text: 7 Тацки ствари које људи раде како би уштедели новац - 2019 | Новац Главни /Новац /7 Тацки ствари које људи раде како би уштедели новац 1. Скимп на врх 2. Ждријебајте бесплатне чипсове и салсу или штапиће за крух 3. Донесите Тупперваре на шведски сто 4. Наручите дечији мени 5. Жалите се само да бисте добили бесплатну храну 6. Наредите преузимање, али једите 7. Направите лимуне у лимунаду Док је штедљивост све у проналажењу креативних начина да се уштеди новац, али постоји фина линија између штедљивости и јефтиности. Жеља да се затегне део вашег буџета посвећеног вечери је потпуно легитиман, али не узимајте га предалеко и понашајте се као тотална шкртица. Ових 7 лепљивих и јефтиних навика су не начин да уштедите новац када једете. сцрооге Савети нису бонус за сервере који вам доносе храну и допуњавање пића, они се заправо ослањају на напојнице као део своје плате. Серверима се плаћа смањена сатница са очекивањем да ћете ви, купац, надокнадити разлику са својим кипањем. Ако једете вани, нема никаквог прихватљивог разлога да прескочите одлагање или савијање мање од 15%. Озбиљно, ако си сувише разбијен да би се преврнуо, ти си превише сломљен да би јео ван. Волим да једем на чипсу и салси колико и било ко други, али ове бесплатне намирнице се послужују уз очекивање да сте заправо ће наручити оброк изван менија. Чак и ако вечерате с пријатељима који плаћају, потпуно је неугодно да наручите воду и направите оброк од бесплатних штапића за столом. Исусе, не. Ово није кување у кући твоје тетке. Правило "све што можете јести" важи само док ви још увек седите у сепареу. Ако вам икада пређе на памет да покушате да узмете додатну храну кући из бифеа, прешли сте линију од скромних до јефтиних. Наручивање сретног оброка зато што нисте јако гладни може бити потпуно прихватљиво - али у већини ресторана у којима се послужују храну, одрасли који наручују дјечји мени једноставно нису готови. Ресторани одређују старосна ограничења за одређене ставке менија и очекују да поштујете ова правила. Ово може бити помало мутно, додуше, јер неки ресторани немају капу на дјечјим порцијама. По правилу, ако нисте добили плацемат и бојице, прескочите пилеће прсте и помфрит. Купац је увек у праву... осим ако се купац жали само да би добио бесплатан оброк. Ресторани могу у потпуности рећи када покушавате да их повучете, тако да ако у вашој храни нема грешке или ако нешто није у реду са начином припреме, немојте је послати назад у кухињу након што сте јела половину вашег оброка. Ако наручите преузимање у ресторану, покупите га и изнеси напоље - или га барем поједи у свом ауту. Не наручујте узимање, пронађите празан сто и једите храну у ресторану. Ово није паметан начин да се избегне тип који сте управо измислили. То је лепљиво и неуредно и једноставно не. Неко још увек треба да почисти после тебе и ти ћеш заузети табелу која се не може користити за купца који се наплаћује. Овај трик је онај који треба да остане у основној школи. Наручивање воде са додатним лимуном и додавање неколико пакета шећера је велики проблем за већину сервера. Ако желите лимунаду, наручите је ван менија. Сачувајте своје вјештине почетника миколога за вашу следећу забаву. none: буџет, тацки, новац, који, храну | 7-Степени програм за уштеду на пијанки Кратка дефиниција кућног буџета Лаки и изводљиви савети за снижавање комуналних трошкова. Контролишите свој укупни износ тако што ћете направити мала прилагођавања.


Од Невесињске пушке до Другог светског рата, а богами и раније и касније, прошли смо кроз разна искушења и то се не сме заборавити. Успех сабора се огледа како у броју људи који су присуствовали (њих 700), тако и у судару генерација старих и младих. Стари, који су дошли да поделе своја животна искуства и приче, и младих који су дошли да науче нешто ново и осете заједнички дух братсва и јединства као и колективизма који полако бива заборављен.


source: fineweb

text: Манастир Нова Грачаница прославила једну од својих највећих слава Велики број верника присуствовало је крсној слави манастира Нова Грачаница у Трд Лејку, у Илиноису, САД у недељу, 14. октобра 2012. године. Упркос јако лошем времену тог викенда, неочекивана радост и славље пронело се читавим храмом! Тог дана храм је славио Покров Пресвете Богородице, своје заштитнице. Овај празник обележава догађај из 903. године када су се током опсаде Цариграда забринути грађани окупили у цркви Свете Марије Влахерне, молећи Богородицу да посредује у заштити од претеће опасности од освајача. Не само да је Богородица услишила молитве, већ се и појавила држећи њен вео над верницима као знак заштите од свих видљивих и невидљивих непријатеља. Од тог момента, људи су знали да могу да јој се обрате. Слава је почела са светом Литургијом којом је началствовао Његово Преосвештенство Епископ Лонгин уз саслужење дванаест свештеника и три ђакона. Епархијски хор појао је под диригентском палицом Марије Савић-Миличић. Потом је служен помен блаженопочившем Митрополиту Иринеју и свима онима који су помогли да се изгради овај храм. Након тога следило је сечење славског колача и трпеза љубави. Извор: Епархија новограчаничка и средње-западно америчка


Пилип Бакљина спаваше, на огњишту, обучен, покривен хаљком, главом окренутом ка слабом пламену, који је лискао дно лонца, објешена о вериге. Запаљено смреково коријење давало је више дима него пламена; дим је плавио мрачну кућицу, дизао се под сламени кров, покушавајући да изађе кроз једини отвор на крову. Вјетар је сузбијао дим, те би се лице Пилипово намрштило, а промолили се крупни, жућкасти зуби под четкастим просиједим брковима. Кад би вјетар утолио, дим би уграбио прилику да се извуче, те се могаху разабрати: у једном углу кревет, испуњен сламом, али сав расклиман; у другом разбој и на њему њеколико хаљина; према вратима кош и над њим нахерена полица са њеколико комада посуђа; око огњишта још два-три лонца и толико троножних сточића. И то бјеше цијело покућанство! У дворишту, домаћица, Јела Пилипова, ситна жена, ружна, посматраше на позитку два бременца смрекових пањева, помијешаних са њеколико ситних грабових цјепаница, што су њих двоје са великом муком за два дана насјекли и прикупили по забрежју, над селом. Вјетар је ландарао њеним зубуном и косом без повезаче, а она је намјештала пањеве, како ће товар изгледати већи. У прегратку гризао је Курјел, ситан, риђ, готово сијед магарац, танких ногу, сама кост и кожа. Над њим, на таванцу, бјеше сложен товар јечмене сламе, његова крма за цијелу зиму, а пред њим, на земљи, бјеше руковијет сламе, његов јутерњи оброк, који је он гризао лагано, готово сламку по сламку. Његов благи поглед био је управљен час на домаћицу час на пијевца и двије кокоши, што према њему чучаху, гледајући га жалостиво. Очевидно ох ин је жалио, особито веселу и лијепу Пиргу, те би радо с њима подијелио своју сламу, кад би то за њих храна била. Још двадесетак таких кућица, па онда десетак повећих, то је село К. у горњој Далмацију. Село серазасуло на једном рубу равнице, под брежуљцима. Мала старинска православна црква, склонила се за најгушћом гомилом кућа, у средини. А у зачељу села, одвојена, зидала се велика, господска зграда, очевидно богомоља, која би доликовала каквој варошици, а не најсиромашнијем селу Петрова поља. Јела извади из коша и стави пред мужа земљану здјелу, у којој бјеху око двије прегршти кукурузова брашна, већма црна него жута. Пилипенда уздахну, одмахну главом, па захватив половину, сасу га у врелу воду, па мјешајом проврти кашу. Јела однесе остатак, а донесе њеколико зрна соли и спусти их у лонац. Обоје стадоше гледати како кркља качамак, једући га очима. Најпослије Пилипенда скиде лонац, измијеша пуру и изручи је у дрвену здјелу. Па изиђоше обоје пред кућу да се умију. Пошто се прекрстише, почеше полако, опрезно жвакати, омјерајући несвјесно, брзо и кришом једно другом залогаје. Кад већ бјеху при крају, Јела ће: Пилипенда слегну раменима, напи се воде, па изађе из куће. Жена изађе за њим, те натоварише магарца. Онда обоје стадоше као скамењени, посматрајући товар, магарца и кокоши. Поњекад, тренутно, сукобили би се њихови празни, тужни погледи, али би их брзо одвратили. Тако изгледаху као два кипа, који оличавају глад и немоћ! Најзад опет ће жена, као за себе: - А хоћеш ли да се упишемо у ту ... ту ... вјеру? - Сачувај Господе! – рече Јела устукнувши и прекрстивши се. Онда Пилипенда уђе у магарећи преградак и изнесе најбољу кокош. - Ма зар Пиргу? Хоћеш да продаш Пиргу? Пилипенда само рече: ,,Е, ја!” па дохвати дугачки штап и пође за магарцем. Кад стигоше на колски пут, Пилипенда се осврте на планину Динару, која се бијељаше од снијега: тужним погледом прелети цијело Петрово поље, које се црњаше у сухомразици; погледа жалостиво на сеоца што се нижу по рубовима и учини му се да види како по равни лети она страховита утвара која већ од четири мјесеца дави народ. То је било зими године 1843. Због необично слабе љетине, још с јесени, завлада глад по горњој Далмацији. Пред Божић мало која кућа имађаше њешто жита, а због слабог саобраћаја у оно вријеме жито је споро долазило с мора у градове, а бездушни трговци ударише превелике цијене. Шумовити и сточни крајеви помагаху се којекако, продавајући дрва, хранећи се бијелим смоком, кољући стоку, продавајући је у бесцијење, али голо Петрово поље нити има шума ни стоке! Кад се већ десило њеколико смртних случајева од глади, онда опћина дрнишка, којој припада Петрово поље, стаде оправљати и градити путове, плаћајући раднике кукурузом. Снажан и вриједан радник, као што бјеше Пилипенда, могаше зарадити пола оке кукуруза на дан, а толико бјеше доста за њих двоје, јер већ крајем љета отидоше им оба сина у Приморје, у најам. Али након њеколико недјеља, опћина прекиде радове, а среска власт набави доста жита и поче га дијелити народу на два начина: католицима на почек (бива, да отплаћују на оброке у новцу, након нове љетине), православнима пак поче поклањати кукуруз, под погодбом да сваки кућни старјешина који буде примао исхрану мора пријећи у унијатску вјеру. Народ се смути. Агитација највише поче у К., гдје не бјеше друге вјере сјем православне. Стари, изнемогли поп настојаше да оразуми своју паству, али баш знатније сељаке страх од глади нагна да се поунијате. То учинише капитан, ађунто, чауш (сеоски кнез, замјеник му и разносач службених листова) и још седам-осам домаћина. То се звало: ,,уписати се у царску вјеру!” Разумије се да је нововјерцима било забрањено улазити у православну вјеру... Пилипенда је ишао ка граду за својим старим Куријелом, који је набадао танким ножицама, споро одмичући. Али га Пилипенда ниједном не ошину, нити га је икада тукао, јер му жао бјеше свога старога и оданога помагача у ратовању за опстанак. Пилипенда пожали и јадну Пиргу, која једном зараколи и залепета крилима, покушавајући да се отме. Он јој рече: ,,Еј, моја Пирго, жао ми те, али ми је жалије себе! Оплакаће те Јела, ље!” Дабоме да је Пилипенда на свој начин помало и размишљао о злом удесу који снађе њега и остале, и да је везивао на то њека своја кратка разлагања. То му се највише врзло по мозгу кад би тако за својим магарцем ишао у град, а све се натуривало у облику питања. Питао је Пилипенда Бога: - Бого мој, зашто ти шаљеш глад на људе кад је мени, јадном тежаку, жао и стоке кад гладује!? И зашто баш шаљеш биједу на нас тежаке, који те више славимо него Лацмани, сити и објесни!? Али, опет, хвала ти кад даде да смо ми најсиромашнији најтврђи у вјери, те волијемо душу, него трбух!... У њеко доба Пилипенда чу иза себе тутањ корака; упореди се и пође с њим Јован Кљако. Бјеше то живолазан старчић, који је прије двадесет и пет година учествовао у шибеничкој буни против владике Краљевића, кад оно хтједе да поунијати православне Далматинце, а сад Кљако, под старост ипак превјери! Назва Бога Пилипенди и додаде: - А јадан, а што ти ... а што се ти не би уписао? - Ама, Пилипенда, болан, оразуми се и чуј ме! Не учинисмо ни ми то од бијеса, нити мислимо остати у поганији, него... знаш ... докле изимимо, докле спасемо нејач и чељад, па онда ћемо лако! - Ја се уздам у мога српскога Риста! Ако ће ми помоћи, хвала му, ако неће, и онда му хвала, јер ми је све дао, па ми све може и узети, и душу! А ти... Онда Пилипенда, изван себе од гњева, свом снагом удари Куријела. Овај стаде, окрете главу и тужно погледа господара, а Пилипенда се постидје, па га обузе жалост, те сједе на перваз цесте и заплака се!


Радости моја...: Чланци за Eнциклопедију филозофских наука (према грчком – мир, ћутање), је древна традиција духовне практике, која у себи спаја основу православног аскетизма и чини опширан, оригинални комплекс представе о човеку, његовим схватањима и раду. Исихазам, са његовом многовековном историјом је сложена појава. Највећи савремени истраживач исихазма отац Јован Мејендорф (1926-1992), издваја четири значења термина: * мистицизам (gr...тајни, тајанствен, fr.mysticisme) (склоност мистици, тј. веровању у чуда и могућност сазнања онога што је тајанствено и недокучиво ; вера у могућност непосредног сједињења са божанским бићем и страсна тежња за постигнућем тог сједињења, прим. прев.) На том нивоу формирају се два типа аскетизма: монаштво, друштвено и пустињачко. Касније им се придружује и трећи тип, мешовити, када монаси имају одвојена становишта, али заједничко богослужење, јединствени духовни ритам. Првобитни елементи традиције, дијалектика уједињења - самоће, одласка из друштва и везе са њим у љубави, примање молитви, неопходност учења и у вези са тим институција духовних стараца, учитеља, савитљиво удруживање унутрашњих напора и спољашњег изграђивања.Овде можемо јасно видети цео антрополошки развој, са првенством првих. Са почетном етапом тесно је повезан и следећи период (прибл. V-IX век), који се често назива „синајски исихазам“, мада су његови главни представници, не само синајски подвижници (Св. Јован Лествичник (VII в.), Исихије (VII-VIII в.) и Филоеј (IX-X в.) Синајски, али такође и Св. Диадох Фотијски (Северна Грчка), старци Варсануфије и Јован Газски, њихов ученик Ава Доротеј и други. То је етапа кристализације исхаизма, строгог метода духовне практике (касније, због његове строге методичности, исхаизам су често називали «Методом»). покајање - борба са страстима – исихија - спуштање ума у срце – бестрасност -чиста молитва - огледање нествареног света - преображење и обожење. Историја руског исихазма, прошла је исте почетне етапе: активни монашки покрет услед христијанизације Русије. Руси се окрећу ка египатско-палестинском пустињачком животу. Утицај «синајског исихазма» није толики, али следећа велика етапа Московске Русије (XIV-XV век), већ је попримила и утицај «синајског исихазма» и процвата исахазма. Традиција утиче на многе области културе, црквеног и друштвеног живота. Ипак, последњих деценија то размишљање се повратило веома активно, при чему јасно иступа искуствена основа и богословска типологија мисли: смисао исихазма који се одвија је израз искуства традиције. Њени носиоци су Епископ Василије (Кривошејин) и игуман Софроније (Сахаров). Упоредо са њима, нову етапу, која се на Западу несрећно назива «неопаломизам» или «неоправославље», саздали су богослови руске дијаспоре, В.Н. Лоски, о. Георгиј Флоровски, о. Јован Мејендорф (ученик Флоровског). Њима се прикључују делатности православних богослова Балкана и Запада: о. Димитру Станилоае (Румунија), Свети Јустин (Поповић), митрополит Амфилохије Радовић (Србија), епископ Калист Вер (Енглеска), митрополит Јован Зизјулас, Хр. Јанарас (Грчка) и други. Превела за Поуке.орг са руског Оливера Објавио Оља у 20:02 Обновитељски раскол у РПЦ Спасо-Прилуцкий монастырь. Церковь Успения Пресвят... Црква мора да се одазове на позив за помоћ жртвама... У спомен оцу Данилу Сисојеву Отац Данило се вратио у своју Домовину Убиство Александра Мења неће ускоро бити расветљен... Летопис почетка Докази постојања Бога Молитва – сусрет, молитва – дијалог Старац Силуан и његови радници "Нико не може да брани мени и мојој браћи и сестра... Малина Чудеса преподобног Серафима Саровског ... Седам порука Спаситеља на Крсту Митрополит Иларион (Алфејев) Пред Плаштаницом...


Ђукановић: Београд се није оволико мешао у питања ЦГ од Милошевића | ИСКРА 13.07.2020. - 9:32 „Још од времена Милошевића, званични Београд није више био умешан у унутрашња питања Црне Горе него што је данас“ Црногорски председник Мило Ђукановић оценио је да односи Црне Горе и Србије “нису добри” и изразио наду да у Београду “има здравог разума и спремности” да се ради на поправљању тих односа у обостраном интересу. Ђукановић је у интервјуу за подгоричку Побједу казао да Црна Гора “ничим не доприноси” таквим односима са званичним Београдом, који “још од времена Милошевића није више био умешан у унутрашња питања Црне Горе него што је данас”. “Црна Гора ничим томе не доприноси. Осим што истрајава на одбрани својих националних и државних интереса. Још од времена Милошевића, званични Београд није више био умешан у унутрашња питања Црне Горе него што је данас. Кључни српски министри готово свакодневно, а често и непримереним језиком, коментаришу процесе код нас, с намером да на њих директно утичу, доказујући ваљда тако колико је Србија јака. А то, у ствари, сведочи о нечем другом. Желим да верујем да и у Београду има здравог разума. И спремности да радимо на поправљању односа у обостраном интересу”, казао је он. Говорећи о литијама које организују епархије Српске православне цркве, а против Закона о слободи вероисповести, Ђукановић је оценио да је њихов циљ промена власти у Црној Гори, а не закона. “Можда је најтачније рећи да су на почетку литије биле вид притиска на власт због Закона о слободи вероисповести. Али све што му је претходило, и у шта су се касније претвориле, сведочи да је то облик политичке борбе у намери да се промени власт у Црној Гори, а не закон”, рекао је он. Месец и по дана уочи избора заказаних за 30. август, Ђукановић за предводника опозиционог блока означио СПЦ у Црној Гори, оценивши да је то “политички нонсенс”. “Ретка су друштва данас у свету где верске организације и њихови лидери имају тако видљиву политичку улогу. Можда би се то на неки начин могло поредити са Ираном. Предизборни амбијент је данас битно другачији, то јест значајно неповољнији у односу на 2016. Црква није тада била прешла политичку црту, без обзира на то што се знало ко су њени фаворити, и у чијем интересу ради. Није ни званична Србија тада била тако отворено умешана у унутрашње ствари Црне Горе. Москва је сада тиша, али вероватно нема ни потребе да буде гласнија код толике галаме њених српских експонената, и у Србији и овде” казао је он. Говорећи о улози Српске православне цркве у Црној Гори, црногорски председник је оценио да се СПЦ “са својим епархијама деценијама уназад позиционира против Црне Горе”. “Изгледа се једино СПЦ, и једино у Црној Гори, не придржава древне максиме да је “глас народа – глас Бога”... Нити поштује норму канонског права “који се супроти власти, супроти се наредби божијој”. Закон је усвојен зимус, а СПЦ је у ствари одувек подржавала антицрногорске снаге, као и оне њу, рекао је Ђукановић додајући да то да црква не хаје за закон потврђује и чињеница да је Синод СПЦ био поднео иницијативу Уставном суду Црне Горе за оцену његове уставности, па је убрзо повукао. То само сведочи да у врху СПЦ нема уверености у правну основаност онога што би протестима које називају литијама хтели “да одбране”, оценио је Ђукановић. Извор Бета/Н1, 12. јул 2020.


Naslovna Vesti Brze vesti (ФОТО) БЕГАЉИЦА: Весић и Гак заједно са општинским руководством обишли радове на...


Спектар сенке ИТ: ИТ сама воли да ради у "сенци" | ИТ сервис 2021 Спектар сенке ИТ: ИТ сама воли да ради у "сенци" Одељења воле да прелазе ИТ решења СааС (Софтвер као услуга). Ово није ново. Али изненађујуће је да је ова врста „сенке ИТ“ све присутнија у самим ИТ одељењима. Ово сугерише барем једно истраживање које су консултантска фирма Фрост & Сулливан и стручњак за ИТ сигурност МцАфее управо објавили. Спектар сјена ИТ очигледно прогања и сам ИТ. Фото: Матеј Кастелиц - Схуттерстоцк.цом За извештај "Скривена истина иза сенке ИТ" сваки од 300 ИТ стручњака и особље одељења постављају питања и одговоре. Конкретно, питали су их да ли користе СааС апликације без званичног одобрења за време рада. 80 одсто њих се сложило са тим, а неколицина није била сигурна у то. Тек му је близу невиност опрала руке од невиности. Овај удео је чак нешто већи у одељењима (19 процената) него у ИТ одељењима (17 процената). Другим речима, запосленици ИТ особља делују чешће у сенци него што их крајњи корисници презирају. Од ИТ професионалаца који се изјасне кривима, 42 процента изјавило је да су "упознати" са коришћењем таквих услуга. Једна трећина је признала да је процес одобравања нових софтверских апликација у ИТ-у био превише спор и гломазан. И тако поновио аргумент који одељења често износе. Остаје око четвртине према којој неовлаштени софтвер испуњава њихове захтеве боље од одобреног од стране ИТ еквивалента. Популарне сенчне апликације су - за свих 600 испитаника - апликације које повећавају продуктивност пословања. Фаворити укључују и друштвене мреже, мрежно складиштење датотека и решења за израду резервних копија из облака. За одређене производе су Мицрософт Оффице 365, Гоогле Аппс, ЛинкедИн и Фацебоок, Дропбок и Аппле иЦлоуд на врху листе неовлашћених апликација. Ризици су добро упознати са злочинцима, наводи се у студији. Око половине испитаника каже да су забринути због питања као што су цурење и крађа података или немогућност исправног враћања података сачуваних у облаку. Двадесет и два процента рекло је да је барем једном доживело инцидент социјалне сигурности; 16 одсто је исто одговорило и на софтвер за израду резервних копија или складиштења датотека на мрежи. Али испитаници су далеко од промене свог понашања: "Упркос свом исцрпном искуству, чини се да се више од 80 одсто испитаника осећа исправно ако и даље користи неовлашћене услуге без обезбеђивања поштовања политика заштите ИТ"., наводи се у извештају. Опште мишљење је: "Крај оправдава средства." Али шта ИТ може учинити против Схадов ИТ-а, посебно имајући у виду да су његови запослени барем толико укључени као и његови унутрашњи купци? Јеннифер Геислер, виша директорица МцАфее-овог одељења за мрежну безбедност, препоручује да се политике прво посечују и осуше. Главни директор безбедности морао би да направи компромис између потребе за СааС решењима и безбедносним захтевима компаније. Могуће је технички надгледати употребу СааС решења, како каже Геислер, али забрањивање таквих услуга тешко да је могуће постићи. Стога би службеници за ИТ безбедност морали да пронађу одрживе начине за контролу лозинки, управљања идентитетом и приступом, шифровања и спречавања губитка података. У сваком случају, ИТ би требало да престане да показује прстом на одељења ако се докаже да је и сам део проблема.


Utvara kod Bora?! Vozačima se prikazala lebdeća žena sa bidermajerom SrbijaNet Utvara kod Bora?! Voza Zabava - Zanimljivosti | Beta | 31 avgust 2011 Quote: Читао сам коментаре везано за овај догађај, на форумима као и на сајтовима електронске штамепе, запрепастио сам се сазнањем да су људи већином неупућени, злонамјерни и да су склони изругивању. Одмах да скренем пажњу онима који читају и овај текст, не играјте се тим стварима, проблем схватите озбиљно или се не мијешајте. У том догађају нема никакве магије и слично, то је у суштини нормалан природни ,,феномен,, који се повремено дешава и који је компликован за једно свеобухватно објашњење. У најкраћем ту се ради о души умрле особе или прецизније речено пострадале насилном смрћу, и што је важан податак за разумијевање предметне материје, особа је страдала прије но што јој је суђено. Кад особа страда прије, за њу, судњег дана, њена душа лута и чека судњи дан који је њој преодређен. Збиог чега се њена душа појавила пред људима?,... Она тражи помоћ. Очевидци кажу да пружа бидермајер, чиме показује пријатељске намјере, но она не може да прича јер нема физичко тијело, она жели да скрене пажњу на себе , да скрене пажњу на њен проблем. На бази текстова који описују друге догађаје, сличне овом, могу да изведем и неке закључке или могуће разлоге њеног појављивања. Свакако најчешћи и најважнији у тим описима је онај везано за вјерске обреде које је неопходно обавити кад је у питању умрла особа. Ако је пострадала у саобраћајном удесу, и да је након тога све обављено како треба,везано за вјерске обреде, дух пострадале особе(те жене) не би тражио помоћ. Ако је пострадала у саобраћајном удесу а да нису обављени сви потребни вјерски обреди, њен дух ће да тражи помоћ све док се њен проблем не ријеши. Поново да нагласим она није дошла да плаши људе, она је дошла на мјесто гдје је пострадала да тражи помоћ људи, она Вам никад не би наудила, једино ако је тотално игноришете може доћи у ситуацију да да се понаша агресивније. Треба да схватите да су то границе њених могућности, да она не може да уради оно што могу да ураде људи у физичком тијелу, она то тражи ради спаса њене душе, мислим да није нешто урађено како треба везано за сахрану те парастоси у одређене дане након сахране и слично. Нека је један прескочен или изостављен, то њој може да прави проблем. Прије свега неопходно је да се истражи ко је била та особа чији дух се појавио датог дана, шта се десило и шта је обављено што се тиче вјерске стране. И овај податак би могао бити од користи, датум њеног појављивња би требао да се поклапа са датумом кад је пострадала. Ако се открије шта би могао бити проблем, он се изнесе пред свештеника Парохије у којој је живјела пострадала особа и тражи појашњење шта треба да се уради, да би њена душа нашла свој мир. Све што каже парох треба да се уради. То може да уради било ко, па и особа која није била у роду са особом чија се душа показала код Бора. Из описа очевидаца тог догађаје може да се види велики страх па чак и шок, а шта је разлог томе, незнање, они који су видјели дух жене немају ни елементарно знање о томе, незнање увијек изазива страх. Душе особа које су пострадале, најчешће у саобраћајним удесима, у већини случајева траже помоћ, оне немају лоше намјере. Да би се неко увјерио у само један детаљ како то све функционоше, нека сљедеће године оде на на дато мјесто и имат ће прилику да је види, она ће се појављивати све док се нешто не предузме. Ако се обави односно надомјести све оно што изостављено , а требало је да се уради, везано за пострадалу особу, она се више неће појављивати.


source: CulturaX

text: Колико вреди српски пасош - Спутњик Србија 01:30 06 Август 2020 Колико вреди српски пасош 20:38 17.04.2015 (освежено 16:19 05.10.2015) Преузмите краћи линк https://rs.sputniknews.com/drustvo/201504171331929/ Српски пасош, према подацима компаније за финасијско саветовање "Артон капитал", заузима 31. место на листи најпожељнијих пасоша и с њим се без визе улази у 104 земље. Дванаест места пре Србије, на 19. позицији је Хрватска, последња придружена чланица ЕУ, чији држављани улазе без визе у 124 земље. Боље од Србије у региону су рангиране Бугарска и Румунија, којима је улазак у ЕУ омогућио 15, односно 17. позицију, па њихови држављани слободно одлазе у 131, односно у 128 земаља. Међу земљама из региона које су горе рангиране од Србије су Македонија, Босна и Херцеговина и Црна Гора, које заузимају 33, 38. и 35. место, а чијим држављанима је слободан улазак загарантован у 101, 94, односно у 98 земаља. Словеначки пасош боље се котира од хрватског, пошто је 12. најпожељнији на свету, па Словенци без визе одлазе у 135 земаља. Најбоље срангирани на свету су Амерички и британски пасоши, који омогућавају улазак у 147 земаља без виза, пренео је Вашингтон пост, док друго место деле Француска, Јужна Кореја и Немачка, с чијим се пасошима може слободно ући у 145 земаља, а следе Италија и Шведска. Четврту позцију по популарности пасоша деле Данска, Финска, Холандија, Јапан, Луксембург и Сингапур, чији држављани без претходне папирологије улазе у 143 земље. Виза је потребна за улазак у већину земаља, али процедура за њено добијање драстично се разликује за грађане различитих држава. За неке је добијање виза врло једноставна формалност. За држављане земаља неатрактивних пасоша добијање визе је, међутим, компликована процедура у оквиру које је између осталог обавезно поседовање позивног писма, одређене суме новца и плаћање веома високих такси. Развијене економије држава подразумевају и добру репутацију њихових пасоша, па је по том критеријуму Хонгконг на 11. месту, док су Аргентина и Израел на 16. месту. Мексико, Русија и Кина су на 22, 35, односно 45. месту по рангирању пасоша. Најнепожељнији пасоши су мјанмарски, пасоши Јужног Судана, палестинских територија, Соломонових Острва, државе Сао Томе и Принципе, који су на последњем, 80. месту, а чији држављани без виза улазе у само 20 земаља.


Симптоми и лечење токсичног хепатитиса - Дијете Токсични хепатитис је запаљење болести јетре, које се развија због патолошког ефекта токсичних супстанци на тело. Најчешће пате од људи са зависношћу од алкохола или радницима хемијских предузећа. Има тенденцију да напредује у цирози јетре. Начин додавања токсичних супстанци у људско тело је другачији. То може бити дугорочан ефекат хемијских или токсичних фактора производње због професионалне активности, случајног или намерног тровања, дуготрајне или неконтролисане употребе хепатотоксичних лекова. Да уђу у тело, такве супстанце могу кроз дигестивни тракт, респираторни систем и кожу. Најчешће хепатотоксичне супстанце које изазивају токсични хепатитис су различитих врста. Природа отровне супстанце зависи од клинике и тока болести. Дуготрајна употреба алкохолних пића доприноси већој апсорпцији жељеза у гастроинтестиналном тракту, што подразумијева прекомерно депозит у хепатоцитима. Због неких хемијских процеса, гвожде стварају слободне радикале у ћелијама јетре, што доводи до уништења хепатоцитне мембране. Пиће алкохолних пића изван оброка повећава ризик од развоја алкохолног хепатитиса више пута. Токсични хепатитис у односу на узимање лекова се јавља у случајевима када пацијент пати од било ког хроничног обољења и присиљен је да предузме прописане лекове дуго времена. Други уобичајени узрок је независно неконтролисано унос љекова без контроле или без медицинских доказа. Ови лекови укључују готово све антибактеријске лекове: сулфонамиде, бета-лактамске антибиотике, тетрациклине, нитрофуране итд. Токсични хепатитис у односу на позадину ефеката отрова може бити акутан и хроничан. Акутно се јавља када је изложено великој количини отрова на телу, тешко за јетру и друге органе, у многим случајевима има смртоносни исход. Хронични хепатитис дијагностицира се углавном међу запосленима у предузећима, која већ дуги низ година имају сталан контакт са малим дозама токсина. Природни (биљни) отрови То укључује отрове корова и гљива. Они дјелују директно на јетру и воде до акутног токсичног хепатитиса. Чак и мала доза таквог тровања може изазвати озбиљну кому и смрт. Што се раније пацијенту помаже, боље је прогноза за опоравак. Овај узрочни фактор је ријетко, углавном дијагностификован код људи са тешком зависношћу од дроге, који узимају неколико врста лијекова одједном (на примјер, кокаин и фенобарбитал). Манифестације болести зависе од врсте токсичног дејства на тело и тежине тока хепатитиса. Акутне симптоме карактеришу живописни симптоми болести и тешки токови. Најчешће у акутном облику токсичног хепатитиса примећују се следеће манифестације: акутни или тупи бол у десном хипохондрију; мучнина, повраћање, поремећаји у раду гастроинтестиналног тракта; грозница, општа слабост, вртоглавица; крварење из нос или десни, крварење (субкутано крварење), појава васкуларних звјездица; знаци менталне агитације или инхибиције, замућене свести, халуцинације; жутица, урин постаје таман, а блато - светло; губитак свести, сопор, запањујући, кома. Пошто се хронично тровање токсичним супстанцама јавља током дужег временског периода, симптоми хепатитиса нису изражени експлицитно. Такве манифестације болести нису увек специфичне и понекад могу бити маскиране за друге патологије гастроинтестиналног тракта и јетре. Главни симптоми хроничног токсичног хепатитиса: периодични бол у десном горњем квадранту, који се претежно јавља након исхране тешке хране или алкохола; благо повећање телесне температуре (до 37,5); свраб коже, субкутана хеморагија мале тачке; периодична мучнина, надимање, варење; горчина у устима или гњечење горке; брзи замор, губитак снаге, смањена ефикасност; загушење жучи, дискинезија; цитолиза (уништавање) хепатоцита; неутрофилна леукоцитоза (повећање броја леукоцита у крви); губитак тежине до анорексије. Случајеви токсичног облика хепатитиса код деце Токсични облик хепатитиса код деце је релативно мање уобичајен него код одраслих. Такав хепатитис се јавља када отров улази у тело због родитељског нехата (на пример, хемикалије за домаћинство), од дуготрајне терапије лековима или након тровања са гљивама. Код деце, токсични облици хепатитиса су веома тешки. У многим случајевима, може бити фаталан због неблаговремено пружене специјализоване медицинске неге. Деца претежно пате од акутног облика болести и симптоми ће бити скоро исти као код одраслих. Главни задатак је спречити тешке непоправљиве последице и за јетру и за цео организам који се могу јавити у позадини тровања. Изгледи су углавном неповољни. Често су довољни случајеви хепатитиса у трудноћи узроковани токсичним супстанцама и, по правилу, постоји хронични облик болести. Постепено се развијају знаци тешке хепатичне инсуфицијенције, труднице се осећају задовољавајуће, али је прогноза ретко повољна. Главни симптоми болести биће следеће манифестације: појављивање жутице (кожа и склера); Компликације нормалне трудноће у овом случају је интраутерини фетуса смрт, након порођаја крварење у раном периоду, развој холестазном хепатитиса са оштећеним згрушавање крви. Лечење токсичног хепатитиса током трудноће врши се активном терапијом лековима. Да би потврдили дијагнозу токсичног облика хепатитиса, пацијент мора да поднесе пуни медицински преглед, који укључује испитивање пацијента, палпацију јетре и унутрашњих органа, удараљке и аускултацију. Важна тачка у дијагнози је сакупљање информација о начину живота пацијента: злоупотреба алкохолних пића, места и услова рада, присуства хроничних и пренетих болести, жалби у овом тренутку. Дијагноза акутног токсичног хепатитиса у неким случајевима је тешко, јер пацијент може бити несвесан. У овом случају тешко је утврдити узрок тровања пацијента и жалбе. Такви пацијенти добијају хитну медицинску помоћ како би спречили развој статуса терминала. Након стабилизације стања пацијента, врши се и друга лабораторијска и инструментална истраживања. Дијагностичке лабораторијске методе обухватају: општи анализе крви и урина, анализа фекалне и тестови функције јетре (АЛТ, АСТ, билирубин, тимол мутноћа тест, цео протеин, протеинска фракција). Инструменталне методе укључују ултразвук абдоминалних органа, радиографију и, ако је потребно, биопсију јетре. Третман хепатитиса, узрокован токсичним ефектима отровних супстанци, зависи од облика болести (акутног или хроничног) и врсте отрова. У акутној форми, сва терапија треба да се обавља у болници. Први пацијент за спровођење испирање желуца чисту воду, активни инфузију терапију, плазмафереза (прочишћавање крви) се уводи сафенере (позната токсична супстанца) обезбеди парентерална исхрана (уколико је пацијент у несвести). Такође су прописани хепатопротектори и препарати холагога, врши се симптоматска терапија. Период рехабилитације пацијент мора редовно узимају лекове додељена лекара, благовремено прегледе, исхрану и исхрану, излечи све сродне компликације. Лечење хроничне форме токсичног хепатитиса врши се по курсевима и обухвата: терапија за детоксикацију (раствори глукозе и ригер, физиолошки раствор); редовна употреба хепатопротектора и препарата холагогума; пријем лекова који стабилизују мембране, глукокортикоиди; У тешким условима је назначена трансплантација јетре. Обратите пажњу на исхрану и правилну исхрану у токсичном облику хепатитиса, јер је узимање тешке хране значајно компликовати ток болести. У табели је приказана приближна листа производа и посуђа: Токсични хепатитис је запаљенско обољење јетре који се јавља као резултат штетног дејства штетних средстава на ћелије датог органа. Токсичне супстанце које узрокују негативне промјене у хепатичном ткиву могу имати другачију природу. Најчешће су лекови, алкохол, хемијска ђубрива, отровне супстанце које се налазе у биљкама и печуркама. Отровне супстанце улазе у тело на разне начине: заједно са храном, удисањем, у облику ињекција итд. Даље, на један или други начин, апсорбују се у крвоток, уз које улазе у јетру. Токсични ефекти који су они такође су хетерогени. Афективни агенси могу директно уништити ћелије јетре и проводити њихово уништење кроз рад имунитета, ометати процесе целуларне регенерације и синтезе протеина, стимулисати гладовање кисеоником. Сорте токсичног хепатитиса Генерално, оштећење јетре се јавља са превеликим дозирањем или дуготрајном употребом хепатотоксичних лекова. Слично томе, хепатитис изазван лековима може се развити употребом адекватних дозирања лекова, у односу на постојеће повреде тела. За спречавање ове врсте хепатитиса препоручујемо да се уздржите од самотретања, пажљиво прочитајте упутства коришћеног лека и пажљиво пратите своје здравље, током лечења, пријављујући све промене вашег лекара који лечи. Токсичне супстанце које се користе у производњи Ове супстанце могу ући у тело кроз плућа, кожу, заједно са храном. Да бисте спречили овај феномен, морате пажљиво пратити безбедност при раду са потенцијално опасним хемијским једињењима. Етилни алкохол је ћелијски отров, који има различите негативне ефекте на ћелије јетре, узрокује негативне промјене у ткивима овог органа. Отровне супстанце садржане у биљкама Да би се спречила ова варијанта развоја болести, потребно је пажљиво прочитати разноликост токсичне флоре вашег земљишта. Облици токсичног хепатитиса Карактерише се висок интензитет симптома и њихов велики број. Дакле, често током акутног токсичног хепатитиса, можете видети потпуну слику симптома хепатитиса. Акутни облик хепатитиса директно утиче на виталну активност пацијента. Током акутног облика, значајно погоршање здравственог стања пацијент тражи помоћ од лекара. Хронични облик токсичног хепатитиса Карактерише га дуготрајан курс са благим симптоматским обрасцем. У суштини, постоји неколико симптома који можда не изазивају значајну забринутост. С обзиром на то, препоручује се консултовање лекара са било којим дуготрајним и упорним променама у вашем здравственом стању на горе. На пример, типичан симптоматска слика хроничног хепатитиса Б: благи пораст телесне температуре (око 36.8 - 37 степени), минор нелагодност у јетри која се јавља периодично, заједно са осећајем мучнине. Ово је само приближна верзија тока болести. Ова симптоматологија често пуно пази на пацијента, што само погоршава саму болест и повећава ризик од компликација. Бол у јетри. Инфламаторни процес, који је последица изложености токсичном агенсу, узрокује повећање ткива овог органа. Као резултат тога, проширена јетра почиње да делује на суседним завршеткама нерва, чиме својим стимулацијом изазива осећај бола и неугодности. Ако је повећање занемарљиво, онда бол и друге непријатне сензације могу бити одсутне, пошто је јетра без личних нервних завршетака. Топлина и осећај бола у зглобовима. У запаљенским процесима, температура се повећава, што узрокује ток хепатитиса који често подсећа на хладноћу. Температура тела се обично повећава на 37 - 38 степени. Уз токсични хепатитис реактивне природе, температура тела може се снажно повећати. Поремећаји стомака и црева. Упала изазвана у јетри увек погоршава производњу жучи, што помаже у асимилацији протеина и масти. Често то прати осећај гнуса за масним хранама или недостатак апетита уопште. Симптоми претварања масти у јетру; Симптоматологија жутице. Карактеристична промена боје и очију беланчевине коже код хепатитиса је најчешћи симптом хепатитиса различитих врста, посебно токсичних хепатитиса. Што је болест боља, јача је жута нијанса стиче ткива. Повраћање и осећање мучнине. Истовремено, примећују се карактеристичне нечистоће у бубрезним масама, изазване дигестивним поремећајима. Повећана јетра у величини. Што је акутна упала, то је још израженији симптом. Такође, проширење јетре се јавља као резултат кршења формирања протеина, због чега се водено и масно ткиво активније акумулира у мећеличном простору. Слабо опште здравље, осећај летаргије, исцрпљености, карактерише се смањењем капацитета за физички и интелектуални рад. Симптоми који су карактеристични за тровање од стране одређеног злонамерног агента. То укључује симптоматологију, карактеристику тровања и зависно од типологије тровања и количине продорне материје. Токсични хепатитис је опасан по себи, јер изазива јетру, а са собом негативан утицај на цео организам, узрокујући пратеће поремећаја гастроинтестиналног тракта, погоршање опште здравље, стварајући повреду уобичајених животних активности пацијента. Негативне промене у функцији јетре могу довести до менталних поремећаја који могу изазвати агресију или депресивне поремећаје, што је додатни негативни фактор. Корекција менталних поремећаја, ако је постало неопходно, треба извршити без употребе лекова, или друго са пажљивим избором од њих, тако да не погоршава стање пацијента. Опасне последице хроничног хепатитиса настале као последица потрошње малих доза токсичног агенса дуго времена су цироза и масних трансформација тела. Због тога, људи који пролазе кроз ток лечења, као и раде у опасним индустријама морају пажљиво пратити њихово благостање и одмах се обратите свом лекару на првом откривању непожељних симптома, као и да не занемарује рутинске медицинске интервенције. Јетска кома је још једна од могућности за развој токсичног хепатитиса. Изгледа као последица великог утицаја токсичног агенса на хепатичко ткиво. Типични симптоми њене офанзиве су: стални јак замор, губитак координације кретања, нејасан говор, конфузија мишљења, непрозирност свести, дрхтање руку. Ово је изузетно опасна варијанта развоја болести, јер у хепатичној коми постоји велика вероватноћа смртоносног исхода. Посебно опасна хепатична кама је током хепатитиса са оштрим прогресивним развојем болести. Откривање токсичног хепатитиса Генерално, није могуће разликовати токсични хепатитис према симптомима других врста хепатитиса или других поремећаја и обољења јетре. Због тога се обавља читав низ дијагностичких мјера, што омогућава тачну дијагнозу: општа анализа урина и крви Пре свега, неопходно је заштитити тело од уласка у отровно средство, јер је време и количина отров директно пропорционална степену опасног дејства на тело пацијента. Прве манифестације токсичног хепатитиса служе као основа за пребацивање на болничко лечење. Са акутним степеном озбиљности, потребно је ставити у јединицу интензивне неге. Нанесите хитне мере за чишћење организма од токсичних супстанци: испирање желуца, испуста, витамине и минерале, итд Ако постоји посебан антидот за супстанцу која улази у тијело, онда се природно мора користити. Такође се користи лекове које доприносе заштити и обнови јетре: гепатопротектори и фосфолипида, као и припреме за нормализацију одлива жучи, јер негативно утиче на стагнацију ткива јетре. Лечење токсичног хепатитиса захтева обавезно стриктно придржавање специјалној дијети. Прво, да бисте обновили јетру, потребно је повећати садржај протеина у исхрани. Тако, на пример, за мушкарца тежине 90 кг, количина протеина треба да износи око 100 г. дневно. Препоручује се употреба животињских протеина добијених из пустињског меса (пилеће груди, зеца, говедине), као и малих масти. Храна би требало да буде витка, парена или замрзнута. Да се конзумирају само производи високе биолошке вредности. Разумна употреба лекова, у адекватним дозама и времену. Лекарска терапија треба да одреди квалификованог специјалисте. Ни у ком случају немојте само-медицирати. Посебно опасност у овом случају су уобичајене лекове као што парацетамола, користе за уклањање бола у глави и друге симптоме прехладе и контрацептивна средства, естроген-базирани. Ови лекови се често користе без медицинског надзора, неконтролисани и симптоматски. Дакле, развој симптома токсичног хепатитиса. Усклађеност са мерама безбедности и планираним медицинским мерама када се ради о токсичним супстанцама. Људи који се баве производњом користећи токсичне супстанце (синтетичка ђубрива, средства за контролу инсеката, индустријске хемикалије). Пиће алкохола у безбедним дозама. Пошто је ова супстанца један од главних токсичних агенаса који доприносе развоју хепатитиса. Поред тога, формира се зависност од уноса алкохола и потреба за повећањем дозе, како би се постигао жељени резултат, што само погоршава ток болести. Пажљиво испитивање отровне флоре. Чести узрок токсичног хепатитиса је гљивично тровање. Из тог разлога, препоручљиво је да се гљивицама укључите само са искусним људима у околини безбједно. Отровне гљивице, као и нетоксичне гљивице које се прикупљају у околишно небезбедним подручјима, садрже изузетно токсичне за токсичне материје. Чести резултат добивања ових супстанци је смрт због потпуне дисфункције јетре. Треба запамтити да су информације наведене у овом чланку само у информативне сврхе. Само квалификовани стручњаци имају право да дијагнозе и прописују третман. Многи фактори могу послужити као узрок оштећења јетре. Али само развој токсичног хепатитиса указује на ефекат на тело хемијских једињења. Болест није заразна, али може проузроковати развој озбиљних повреда. Стога је вредно размотрити што је токсични хепатитис, његови главни симптоми и третман. У првом случају, токсична хемикалија има афинитет за хепатоците и проводи своју смрт након 3-4 дана. Ако нема помоћи, прогноза је неповољна. Улијети токсине тела кроз респираторни систем, дигестивни тракт, кожу. Прихваћено је да се разликују сљедећи узроци токсичног хепатитиса: Лекови, хемотерапија. Ако пацијент има историју хроничних патологија и присиљен је да константно узима дрогу, онда се јавља токсични хепатитис јетре. Патологија се јавља и код неконтролисане примене следећих лекова: антибактеријске, анти-туберкулозне, антиконвулзанте (барбитурате), нестероидне антиинфламаторне лекове и лекове за хемотерапију. Алкохол. Честа употреба доводи до повећања апсорпције гвожђа и његовог депозита у хепатоцитима. Овај процес узрокује стварање слободних радикала и постепено уништавање ћелијских мембрана. Токсични алкохолни хепатитис се често развија када конзумира алкохол ван хране. У зависности од врсте токсичног једињења, уобичајено је поделити патологију у следеће типове: Вриједи истражити да ли је хепатитис заразан. У овом случају, особа се може инфицирати притиском остатака столице пацијента. Ово указује на развој хелиотитиса који се јављају на животињама. Симптоматски хепатитис одређује облик патологије. У благим случајевима, асимптоматски ток је карактеристичан. Међутим, генерално, акутни токсични хепатитис изазива следећу симптоматологију: појављивање синдрома бола у десном хипохондрију; оштећена оријентација и благо вртоглавица; минорно крварење у носу, појава малих крварења на површини коже; ретардација или узбуђено стање; фецес су обојени, имају мастан сјај; Јетра се увећава услед запаљеног процеса и замјене ћелија масним ткивом. Болест карактерише постепени развој и повећање клиничке слике. Карактеристични су следећи симптоми токсичног хепатитиса: температура је благо повећана - не више од 37,5 ° Ц; Периодични бол, који се карактерише јачањем после конзумирања; симптоми диспечног поремећаја који се развијају услед кршења одлива жучи: мучнина и повраћање, надимање, дијареја, горког укуса у усној шупљини; повећати величину неких дигестивних органа: јетра и слезина. Овај симптом се јавља током погоршања болести, а затим се опада током периода ремисије. Одређене су следеће главне фазе развоја болести: Латентни период. Почиње са уношењем токсичних супстанци у тело и наставља се до појаве симптома. Фаза акутних клиничких манифестација. Постоје сљедећи знаци токсичних оштећења јетре: жутица, грозница, губитак тежине, слабост и смањени апетит, поремећаји дисфетика. Ова фаза карактерише пораз виталних органа. Излазна фаза. Ово је интервал од максимално проширене клиничке слике до опоравка или смрти. Постоје позитивне и негативне последице оштећења јетре. С правовременом дијагнозом и лечењем је опоравак. Међутим, у напредним случајевима могуће је развити хепатицну инсуфицијенцију, дистрофију јетре. Шта је опасна патологија? Код тешких болести, карактер таквих поремећаја је карактеристичан: Отказивање јетре. Развија се у позадини смрти хепатоцита, њиховом заменом масним ткивом. Функционалност јетре је поремећена и развијају се такви знаци: оток, крварење, жутица, губитак тежине, енцефалопатија (појава менталних и неуромишићних поремећаја). Јетска кома. То је прогресивна патологија јетре и централног нервног система. Пацијент је збуњен, конвулзије, рефлексни рефлекси. Може довести до смрти. Уопште, благовремена дијагноза и одговарајућа терапија помажу у потпуној излечењу болести. Према томе, изглед је повољан. Међутим, акутна оштећења органа за варење са великим дозама отровне супстанце, заједно са недостатком квалификоване медицинске помоћи, могу довести до смрти. Токсични хепатитис код деце се дијагностикује много чешће. Узрок патологије је случајно пенетрација отровних једињења у јетру детета када су родитељи безбрижни, у зависности од употребе лекова, приликом тровања биљака, гљива. Карактеристично тежак пут патологије код детета. У одсуству медицинског третмана могуће је смртоносно исход. Дјеца углавном развијају акутни облик болести, клиничка слика је идентична симптомима одраслих. Лечење токсичног хепатитиса треба да има за циљ спречавање озбиљних повреда у јетри и телу као целини. лабораторијски преглед: опћа анализа урина и крви, копрограм, биохемијски тест крви; Терапија подразумева прекид контакта са токсичним агенсима и њихову брзу елиминацију, елиминацију непријатних симптома и регенерацију хепатоцита (јетра може самостално обновити до 75% оштећених ћелија). У лечењу токсичног хепатитиса, широко се користе лекови са хепатопротективним ефектом: Лечење токсичног хепатитиса није могуће без терапијске исхране. Покреће регенеративне процесе, обезбеђује телу храњивим материјама. Дијететска храна за хепатитис укључује једење 6 пута дневно, једе мале порције. Сва храна мора бити умерена у температури. Шта не можете јести с токсичним хепатитисом Исхрана у токсичном хепатитису укључује искључење из исхране пацијента од таквих производа: печење и црни хлеб; масне сорте меса (јагњетина, патка) и рибе (сом, бакалар); Шта можете да једете са токсичним хепатитисом Дозвољено је примање каша куваних на воду, кувано или кувано поврће, соуфле и кутлети од меса и рибе са малим масним сортама, печеног воћа, куваних тестенина, супа пире кромпира. Да ли могу да користим лекове засноване на народним рецептима? Употреба таквих лекова за лечење је могућа само под надзором медицинског особља. Када болест добро помогне оваквом алату: сок од киселог зрна или грејпа; Спречавање токсичног хепатитиса смањује се за спречавање контакта са токсичним супстанцама. Ако је хепатитис отрован за особу која ради у штетној производњи, онда је неопходна промена посла, можете се повући. Токсични хепатитис је заразан Јетра у нашем телу је најневероватнији и најпрестижнији орган. Обавља више од 400 различитих функција, док је то главна препрека између крви која долази из црева и свих других органа. Ћелије-хепатоцити обрађују улазни материјал, синтетизују из ње супстанце неопходне за цело тело, уклањају и неутралишу отров и токсине. Имајући огромну способност опоравка, јетра, ипак, подлеже деструктивном ефекту штетних супстанци ако долазе у количинама са којима се тешко може носити. У овом случају, запаљење ћелија јетре - хепатитиса и хепатоцита делимично умире и колапса. Шта је токсични хепатитис, који фактори га узрокују и како се лечи болест? Запаљење јетре долази из различитих разлога: бактеријске и вирусне инфекције, гљивичне болести и паразитске инфестације, изложеност токсичним супстанцама. Ако се уништавање ћелија јетре одвија под утицајем агресивних хемикалија које улазе у тело споља, онда се ова болест назива токсичним хепатитисом. Шта је то? Акутни токсични хепатитис се развија као резултат стварања мале количине снажних отрова или слабих иритација, али у високим концентрацијама. По правилу, токсини улазе кроз гастроинтестинални тракт, мање често кроз дисајне путеве и кожу. Хронични хепатитис долази због константног излагања малим дозама токсина дуго времена. Болести везане за хепатитис имају код за ИЦД-10 под бројем К71 (токсична оштећења јетре). Алкохолна болест јетре изолована је у независној групи и има код К70. Може ли токсични хепатитис заразити? Не, ово је искључиво терапијска болест узрокована утицајем спољашњег хемијског фактора на одређену особу. Болест групе се јавља само ако су сви пацијенти истовремено изложени токсинама (тровање храном, индустријске несреће). Према статистикама, најчешћи узрок токсичног хепатитиса у Русији је злоупотреба алкохола, као и накнадни неконтролисани унос љекова за подизање синдрома мамурлука. Медицински токсични хепатитис се развија као резултат једне дозе велике дозе лекова или дуготрајног лечења, чак и под медицинским надзором. Међу најопаснијим лековима за јетру су следеће групе: антипиретик; антитуберкулозни; сулфонамиди; антивирусни; антиконвулзиван. Одвојено, можемо разликовати хепатитис након хемотерапије за рак. Цитотоксични лекови који се користе за сузбијање раста ћелија карцинома имају негативан ефекат на све органе и ткива, пре свега на јетру. Након хемотерапије, потребно је испитивање крви како би се пратио стање биохемијских процеса у јетри. У зависности од резултата, прописана је исхрана и ресторативни третман. Други узрок токсичног хепатитиса су индустријски отрови. Ова група супстанци може отровати тело и преко дигестивног тракта, и на кожу или инхалацијом загађеног ваздуха. Главне хепатотоксичне супстанце које се користе у савременој индустрији су: Пестициди, укључујући репелент за инсекте; хлорирани угљоводоници (нафтни деривати); феноли; алдехиди; фосфор; арсен. Друга велика група токсина која имају деструктиван ефекат на јетру су отрови биљног поријекла: бледо тоадстоол; крст; хелиотроп; горцхак. Тровање по биљним отровима обично се јавља као резултат неправилног сакупљања гљива или самотретања трава непознатог порекла. Симптоми токсичног хепатитиса ће се мало разликовати у зависности од природе болести. Код акутног курса, први знаци се појављују обично за 2-4 дана, често у периоду од 12-24 сата (на пример, тровање бледом тостстоолом). грозница; бол у десном хипохондрију; повраћање, недостатак апетита, мучнина; жутоћи белих очију; дисколорисани фецес; крварење из носа, десни, прецизно крварење на кожи; затамњење урина; понекад нервни поремећаји због токсина на нервном систему. благи пораст телесне температуре (37,0-37,5 ° Ц); неугодност у десном хипохондрију; надимање, дијареја; гренак укус у устима, мучнина, повраћање; свраб у кожи; повећан умор. Јетра се повећава у величини, анализа крви открива повећање билирубина и алкалне фосфатазе, ниво ензима АСТ и АЛТ промјена. Неопходно је спровести додатне студије да би се искључили други облици хепатитиса, нарочито заразних. Лечење токсичног хепатитиса састоји се у брзом уклањању отрова из тела, код симптоматске терапије и стварања оптималних услова за регенерацију јетре. Да бисте то урадили, користите супстанце-хепатопротектори. По правилу, то су витамини, ензими и производи биљног поријекла. Фармацеутски хепатопротекти: Лив 52, Ессентиале, Хептрал. Ови лекови доприносе развоју потребних фосфолипида, активирају синтезу аминокиселина, имају холеретски и антиинфламаторни ефекат. Прихваћени су дугим курсевима од 1 до 6 месеци. Витамини групе Б и аскорбинске киселине. Средства, повећање алокације жучи - "Холенсим", "Холосас". Лечење токсичног хепатитиса са људским правима Лечење токсичних хепатитичких лекова може се користити само под надзором лекара. Они помажу у ублажавању мучнине и нормализацији јетре: сок од киселог купуса; инфузија менте; сок од грејпфрута; инфузија корена хренова; децоикција невена; сок и тиквица. Дијета има велику улогу у лијечењу болести јетре. То је главни подстицај за регенерацију, јер омогућава елиминисање утицаја неповољних фактора и стварање услова за брз опоравак, пружајући јетру све неопходне супстанце. Такође, требало би да смањите унос свих лекова. Постоји изрека: "Најбоља пилула за јетру је одсуство пилуле", и то је близу истине! Какву врсту исхране требате пратити с токсичним хепатитисом јетре? Искључите сву тешку храну за варење: масно месо (свињетина, јагњетина, пака), масти; масне рибе; јаја; конзервирана храна; печурке; Димљени производи; зачини и сосеви; печење и свеж хлеб; јак чај, кафа, какао; газирана вода; ораси; црни лук, бели лук, редкев, коса; слаткиши, сладолед; масне врсте сира и скутера, павлака, путера. Стварно забрањени алкохол и никотин! Не можете јести масну, зачињену, пржену. Храна се кува за пар, печена или кувана. Дневни оброк нужно укључује: кашичица; сушени хлеб; брани; пилеће месо, телетина; витке сорте рибе; млеко и масти без сира; поврће и воће. Такође је корисно пити зелени чај, одјећу сувог воћа, ту су смокве и поврће зелене боје. Исхрана у токсичном хепатитису треба спровести у малим деловима, 5-6 пута дневно. Препоручљиво је да се придржавате принципа одвојене хране: не мешајте протеину и угљене хидрате у једној трик, а плодови су одвојени од свега. У принципу, са правовременом дијагнозом и правилним третманом, прогноза је повољна. Јетра има изузетну способност регенерације и лако опоравља до 75% мртвих ћелија. Неповољан исход могао бити резултат акутне повреде великом дозом отрова и кашњења медицинске заштите (нпр отров бледо тоадстоол узрокује прве знаке тровања већ након што је доживела Еффецтс јетре). Хронични токсични хепатитис може бити компликован цирозом јетре - замена функционалних ћелија - хепатоцита са ожиљачким ткивом. Као правило, то се јавља као резултат трајног дејства токсина на јетру, када отров не дозвољава ћелијама да се опоравка нормално, на пример, када пију алкохол. Токсични хепатитис је не-заразна болест јетре која се јавља као последица тровања тела хемикалијама: алкохолом, лековима, биљним токсинама и индустријским отровима. Болест је праћена болом у горњем десном квадранту, мучнина, дигестивни поремећаји, грозница. У лечењу токсичног хепатитиса важно је искључити дејство деструктивног фактора, брзо уклонити отров из тела и створити повољне услове за обнављање јетре. Да бисте то урадили, узмите дрогу - хепатопротекторе и посматрајте пожељну исхрану. За патолошки процес карактеришу акутне или хроничне форме. Лекови, хемотерапија. Ако пацијент има историју хроничних патологија и присиљен је да константно узима дрогу, онда се јавља токсични хепатитис јетре. Патхологи настаје неконтролисаним узимањем дрога следећих група: анти-бактеријски, анти, антиконвулзива (барбитурате), нестероидних антиинфламаторних лекова и лекова за химиотерапии.Алкогол. Честа употреба доводи до повећања апсорпције гвожђа и његовог депозита у хепатоцитима. Овај процес узрокује стварање слободних радикала и постепено уништавање ћелијских мембрана. Токсични алкохолни хепатитис често развија на употребу алкохола је еди.Промисхленние отрове: арсен, фосфор, пестициде и инсектициде, алдехиди, угљен тетрахлорид, феноле; Другс. Етиолошки фактор код људи са тешком зависност, узимајући више лекова, отрова природног порекла. У овој групи постоје токсини гљива и корова, чија акција је директно усмерена на јетру. медицински хепатитис, професионални облик, хепатитис алкохол. Важно је запамтити да хроничног хепатитиса је заразна, болест се преноси као део орално-гениталног контакта. појава бола у десном хипохондријуму, смањен апетит, високу температуру, мучнину и повраћање, слабост, апатију, дезоријентацију и вртоглавицу; бол у зглобовима; благе Епистакис, појаву малих крварења на површини коже, тремор екстремитета, ретардације или узбуђен стате; жутило беоњача и коже; урин постаје тамнија нијанса; измета избледеле имају сјај, јетра повећана услед запаљења и ћелија замену масти ти материјал. температура порасла незнатно - мање од 37,5 ° Ц, рекурентна бол, који се одликују побољшању после јела, слабост, умор, тежину у желуцу, диспептиц симптоми поремећаја који развија као последица кршења одлива жучи: мучнина и повраћање, надутост, дијареја, горак укус у устима; свраба, повећање величине неких пробавних органа: јетра и слезина. Латентни период. Почиње са уношењем токсичних супстанци у тело и наставља се до појаве симптома. Фаза акутних клиничких манифестација. Постоје сљедећи знаци токсичних оштећења јетре: жутица, грозница, губитак тежине, слабост и смањени апетит, поремећаји дисфетика. Ова фаза карактерише пораз виталних органа. Фаза повлачења. Ово је интервал од максимално проширене клиничке слике до опоравка или смрти. Отказивање јетре. Развија се у позадини смрти хепатоцита, њиховом заменом масним ткивом. Пореметила функцију јетре и развија такве симптоме: отицање, крварење, жутица, губитак тежине, енцефалопатија (појава менталних и неуромускуларних поремећаја).Тсирроз јетре. Болест је хронично патологија која подразумева уништавање хепатоцита и њихово постепену замену ћелија везивног ткани.Пецхоноцхнаиа кома. То је прогресивна патологија јетре и централног нервног система. Пацијент је збуњен, конвулзије, рефлексни рефлекси. Може довести до смрти. надлежни лекар треба да спроведе истраживање и инспекцију, лабораторија за истраживање: Спровођење опште анализе урина и крви, цопрограм, биохемије крви, инструменталних техника: радиографије, ултразвучног прегледа дигестивног тракта, биопсију јетре, ако је потребно. колачи и хлеб, масне месо (јагњетина, патка) и риба (сом, бакалар); маст, печурке, пржена, пикантни, превише слана и димљена храна, конзерве, воће и поврће, без термичке обраде; кафа, какао, чоколада и производи засновани на њима, газирана и алкохолна пића. сок од киселог зрна или грејпа, инфузије менте или корена рена, месо бундеве. Алкохолни хепатитис карактерише тоталан запаљен процес у ткивима јетре услед дугог, неконтролисаног уноса алкохола. И да започне развој болести, није важно шта алкохолно пиће треба користити. Свако, чак и најнижи алкохолни производ, конзумиран у великим дозама, може изазвати болести алкохола у јетри. Развој болести се постепено појављује. У раној фази, пацијенту се дијагностикује масна дегенерација органа, која касније прелази у алкохолни хепатитис, а затим у цирозу јетре. За жене алкохол је опаснији него за мушкарце, а његова употреба доводи до развоја болести много раније. Као што је већ поменуто, узрок болести је етанол, који улази у тело особе са алкохолним напицима. Људи који имају зависност од алкохола и свакодневно утичу на ћелије јетре са производима разградње алкохола обезбеђени су алкохолни хепатитис. Чак и ако дневна доза конзумираног алкохола не прелази стотину грама. Људска јетра је нека врста детоксикације лабораторије тела. Препознаје и елиминише отровне супстанце које улазе у тело. Али под утицајем великих доза алкохола, његове функције прочишћавања слабе, ћелије постају запаљене, затим се јавља некроза ткива. Према тежини болести, разликују се два облика: акутна и хронична. Карактеристике акутне врсте Акутни алкохолни хепатитис се манифестује код људи који болују од обољења јетре, али настављају неконтролисано пију алкохол. Акутни облик болести може се јавити у четири могуће варијанте: Жутица акутни алкохолни хепатитис. Ово је најчешћа варијанта болести. Одликује га жућкастост коже, слузокоже, осећај слабости, мучнина, губитак тежине, нежност у јетри, поремећај столице. На основу тога, развој бактеријске инфекције је могућ. Фулминантни акутни алкохолни хепатитис. То је најопаснији облик болести. Може довести до хепатичне енцефалопатије, хеморагичног синдрома, отказивања бубрега. Недостатак правилне, благовремене квалификоване помоћи често доводи до смрти. Латентни акутни алкохолни хепатитис. Овај облик нема изражену симптоматологију, могуће је открити ову врсту хепатитиса само кроз лабораторијску дијагнозу крви, где ће се открити повишени ниво АЛТ и АСТ садржаја. Цхолестатиц акутни алкохолни хепатитис. Његово присуство указује србење коже, затамњење урина, иктерус, обојени фецес. до садржаја ↑ Хронични алкохолни хепатитис се манифестује у случају систематске употребе напитака који садрже етанол. Симптоматски у овом облику је слабо изражен, или одсутан уопште, што значајно компликује дијагнозу болести. Присуство хроничног облика болести одређује се резултатом лабораторијске студије, где се евидентирају повишени параметри трансмазија и морфолошке промјене у органу. Хронични алкохолни хепатитис карактеришу следећи симптоми: губитак апетита; надимање; напади мучнине; повреда сна; бубрега у јетри (десни хипохондријум); повећана величина јетре; смањена сексуална жеља; недовољно лучење мушких хормона; Хронични алкохолни хепатитис је опасан по асимптоматски ток, али у већини случајева може се посматрати један или више индицираних знакова болести. Главна симптоматологија и дијагностика Симптоми којима се треба ријешити и, ако је потребно, ићи у здравствени објекат укључују: Осјећај слабости у тијелу, губитак тежине, лоши апетит, брзи замор. Осећај нелагодности, тежине и бола у јетри. Напади на мучнину, повраћање, горчина у устима. Жутица коже, слузокоже, свраб коже. Повећана величина јетре. Болест је подељена у три фазе: Лако - може се наћи на прегледу код доктора. Ова фаза карактерише благи пораст јетре, преостала симптоматологија је одсутна. Средње - у десном хипохондрију постоји болна сензација, болна палпација, пораст органа. Такође постоји жутица очију, коже, слабости, губитка апетита и тежине. Често постоји "бела грозница" од синдрома мамурлука. Озбиљна је почетна фаза цирозе. Орган може заузимати готово читав регион карлице. Недостатак третмана и стално злостављање могу довести до рака. Треба напоменути да токсични хепатитис није заразан другима. За дијагнозу болести треба предузети следеће радње Утврдите да ли је постојала чињеница да пијете алкохол пре манифестације знакова болести. Током дијагностичког истраживања потребно је сазнати када је последњи пут пацијент користио алкохолно пиће, какво је било пиће, количина. Такође је неопходно разјаснити колико је трајало пиће и доза пијана на дан. На основу ових информација, могуће је утврдити ризик од појаве и развоја токсичног алкохолног хепатитиса: високог, ниског или средњег. Да дијагностикује апстиненцију или пријетњу његовог развоја. Синдром абстиненције је такозвана физичка зависност пацијента од употребе алкохолних пића. Чињеница њеног присуства утврђена је при потврђивању два или више знакова (при завршетку или смањењу дозе употребљеног алкохола): повећано знојење, тахикардија; тремор екстремитета; недостатак сна; напади мучнине и повраћања; присуство халуцинација; повећана ексцитабилност; конвулзије. Синдром абстиненције се јавља у првих 24 сата, мање често током првих два дана након рестрикције алкохола. Одредите тежину болести. Озбиљност болести одређује се анализом симптома, испитивањем пацијента, лабораторијским крвним тестовима, ултразвучним прегледом органа абдоминалне шупљине. Дијагнозирати присуство сродних болести. Током ове дијагнозе неопходно је идентификовати степен токсичних ефеката алкохола, на било који други орган пацијента, чињеницу развоја заразних болести, бактерија. Такођер, токсични хепатитис може прати гљивичне болести, гастритис, панкреатитис, туберкулозе, дијабетеса, сепсу, обољења дигестивног тракта и плућа. За дијагнозу применити технике као што су Кс-зраци груди, ЕКГ, визуелним прегледом, лабораторијским истраживањима, проучавање антропометријских индекса, мозга ЦТ налазом, мишића биопсија, електромиографија, костију дензитометрије. Да се дијагностикују "маске" токсичног хепатитиса. Ако пацијент има "маске" токсичног хепатитиса (хипертензивна криза, акутна срчана инсуфицијенција, итд.), Треба предузети следеће мере: да потисне пацијентов живот који угрожава живот; повући пацијента из стања повлачења; да има терапеутски ефекат на захваћени орган; да спроводи терапију бактеријских инфекција; да исправи трофолошки статус. до садржаја ↑ Методе лијечења болести и прогнозе Дијагностику и лечење обољења јетре врши лекар хепатолог или гастроентеролог. Али треба се схватити да без одустајања од алкохола не постоји третман и повољна прогноза за живот. Сходно томе, како би се помогло пацијенту, неопходно је запошљавање професионалаца као што су психијатар, психотерапеут и нарколог, нутрициониста. Поред потпуног одбијања да пију алкохол, неопходне су следеће методе лечења како би се постигао максимални могући резултат у лечењу алкохолног хепатитиса. Токсични хепатитис је подложан лечењу лијековима хепатопротектора: са садржајем екстракта млијека млијека; са садржајем адеметионина; са садржајем медведа; са садржајем есенцијалних фосфолипида; органопрепарације животињског порекла. Тешки облици болести претпостављају употребу антибиотичких лекова, како би се избјегле заразне компликације. Увођењем последње фазе болести, која није подложна терапијској терапији, пацијенту се нуди скупа операција за трансплантацију јетре. Али, поред тога што је овај поступак прилично скуп, постоји потешкоћа у проналажењу донаторског органа. На крају крајева, тело донатора може бити само апсолутно здраво тело. Сродник може постати донатор. Током операције, 60% тела је трансплантирано од донатора, који регенерацијом достигне своју нормалну величину. После обављања операције трансплантације јетре током целог периода опоравка, пацијенту је потребна употреба имуносупресива, који помажу телу да усвоји нови орган. Опоравак траје прилично дуго. После дугог пријема алкохолних пића, цело људско тело је у стању исцрпљености и стреса. Да би се вратило нормално функционисање дигестивног система, потребно је узимање витамина, минерала, минерала и других храњивих материја. Као терапеутска исхрана са овом болести не постоји боља опција од дијете број 5 за Певзнер. Основа дијете број 5 за Певзнер је искључење алкохолних пића, потрошње у потребним пропорцијама, воћа, поврћа, рибе и меса. Узмите малу количину хране, најмање пет пута дневно. Предуслов за дијету је дневно унос чисте пијаће воде, најмање 2.5 литара. Храна би требала имати оптималну температуру за јело, категорички се не препоручује за хладну храну. Начин припреме јела на датој храни искључује пржење. Предност се даје заваривању, печењу и пари. Будите сигурни да искључи из исхране масне, слане, зачињене, пикантни, димљени, конзервирани и Пицклед јела, јак чај и кафу, безалкохолна пића, сок од грејпа. Калорични унос хране треба да буде најмање две хиљаде дневно. Пацијенти и њихови рођаци су заинтересовани за информације о томе шта је прогноза сколкозхивут пацијената након изјаве од дијагнозе, сколковремени провео на лечењу, и сколкозхивут људи након пролази потребну терапију. Правовременост подношења захтева за медицинском помоћи, потпуног одбијања од пијења алкохола и адекватног лијечења повећава шансе пацијента за успешним исходом и повољном прогнозом за живот. Али колико ће пацијент живети након терапије, зависи од даљег поштивања стања потпуног одбијања алкохола. Јер је болест склона алкохолу овисника људи, стопа преживљавања је веома ниска, само у случају нестанка алкохола и спровођење свих препорука лекара животног века расте драматично. Ако пацијент нема снагу да напусти овисност, и он наставља да злоупотребљава, а онда неизбежно и развој цирозе и фиброзе јетре. У овом случају, прогноза за пацијента је веома разочаравајућа. Чак и након реализације потребу за пацијенте у раној одбијања алкохола, да одговори колико ће он бити у стању да живи са цирозе или фиброзе јетре ће бити теже, јер је изузетно висок ризик од хепатоцелуларног карцинома. Сипхилис тп абботт арцхитецт превођење Црвено-смеђи орган триангуларног облика тежине око 1500 г необјашњиво је јетра. Налази се у абдоминалној шупљини, пројектованој на предњем зиду стомака од десног хипохондрија до хрскавице левог обалног лука.


– Веће је покренуло пројекат „Срби у Далмацији” који има за циљ да путем подизања и обнављања засада воћа и винове лозе подстакне економску независност наших сународника. Зато ми није било жао пута, па сам дошао да овде, у Институту за воћарство, замолим да нам као прилог дају саднице вишања, бадема, трешања, шљива и винове лозе које ћемо, у сарадњи са Епархијом далматинском СПЦ, поделити нашим људима у току следеће јесени.


source: wikipedia

text: Свети Николај Охридски и Жички или владика Николај (световно Никола Велимировић; Лелић, код Ваљева, 23. децембар 1880/4. јануар 1881 — Либертивил, 18. март 1956) био је епископ охридски и жички, истакнути теолог и беседник. Због свог ораторског умећа био је називан „Нови Златоусти”. Он је новоканонизовани српски светитељ као Свети владика Николај Охридски и Жички. Његово рођено име је Никола. У младости је тешко оболео од дизентерије и заклео се да ће посветити свој живот Богу, ако преживи. Преживео је и замонашио се под именом Николај. Велимировић је школован на Западу. У младости је био и заступник либералних идеја и екуменизма. Такође је примљен у свештенство и брзо је постао важна личност у Српској православној цркви, посебно у односима са Западом. У међуратном периоду постао је предводник православних богомољаца и окренуо се антиевропејству и конзервативизму. Када су у Другом светском рату Нацистичка Немачка и Фашистичка Италија извршиле агресију и окупирале Краљевину Југославију, епископ Николај је стављен у интернацију и на крају одведен у логор Дахау, где је био заточен заједно са патријархом Гаврилом од 25. септембра 1944. године до почетка новембра 1944. године. По завршетку рата, епископ Николај је одлучио да се не врати у Југославију, у коју су на власт дошли комунисти. Уместо тога, 1946. емигрирао је у Америку, где је и остао до своје смрти 1956. Централно место у Велимировићевим размишљањима чинила је критика хуманизма, европске цивилизације, материјалистичког духа и сл. О Европи је мислио као о великом злу којег се треба чувати, и презирао је њену културу, науку, прогрес. Епископ Николај је био дубоко очаран српском прошлошћу немањићког периода па је она, по њему, требало да буде парадигма нове српске стварности. Велимировић је снажно подржавао јединство свих православних цркава и упоставио је добре односе са англиканском и Америчком епископалном црквом. Уврштен је међу 100 најзнаменитијих Срба свих времена. Биографија Детињство и школовање Николај је рођен 23. децембра 1880, по јулијанском, тј. 4. јануара 1881. по грегоријанском календару. Родио се у селу Лелићу, недалеко од Ваљева, на падинама планине Повлена. Његови родитељи, Драгомир и Катарина, били су прости земљорадници и побожни хришћани, нарочито мајка. На крштењу је добио име Никола. О пореклу породице Велимировић постоје два становишта. Једно је да су они пореклом из Загарача из Катунске нахије, а друго је да су они пореклом из Бањана, старохерцеговачког племена. Познато је да се породица доселила у Лелић крајем 18. века из Осата у Босни. Своје образовање Никола је отпочео у манастиру Ћелије, где га је отац одвео да се описмени макар толико „да зна читати позиве од власти и на њих одговарати“, па да га онда задржи на селу као хранитеља и „школованог“ човека. Од првих дана показивао је своју изузетну ревност у учењу. Његову даровитост запазио је и његов учитељ Михајло Ступаревић и препоручио му наставак школовања у ваљевској гимназији, где се Никола показао као добар ђак, иако је, да би се школовао, служио у варошким кућама, као и већина ђака у то време. По завршетку шестог разреда гимназије, Никола је конкурисао у Војну академију, али га је лекарска комисија одбила, јер је био „ситан“ и није имао довољан обим груди. Одмах по одбијању ове комисије, Никола подноси документа за београдску Богословију, где је био примљен, иако опет не без тешкоћа, наводно због слабог слуха за певање. Као ученик Богословије је био успешан. Његово истицање у наукама било је резултат систематског рада. У своме школском учењу није се држао само скрипти и уџбеника, него је читао и многа друга дела од општеобразовног значаја. До своје 24. године већ је био прочитао дела Његоша, Шекспира, Гетеа, Волтера, Виктора Игоа, Ничеа, Маркса, Пушкина, Толстоја, Достојевског и других. Посебно је у богословији био запажен својим мислима о Његошу, кога је као песника и мислиоца волео и још у ваљевској гимназији добро простудирао. Учитељ За време школовања у Београду Никола је због становања у мемљивом стану и слабе исхране добио туберкулозу од које је годинама патио. По свршетку богословије је краће време био учитељ у селима Драчићу и Лесковицама, више Ваљева, где је изблиза упознао живот и душевно расположење српског сељака и где се спријатељио са свештеником Савом Поповићем, избеглим из Црне Горе, са којим је ишао по народу и помагао му у парохијским пословима. Летње распусте Никола је, по савету лекара, проводио на мору, тако да је тада упознао и са љубављу описао живот Бокеља, Црногораца и Далматинаца. Већ у богословији помагао је проти Алекси Илићу у уређивању листа „Хришћански весник“, у коме је и неколико година објављивао своје прве дописе и радове. Студирање После тога, Никола је био изабран од стране Цркве да са другим питомцима, државним стипендистима, пође на даље школовање у Русију или Европу. Изабрао је тада радије студирање у Европи, на старокатоличком факултету у Берну, а затим је прошао студирајући и Немачку, Енглеску и Швајцарску, а нешто касније и Русију. Своје студије у Берну Николај је, у својој 28. години, окончао докторатом из теологије, одбранивши дисертацију под насловом „Вера у Васкрсење Христово као основна догма Апостолске Цркве”. Следећу 1909. годину Никола је провео у Оксфорду, где је припремао докторат из филозофије и затим га у Женеви, на француском, и одбранио („филозофија Берклија”). Болест и монашење Вративши се из Европе Николај се, у јесен 1909, разболео од дизентерије и у болници лежао око 6 недеља. Он се ускоро и монаши у манастиру Раковици и постаје јеромонах Николај (20. XII 1909). По повратку са студија требало је, по тадашњем закону, нострификовати своје дипломе, али како није имао пуну свршену гимназију, морао је полагати седми и осми разред и велику матуру, да би тек онда могао предавати у Богословији. Ипак, пре но што је постао суплент у Богословији, упућен је од митрополита Србије Димитрија у Русију, где је провео годину дана, највише путујући по широкој Русији и упознајући њен црквени живот, душу руског човека и његове светиње. За то време написао је и своје прво веће дело — студију „Религија Његошева“. Суплент Богословије Као суплент Богословије Св. Саве у Београду Николај је предавао филозофију, логику, психологију, историју и стране језике. Но он није могао остати у оквирима Богословије. Он зато почиње да пише, говори и објављује. Почиње са беседама по београдским и другим црквама широм Србије, па онда држи и предавања на Коларчевом универзитету и другим местима. Говорио је углавном на теме из живота. Истовремено, Николај објављује у црквеним и књижевним часописима своје чланке, беседе и студије: о Његошу, о Ничеу и Достојевском и на друге филозофско-теолошке теме. Беседник Године 1912. позван је у Сарајево на прославу листа „Просвета“, где се упознао са највиђенијим представницима тамошњих Срба: Ћоровићем, Дучићем, Шантићем, Грђићем, Љубибратићем и другима. Познате су тадашње његове речи да су „својом великом љубављу и великим срцем Срби Босанци анектирали Србију Босни“, што је у ери аустријске анексије било изазовно, па је при повратку у Београд скинут са воза у Земуну и задржан неколико дана. Исте аустријске власти нису му дозволиле да следеће године отпутује у Загреб и говори на тамошњој прослави Његоша, но његова је беседа ипак у Загреб доспела и била прочитана. Народни рад Николајев наставља се још више када је ускоро Србија ступила на пут ратова за ослобођење и уједињење Српског и осталих Југословенских народа. У судбоносним данима ратова, од 1912. до 1918. године, Николај активно учествује. Николај је живо и активно учествовао и у тадашњем црквеном животу, мада је имао критичких примедби на рад и понашање извесних црквених људи. Његова је, међутим, критика била позитивна (он се убрзо разишао са протом Алексом из „Хришћанског весника“ због негативних погледа овога на стање у Српској Цркви) и таква је остала до краја живота. Мисија за време Првог светског рата у Америци и Енглеској Априла месеца 1915. године Српска влада је упутила Николаја из Ниша у Америку и Енглеску (где је остао до априла 1919) у циљу рада на националној српској и југословенској ствари. Он је по Америци, и затим Енглеској, држао бројна предавања: у црквама, универзитетима, хотелима и по другим установама, борећи се на тај начин за спас и уједињење Срба и Јужнословенских народа. Већ августа 1915. године он је на великом збору у Чикагу објединио и придобио за југословенску ствар (програм Југословенског одбора) велики број народа и свештенства, и то не само православног, него и римокатоличког, унијатског и протестантског, који су тада јавно изразили жељу за ослобођењем и уједињењем са Србијом. Велики број добровољаца из Америке отишао је тада на Солунски фронт, тако да заиста није неосновано оно изнето мишљење (од енглеског Начелника армије) да је „отац Николај био трећа армија“ за српску и југословенску ствар, јер је његов допринос тада заиста био велики. Николај је у ово време износио и идеју о уједињењу свих Хришћанских цркава. И од тада се он посебно спријатељио са Англиканском и Епископалном црквом. Такође је у то време помагао и групу наших студената у Оксфорду, где је једно време и предавао. Епископ жички и охридски По завршетку рата, док је још био у Енглеској, изабран је (12/25. марта 1919) за епископа жичког, одакле је убрзо, крајем 1920, премештен у Охридску епархију. Тих година слан је у многе црквене и народне мисије: у Атину и Цариград, у Свету гору, у Енглеску и Америку. Николај је учествовао и на конференцијама за мир, на екуменским црквеним сусретима и скуповима, на конференцијама Хришћанске заједнице младих у свету, на Свеправославним консултацијама. Но нарочито треба истаћи његову пастирску службу у Охридској епархији од 1920. до 1931. године и потоњој Охридско-битољској епархији од 1931. до 1936. године, а затим и у његовој првобитној Жичкој епархији где ће бити коначно враћен 1936. године, по жељи Архијерејског сабора и народа. Тек као епископ охридски и жички, Николај развија своју пуну и праву делатност у свим правцима црквеног и народног живота, не занемарујући притом ни свој богословско-књижевни рад. Он је такође много допринео и уједињењу наших помесних црквених јединица на територији новостворене државе (од које често није имао ни разумевања ни нарочите подршке). Посебно је на Владику Николаја деловао древни Охрид. На Николаја је већ била извршила добар утицај православна Русија. Сада је тај утицај наставио и употпунио Охрид и Света гора, коју је Владика сваког лета редовно посећивао. Света гора и дела Светих Отаца, која је у ово време Николај нарочито много читао и проучавао, извршили су на њега трајни утицај. На Битољској богословији је сарађивао са суплентом богословије светим Јованом Шангајским и Јустином Поповићем. Други је често помагао и писао похвално о богомољачком покрету који је водио Николај и био сатрудник на мисионарском пољу са избеглим православним Русима испред Октобарске револуције. Духовна делатност Из овог периода потичу многа важна дела Владике Николаја. Овде треба макар споменути и она друга не мање значајна општенародна дела као што су његов рад са народом и посебно са богомољцима, Николај је из Охрида и Жиче развио и многострану међуцрквену делатност. Тако је учествовао 1930. године на Предсаборној конференцији Православних Цркава у манастиру Ватопеду. Затим је радио на обнови општежитељног начина живота у манастиру Хиландару. Бивао је често на међународним сусретима младих хришћана у свету и на више екуменских сусрета и конференција у свету. Такође је настојао да одржава добре односе са Бугарина и Грцима, као и добре међуверске односе у предратној Југославији. Николај је био умешан и у познату „ Конкордатску борбу“ када је изненада и мистериозно преминуо Патријарх српски Варнава. Остао је између осталога познат Николајев телеграм и Отворено писмо „Господину др Антону Корошецу, Министру унутрашњих послова“ (август 1937) у којем се жали на „пандурски курјачки напад 19. јула на мирну православну литију пред Саборном црквом у Београду“ и на гоњење и хапшење многих недужних православних свештеника и верника широм Југославије. Упркос сличности политичких ставова Велимировића и Љотића, између њих је до краја 1930-их и почетка 1940-их постојала разлика. Велимировић је осуђивао немачки империјализам, док је Љотић остао поштовалац нацизма, који је сматрао вредним савезником у борби против комунизма и наводне јеврејске завере. Ипак, Велимировић никада није јавно осудио Љотићев пронемачки став. Николај је, уз Патријарха Гаврила, имао свој удео и у обарању антинародног пакта владе Цветковић-Мачек, због чега је од народа био поздрављен, а од окупатора Немаца посебно омражен. Заробљеништво за време Другог светског рата Немачка обавештајна служба је Николаја Велимировића регистровала као изразитог англофила, упркос томе што је Велимировић био близак вођи покрета Збор Димитрије Љотићем. Априлски рат и капитулација Краљевине Југославије затекли су Велимировића у манастиру Жичи. Пошто је Велимировић у Врњачкој Бањи одржао јавну проповед против партизана, агенти Зихерхајтсдинста и Љотићев министар у Недићевој влади Михаило Олћан су посетили Велимировића са циљем да га приволе да сарађује са Немцима. Од ове намере се одустало јер су Немци сматрали да је Велимировић повезан са Драгољубом Михаиловићем. Харалд Турнер и Милан Недић су дошли до закључка да би Велимировића требало интернирати у околину Београда, али до тога није дошло. Ипак, јануара 1942. Велимировић је обавестио Гестапо да је спреман за сарадњу у борби против партизана. Захваљујући овој понуди и Љотићевој интервенцији, Велимировић је остао у манастиру Љубостињи све до 18. новембра 1942, када је пребачен и стављен под стражу у манастир Војловицу код Панчева због сумње за сарадњу са четницима. Маја 1943. тамо је пребачен из Раковице и патријарх Гаврило Дожић. Сачуван је из тих дана, у једној свесци, Николајев „Молбени канон и Молитва“ Пресветој Богородици Војловачкој, као и касније написане, у Бечу јануара 1945. већ познате „Три молитве у сенци немачких бајонета“, забележене на корицама Јеванђеља у Српској цркви у Бечу. Дана 14. септембра 1944. године Немци су владику Николаја и патријарха Гаврила спровели из Војловице у концентрациони логор Дахау. Тамо су они затворени у посебном делу за високе официре и свештенство (-{Ehrenbunker}-), третирани боље од осталих и имали статус посебних заточеника (-{Ehrenhäftling}-). У Дахауу су остали три месеца, до децембра 1944. године када их Немци ослобађају на интервенцију Хермана Нојбахера, као део погодбе са Љотићем и Недићем. Путовали су заједно са Миланом Недићем и Херманом Нојбахером у Словенију, где се Љотић и Недић са другим српским националистима (Момчилом Ђујићем, Доброславом Јевђевићем) припремали да воде битку против партизана. За време боравка у Словенији, Велимировић је благосиљао љотићевце и четнике. На Љотићевој сахрани одржао је посмртни говор. Након Љотићеве погибије, Велимировић је напустио Словенију и отишао за Аустрију, где су га задржали Американци. По пуштању, отишао је у Енглеску, па потом у Америку, док се патријарх Гаврило Дожић вратио у Београд. Америка Николај је дошао у Америку током 1946. године, где је од тада чешће побољевао. У Југославији је сматран сарадником фашиста и издајником. Држављанство му је одузето, a име стављено на листу аутора чија се дела нису могла објављивати у земљи. У Америци је Николај наставио свој црквени рад, па је путовао по Америци и Канади. Николај је и у Америци наставио своју списатељску и богословску делатност, како на српском тако и на енглеском језику. Из овога времена потичу његова дела „Касијана“, „Земља Недођија“, „Жетве Господње“, „Диван“ и његово последње, недовршено дело „Једини Човекољубац“. Из Америке је стизао да колико може помогне и нашим манастирима и појединцима у старом крају, шаљући скромне пакете и прилоге, нарочито у црквеним стварима и потребама. Владика Николај је у Америци и повремено предавао: у привременој српској богословији у манастиру Св. Саве у Либертивилу, у њујоршкој Академији Св. Владимира и у руским богословијама Свете Тројице у Џорданвилу и Св. Тихона у Саут Канану, у Пенсилванији. У овој последњој га је и смрт затекла. Из манастира Св. Тихона пренет је затим у манастир Светог Саве у Либертивил и сахрањен крај олтара цркве, на јужној страни 27. марта 1956, уз присуство великог броја православних Срба и других верника широм Америке. Пренос моштију у Србију Много година после смрти његове мошти су пренете из Либертивила у Лелић 12. маја 1991. године. Оне су изложене у храму манастира Лелић, који је његова задужбина. Канонизација Пaтријарх српски Пaвлe био је вeлики противник брзих кaнонизaциja. Противио сe свaкоj брзоплeтости, посeбно кaдa je рeч о будућим свeтитeљимa. Годинaмa је одлaгaо додeљивaњe орeолa Владики Николају и Jустину Поповићу, иaко их је вeомa цeнио и увaжaвaо. На пролећном заседању Светог архијерејског сабора Српске православне цркве у мају 2003. Николај Велимировић канонизован је за светитеља. Свечана канонизација обављена је у Храму Светог Саве на Врачару, у Београду, 24. маја 2003. Већ следеће године, епископ шабачко-ваљевски Лаврентије је своју задужбину, манастир Соко близу Љубовије и Крупња, посветио Св. Николају. Манастир Соко је освештан 8. маја 2004. године. У овом манастиру постоји и музеј посвећен Св. Николају, његова велика биста у дворишту манастира и још једна велика зграда која се зове „Дом Св. владике Николаја” и у којој преко лета бораве учесници „Мобе”. У ариљском селу Трешњевица 2016. године освештана је Црква Светог Николаја Жичког. У црквеној литератури се цитирају речи Јустина Поповића који га сматра „тринаестим апостолом”, „светим српским јеванђелистом” и „највећим Србином после светог Саве”, док га у верским круговима редовно упоређују са светим Јованом Крститељем и светим Јованом Златоустим. По њему се зове ОШ „Владика Николај Велимировић” у Ваљеву. Николај Велимировић и Никола Тесла Николај Велимировић и Никола Тесла су се упознали 1916. године у Њујорку, преко Теслиног пријатеља, професора Паје Радосављевића. Тада јеромонах, Николај је покушао да обједини Србе у Америци, да дају подршку Србији, која је војевала против Аустроугарске империје. У том правцу, Николају су Пупин и Тесла били обавезни саговорници. Затегнути односи Тесле и Пупина и јако критичан став Радосављевића према Пупину су учинили да заједнички проглас Тесле, Пупина и Радосављевића није потписан. Николај је касније писао Радосављевићу да жали што је покушао да уведе Теслу у ствари народне те да би био грех одвраћати га од његовог посла. Усменим предањем је сачувана анегдота о разговору Тесле и Николаја у погледу сличности (невидљивост) струје и силе Божије. Контроверзе У књизи „Кроз тамнички прозор“, написаном током заробљеништва у Дахау, за рат оптужују се нехришћанске идеологије Европе, попут: демократије, комунизма, социјализма, атеизма и верске толеранције. У основи ових појава Велимировић види јеврејско деловање: Николај је овај рад написао у заробљеништву и он је објављен у Линцу, у Аустрији, 1985. године. Присутно је уверење да је Велимировић активно помагао Јевреје у време рата, мада је само једна таква епизода забележена. Ела Трифуновић рођена Нојхаус (-{Neuhaus}-) је 2001. године писала Српској православној цркви тврдећи да је њу и њену породицу 18 месеци Велимировић скривао од Немаца у манастиру Љубостињи. Поједини извори наводе да нема основа за оптужбе о антисемитизму владике Николаја и наводе да је Његов „антисемитизам” библијски, теолошки, какав је у Светом писму Старог и Новог завета. Наслеђе По њему су назване ОШ „Николај Велимировић” Шабац и ОШ „Владика Николај Велимировић” Ваљево. О животу владике Николаја снимљен је документарни филм Свети Николај Српски. На ободу Архиепископије Београдско-карловачке у насељу Ресник под Авалом подигнут је храм Светом Владици Николају Жичком. Храм је грађен у периоду од 2017. до 2019. године. Старешина храма је свештеник Александар Милутиновић а ктитор госпођа Сања Јаковљевић власник фирме "Беорол". Од 2021. године излази часопис „Николајеве студије” посвећен истраживању његовог богословског и црквеног доприноса. Британска списатељица Ребека Вест је о владици Николају написала: Свети Јустин Ћелијски је сматрао да је владика Николај највећи Србин после Светог Саве. Патријарх српски господин Порфирије сматра да је Свети Николај Охридски и Жички, уз епископа Атанасија и Светог оца Јустина Ћелијског, најзначајни српски теолог у свету. Књижевна дела Николај Велимировић објавио је велики број књижевних дела духовне садржине. У периоду после Другог светског рата његова дела су била забрањена за штампање у Југославији. Тек касних осамдесетих година она почињу овде поново да се штампају, пре тога су углавном штампана у дијаспори заслугом епископа Лаврентија, а затим овамо преношена. Његова дела су: Успомене из Боке, 1904. Француско-словенска борба у Боки которској 1806-1814 (?) (нем. Französisch-slawische Kämpfe in der Bocca di Cattaro 1806-1814), 1910. Религија Његошева, 1911. Изнад греха и смрти, 1914. Место Србије у светској историји (енг. Serbias place in human history), 1915. Србија у светлости и мраку (), 1916. Патерик Манастира светог Наума, 1925. Охридски пролог, 1928. Рат и Библија, 1932. Емануил: тајне неба и земље: чудесни доживљаји из оба света, 1937. Три молитве у сенци немачких бајонета, 1945. Победиоци смрти: православна читања за сваки дан године, 1949. Земља Недођија: једна модерна бајка, 1950. Песме молитвене, 1952. Касијана; наука о хришћанском појимању љубави, 1952. Диван: наука о чудесима, 1953. Жетве Господње: од почетка до нашег времена и до краја, 1953. Постхумно објављена Референце Литература Спољашње везе Свети Николај Велимировић - филм Пројекат Растко: Свечовек Светосавље: Владика Николај - Изабрана дела Животопис св. владике Николаја Мистериозна смрт и загонетан крај светог Николаја Велимировића, Славиша Лекић, 31. август 2012. Цитати Николаја Велимировића „Владика Николај Велимировић - духовник, мученик, мислилац и светац“, Љубомир Ранковић, Вечерње новости, фељтон, 20 наставака, 2 - 21. јун 2003. Предавање на тему „Свети Владика Николај пророк и учитељ“ пароха подгоричког Предрага Шћепановића и сјећања архимандрита Јована (Радосављевића) на свог учитеља Владика Николај Велимировић - цитати Житије Светог оца нашег Николаја Лелићког Рођени 1881. Умрли 1956. Ваљевци Срби у Америци Српски светитељи Српски теолози Православни теолози Српски књижевници 100 најзнаменитијих Срба по САНУ Епископи жички Епископи охридски Епископи охридско-битољски Преживели из концентрационог логора Дахау Срби на Старокатоличком факултету у Берну Антисемити Доктори теологије Доктори филозофије Манастир Љубостиња


Баклански експерт предложио сценарио за решавање косовског проблема – На вези Баклански експерт предложио сценарио за решавање косовског проблема Данас је трагање за компромисом у решавању косовског питања бескорисно, јер, упркос свим напорима српске стране, Запад не нуди конкретно решење. Ово је У петак, 24. маја изјавио Срђа Трифковић, професор политичких наука на Универзитету у Бањој Луци за «EADaily». Он је скренуо пажњу на чињеницу да Албанци провоцирају, а Европа је у међувремену обележена «најгорим могућим сигналима». У том смислу, подсетио је на недавни састанак у Берлину, на којем је председник Србије Александар Вучић „добио улогу парије“. „Ја нисам за термин“ замрзнути конфликт ”. Међутим, непромишљено је продавати дионице компаније када је њихова тржишна цена пала. Српске “акције” на западном тржишту су само ниске, што значи да инсистирање на потреби за нагодбом када друга страна не нуди ништа, не исплати ”, каже он. Према речима стручњака, најбоље решење би било очување статуса куо “до бољих времена”, које би могло доћи врло брзо ако би Вучић користио “адуте” који су били доступни Србији из Србије. Дакле, он предлаже да се блокира «геополитички коридор», који кроз Србију иде у Европу. Лишен тога, квазидржава би била присиљена да испроба своју срећу у италијанском правцу, или би прошла дуг пут кроз Црну Гору са Хрватском. “Овај“ нуклеарни ”сценарио је још увек у београдском арсеналу, а његово постојање би се требало барем подсетити, јер би његова имплементација значила да би Косово престало функционирати”, истиче Трифковић. Истовремено је изразио уверење да су чак и претње противника таквог сценарија у вези с новом војном интервенцијом претеране. Међутим, Београд би имао шансу да добије преференције са албанске стране, изјавио је он. ← Вучић: Спремили смо јаке мере против Приштине Пакистан: Експлозија у џамији — има погинулих (видео, фото) →


Анатолиј Гриценко: Буде ли реализован Минск-2 – уместо једне, имаћемо три Украјине -Вијести о... Анатолиј Гриценко: Буде ли реализован Минск-2 – уместо једне, имаћемо три Украјине ЗАХАРЧЕНКО: СЛАВЈАНСК, КРАМАТОРСК И МАРИУПОЉ СУ НАШИ ГРАДОВИ, ОСЛОБОДИЋЕМО ИХ СИЛОМ БУДЕ ли реализован споразум Минск-2 – Украјина ће признати да одустаје од Донбаса и Крима и сама ће фактички престати да постоји – оценио је бивши украјински министар одбране Анатолиј Гриценко. Једној од кијевских телевизија, Гриценко је у наставку рекао: „Волео бих да сви схвате: у том счучају ћемо, уместо једне, имати три Украјине. Прва ће бити Крим, чији је одлазак Русији бити потврђен. Друга Украјина ће бити окупирани део Донбаса. На тој територији – по Минску-2 – неће важити украјински закони”. Гриценко је још додао: „У последње време се може чути да добијамо замрзнути конфликт, нешто слично Придњестровљу. Не, ово је много горе!” Бивши украјински министар одбране Анатолиј Гриценко Ноћас је – само у Доњецку – тв-наступ имао и председник ДНР Александар Захарченко који је упозорио Кијев да ће делови бивше Доњецке области, који су под „окупацијом украјинске армије”, бити ослобођени силом ако Украјинци одбију да их напусте добровољно. „Славјанск, Краматорск и Мариупољ су наши градови. То ду градови Доњецке Народне Републике. И они ће у перспективи бити у саставу ДНР. Док год буде постојала и најмања могућност да их повратимо мирно и без крвопролића – да ћу бити дужан да је искористим. Чим, међутим, буде јасно да је то немогуће: биће донета одлука о ослобађању тих градова силом”. Tags : Анатолиј Гриценко, бивши украјински министар одбране, Украјина Претходни чланак Вучић затражио од Дачића да о подели Косова прво разговара са њим и Николићем Следећи чланак Иринеј Шешељу: Желим вам доброг здравља, мудрости и снаге у борби против злих сила овога света


21.12.2016. Шеф турске дипломатије Мевлут Чавушоглу у телефонском разговору са државним секретаром САД Џоном Керијем - www.ruskastranka.rs 21.12.2016. Шеф турске дипломатије Мевлут Чавушоглу у телефонском разговору са државним секретаром САД Џоном Керијем - www.ruskastranka.rs Шеф турске дипломатије Мевлут Чавушоглу у телефонском разговору са државним секретаром САД Џоном Керијем за убиство амбасадора Русије Андреја Карлова у Анкари оптужио је организацију опозиционог исламског проповедника Фетулаха Гулена, којег Анкара оптужује за покушај војног пуча у јулу ове године. „Наш министар, који се сада налази у Москви, разговарао је телефоном са Керијем. Како му је Чавушоглу рекао, Русија и Турска знају да иза тог напада стоји ФЕТО (Гуленова организација). Он је информисао Керија о закључцима министарског састанка Русије, Турске и Ирана о Сирији у Москви“, саопштио је Спутњику дипломатски извор у Анкари.