомилијардитог становника Земље бебу рођену у Сарајеву. Мајци новорођеног дечака уручена је сребрна медаља мира УН. Војним ударом власт у Пакистану преузео је генерал Первез Мушараф. 2001 — У пожару је изгорела Саборна црква у Нишу, једна од највреднијих у Србији. Грађена је од 1856. до 1872, а пројекат је израдио најпознатији српски архитекта 19. века Андреј Дамјановић. Нобелова награда за мир додељена је Уједињеним нацијама и генералном секретару Кофи Анану. 2002 — У бомбашком нападу на ресторан и дискотеку на индонежанском острву Бали, погинуле су 202 особе, углавном страни туристи. 2011 — Европска комисија препоручила да се Републици Србији одобри статус кандидата за пријем у Европску унију. 2014 — Др Санда Рашковић Ивић избрана за председницу ДСС-а Рођења 1350 — Дмитриј Донски, руски кнез. (прем. 1389) 1537 — Едвард VI Тјудор, енглески краљ. (прем. 1553) 1558 — Максимилијан III Аустријски, аустријски надвојвода. (прем. 1618) 1798 — Педро I од Бразила, бразилски цар. (прем. 1834) 1873 — Надежда Петровић, српска сликарка. (прем. 1915) 1875 — Алистер Кроули, енглески окултиста, мистик и астролог. (прем. 1947) 1878 — Карл Буреш, аустријски политичар. (прем. 1936) 1878 — Тракстун Хер, амерички спортиста. (прем. 1956) 1896 — Еуђенио Монтале, италијански песник. (прем. 1981) 1921 — Јарослав Дробни, чехословачки спортиста. (прем. 2001) 1931 — Оле-Јохан Дал, норвешки научник. (прем. 2002) 1935 — Лучано Павароти, италијански оперски певач. (прем. 2007) 1938 — Милутин Поповић Захар, српски правник, композитор и виолиниста. 1943 — Лин Шеј, америчка глумица. 1944 — Драгутин Чермак, српски кошаркаш. (прем. 2021) 1949 — Илич Рамирез Санчез, венецуелански терориста. 1955 — Анте Готовина, хрватски генерал. 1962 — Бранко Црвенковски, македонски политичар. 1963 — Дејв Леџено, енглески глумац и борац мешовитих борилачких вештина. (прем. 2014) 1967 — Ли Мен, српски музичар. 1968 — Хју Џекман, аустралијски глумац, певач и филмски продуцент. 1973 — Ивана Станковић, српски модел. 1974 — Стивен Ли, енглески играч снукера. 1974 — Арон Лоув, канадски уметнички клизач. 1977 — Боди Милер, амерички алпски скијаш. 1978 — Марко Јарић, српски кошаркаш. 1979 — Стив Бортвик, енглески рагбиста. 1981 — Конрад Смит, новозеландски рагбиста. 1981 — Диор Фишер, америчко-израелски кошаркаш. 1981 — Сајси Ем-Си, српска хип хоп музичарка. 1986 — Јанис Манијатис, грчки фудбалер. 1988 — Сем Вајтлок, новозеландски рагбиста. 1989 — Марко Ивковић, навијач Црвене звезде који је трагично изгубио живот у Истанбулу, уочи утакмице кошаркашке Евролиге. (прем. 2014) 1992 — Џош Хачерсон, амерички глумац и продуцент. 1994 — Оливија Смолига, америчка пливачица. 1997 — Никола Миленковић, српски фудбалер. Смрти 322. п. н. е. — Демостен, говорник у античкој Грчкој. (рођ. 384. п. н. е.) 683 — Папа Хонорије I. 642 — Папа Јован IV. 1095 — Леополд II, маркгроф Аустрије. (рођ. 1050) 1320 — Михајло IX Палеолог, византијски цар. (рођ. 1277) 1492 — Пјеро дела Франческа, италијански сликар. (рођ. 1415) 1576 — Максимилијан II, цар Светог римског царства. (рођ. 1527) 1730 — Фредерик IV Дански, краљ Данске и Норвешке. (рођ. 1671) 1777 — Александар Сумароков, руски песник и драматург, творац класичног позоришта у Русији. (рођ. 1717) 1858 — Хирошиге, јапански сликар. (рођ. 1797) 1870 — Роберт Ли, амерички генерал. (рођ. 1807) 1909 — Франсеск Ферер, каталонски слободарски педагог и оснивач покрета модерних школа. (рођ. 1859) 1915 — Лазар Пачу, лекар и политичар, министар финансија. (рођ. 1855) 1924 — Анатол Франс, француски писац. (рођ. 1844) 1942 — Аритомо Гото је био вице-адмирал јапанске царске морнарице током Другог светског рата. (рођ. 1888) 1965 — Паул Херман Милер, швајцарски биохемичар. (рођ. 1899) 1967 — Раменохар Лохија, индијски политичар. (рођ. 1910) 1969 — Соња Хени, норвешка клизачица. (рођ. 1912) 1987 — Фахри Корутурк, турски официр и политичар. (рођ. 1903) 1990 — Рифат Махџуб, председник египатског парламента. (рођ. 1926) 1996 — Рене Лакост, француски тенисер. (рођ. 1904). 1996 —Роже Лапебје, француски бициклиста. (рођ. 1911) 1998 — Метју Шепард, амерички студент, чије је убиство покренуло пооштравање казни за злочине из мржње. (рођ. 1976) 1999 — Вилт Чејмберлен, бивши амерички кошаркаш. (рођ. 1936) 2011 — Денис Ричи, амерички научник, творац програмског језика C. (рођ. 1941) 2015 — Џоун Лесли, америчка глумица. (рођ. 1925) Празници и дани сећања 1492 — Шпански морепловац Кристифор Колумбо први пут је ступио на тло Новог света. Након 33 дана пловидбе од Канарских острва, његова посада искрцала се на Бахамска острва, са уверењем да су стигли у Азију. 1518 — Немачки верски реформатор Мартин Лутер, оптужен за јерес, одбио је да се одрекне својих теза пред папским изаслаником кардиналом Томазом Кајетаном. Дубоко погођен трговином индулгенцијама (папски опрост) Лутер је 1517. на врата цркве у Витенбергу окачио својих 95 теза о преуређењу католичке цркве и позвао на јавну расправу. Тај догађај сматра се почетком реформације. 1811 — Парагвај је прогласио независност од Шпаније и Аргентине. 1822 — Бразил је стекао независност од Португалије. 1918 — Уз звуке композиције „Марш на Дрину“ у ослобођени Ниш у Првом светском рату умарширала је Дринска дивизија српске војске. 1968 — Афричка држава Екваторијална Гвинеја стекла је независност после 190 година шпанске колонијалне управе.


source: CulturaX

text: Манастир Преподобног Симеона Мироточивог у Дежеви свечано прославио своју храмовну славу – ЕПАРХИЈА РАШКО-ПРИЗРЕНСКА У ЕГЗИЛУ Почетна / БОГОСЛУЖЕЊА / Катакомбе / Манастир Преподобног Симеона Мироточивог у Дежеви свечано прославио своју храмовну славу Стефан Немања, у монаштву назван Симеон, био је отац Светог Саве и утемељивач српске државе, зачетник благородне лозе Немањића, борац за чистоту Праве Вере и искоренитељ јереси у својој земљи. Праведним владањем за време световног живота и богоугодним монашким подвигом, а свагда ревнујући за Праву Веру, удостојио се да буде прибројан лику преподобних. Манастир епархије у егзилу у Дежеви код Новог Пазара је посвећен управо овом светилнику рода српског. Своју храмовну славу, која је ове године пала у Недељу сиропусну (13/26. фебруара), манастир је свечано прославио Светом Архијерејском Литургијом којом је началствовао Његово Преосвештенство хорепископ старорашки и лознички Г.Г. Николај. Владици Николају су на Литургији саслуживали: настојатељ манастира – протосинђел Висарион (Шуловић), јеромонах Јован (Узелац) и јеромонах Јаков (Купрешак). Овом свештеном сабрању присуствовало је монаштво епархије и око 200 светосаваца из разних крајева наше отаџбине. Након Литургије владика Николај је извршио чин резања славског колача и благосиљања жита које су у част Преподобног Симеона Мироточивог принели братство манастира и овогодишњи домаћини славе: Славомир Јаковљевић, Нина Стојановић и Миланка Марковић из Новог Пазара. За следећу годину пријавили су се: Богослав, Дејан и Дарко Томовић из Новог Пазара. Потом се владика Николај обратио присутнима архипастирском беседом у којој је истакао да су српску државу основали свети људи на челу са светим Симеоном и светим Савом и да су они Србима оставили Православну Веру као највеће богатство. При томе је владика поучио своју паству да живи достојно својих предака и свог хришћанског звања: "Живимо у светој земљи у којој је много мученичке крви проливено. Изнова и изнова да се кајемо, да у потпуности спознамо сву ругобу греха, јер смо као православни хришћани позвани на светост" – нагласио је владика. На крају своје беседе Владика Николај је честитао славу братству манастира на челу са оцем Висарионом а присутнима пожелео срећан и благословен почетак Великог поста.


аутор непознат


4000 Quote: Ако ти је то одговор спаја их све онда мислим свака част!Нормално је да Путин брани своју власт свој режим, па шта си ти очекивао да ће он власт да препусти националистима или не знам коме другом.Нормално је да се бори против својих политичких протовника.Он има своју партију Јединствену Русију преко које влада и не видим шта у томе видиш чудно.Сад кад кажеш сурово се обрачунава то звучки као да он неког тамо убија или не знам ни ја шта што није тачно.У Русији националисти имају велику слободу много већу него што је имају националисти у Немачккој.У Русији нико не иде у затвор јер је снимио ЦД или написао неку песму или носио неку мајцу што се у Немачкој догађа стално.Ако погледаш видео и слике са Руског марша биће ти јасно колику слободу имају Руски националисти.Мислим да ти немаш представу шта значи реч бољшевистички режим јер када би то знао не би сигурно вукао паралелу између бољшевистичког режима некад и Путина сада.То је ван сваке памети.Бољевици су убијали своје политичке противнике вршили чист 4000 82;е имали логоре једноставно људе су убијали и стрељали само зато јер су били противници бољшевистичког сиситема.Повезивате такве људе убице и злочинце који су чинили злочине у име бољшевизма са Путином по мени је ван сваке памети.Шта значи реч обрачунава?Јел он неког убија, затвара због својих политичких гледишта?Никог!Ја лично нисам за Путина нити га смтрам перфектним, али мислим да грешиш када пишеш ствари типа Путин и бољшевици су исти.Ја лично Путину замерам слабу политику према имигрантима који ће преплаваити Русију ако им се не старне на пут и замерам му такође слабу борбу против криминала, корупције и тајкуна у Русији који су покрали Руски народ за време Јелцина, а данас уживају у плодовима те крађе.Далеко је Путин од сваршеног и са идеолошког апсекта он није наш истомишљеник, али далеко је и од тога упоређивати његову власт са бољшевицима.Лично не разумем шта ти значи то што си написао национализам неће бити на новоу државе као у другим земљама?Нисам разумео шта си тиме хтео да кажеш?Ја врло добро знам о чему причам јер сам у Русији био и имам пријатеље тамо добро сам информисан шта се тамо догађа.Русија сигурно данас има највећи национал социјалистички и националистички покрет у Европи. Евроазиска унија не постоји и очигледно да ти не разумеш о чему је ту реч.То није никаква империјалистичка унија већ покушај да се поврати у геополитичком смислу снага Русије ако би се супротсравила Америци.Мислим то је врло јасно и просто.Постоји идеја евроазије, али за сада тако нешто не постоји.Постоји СНД или ти Савез независних држава, али појам Евроазије је много ширши. Ја у томе не видим никакво хушкање ти можеш то тако да тумаћиш са те стране да је то тако, али ја мислим да није.Једноставно ради се о томе да Руси као национална мањина у Летонији НЕ МОГУ да користе свој матерњи језик што није у реду јер замисли када би Србија не би дозволила Мађарима да користе свој језик као званични.Наравно да ће онда Руска мањина тамо да тражи своја право и право на употрбу свог језика.Чињеница је да је Лтонија данас обичан сателит Америке лутка у рукама Америке и циониста и ако члан ЕУ и НАТО.Лично не разумем како једна држава може себе да зове демократском, а да у 21 веку не дозвољава једној националној мањини у својој земљи да користи свој матерњи језик.Можда се ради о неким комплексима из прошлости или не знам чему већ лично мислим да Јевреји и ционисти који контролишу владу Летоније и целу државу намерно то раде како би се изазвао сукоб са Русима. Што се тиче Естоније то си у праву и слажем се са тобом.Естонија није рехабилитовала СС војнике далеко је то од тога што ти пишеш ради се о приватним поменима који су организовалу преживели ветерани Естонског СС.Мислим да Русија нема шта ту да се пита ко ће кога да рехабилитује у Естони 4000 112;и.Лично мислим да Русију баш брига за то нити је то занима.Можда се у Кремљу то неком не допада, али далеко да то може да се зове неком империјалистичком политиком.Једноставно сваки корак који Русија уради према било којој земљи Балтика неко разуме као неко хушкање, провокацију или империјализам.Лично за мене то су комплекси.То су комплексаши који су опседнути Русима живе у прошлости мислећи да су им Руси непријатељи да хоће да их окупирају и слично.То су опасне ствари и ти људи имају неке параноичне комплексе.Руска интересна сфера није Балтик нити је Балтик занима Русију.Руска геополитичка и интересна свефа су Украјина, Белорусија и Русија плус Казахстан и сличне земље. Ако ти мислиш да Москва мисли да јој данас припада оно што је било некад под окупацијом СССР онда ти стварно ништа не знаш о Русији политици Руске државе данас.Мислим без љутње, али такви закључци су на нивоу клинца од 15 година.Нити тако неко мисли нешто у Русији нити нешто тако хоће.Мислим апсолутно је бесмислено о такво нечем дискутовати.Очигледно да код власти у Балтичким земљама које су Америчке слуге ЗОГ- а које верно служе Жидовима из ЕУ и НАТО очигледно таквим причама хоће да увуче те земље у сукоб са Русијом без икакве потребе и без икаквог разлога где се сваки потез Русије тумачи као неки империјализам и хушкаче.Комплекси су чудо! Русијом не владају никакви Ћидови то ејдноставно није тачно.Када би Русијом владали Жидови Русија би данас била само лутка у Рукама Америке и ЕУ као што је била у време Јелцина.То је таква глупост и небулоза да Русијом данас владају Жидови.Русијом данас влада Руска олигархија на челу са Путином и његовом Јединственом Русијом.Свиђало се то неком или не, али Русијом данас владају Руси без обзира какви су такви, али су Руси.Ја бих више волео да Русијом влада Демушкин или Курјанович, али не владају данас влада Путин и тако је како је. Америка је у ери Јелцина држала у својим рукама Русију тада су Русијом владали Жидови типа березовски и слични који су данас побегли из Русије док су неки ухапшени.Шта ти значи то неокомунистичка клика?Вероватно да ту има бивших комуниста, али комунизам као идеја је одавно мртва у Русији. Ја разумем Летонце, Естонце и Литванце да су трпели под Сојветском комунитичком окупацијом, али то је данас прошлост то је историја.Трпели су ти народи и под окупацијом од стране Немачке, Шведске, али све је то прошлост, а ми не треба да живимо у прошлости већ да гледамо у будучност, па и сама Русија је била окуприрана од стране комуниста и она сама је највише трпела под комунистичком окупацијом.Руски народ је највише патио и највише пропатио под комунзмом и бољњевицима.Милиони и милиони Руса су убијани, прогоњени и затварани по гулазима према томе нису патили само Литванци, Летонци и Естонци којимk 8e9 2; нико не спрори паво да треба да имају своју самосталну државу. Човече не можемо ми сада да исправљамо криву Дрину.Каљинград је ту где је како је он створен то је друго питање.Ми не можемо сада да исправљамо свавакве свињарије које су направљене у прошлости како од стране разних демократа тако и од стране разних комуниста.Каљинград застрашује народе Балтика?Човече колико ти пре 3ffa терујеш нити тим народима прети нешто од Каљинграда нити те народе неко застрашује већ су те Балтичке државе данас као чланице НАТО пакта и ЕУ само испоставе НАТО пакта којма се опкољава Русија.Ти оптужујеш Русију да тамо наводно владају Жидови, а све те балтичке државе су под директном контролом Жидовке ЕУ и ционистичке НАТО војске.Мислим стварно ти је месшно резоновање.Ја лично имам симпатије према тим Балтичким државама то су лепе земље знам доста људи тамо био сам неколико пута, али нема потребе за било каквим комплексима.Мислим да ти људи данас тамо не мисле како ти кажеш бар ја нисма приметио.У Тим држабама данас је беда нема посла плате су мале држава покрадена политичари корумпирани и причати данас неке небулозе о Русима и опасности од Русије је само скретање са праве теме са правим проблема које данас те љемље имају.Шта је решење по тебеи да Русија пресели све Русе из Каљинграда или не знам шта да ради да пита Естонију, Литванију или Летонијеу шта да ради на својој територији?Наравно да ако Жидовски НАТО пакт постави своје ракете у тим земњама и окрене их према Русији нараавно да ће Русија да уради исто. Где Путин затвара на стотине људи?Где је то Путин затворио на свакох дана на стотине људи?Мислим какве глупости пишеш човече, па такве ствари се догашају баш у другим земљама типа Намачке где се затварају на стотине људи врше рације само зато што су људи националисти.Погледај само рацију у Дортмуду за један дан претресено 120 странова у рацији учествовало 1000 полицијаца.Зашто?Зато јер су ти људи националисти.Где си ти видео да је Путин организовао рације на Руске националисте да је његов режим затворио неког због мајце, ЦД збох неког концерта или бенда или било чега сличног што се у западној Европи догађа стално. Нема потребе да изврћеш моје речи ја нигде нисма написао да ми је Путин драг нити било шта слично.Једноставно треба бити реалан Путин није перфектан далеко од тога, али је сигурно бољи од Јелцина.Русија се пробудила и постала држава каква таква углавном много јаћа него за време Јелцина.То је оно што смета Жидовима из Америке и ЕУ.Њима смета јака и независна Русија.Зато они стално нападају Путина као то је био случај са оним анархо комунуњарама Пуси рајот.Када такав шљам напада Путина када га напада Жидов Каспараов када га нападају разни педери када га напада Америка и ЕУ то значи да је Путин на добром путу.Могло би то много боље ја бих лично волео да после њега дође неко још бољи неко још одлучнији надам се неки националиста.Треба бити реалан и треба на ствари гледетаи реално.Путин има доста грешака, али има и доста добрих потеза које је повукао.Мислим да си ти мене погрешно разумео ја нити браним Путина нити ја сам за њега, али нема потребе претеривати и писати о њему ствари које нису тачне.


text: Канбера () је главни град Аустралије. Према попису из 2006. у граду је живело 356.120 становника и тиме представља најнасељенији град у унутрашњости Аустралије. Смештен је у Аустралијској престоничкој територији, 300 km јужно од Сиднеја и 650 km североисточно од Мелбурна. За престоницу Аустралије изабран је 1908. као компромисно решење између Сиднеја и Мелбурна. Канбера представља необичан аустралијски град који је од самог настанка, плански грађен. 1913. године, на међународном такмичењу планског уређења и изградња града, архитекта Волтер Грифин из Чикага проглашен је за победника. Приликом планирања изградње Канбере, архитекта је веома обраћао пажњу на изглед самог града и на вегетацију која се тада налазила на том простору. Због тога град добија ласкави назив „-{Bush Capital}-“ (буш је аустралијски израз за природу). Због Првог и Другог светског рата изградња је била неколико пута прекидана. После 1945. уследили су озбиљни и видљиви радови. Реч Канбера потиче из језика аустралијских староседелаца Абориџина и значи „место за сусрет“. Као престоница владе Аустралије, у Канбери су смештени дом Парламента Аустралије и Високог суда Аустралије, као и многобројне владине канцеларије и установе. Такође у граду се налази и неколико историјских и културних националних знаменитости Аустралије. Историја Пре досељавања Европљана, територију данашње Канбере насељавала су племена Нгунауал и Уалгалу. Археолошке истраживања доказала су да су прва насеље постојала 21.000 година пре нове ере. Данашња Канбера, носи име које је стотинама година старије од ње. Европски истраживачи населили су град раних 1820-их година. Од 1820. до 1824. из Европе било је послато четири експедиције. Како археолози верују, Џошуа Јохан Мор је био један од првих градитеља нове Канбере. Он је од староседелаца откупио велику површину града. Озбиљнија европска насељавања десила су се крајем 19. века. Развојем Новог Јужног Велса, који је за кратко време прерастао од многобројних села до државе престонице, почела је дебата између Сиднеја и Мелбурна. Оба града која су се све више развијала, захтевали су од власти Аустралије да постану главни град Аустралијског савеза. Како је надметање и расправа све више узимала маха, дошло је до компромисног решења. Одлучено је да се изгради нова престоница на територији између Сиднеја и Мелбурна. Договорено је да ће се током изградње града, све битне државне послове и функције одвијати наизменично у Сиднеју и Мелбурну. Један од захтева за изградњу нове престонице био је удаљеност новог града од Сиднеја не сме да буде мања од 165 -{km}-. Државни геометар Чарлс Скрајвенер дошао је на идеју да се уместо изградње новог града, искористи градско подручје Канбере која је била да задовољавајућој удаљености а и испуњавала је све прописе. Године 1908, власти Мелбурна и Сиднеја сложили су се да је Канбера одлично подручје за нову престоницу. Званичници су расписали конкурс за уређење града. Коначно је 1. јануара за најбољи пројекат проглашена идеја Волтера Берлија Грифина. 1913, Грифин добија средства из националног инвестиционог плана. Дана 12. марта 1913. град је службено назван Леди Денман, по Гертруди Денман, супрузи тадашњег главног гувернера лорда Томаса Денмана. Сваког другог мартовског понедељка обележавају се Дани Канбере. Са отварањем Привремене зграде парламента, савезна влада се преселила у Канберу 9. маја 1927. Затегнути односи у Европи, Први светски рат, Велика криза и Други светски рат значајно су угрозили развој пројекта. Неке од планираних институција никада нису биле изграђене; као што је случај са римокатоличком и англиканском црквом. Неке владине установе задржале су се у Мелбурну задржала до краја 1950-их година. Због тога су настале бројне несугласице. Град је под хитно требало да се заврши како би се државне институције коначно и трајно преселиле у Канберу. Због тога је план изградње промењен. Северни и јужни делови Канбере су даље изграђивани током 1950-их, а урбани развој дистрикта Вуден Вели и Белконен је почео средином и крајем 1960-их. Многа од нових насеља су добила имена по аустралијским политичарима, као што су Бартон, Дикин, Рид, Бредон и Хенри. Вештачко језеро Берли Грифин је довршено 1964. Абориџанска амбасада у новој престоници отворена је 27. јануара 1972. Од 9. маја 1988. Парламент Аустралије је званично почео да ради у новој згради. Децембра 1988. Аустралијској престоничкој територији је загарантована пуна аутономија, а након првих избора у фебруару 1989. 17-члана скупштина се 11. маја 1989. уселила у своје канцеларије. Аустралијска лабуристичка партија је формирала прву владу Аустралијске престоничке територије, на чијем се челу нашла Роузмери Фолет, као прва жена на челу владе неке аустралијске државе или територије. Канберу је 18. јануара 2003. захватио пожар који је однео четири људска живота и уништио 491 кућу, као и главни телескоп и радионицу опсерваторије Маунт Стромло Аустралијског националног универзитета. Географија Град Канбера је највећи и најмногољуднији град у унутрашњости Аустралије. Налази се на око 300 -{km}- југозападно од Сиднеја и 650 -{km}- североисточно од Мелбурна. Географски град заузима површину од 2.396,54 km2. Смештен је у околини планинског масива Бриндабела, приближно 150 -{km}- у унутрашњости од источне обале Аустралије. Налази се на надморској висини од 550 до 700 m. Највиша тачка је планина Маџура – 888 m. Остала узвишења су планина Маутн Тејлор, Маунт Ејнсли, Црна планина и Муга Муга. Поред планина, град је окружен и еукалиптусовим саванама, пашњацима, мочварама и сувим еукалиптусовим шумама. Река Молонго тече кроз сам град где је постављена брана на језеру Берли Грифин које се налази у самом центру града. Молонго се улива у реку Марумбиџи, северозападно од Канбере и тиме усмерава ток реке према граду Јас. Река Квинбејан се улива у Молонго код Оакс Естејта унутар АПТ. Клима Због велике количине ветрова и високе влажности која долази са обала, у Канбери се разликују сва четири годишња доба. Топли копнени ветрови и хладни ваздух са Тихог океана, стварају умерену климу чије су карактеристике топла врела лета и умерене хладне зиме пропраћене густом маглом и учесталим мразовима. Најтоплији дан у Канбери био је 1. фебруар 1968., када је температура износила 40,2 °C. Најхладнији дан са -10,0 °C, био је 11. јул 1971. Снег је током зимског периода веома редак. Јавља се скоро сваке треће године, али у врло малим количинама које се брзо отопе. Олуја са грмљавином честа је у периоду између септембра и марта, док су падавине најзаступљеније на пролеће и лето. Просечна количина падавина током године износи 51,5 -{mm/m2}-. Највише их има током новембра и октобра око 64 -{mm}-, док су најсушнији период јуни и јули где када падавина има око 41 -{mm/m2}-. Структура града Канбера је град грађен по пројекту Волтера Грифина, који је један од најзначајнијих америчких архитеката 20. века. Центар града је саграђен око језера Берли Грифин. Најзначајнији делови града су Јаралумла, Дикин и О’Мали где су претежно смештене дипломатска представништва, Брадон, рајн Актон и Бартон где се налазе главне пословне четврти. Актон је четврт где се налазе све значајне школе, клинике, музеји и истраживачке институције. Најзначајније улице су Авеније Аделејд, Мелбурн, Канбера, Вентворт, Кингс, Комонвелт, Нортбарн, Лиместон, и авенија Фербери. Град Канбера са састоји од низа градских и приградских насеља. Град је подељен у седам области од којих је свака подељена на више засебних делова. Северна Канбера, највише насељен током 1920-их и '30-их, и 1960-их, 15 предграђа Јужна Канбера, насељена 1920-их и '60-их, 12 предграђа Воден Долина, насељена 1963, 13 предграђа Белконен, насељена 1967, 25 предграђа Вестон Крик, насељена in 1969, 8 предграђа Тагеранонг, насељена 1974, 19 предграђа Гангалин, насељена раних 1990s, 7 предграђа Северна и Јужна Канбера темеље се на стилу Волтера Грифина. Током 1967. национална комисија усвојила је такозвани план „Y“ којим се из буџетских средстава финансирао низ тржних центара и комерцијалних подручја познатији као „град центар“ који својим изгледом подсећа на слово Y. Развој Канбере контролисала је власт кроз урбанистички планирани процес. Сва земља у АПТ закупљује се на 99 година од националних власти. Влада Осим Канбере у Аустралијској престоничкој територији нема већих градова. На територији АПТ према скупштинском акту, власт обављају градска и аутономна влада. Скупштина се састоји од 17 чланова изабраних из три округа по принципу процентуалне заступљености. Молонгло даје седам чланова док Џининдера и Бриндабела по пет. Председника власти бира законодавна скупштина, као и његове заменике. Према резултатима избора из 2004, Канбером управља Аустралијска радничка партија која је освојила апсолутну већину освојивши 9 од укупних 17 мандата. Како је Аустралија уставна монархија са парламентарним системом власти, под британском круном, савезни парламент поред краљице чине Сенат и Представнички дом. Пошто је Канбера главни град у њој се поред дипломатским представништва многобројних земаља налазе и све важније политичке и управне службе, међу којима је и главно седиште поделе власти коју чине: Законодавна власт: Парламент Аустралије, који чине краљица, Сенат и Представнички дом; краљицу представља генерални гувернер Аустралије, чије су моћи сведене на пристајање на законе. Извршна власт: Савезно извршно веће Аустралије, на чијем се челу налази генерални гувернер, ког „саветују“ извршни саветници; у пракси, они који стварно саветују гувернера су премијер и државни министри. судска власт: Високи суд Аустралије и други савезни судови. Усвајањем Аустралијског акта 1986, државни судови постали су формално независни од британског Судског комитета Државног савета. Привреда Према подацима из јула 2006, незапосленост у Канбери износила је 2,8% што је испод националног нивоа на којем она износи 4,8%. и са недостатком радне снаге у појединим секторима. Као резултат велике запослености, где трговачки и комерцијални сектор заузима значајни део, трговина у Канбери је веома развијена, што доприноси прилив значајне количине новца. Због тога Канбера, од туризма, зарађује више него било који други престонички град у Аустралији. Просечна недеља зарада износи око 1.208,50 аустралијских долара, док на државном нивоу износи око 1.043.10. Просечна цена куће у Канбери, у јуну 2005, износила је 352.500 долара, што је ниже него у Сиднеју или Мелбурну, али виша него у осталим градовима. Цена некретнина су скочиле од мартовских 375.00,00$ 2006, до 411.305,00$ у новембру исте године. Недељни закуп стана је виши него у свим аустралијским градовима и територијама Једна породица је у септембру 2006, за трособни стан недељно морала да одвоји 320$. У другим градовима рента не износи више од 300$ недељно, што представља уштеду више од 1.000$ годишње. Главна градска „индустрија“ су државна министарства и представљала су у периоду 2003-4, 26,1% бруто дохотка града. Око 40% запослених Канбераца запослено је у владином сектору и одбрани. Јавни сектор запослених у Канбери укључује и канцеларије владе, финансијске секторе и послове са иностранством. Многе значајне војне институције смештене су надомак Канбере укључујући и бившу војну ваздухопловну базу која је продата међународном аеродрому Канбера, али се и даље користи за превоз важних војних лица. Послови везани за некретнине, грађевинарство, болнице и друштвене заједнице, образовање највише доприносе економском развитку Канбере. Велики број домаћих и иностраних посетилаца допринели су развитку туризма. Туриста највише има на пролеће и јесен. Септембарски сајам цвећа привлачи бројне посетиоце, како из земље тако и из иностранства. Становништво Према попису, у граду је 2006. живело 356.120 становника. У Канбери живи 323.004 становника и густина насељености износи 401,0 становник па километру квадратном. Према подацима из 2001. 1,2% становништва је било абориџинског порекла, док је 21,6% рођено ван Аустралије. Највећи број имиграната је дошао из држава енглеског говорног подручја, највише Британаца и Новозеланђана. По бројности су значајни имигранти из Немачке, Италије и Вијетнама. Скорашњи досељеници потичу из земаља источне и јужне Азије. Већини становника Канбере матерњи језик је аустралијски енглески, а многи знају и друге језике, од којих су најчешћи кинески, италијански, грчки и српскохрватски језици. Становништво је релативно младо, покретно и образовано људи. Просечна старост становника је 32 године, а само је 8,3% оних који су старији од 65 година. Између 1996. и 2001, чак 61,9% становника се или уселило или иселило из Канбере што је највећа покретљивост становништва у Аустралији. Маја 2004, око 30% људи из АПТ, старости 15-65 година, поседовало је факултетске дипломе, што је знатно више од државног просека од 19%. Око 50% Канбераца изјашњава се као хришћани, док је нешто мање од 9.500 људи који припадају нехришћанским религијама, а 62.000 људи изјашњава као атеисти. Према подацима из 2002. године, највише лакших прекршаја извршено је упадом на туђи посед и крађом моторних возила. Годишње се на сваких 100.000 људи украде између 630 возила и изврши 1961 крађа или упад на посед. Тешки злочини као што су убиства и покушај убиства погађају статистички 1,5 живота на 100.000 људи, док је тај број на националном нивоу 4,9. Проценат силованих и сексуално злостављаних је релативно мали и испод је аустралијског просека. Вероисповест Образовање У Канбери постоји два универзитета; Аустралијски национални универзитет (АНУ) у Актону и Универзитет у Канбери у Брусу. Аустралијски национални универзитет основан је 1946. Поред универзитета, град поседује две богословије; Аустралијски католички универзитет (-{ACU}-) и колеџ Светог Марка. Аустралијска војна академија и Краљевски војни колеџ у Дантрон налазе се у предграђима Канбере. До фебруара 2004, у Канбери је постојало 96 државних и 44 приватне школе (укупно 140 школа). Влада АПТ је саопштила да ће током 2006, затворити 39 школе, како би се тиме побољшало само школство. То је један од првих корака у реформи школства која би се по плану завршио 2020. Званичници су саопштили да ће се до краја 2008. све планиране школе затворити. Тада би по влади, требало почети са отварањем супер-школа (великих јавних школа за децу до 12 година), које би биле у потпуности завршене до краја 2020. Многи су предложили да се основне школе и предшколске установе отварају близу отворених јавних, травнатих површина, како би се се тиме побољшала здравствена активност најмлађих. Предшколско образовање није још увек обавезно, али већина деце, похађа предшколско образовање 12 сати недељно (које је до 2006. било 10,5 сати). Култура Уметност и забава Канбера је седиште многобројних националних институција као што су: Аустралијски ратни меморијални центар, Национална галерија Аустралије, Национална галерија портрета (сада смештена у здање Старог парламента), Национална библиотека Аустралије, Национална архива Аустралије и Национални музеј Аустралије. Многа здања владе су отворена за ширу јавност. Ту спадају зграда парламента, Врховни суд и Краљевска аустралијска ковница. На земљишту језера Барли Грифин налази се споменик капетану Куку и Национални кариљон. Такође, велики значај имају и торањ „Телстра“, Аустралијска национална ботаничка башта и Национални зоолошки врт и акваријум, Национални музеј диносауруса и „Квестакон“ – национални научно-технолошки центар. Канберански музеј и галерија представља ризницу локалне историје и уметности. Неколико историјских здања доступна су јавности, као што су Мајур Лениона и Тагеранунга у Тагеранунг Велију, Муга-Муга, Бландерова колиба у Парксу, које представљају некадашњи живот раних Европљана. У Ред Хилу постоје куће које датирају из 1920-их. Канбера поседује многобројне дворане за концерте и позоришта, као што су Театар Канбера и Левелин хол. Улични театар представља и место на коме студенти музичке школе са Аустралијског националног универзитета стичу своје знање. Улично позориште, такође је смештено на АНУ. Оно представља један од почетних корака у усавршавању аматерских уметника глуме и плеса. Музички фестивал универзитета Стонфест у Канбери ја највећи фестивал тог типа. У свету музике лидерски положај имају и Национални фолк фестивал и Краљевски Канбера шоу. Значајну пажњу добија и сајам аутомобила. Медији Као главни град Аустралије, Канбера је важан информативни центар многих аустралијских партија, удружења и организација, телевизија и штампаних медија, укључујући и Аустралијску радиодифузну агенцију. Многе важне информације објављују се из Канберске прес галерије. Канбера има многобројне новине од којих су међу најзначајнијим Канбера тајмс основане 1926. Такође, Канбера има и две државне телевизије и три комерцијалне. Од октобра 1995. у рад пуштен је и Фокстел (Foxtel) претплатнички тв пакет. Телевизијски програм може се пратити и путем сателита или уз подршку кабловског оператера. Од многобројних радио-станица издвајају се радио 2XXfm, 1RPH. Спорт Поред локалне спортске лиге, Канбера поседује низ спортских тимова који се такмиче у националним и међународним лигама. Најпознатији тимови су „Канбера рејдерс“ ( и „Брамбиз АЦТ“ () који су уједно били и освајачи рагби лиге. Обе екипе играју на стадиону Канбера, највећем стадиону у Канбери коришћеном приликом одржавања Олимпијских игара 2000. и за Светски рагби куп 2003. Аустралијски спортски институт (-{AIS}-) налази се у Брусу, предграђу Канбере. Основан је 1981. као специјална установа за подучавање и тренирање елитних спортиста. Од свог оснивања њени полазници остварили су значајне резултате на домаћим и међународним такмичењима. Већина аустралијских репрезентативаца са Олимпијских игара 2000. у Сиднеју били су полазници -{AIS}-. Ова елитна установа је постала популарно туристичко одредиште. Инфраструктура Болнице Канбера поседује две велике јавне болнице. Већа болница Канбера са 500 лежајева налази се у Гарану, док је мања болница, Калвари, са 174 кревета смештена у Брусу. Обе болнице су опремљене најсавременијом опремом. Највећа приватна болница је „Јохан Џејмс меморијал“ смештена у Дикину. Хитна помоћ (АПТ) је једна од четири хитне службе која је на располагању грађанима Аустралијске престоничке територије. Саобраћај На улицама Канбере доминантни су аутомобили, као најбројније транспортно средство. Квалитетна путна инфраструктура и просечна густина становника у Канбери омогућавају угодан саобраћај. Развијена је и такси служба коју у Канбери обављају неколико предузећа. Јавни градски транспорт обавља -{ACTION}- (). Такође, поред државног јавног градског предузећа постоје и две приватна предузећа која се баве градским превозом путника. Јавни превоз користе само 4,6% становника аустралијске престонице док 5,5% Канбераца на посао иду пешке или бициклом. Ваздушни саобраћај обавља се путем аеродрома Канбера који Канберу повезује са свим аустралијским административним центрима. Комуналне услуге Електричну енергију у Канбери дистрибуира национална електродистрибуција кроз разводна постројења у Холту и Фишвику. Прво домаћинство са електричном инсталацијом било је у предграђу Актона 1913. За разлику од осталих Аустралијских градова, бандере за струју у Канбериним старијим предграђима су лоциране дуж граница резиденцијалних кућа. У новоизграђеним деловима престолнице каблови за електрично напајање и комуникацију налазе се под земљом. Као и у другим деловима Аустралије, земаљске и мобилне телекомуникационе услуге и у Канбери понуђене су од неколико провајдера. Већина инфраструктуре је у власништву Телстра, али неке је у власништву TransACT као и других провајдера. Аустралијска престоничка територија има највишу стопу кориштење рачунала и интернет прикључком у Аустралији. Партнерски градови Нара Пекинг Дили Референце Литература Спољашње везе Званични туристички сајт Канбере Званична презентација Канбере Регионалне мапе - цео округ Поглед на пејзаж архитектура Канбере. Canberra & The Griffins; A Theosophical View Савршен град? Такмичење за најбоље планско уређење одржано 1912 Сателитски снимци са Google Maps Градови у Аустралији Главни градови Океаније Википројект географија/Насеља у Аустралији


Рођен je у Београду 14. априла 1883. године. Био је српски песник, естетичар, есејиста, критичар, драматичар и преводилац. Умро је 27. јула 1960. године у Београду. Писац, Познати велики песници, Сима Пандуровић, Српска поезија


text: 1907. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март Април Мај Јун 15. јун — Почела Друга хашка мировна конференција, на којој су 44 државе, укључујући Србију и Црну Гору, усвојиле 13 конвенција о законима и обичајима ратовања („Хашке конвенције”). Јул 25. јул — Јапан је прогласио протекторат над Корејом с правом контроле владе те земље. Август Септембар Октобар Новембар Децембар Рођења Март 11. март — Фелицијан Вервеке, белгијски бициклиста. (†1986). 16. март — Парвин Етесами, иранска песникиља Мај 11. мај — Лоренс Оливије, британски глумац 26. мај — Џон Вејн, амерички глумац Јун 8. јун — Жорж Спеше, француски бициклиста. (†1978). Смрти Јануар 3. јануар — Музафар ад Дин Каџар, персијски краљ 25. јануар — Рене Потје, француски бициклиста. Септембар 4. септембар — Едвард Григ, норвешки композитор Октобар 17. октобар — Ђорђе Крстић, српски сликар. (*1851) Новембар 1. новембар — Алфред Жари, француски песник и писац (* 1873) Нобелове награде Физика — Алберт Абрахам Мајклсон Хемија — Едуард Бухнер Медицина — Шарл Луј Алфонс Лаверан Књижевност — Радјард Киплинг Мир — Ернесто Теодоро Монета (Италија) и Луј Рено (Француска) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1900-е 01907


source: fineweb

text: Дирк Вернер Новицки (рођен 19. јуна1978. у Вирцбургу, Немачка) је немачки кошаркаш који тренутно игра у Даласу. Један од најбољих европских кошаркаша свих времена. Са висином од 213 cm игра на позицији крилног центра али шутира из свих позиција. Од 1998. године је стални члан прве петорке Далас маверикса са којима је 2006. стигао и до финала, а 2011. постао и шампион НБА лиге. Више пута је био члан ол-стар екипе. Неколико пута је био изабран у најбољу петорку лиге, док је у сезони 2006/07. проглашен за најкориснијег играча NBA лиге и тако постао први Европљанин који је добио то признање. Најдоминантнији је играч и немачке репрезентације, са којом је највећи успех имао освајањем другог места на Европском првенству у Беогарду. Прве кошаркашке кораке забележио је у родном Вирцбургу и заиграо у Другој лиги Немачке већ 1994. године. Током играња у овом клубу примећен је од познатог тренера Дирка Бауермана, који је изјавио да Немачка није имала таквог талента у задњих 10-15 година. Током свих година у Вирцбургу играо је само другу лигу иако је било покушаја великих Европских клубова да га доведу у своје редове. марта 1998. године Новицки је изабран да игра на Најковом турниру америчких кошаркаша против играча из остатка света. Дирк је на тој утакмици одиграо феноменално забележивши 33 поена, 14 скокова и 3 украдене лопте. Након тога интересовање за им је било још веће. исте године излази на НБА драфт и бива изабраан у првој рунди од стране Милвокија. Међутим убрзо након драфта бива трејдован и на крају завршава у Даласи. Већ у првој сезони добија прилику да игра и то просечно 20 минута по утакмици. На половини утакмица био је члан прве петорке. Одмах је скренуо пажњу на себе пре свега одличним шутем са дистанце иако је имао надпросечну висину чак и за центре. Већ у дргој био је стандардни члан прве петорке и значајно побољшао свој кошгетерски учинак. Те сезоне нови власник Даласа је постао Марк Кјубан који га је купио за 280 милиона долара. Одмах је желео да има конкурентан тим и желео је да доведе конкуретне играче. Ипак тих година синоним за игру Даласа били су он и Стив Неш. Од сезоне 2000/01. редовни су учесници плеј-офа, а красила их је пре свега одлична игра у нападу. Ипак тих година у Западној конференцији је била изузетно велика конкуренција те нису ишли даље од полуфинала исте. Пре свега ту се налазила екипа Лејкерса која је освајала титуле НБА лиге, али и Сакраменто кингси који су једини били конкуренти екипи Лејкерса. Године 2004. Стив Неш напушта екипу Даласа и враћа се у претходни клуб Финикс и то као слободни играч. Клуб је углавном експериментисао са појачањима која нису била довољна да се клуб одмакне од прве или евентуално друге фазе плеј-офа. Jедини играч који се није мењао у тиму био је управо Новицки, који је 2007. године заслужио и титулу најбољег играча НБА лиге. Те сезоне предводио је Далас до 67 победа у регуларном делу сезоне, што је најбољи резултет у историји франшизе.[1] Поред тога на такмичењу у постизању тројки на ол-стар викенду 2006. године, успева да у финалу победи Гилберт Аринаса и Реј Алена са остигнутих 18 тројки.[2] И када се очекивало да ће и Новицки постати један од бољих играча НБА лиге који нису успели да се домогну НБА прстена, менаџмент Даласа је урадио одличан посао у довођењу играча. Тако је и тим Маверикса поново био конкурентан у плеј-оф. Пре свега враћен је при заласку каријере искусни Џејсон Кид док је испод обруча доведен искусни центар Тајсон Чендлер који је пре свега био задужен за одбрамбене задатке. Највећу подрђку Новицки је имао у Џејсону Терију, а на позицији крила је доведе некада највећи ривал из Сакрамента Предраг Стојаковић. Тако укомпонован тим је коначно показивао шампионске амбиције. На западу су коначно прегрмели Лејкерсе и то победом са преко 30 поена разлике на задњој утакмици и то пре свега тројкама Стојаковића и Терија. У Финалу их је чекао велики трио из Мајамија: Леброн, Вејд и Бош. Многи су већ проглашавали победу Мајамија. Ипак тад већ искусни Новицки потпомогнут саиграчима успева да се домогне дуго жељеног прстена.[3] Дирк је и добио награду за најбољег играча финалне серије.[4] Готово током целе своје каријере редовно се одазивао позиву да учествује у такмичењима за репрезентацију Немачке. С обзиром да су саиграчи у репрезентација углавном били испод његово нивоа, увек је био водећи играч. Ипак своју игру подредио је тиму а селектори су максимално користили његове могућћности. већ 2002. на Светском првенству у Индијанополису долази до прве медаље и то брозане. Следећу медаљу осваја на Европском првенству у Бограду. С обзиром да је тадашња репрезентација Србије и Црне Горе испала у првом кругу он је са својом репрезентацијом био омиљен лик међу домаћим навијачима. У полуфиналу побеђују Шпанију управо његовим кошем три секунде пре краја,[5] од укупно 27 поена.[6] У финалу их је чекала Грчка која је била расположенија и ипак се домогла злата. Остаће забележено скандирање његовог имена у Београдској арени, пошто је изабран за најбољег играча овог првенства.


Метропола се родила током ноћи | Београд | Novosti.rs БЕОГРАДСКЕ ПРИЧЕ Метропола се родила током ноћи Зоран Николић | 18. децембар 2014. 11:15 | Коментара: 10 Пре 44 године Београђани су заспали у једном граду, а осванули у сасвим другачијем: У децембру 1970. године истовремено отворени ауто-пут кроз Београд, мост Газела, Мостарска петља и Теразијски тунел Београдске приче: Поглед на две савске обале НАЈПОНОСНИЈИ становници једне престонице почетком седамдесетих година били су Београђани. Данас делује нестварно, али у истом дану, 4. децембра 1970. године, становници главног града добили су ауто-пут кроз Београд, мост Газелу, Мостарску петљу и Теразијски тунел. Градоначелник је био Бранко Пешић, један од омиљених људи на тој позицији од када постоји град који данас познајемо. Брзо у будућност МОСТ Газела рађен је четири године, од 1966. до 1970. - каже архитекта мр Горан Анђелковић. - Мост је дело академика, професора Милана Ђурића, а, стручно рекавши, представљао је употребу греде и лука. У то време био је то врхунски грађевински пројекат. На мост се "наслањала" петља која је понела име "Мостарска". Пројектовали су је архитекта Брана Јовин и грађевински инжењер Јован Катанић. - Јовин је замислио да се, гледано са мостарске стране, ауто-пут спушта наниже од Газеле према том делу Новог Београда - додаје Анђелковић. - У урбанистичком смислу, то је био део великог пројекта. Ауто-пут је био својеврстан изазов, јер су проблем посебно чинили делови кроз урбанистичко подручје Новог Београда, које се налази на равничарском терену. Због тога је траса саобраћајнице спуштена три до четири метра испод основне равни терена, односно 2,8 метара испод "велике воде реке Саве", а одводњавање је веома добро решено. Наш саговорник упозорава да се значајан део радова одвијао по веома неповољним временским условима. Грађевинци су се борили са подземним водама, али су пожртвовано извели све што им је био задатак. Није било лакше ни са петљом, јер је само за фундирање мостарских и других армиранобетонских конструкција побијено више од 40 километара шипова. - Сложеност Мостарске петље огледа се и у томе што је ова целокупна велика раскрсница решена на само шест хектара - објашњава Анђелковић. - У четири грађевинска нивоа, ту видимо чак 24 прикључне везе, а овде саобраћају 12 аутобуских и две трамвајске линије. Претеча тунела ТЕРАЗИЈСКИ тунел данас је једна од најпрометнијих саобраћајница у граду, и само краткотрајни застој у њему муњевито се прошири и паралише цео Београд. Аутори тунела су Љубомир Порфировић и Милосав Видаковић. - Да је постојала идеја о изградњи тунела, говори и податак да је још 1955. године архитекта Димитрије Т. Леко предлагао нацрт за Градску кућу, у којем је јасно уцртао Теразијски тунел - додаје мр Анђелковић причу о овој грађевини. - Здање које данас постоји изнад тунела је зграда која је настала од 1957. до 1960. године и прво име јој је било "Савез трговинских комора". Пројектант тог здања била је архитекта Загорка Мешулам. Зграда је морала да се уклопи у планирани тунел, па је изнад њене основе дуго постојао затворен зид, који је "чувао" простор за будућу подземну грађевину. Тај зид је видљив на старим, сачуваним снимцима. На простору на којем се данас улази у тунел из правца Дома омладине некада је постојао паркинг. У ноћи између 1. и 2. децембра Газелу су тестирали камиони. Како пишу "Вечерње новости", предвођени Урошем Кесићем, 24 возача "Аутотранспорта" прешла су преко моста носећи 1.200 тона терета. Новине од 2. децембра извештавају и о томе како су пешаци последњи пут могли да прошетају Теразијским тунелом, јер ће од отварања бити намењен искључиво за моторна возила. ТИТО И ЈОВАНКА Отварање ових објеката испраћено је са посебном помпом, а председник СФРЈ Јосип Броз Тито је рекао: "Лепота Газеле превазилази све што сам видео обилазећи Европу". Извештачи "Новости" описују како је Тито пресекао свечану врпцу испред тунела, са супругом Јованком прошао пешке на другу страну, а посебно се задржао у првом драгстору у подземном пролазу између Нушићеве и Улице Моше Пијаде. - Док су пролазили испод аутомата за продају јела, другарица Јованка пожелела је да их испроба - пишу "Новости" 5. децембра 1970. године. - Председник Тито се пипнуо по џепу и рекао: "Не може, немам ситно". Интервенисао је директор предузећа које је поставило аутомат и све је завршено срдачно и свечарски. "ЗАГАРАНТОВАНО" ЛУТАЊЕ Уочи отварања аутопута и тунела, штампа бурно упозорава возаче на нови сплет саобраћајница, па самим тим и на начин вожње кроз град. Најсимпатичније упозорење "Новости" било је у реченици: "Пазите на саобраћајне знаке, иначе - лутање је загарантовано!" Необично је да ауто-пут пролази кроз главни град. Велики градови Европе и света често имају заобилазнице које одводе теретни и други транзитни саобраћај ван центра. Овог пута идеја је била да један коридор споји велике градове ондашње СФРЈ, Љубљану, Загреб, Београд и Скопље, а званично име било је у складу са ондашњом идеологијом и политиком - Ауто-пут братства и јединства. НА РЕДУ МЕТРО! После завршетка радова на изградњи ауто-пута и Теразијског тунела председник градске скупштине Бранко Пешић изјавио је да су на реду изградња Железничке станице и метроа. - Град може да обезбеди 40 одсто од укупне суме средстава потребних за изградњу Железничке станице - рекао је Пешић крајем 1970. године. - Остатак треба да дају Република и "ЖТП Београд". После Железничке станице, на реду је био метро. - Најкасније крајем 1973. или почетком 1974. године у главном граду би требало да почне изградња метроа - био је јасан Пешић. - Мада су за овај подухват потребна изузетно велика средства - садашње рачунице говоре да изградња једног километра стаје око осам милиона долара, верујем да би град уз веће напоре могао да их обезбеди. ОценитеДопада ми се 77 Не допада ми се 3


text: Изјаве.net - У писму пише не волим Закон (о легализацији) више Дневна доза 1763 02. децембар 2015. У писму пише не волим Закон (о легализацији) више Ово није обично писмо, у њему председник Републике каже да није имао довољно времена да прочита закон, да га је потписао, али да сада, када је потписао закон, шаље председници Скупштине писмо у којем каже да је неуставан и да очекује од Уставног суда да каже да ли је неуставан и да се после тога види шта ће бити са овим законом. Јанко Веселиновић, посланик Покрета за преокрет, о Николићевом писму председници Скупштине Србије Маји Гојковић о Закону о озакоњењу нелегалних објеката, "N1info"


Неокортикални рат у Србији Проф. др Светозар Радишић У неокортикалноим рату се користи тзв. пета димензија, за стварање виртуелне стварности, будући да је мозак, најслабији у проценама ефеката у невидљивој сфери Београд, 27.11.2011 На основу понашања Срба и српског руководства у вези с економско-политичко-војним процесима у свету, Европи, на Балкану и самој Србији (посебно у вези са Косовом и Метохијом) све више људи се пита шта се то догађа са разумом српског народа и његове елите. Очевидно је једино да се не преклапају елита и администрација, односно да предводници Срба не припадају групи најумнијих међу њима. Будући да у Србији не постоји институција која би се б 4000 1072;вила ефектима планетарно присутног неокортикалног рата, о његовом присуству на српским просторима може се судити само на основу посматрања и одговарајућих индикатора. Најважније је да основа за научно препознавање процеса у којем се утиче на људски мозак постоји. Нико не може да негира постојање докумената, који су одредили садржај транзиције и регионализације у којима се ствара „нови светски поредак“. Основни документи Који су настали у круговима креатора Новог светског поретка после Другог светског рата су: Директива 20/1 Савета за националну безбедност САД (усвојена 18. августа 1948.), „Пројекат 80-тих” Савета за иностране послове САД (усвојен средином 1973, Директива 54 Регановог Савета за националну безбедност (усвојена 2. септембра 1982.), Директива 133 Савета за националну безбедност САД и Закон о спољним улагањима САД (усвојени 1990. године), Правило КоВ САД FM 100-5 (усвојено у Пентагону 14. јуна 1993.), Памфлет 525–5, објављен 1. августа 1994. у издању TRADOC-a (Training and Doctrine Command) и .„Заједничка визија 2010” (15,20) настала у Пентагону (1997). У наведеним документима најављен је начин за „омекшавање“ слободарских настројених друштава, а основа је утицај на свест људи. „Панетарна елита“ (логично је да је реч о мегафинансијерима у време владавине мамонизма и „мистер долара“) планирала је стварање, стицање и придобијање истомишљеника и ослонац на њих. Најбољи пример за то су деца из „Отпора“, која су насела на пројекат Џина Шарпа. Уосталом, у наведеним пројектима, посебно у „Пројекту 80-тих“, разрађена је (зло)употреба невладиних организација у стварању „новог светског поретка“. Затим је кроз процесе регионализације и цепкања националних бића планирано стварање више од 400 „бонсаи држава“. Стога су прво разбијене федералне државе попут СССР, ЧССР и СФРЈ, а све време је инсистирано на губљењу суверенитета и одрицању од дела суверенитета. Сједињене државе, Велика Британија, Намачка и Француска, као инструменти за стварање „новог светског поретка“ учешћем у Атлантској алијанси, добиле су задатак да не испуштају сталну стратегијску иницијативу у сведимензионом рату са непослушним земљама. У том рату најважнија димензија је неокортикални рат, у којем се утиче на сензације у кори великог мозга. Занимљиво је да се у .документима „Заједничка визија 2010”, „Заједничка визија 2015” и „Заједничка визија 2020”, може прочитати будућност планете. Утицај на информације у мозгу људи, а на тај начин на мисли и емоције, већином се остварује посредством носилаца неоружаних облика агресије. Реч је о институцијама које учествују у стварању „новог светског поретка”. Невладине организације, финансиране од институција „великог брата“, посебно тзв. миротворачки покрети, раде на регионализацији и стварању аморфне националне масе. При томе, тежиште активности усмеравају на доказе да је национализам највећи непријатељ „новог свет 4000 ског поретка“. Њихове пробране и сублимиране информације стварању неслогу унутар друштава и поделе на напредне и заостале, а резултат су општа конфузија и апатија. Фондације учествују у „куповини мозгова“. Агенције куповином основних ресурса (земљиште, вода, руде, енергенти) стварају социјалну несигурност. „Хуманитарне организације” поништавају основе хуманости, ратују, тргују, стављају животиње испред људи. Секте учествују у „унутрашњем одливу мозгова“. Тако потенцијално умни људи очекују бољу будућност, искључујући се из њеног стварања. Политичке партије и покрети раде по директивама „великог брата“ и обесхрабрују народ. Такав систем изнедрио је бројне „корисне идиоте”, који раде за најимућније лихваре, а да нису на њиховом платном списку. Фундаменталистичке цркве и „Њу ејџ” покрет имају непосредну улогу укреирању свести и стварању уобразиља. Они поништавају истину и историју, а доводе цео људски род у заблуду у вези са будућношћу. Непосредније од њих на свест људи могу утицати само оруђа и оружја намењена за неокортикални рат. Изузетно је важно са се схвати шта све може да утиче на креирање свести људи, које је искључиво везано за људски мозак. Информација је основна, а ништа мање није важно што је могуће мењати структуру личности и структуру мозга. На пример, истомишљеници се могу стварати симболима. Њихово прихватање пре свега разврстава људе и ствара друштвене поделе. На схватања човека утичу религије, информације о погледу на свет, општефилософске информације, које омогућавају да се уочавају и схвате општи и појединачни процеси у свету, и допуштају да се добију нове информације и енергије. Свест људи обликују идеологија, информације фактичког и историјског карактера, уметност, систем образовања и васпитања (дечија литература, школе, факултети, школске установе, посебно предавања из логике, математике и историје), системи разоноде и забаве (музика, слике, филмови, игре...), тајна и окултна друштва, светски финансијски систем, органи власти, државни закони, државна политика, средства јавног информисања – за тзв. масовну комуникацију, новац, власништво, економске структуре и односи. Кроз све наведене институције провлачене су од 1989. године антисрпске информације, које су одвојиле Србе од сапламеника и истока, а усмериле их ка отвореним чељистима Запада. Менталном умртвљавању грађана унутар неокортикалног рата помажу алкохол, наркотици, дуван, психотропна средства, генетски инжињеринг, а затим и невидљива технологија, електромагнетно оружје, клонирање, микрочиповање... Посебну улогу у неокортикалном рату имају тзв. народне скупштине. Оне су, као наводна тековина непостојеће демократије, намењене да блокирају решења и да се не објадини ум народа. Намењене су за дисперзију национk dc5 2;лне енергије. Зато више не постоје националне одбране и посебно општенародне одбране. У неокортикалноим рату се користи тзв. пета димензија , за стварање виртуелне стварности, будући да је мозак, због трагања за истином и настојања да препозна лажи, најслабији у проценама ефеката у невидљивој сфери. Ипак, најдиректније на неокортекс (кора великом мозга) утичу електромагнетно оружје (системи попут ХААРП-а на Аљасци и СИГИНТ-а у Мериленду, радиофреквентно и микроталасно оружје), психоаеросоли (Chemical Trails), психотронска и псионичка дејства, молитве, медитације, хипноза, речи са билборда, сим 3ffa боли и феномен тзв. 25-те слике. Иако није званично потврђено, све наведено је вероватно примењивано у сатанизовању Срба и Србије. Резултати утицаја на мозак људи у Србији и на архетипски мозак Срба могу се назрети, будући да се поклапају са теоријским. У Србији, као и у свим другим земљама транзиције владају сумње, страх, бриге, осећај кривице, мржња, узнемиреност, бес, очај, туга, безнађе, несигурност, сумња у себе. То је у глобалистичким кухињама планирани „зачарани круг“. Осим тога, бројни су парадокси који се толеришу и дисперзија националне енергије. Присутне су сталне трансформације система, што је скупо и одузима време. Наметнут је феномен да људи „немају времена да имају времена”. Потискују се врлине и поништавају тековине. Људи су незаинтересовани за рад и околину, умањена им је реалност и мудрост. Преовлађују баксузлук, главобоља, умор, нервоза... Непрестано се разара образовни систем. Наравно, постоје излази, али пре тога треба да се грађани Србије освесте и бар признају да нису ништа учинили да им будућност буде извеснија. Определили су се за оне који су изазвали неокортикални рат. ИЗВОР __


text: 1895. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март 22. март — Пионири филма браћа Огист и Луј Лимијер демонстрирали су у Паризу први пут покретне слике, употребивши целулоидну траку. Април 17. април — Споразумом у Шимоносекију завршен је Први кинеско-јапански рат, по ком је Кина је признала независност Кореје, а острво Формозу (Тајван) предала Јапану. Мај Јун Јул Август Септембар Октобар Новембар Децембар Рођења Фебруар 21. фебруар — Милан Кашанин, српски историчар уметности. († 1981) Април 3. април — Марко Орешковић, хрватски комуниста и народни херој. († 1941) Септембар 7. септембар — Жак Ваше, француски дадаиста. († 1919) 25. септембар — Аугуст фон Гедрих, немачки бициклиста. (†1942) Октобар 4. октобар — Ђовани Брунеро, италијански бициклиста. (†1934) 4. октобар — Бастер Китон, амерички глумац Смрти Фебруар 2. фебруар — Љубомир Ненадовић, српски књижевник. (* 1826) Март 2. март — Берта Моризо, француска сликарка. (* 1841) Август 5. август — Фридрих Енгелс, немачки социолог, филозоф и револуционар. (*1820). Септембар 28. септембар — Луј Пастер, француски биолог и хемичар. (* 1822) Новембар 27. новембар — Александар Дима Син, француски књижевник Децембар 1890-е 91895


text: Снежна салата - Пилеће салате - Салате - 2022 Састојци за прављење сњежне салате Пилећа прса 1 комад Рижа дугог зрна 3/4 шоље Парадајз средње 4 комада Бели бибер 2 комада Шунка 200-300 грама Главни састојци парадајз, пилетина, пиринач Шпорет, Чајник - 2 комада, Дугла здјела, Здјела за салату, Тавански кашик, Соковник, Даска за сечење, Нож, Прикључак, Чаша, Кухињски пешкири Прављење сњежне салате: Прво морамо прокухати пилећа прса и пиринач. Прво скувајте пилетину. Ставили смо лонац воде на шпорет, тако да је након што спустимо дојку потпуно покривена водом. Чим вода у тави прокључа, додајте со и укус, помешајте са кашиком, смањите температуру на просечан ниво. И ставите пилећа прса, претходно опрана под текућом водом. Пилетина ће отприлике скувати 25 до 40 минута. Повремено уклањајте насталу пену са кашиком. Док се пилетина куха, радићемо пиринач. Пиринач се мора опрати. Додајте праву количину пиринча у дубоки тањир, напуните га водом тако да покрије читаву површину, док ће вишак стеље почети испливати на површину воде. Затим ту воду напунимо и поново излијемо у чисту плочу. Стога је пиринач потребно опрати 3-5 пута, овисно о замућености воде, што је чистија вода на крају, то ће се боље испасти. Укључите шпорет на средњи ниво, ставите таву и додајте 2 чаше чисте воде, посолите, а затим пребаците опрани пиринач у таву. Воду закухајте и кухајте 20 - 25 минутадок не заборавите да повремено мешате пиринач. Како време пробамо рижу, требало би да је мало прокува. Затим пиринч убацимо у додатак и оперимо га. Затим кувани пиринач пребацимо у дубоку посуду у којој ће се налазити наша готова салата. Вратимо се пилетини, из воде извадимо кувану дојку. Скините кору и огулите месо. Затим на плочи за сечење ножем нарежите пилетину на комаде до 2 центиметра. Након што смо обрадили сву пилетину, комаде меса бацамо на рижу. Затим пређите на следећи корак кувања. Сада требамо сјецкати сво поврће, започињемо с паприком. Исперемо је под текућом водом, а затим осушимо кухињским пешкиром. Затим је прережите на пола и добићете семенке поврћа. Након што ољуштимо све паприке, исеците их на коцкице на дасци за сечење, приближно са дужином 1 центиметар. Одсецкано поврће одбацимо на пиринач и пилетину. Сада водимо рачуна о парадајзу, исперите их под текућом водом и уклоните место где је поврће везано за биљку. Изрежите на приближно исте кришке као и паприка. И стави га на тањир риже. Корак 3: припремите преостале састојке. Окрећемо се пршуту. Уклонимо омот и компот комадимо на коцке 1 центиметар. Нарезану шунку преместимо у тањир риже са пилетином и поврћем. Сада морате да додате сок од лимуна и першун у салату. Прережите лимун на пола и исциједите сок помоћу соковника, а затим га додајте у насјецкане састојке. Затим оперемо гомилу першуна под текућом водом, а потом истресемо вишак течности. А на дасци за сечење ножем смо састојке исјекли врло фино. Додајте га у нашу салату и све темељито помешајте са кашиком. Сада морамо само да напунимо салату. Корак 5: послужите снежну салату. Салата се мора зачинити мајонезом, сољу и добро измешати како би мајонез равномерно прекрио све састојке салате. Након тога пребацујемо га у посуду за салату и послужимо га на столу. Ова салата се може кухати на било ком праздикију, као и на свакодневном столу. Ово јело се може послужити са било којим хлебом, и црним и белим. Уживајте у пријатном, нежном укусу овог јела. Добар апетит! - - Ако немате соковник, можете покушати да исциједите лимун рукама. - - Кувану пилећу прса можете заменити димљеном пилетином, а истовремено је нарежите и на мање комаде. - - Можете променити количину састојака по укусу, на пример, додати више или мање пиринча, паприке или парадајза. - - Ова салата се може зачинити не само мајонезом, већ и киселом павлаком или маслиновим уљем, све зависи од вашег укуса.


Музика, текст и аранжман: Софија Милутиновић


text: Гроф Историја[уреди] У средњем и новом веку, титула грофа је означавала част нижу од војводе. Понегде је то била служба коју је додељивао краљ, а у другим случајевима била је реч о наследном праву. Где је грофовски наслов био повезан и са одређеним подручјем, то се подручје називало грофовија. Грофови се јављају прво у Франачком царству као краљеви намесници над једном подручју. Назив води своје порекло вероватно од латинског graffio, а ово опет од грчког γραφεύς (графеус), што значи писар. Грофови брзо су изједначени са римском службом comes, који је позном Римском царству био високи царски службеник финансија. Са временом гроф/комес развило се у нижу племићку титулу и прихваћена је широм хришћанске Европе.


МУЗЕЈИ ЗА 10 | Muzej Grada Novog Sada ТОКОМ МAНИФЕСТАЦИЈE МУЗЕЈИ ЗА 10 14 – 20. МАЈ 2018. Радно време током трајања манифестације: сваког дана од 9 до 17 часова, за Европску ноћ музеја, 19. маја, од 9 до 20 часова. Тематске изложбе: Сјај ренесaнсе је гостујућа изложба која се реализује у сарадњи са Италијанским институтом за културу из Београда. Поставку чине свечани костими, реконструисани захваљујући проучавању ренесансних слика. Изложени комади одеће плод су дугогодишњих истраживања и рада бројних историчара, илустратора, кројача, везиља и занатлија у области текстила и текстилних техника. Изложбу употпуњава и “Владарева гозба”, сцена која дочарава салу ренесансне палате декорисане за дочек гостију. Импозантна тканина као зидна декорација, трпеза на којој су постављени керамика и украсни предмети и полица са декоративним тањирима главни су елементи овог дела изложбе. Аутор изложбе је Фаусто Форназари. Оружје и војна опрема из Првог светског рата – из збирки Музеја града Новог Сада приређена је поводом обележавања 100. годишњице од почетка Првог светског рата. На постaвци је презентован део богатог фонда Историјског одељењa Музеја града Новог Сада, у оквиру ког се чувају колекције ватреног и хладног оружја и разнa војна материјална средства из периода пре и за време Првог светског рата. Аутор изложбе је мр Синиша Јокић. Шта чини град...Поводом манифестације Музеји за 10, кустоси су приредили изложбу предмета из различтих збирки и колекција на тему шта чини град. Поставку чине предмети који дочаравају почетке и развој трговине, занатства, школства, ентеријер грађанке породице...у Новом Саду. Циљ нам је да публици презентујемо комлексност самог музеја и богатство и разнородност материјала који чувамо у нашим збиркама. Радно време током трајања Манифестације: од 10 до 22 часа Тематска изложба: Нови Сад – Слободан град, изложба реализована поводом обележавања 270 година од стицања статуса Слободног краљевског града, приказује како је Нови Сад за више од два и по века, од мале вароши постао савремени град са скоро пола милиона становника. Поставку чине планови, мапе, фотографије и званична документа која сведече о томе како се управљало Градом, као и предмети који ислуструју јавне функције појединих знаменитих личности. Аутор изложбе је др Агнеш Озер. 14. мај, 19 часова, Пола века Збирке стране уметности - стручно вођење кроз сталну поставку Поводом обележавања 50 година од како је легат др Бранка Илића постао доступан јавности кроз сталну поставку Музеја града Новог Сада, Љиљана Лазић, музејски саветник, подсетиће суграђане о настанку, садржају и трајним вредностима које се чувају у оквиру најзначајније збирке стране уметности на простору Војводине. 18. мај, 19 часова, разговор на тему: Како је живети по новосадски У оквиру тематске изложбе Нови Сад – слободан град, позивају се суграђани на мали историјски разговор. Радно време током трајања манифестације: 9 – 17 часова, за Европску ноћ музеја, 19. маја од 9 до 22 часа 15. мај, 19 часова, свечано отварање изложбе Слатка прича из карловачке прошлости – тацне за торте и колаче из карловачких породица На изложби ће бити представљен један специфичан део грађанског покућства - тацне за торте и колаче. Изложени предмети су део фонда Завичајне збирке, као и заоставштина карловачких породица. Поред тацни биће приказани стари кувари и фотографије првобитних власница изложених експоната. Аутор изложбе је др Гордана Петковић. 19. мај, 19.30 часова, свечано отварање изложбе и модна ревија Маштовите женске руке у Карловцима – данас и некада Изложбу чине примеци ручних радова које си израдиле ученице у некадашњим Женским стручним школама у Сремским Карловцима, као и фотографије и документа која сведоче о овим образовним институцијама са почетка 20. века. На модној ревији, организованој за ову прилику, биће представљене рукотворине које су осмислиле и израдиле данашње становнице града. Аутор изложбе и програма је Дивна Гачић. УЛАЗ НА СВЕ ПРОГРАМЕ И ИЗЛОЖБЕ ЈЕ БЕСПЛАТАН!


text: Часни Крст Господњи у свемиру Свето Писмо, иконе, крстови, као и дјелић часног Крста Господњег, налазе се у руском одјељењу Међународне свемирске станице. Имамо четири свете иконе у руском дијелу. Такође имамо Јеванђеље и велики крст", саопштио је космонаут Максим Сурајев. Блаженопочивши патријарх Алексеј II је дјелић часног Крста на коме је распет Господ поклонио А. Н. Мерминову, предсједнику Руске федералне свемирске агенције - Роскосмос. Посада Сојуза ТМА-8 је 2006. светињу предала посади Станице. „Биће са мном током цијеле експедиције а онда ћу га вратити на Земљу", казао је Сурајев. Извор: Митрополија црногорско-приморска


text: Aкадемски назив: Дипломирани филозоф Дужина трајања студија: 8 семестара/4 академскe годинe Обим студија: 240 ЕСПБ ЦИЉЕВИ СТУДИЈСКОГ ПРОГРАМА Ове студије развијају способности критичког и доказима поткрепљеног мишљења. Такве способности могу дати најпре средњошколске професоре филозофије, логике и осталих филозофских дисциплина као и грађанског васпитања. Поред тога, ове способности могу се користити у различитим подручјима као што су медији, маркетинг, менаџмент, јавна управа и велике орагнизације. ИСХОД ПРОЦЕСА УЧЕЊА Основне студије треба да дају широки профил хуманистичке усмерености и оспособљавање за рад у различитим доменима хуманистичких делатности. Као широки профил хуманистичке усмерености, студије филозофије омогућавају наставак мастер студија многих хуманистичких дисциплина. УСЛОВИ ЗА УПИС НА СТУДИЈСКИ ПРОГРАМ У прву годину студија могу се уписати лица са завршеном средњом школом у трајању од четири године и положеним пријемним испитом. Остали услови регулисани су Законом о високом образовању.