text: Џорџ Орвел (), право име Ерик Артур Блер (; Мотихари, 25. јун 1903 — Лондон, 21. јануар 1950) био је енглески романописац, есејиста, новинар и критичар. Његово дело карактерише луцидна проза, друштвена критика, опозиција тоталитаризму и подршка демократском социјализму. Орвел је производио књижевну критику, поезију, белетристику и полемичко новинарство. Познат је по алегоријској новели Животињска фарма (1945) и дистопијском роману Хиљаду деветсто осамдесет четврта (1949). Његова публицистична дела, укључујући Пут до пристаништа Виган (1937), документују његово искуство живота радничке класе на индустријском северу Енглеске, и Омаж Каталонији (1938), приказ његовог искуства као војника за републиканску фракцију у Шпанском грађанском рату (1936–1939), критички се поштује као и његови есеји о политици, књижевности, језику и култури. Блер је рођен у Индији, а одрастао и школован у Енглеској. После школе постао је царски полицајац у Бурми, пре него што се вратио у Сафок у Енглеској, где је започео своју списатељску каријеру као Џорџ Орвел - име инспирисано омиљеном локацијом, реком Орвел. Живео је од повремених новинарских дела, а такође је радио као учитељ и продавац књига док је живео у Лондону. Од касних 1920-их до раних 1930-их, његов успех као писца је растао и његове прве књиге су објављене. Био је рањен борећи се у Шпанском грађанском рату, што је довело до његовог првог периода лошег здравља по повратку у Енглеску. Током Другог светског рата радио је као новинар и за ББЦ. Објављивање Животињске фарме довело је до славе током његовог живота. Током последњих година свог живота радио је на 1984, и кретао се између Јуре у Шкотској и Лондона. Објављена је у јуну 1949, мање од годину дана пре његове смрти. Орвелово дело остаје утицајно у популарној и политичкој култури, а придев „орвеловски“ — који описује тоталитарне и ауторитарне друштвене праксе — део је енглеског језика, као и многи његови неологизми, као што су „Велики брат“, „Полиција мисли“, „Соба 101“, „Нови говор“, „рупа у памћењу“, „дворазмишљање“ и „мисаони злочин“. Тајмс је 2008. године Џорџа Орвела сврстао на друго место међу „50 највећих британских писаца од 1945. године“. Биографија Младост Ерик Артур Блер је рођен 25. јуна 1903. у Мотихарију, Бенгал, Британска Индија, у породици, како је описао, „ниже више средње класе“. Његов прадеда, Чарлс Блер, био је богат сељак и одсутни власник јамајчанских плантажа из Дорсета који је оженио леди Мери Фејн, ћерку 8. грофа Вестморленда. Његов деда, Томас Ричард Артур Блер, био је англикански свештеник, а Орвелов отац је био Ричард Волмсли Блер, који је радио као заменик агента за опијум у Одељењу за опијум индијске државне службе, надгледајући производњу и складиштење опијума за продају Кини. Његова мајка, Ида Мабел Блер (рођена Лимузин), одрасла је у Моулмејну, у Бурми, где је њен отац Француз био умешан у спекулативне подухвате. Ерик је имао две сестре: Марџори, пет година старију; и Аврил, пет година млађу. Када је Ерик имао годину дана, његова мајка је њега и Марџори одвела у Енглеску. Године 2014. почели су радови на рестаурацији Орвеловог родног места и куће предака у Мотихарију. Године 1904. Ида Блер се настанила са својом децом у Хенли на Темзи у Оксфордширу. Ерик је одрастао у друштву мајке и сестара и, осим кратке посете средином 1907. године, није видео свог оца тек 1912. године. Са пет година, Ерик је послат као дечак у самостанску школу у Хенли на Темзи, коју је Марџори такође похађала. Био је то римокатолички самостан који су водиле француске часне сестре уршулинке. Његова мајка је желела да има образовање у јавној школи, али његова породица није могла да приушти трошкове. Преко друштвених веза брата Иде Блер Чарлса Лимузина, Блер је стекао стипендију за школу Светог Кипријана у Истборну, Источни Сасекс. Дошавши у септембру 1911. године, боравио је у школи наредних пет година, враћајући се кући само за школски распуст. Иако није знао ништа о смањеним хонорарима, „убрзо је препознао да је из сиромашнијег дома“. Блер је мрзео школу и много година касније написао је есеј „Такве, такве су биле радости“, објављен постхумно, на основу свог времена тамо. У Светом Кипријану, Блер је први пут упознао Сирила Конолија, који је постао писац и који је, као уредник Хоризонта, објавио неколико Орвелових есеја. Пре Првог светског рата, породица се преселила 3 километра јужно у Шиплаке, Оксфордшир, где се Ерик спријатељио са породицом Будик, посебно њиховом ћерком Џасинтом. Када су се први пут срели, стајао је на глави у пољу. Упитан зашто, рекао је: „Више сте примећени ако стојите на глави него ако сте у праву.“ Џасинта и Ерик су читали и писали поезију, и сањали да постану познати писци. Рекао је да би могао написати књигу у стилу модерне утопије Х. Г. Велса. Током овог периода, такође је уживао у пуцању, пецању и посматрању птица са Џасинтиним братом и сестром. Док је био у Светом Кипријану, Блер је написао две песме које су објављене у Хенли и Саут Оксфордшир Стандарду. Заузео је друго место после Конолија у награди за историју Хароу, његов рад је похвалио спољни испитивач школе и зарадио је стипендије за Велингтон и Итон. Али укључивање у списак стипендија Итона није гарантовало место, а ниједно није било одмах доступно за Блера. Одлучио је да остане у Светом Кипријану до децембра 1916, у случају да место у Итону постане доступно. У јануару, Блер је преузео место у Велингтону, где је провео пролећни мандат. У мају 1917. постало је доступно место у Итону. У то време породица је живела у Мал Чејмберс, Нотинг Хил Гејт. Блер је остао у Итону до децембра 1921, када је отишао на пола пута између свог 18. и 19. рођендана. Велингтон је био "зверски", рекао је Блер Џасинти, али је рекао да је "заинтересован и срећан" у Итону. Његов главни ментор био је А. С. Ф. Гов, члан Тринити колеџа у Кембриџу, који му је такође давао савете касније у каријери. Блера је накратко учио француски код Олдоса Хакслија. Стивен Рансимен, који је био у Итону са Блером, приметио је да су он и његови савременици ценили Хакслијев лингвистички њух. Сирил Коноли је пратио Блера до Итона, али пошто су били у различитим годинама, нису се међусобно дружили. Блерови извештаји о академском учинку сугеришу да је занемарио студије, али је током свог боравка у Итону радио са Роџером Мајнорсом на продукцији колеџског часописа Елекшн Тајмс, придружио се производњи других публикација—Дани колеџа и Бабл и сквик — и учествовао у игри Итон Вол. Његови родитељи нису могли да приуште да га пошаљу на факултет без још једне стипендије, а из његових лоших резултата закључили су да је неће моћи да добије. Рансимен је приметио да је имао романтичну идеју о Истоку, и породица је одлучила да се Блер придружи царској полицији, претечи индијске полицијске службе. За то је морао да положи пријемни испит. У децембру 1921. напустио је Итон и отпутовао да се придружи свом пензионисаном оцу, мајци и млађој сестри Аврил, која се тог месеца преселила у 40 Страдбрук Роад, Саутволд, Суфок, прву од њихове четири куће у граду. Блер је био уписан у тамошњи крамер који се зове Крејгурст, и завршио је своје класике, енглески и историју. Положио је пријемни испит, заузевши седмо место од 26 кандидата који су премашили пролазну оцену. Полицајац у Бурми Блерова бака по мајци живела је у Мулмејну, па је он изабрао место у Бурми, тада још провинцији Британске Индије. У октобру 1922. пловио је на броду СС Херефордшир преко Суецког канала и Цејлона да би се придружио индијској царској полицији у Бурми. Месец дана касније, стигао је у Рангун и отпутовао у полицијску школу у Мандалају. Именован је за помоћника окружног надзорника (на условној) 29. новембра 1922, са дејством од 27. новембра и са платом од Рс. 525 месечно. Након кратког стажа у Маимио, главној брдској станици Бурме, почетком 1924. године постављен је на граничну испоставу Миаунгмиа у делти Иравадија. Посао царског полицајца дао му је значајну одговорност док је већина његових савременика још била на универзитету у Енглеској. Када је послат даље на исток у Делти у Тванте као официр под-дивизије, био је одговоран за безбедност неких 200.000 људи. Крајем 1924. године постављен је у Сирим, ближе Рангуну. Сиријам је била рафинерија компаније Бурма, „околина је била пуста пустош, а сва вегетација је била уништена испарењима сумпор-диоксида који су даноноћно изливали из складишта рафинерије“. Али град је био близу Рангуна, космополитске морске луке, и Блер је одлазио у град што је чешће могао, „да би прегледао књижару; да би јео добро кувану храну; да би побегао од досадне рутине полицијског живота“. Септембра 1925. отишао је у Инсеин, дом затвора Инсеин, другог по величини затвора у Бурми. У Инсеину је имао „дуге разговоре о свим могућим темама“ са Елисом Маријом Ленгфорд-Ре. Она је приметила његов „осећај потпуне правичности у најситнијим детаљима“. У то време, Блер је завршио обуку и примао је месечну плату од Рс. 740, укључујући додатке. У Бурми је Блер стекао репутацију аутсајдера. Већину свог времена проводио је сам, читајући или се бавећи активностима које нису пука, као што је посећивање цркава етничке групе Карен. Колега, Роџер Бидон, присетио се (у снимку из 1969. за Би-Би-Си) да је Блер брзо научио језик и да је пре него што је напустио Бурму „био у стању да течно разговара са бурманским свештеницима на 'врло високом бурманском'”. Блер је направио промене у свом изгледу у Бурми које су остале до краја живота, укључујући и бркове. Ема Ларкин пише у уводу Бурманских дана: „Док је био у Бурми, стекао је бркове сличне онима које су носили официри британских пукова који су тамо били стационирани. [Он] је такође стекао неке тетоваже; на сваком зглобу је имао мали неуредни плави круг. Многи Бурманци који живе у руралним подручјима и даље имају овакве тетоваже — верује се да штите од метака и уједа змија.“ У априлу 1926. преселио се у Мулмејн, где му је живела бака по мајци. Крајем те године распоређен је у Кату у Горњој Бурми, где је 1927. оболео од денга грознице. Пошто је те године имао право на одсуство у Енглеској, дозвољено му је да се врати у јулу због болести. Док је био на одсуству у Енглеској и на одмору са породицом у Корнволу у септембру 1927, поново је проценио свој живот. Одлучујући да се не враћа у Бурму, дао је оставку из индијске царске полиције да би постао писац, почевши од 12. марта 1928. након пет и по година службе. Своја искуства у полицији Бурме користио је за роман Бурмански дани (1934) и есеје „Вешање“ (1931) и „Пуцање у слона“ (1936). Лондон и Париз У Енглеској се поново настанио у породичној кући у Саутволду, обновио познанство са локалним пријатељима и присуствовао староетонској вечери. Посетио је свог старог учитеља Гоуа на Кембриџу за савет како да постане писац. Године 1927. преселио се у Лондон. Рут Питер, породична познаница, помогла му је да пронађе смештај, и до краја 1927. преселио се у собе у Портобело Роуду; постављена је плава плоча у знак сећања на његову резиденцију. Питерово учешће у том потезу „дало би му уверљив углед у очима госпође Блер“. Питер је имао симпатичан интерес за Блерово писање, указивао је на слабости у његовој поезији и саветовао га да пише о ономе што зна. У ствари, одлучио је да пише о „одређеним аспектима садашњости које је желео да упозна” и упустио се у Ист Енд Лондона – први од повремених излета које би направио да за себе открије свет сиромаштва и пропасти. Пронашао је тему. Ови излети, истраживања, експедиције, обиласци или потапања вршени су с прекидима у периоду од пет година. Имитирајући Џека Лондона, чијем се писању дивио (нарочито Људи из амбиса), Блер је почео да истражује сиромашније делове Лондона. На свом првом изласку кренуо је у Лајмхаус Козвеј, проводећи своју прву ноћ у заједничком смештају, вероватно у „кипу” Џорџа Левија. Неко време је „отишао“ у своју земљу, облачио се као скитница, усвајајући име П.С. Бартон и не чинећи уступке обичајима и очекивањима средње класе; забележио је своја искуства о ниском животу за употребу у „Спајку“, свом првом објављеном есеју на енглеском, и у другој половини своје прве књиге „Нико и ништа у Паризу и Лондону“ (1933). Почетком 1928. преселио се у Париз. Живео је у улици Ду Пот де Фер, радничкој четврти у 5. арондисману. Његова тетка Нели Лимузен такође је живела у Паризу и давала му је социјалну, а по потреби и финансијску подршку. Почео је да пише романе, укључујући рану верзију Бурманских дана, али ништа друго није преживело из тог периода. Био је успешнији као новинар и објављивао је чланке у Монду, политичком/књижевном часопису који је уређивао Анри Барбус (његов први чланак као професионални писац, „La Censure en Angleterre“, појавио се у том часопису 6. октобра 1928.); Г. К. Викли, где је његов први чланак који се појавио у Енглеској, „A Farthing Newspaper“, штампан 29. децембра 1928; и Le Progrès Civique (који је основала левичарска коалиција Le Cartel des Gauches). Три дела су се појавила узастопним недељама у Le Progrès Civique: о незапослености, једном дану у животу скитнице и лондонским просјацима. „У једном или другом од својих деструктивних облика, сиромаштво је требало да постане његова опсесивна тема — у срцу готово свега што је написао до Каталонији у част.“ Озбиљно се разболео у фебруару 1929. и одведен је у болницу Кочин у 14. арондисману, бесплатну болницу у којој су обучавани студенти медицине. Његова искуства тамо била су основа његовог есеја „Како сиромашни умиру“, објављеног 1946. Одлучио је да не идентификује болницу, и заиста је намерно обмањивао њену локацију. Убрзо након тога, сав новац му је украден из конака. Било због нужде или ради прикупљања материјала, обављао је ситне послове као што је прање судова у модерном хотелу у улици Риволи, које је касније описао у Нико и ништа у Паризу и Лондону. У августу 1929. послао је примерак „Спајка“ часопису Њу Аделфи Џона Мидлтона Марија у Лондону. Часопис су уређивали Макс Пломан и сер Ричард Рис, а Орач је прихватио рад за објављивање. Саутволд У децембру 1929, након скоро две године у Паризу, Блер се вратио у Енглеску и отишао директно у кућу својих родитеља у Саутволду, приморском граду у Сафоку, који је остао његова база наредних пет година. Породица је била добро успостављена у граду, а његова сестра Аврил је тамо водила чајџиницу. Упознао се са многим локалним становништвом, укључујући Бренду Салкелд, ћерку свештеника која је радила као наставница фискултуре у женској школи Светог Феликса у граду. Иако је Салкелд одбила његову понуду за брак, она је дуго година остала његов пријатељ и редован дописник. Такође је обновио пријатељства са старијим пријатељима, као што је Денис Колингс, чија је девојка Еленор Жак такође имала улогу у његовом животу. Почетком 1930. накратко је боравио у Брамлију, у Лидсу, са својом сестром Марџори и њеним мужем Хамфријем Дакином, који је био незахвалан Блеру као када су се познавали као деца. Блер је писао критике за Аделфи и радио је као приватни учитељ детету са инвалидитетом у Саутволду. Затим је постао тутор тројици младих браће, од којих је један, Ричард Питерс, касније постао истакнути академик. Отишао је да слика и купа се на плажи и тамо је срео Мабел и Франсис Фирц, који су касније утицали на његову каријеру. Током следеће године посетио их је у Лондону, често се састајао са њиховим пријатељем Максом Пловманом. Такође је често боравио у домовима Рут Питер и Ричарда Риса, где је могао да се „пресвуче” за своје спорадичне експедиције. Један од његових послова био је кућни рад на преноћишту за пола круне (два шилинга и шест пенија, или једну осмину фунте) дневно. Блер је сада редовно давао допринос Аделфију. "Вешање" који се појавио у августу 1931. Од августа до септембра 1931. његова истраживања сиромаштва су се наставила, и, попут протагонисте Свештеникова кћи, следио је традицију Ист Енда у раду. Водио је дневник о својим искуствима. После се сместио у улици Тули, али није издржао дуго, и уз финансијску помоћ родитеља преселио се у улицу Виндзор, где је остао до Божића. „Бирање хмеља“, Ерика Блера, појавио се у издању Њу Стејтсмена из октобра 1931. године, у чијем је редакцијском штабу био његов стари пријатељ Сирил Коноли. Мабел Фирц га је повезала са Ленардом Муром, који је постао његов књижевни агент у априлу 1932. године. У то време Џонатан Кејп је одбио Скулијонов дневник, прву верзију Доле и ван. По савету Ричарда Риса, понудио га је Фаберу и Фаберу, али га је и њихов уреднички директор Т. С. Елиот одбио. Блер је завршио годину тако што је намерно био ухапшен, како би могао да доживи Божић у затвору, али након што је ухапшен и одведен у полицијску станицу Бетнал Грин у источном делу Лондона, власти нису сматрале његово „пијано и неуредно“ понашање за казну затвора, и после два дана у ћелији вратио се кући у Саутволд. Наставничка каријера У априлу 1932. Блер је постао наставник у школи за дечаке, у Хејсу, у западном Лондону. Ово је била мала школа која је нудила приватно школовање за децу локалних трговаца и продаваца, а имала је само 14 или 16 дечака од десет до шеснаест година и још једног мајстора. Док је био у школи, спријатељио се са настојатељем локалне парохијске цркве и укључио се у тамошње активности. Мејбел Фирц је наставила да ради са Муром, а крајем јуна 1932. Мур је рекао Блеру да је Виктор Голанц спреман да објави Скулинов дневник за 40 фунти аванса, преко своје недавно основане издавачке куће Виктор Голанц, која је била продајно место за радикална и социјалистичка дела. На крају летњег семестра 1932. Блер се вратио у Саутволд, где су његови родитељи искористили заоставштину да купе сопствену кућу. Блер и његова сестра Аврил провели су празнике чинећи кућу погодном за становање, док је он такође радио на Бурманским данима. Такође је проводио време са Елеонор Жак, али њена везаност за Дениса Колингса остала је препрека његовим надама у озбиљнију везу. "Клинк", есеј који описује његов неуспели покушај да буде послат у затвор, појавио се у броју Аделфија из августа 1932. године. Вратио се предавачу у Хајесу и припремио се за објављивање своје књиге, сада познате као Нико и ништа у Паризу и Лондону. Желео је да објављује под другим именом како би избегао било какву срамоту за своју породицу током времена које је провео као „скитница“. У писму Муру (од 15. новембра 1932) препустио је избор псеудонима Муру и Голанчу. Четири дана касније, писао је Муру, предлажући псеудониме П. С. Бартон (име које је користио када је трампио), Кенет Мајлс, Џорџ Орвел и Х. Луис Олвејс. Коначно је усвојио псеудоним Џорџ Орвел јер „то је добро округло енглеско име.“ Име Џорџ је инспирисано свецем заштитником Енглеске, а Орвел по реци Орвел у Сафоку која је била једна од Орвелових омиљених локација. Нико и ништа у Паризу и Лондону објавио је Виктор Голанц у Лондону 9. јануара 1933. и добио је позитивне критике, при чему је Сесил Деј-Луис похвалио Орвелову „јасноћу и добар разум“, а The Times Literary Supplement упоређујући Орвелове ексцентричне ликове са ликовима Дикенса. Овај роман је био скромно успешан и следећи пут су га објавили Harper & Brothers у Њујорку. Средином 1933. Блер је напустио Хавторнс да би постао наставник на Фрајс колеџу, у Уксбриџу, у западном Лондону. Ово је била много већа установа са 200 ученика и комплетним особљем. Набавио је мотоцикл и кренуо на путовања по околним селима. На једној од ових експедиција он је покисао и ухватила га је грозница која је прерасла у упалу плућа. Пребачен је у болницу у Аксбриџу, где се неко време веровало да му је живот у опасности. Када је отпуштен у јануару 1934, вратио се у Саутволд да се опорави и, уз подршку својих родитеља, више се није вратио настави. Био је разочаран када је Голанз одбио Бурманске дане, углавном на основу потенцијалних тужби за клевету, али Харпер је био спреман да то објави у Сједињеним Државама. У међувремену, Блер је почео да ради на роману Свештеникова кћи, ослањајући се на свој живот као учитеља и живот у Саутволду. Елеанор Жак је сада била удата и отишла је у Сингапур, а Бренда Салкелд је отишла у Ирску, тако да је Блер био релативно изолован у Саутволду - радио је на парцелама, шетао сам и проводио време са својим оцем. Коначно, у октобру, након што је послао Свештеникову кћи Муру, отишао је у Лондон да прихвати посао који му је нашла његова тетка Нели Лимузин. Шпански грађански рат Орвел је отпутовао у Шпанију око 23. децембра 1936, вечерајући са Хенријем Милером у Паризу на путу. Милер је рекао Орвелу да је одлазак у грађански рат из неког осећаја обавезе или кривице „чиста глупост“ и да су Енглезове идеје „о борби против фашизма, одбрани демократије, итд, итд., све глупе“. Неколико дана касније у Барселони, Орвел је срео Џона Мекнера из канцеларије Независне лабуристичке партије (ИЛП) који га је цитирао: „Дошао сам да се борим против фашизма“, али да га је неко питао за шта се бори, „Требало је да одговорим: ’За уобичајену пристојност’“. Орвел је закорачио у сложену политичку ситуацију у Каталонији. Републиканску владу су подржале бројне фракције са супротстављеним циљевима, укључујући Радничку партију марксистичког уједињења (POUM – Partido Obrero de Unificación Marxista), анархосиндикалистичку Confederación Nacional del Trabajo (ЦНТ) и Јединствену социјалистичку партију Каталоније (крило шпанске комунистичке партије, које је било подржано совјетским оружјем и помоћи). Орвела је испрва разбеснео овај „калеидоскоп“ политичких партија и синдиката, „са њиховим заморним именима“. ИЛП је био повезан са ПОУМ-ом тако да се Орвел придружио ПОУМ-у. После неког времена у касарни Лењин у Барселони, послат је на релативно миран Арагонски фронт под командом Жоржа Копа. До јануара 1937. био је у Алкубијеру на 460 метара изнад нивоа мора, у дубини зиме. Било је врло мало војних акција и Орвел је био шокиран недостатком муниције, хране и огревног дрвета, као и другим екстремним неимаштинама. Са својим кадетским корпусом и полицијском обуком, Орвел је брзо постао каплар. По доласку британског ИЛП контингента око три недеље касније, Орвел и други енглески милиционер, Вилијамс, послати су са њима у Монте Оскуро. Новопридошли ИЛП контингент укључивао је Боба Смилија, Боба Едвардса, Стафорда Котмана и Џека Брантвајта. Јединица је потом послата у Хуеску. У међувремену, у Енглеској, Ајлин се бавила питањима везаним за објављивање Пута до пристаништа Виган пре него што је сама кренула у Шпанију, остављајући Нели Лимузин да брине о Продавницама. Ајлин се пријавила за посао у канцеларији Џона Мекнера и уз помоћ Џорџа Копа посетила је свог мужа, доносећи му енглески чај, чоколаду и цигаре. Орвел је морао да проведе неколико дана у болници са отрованом руком, а особље му је украло већину имовине. Вратио се на фронт и видео акцију у ноћном нападу на националистичке ровове где је бајонетом јурио непријатељског војника и бомбардовао непријатељски стрељачки положај. У априлу се Орвел вратио у Барселону. Желећи да га пошаљу на мадридски фронт, што је значило да се „мора придружити међународној колони“, пришао је пријатељу комунисту повезаном са шпанском медицинском помоћи и објаснио свој случај. „Иако није много мислио на комунисте, Орвел је и даље био спреман да их третира као пријатеље и савезнике. То ће се ускоро променити.“ Ово је било време Првомаја у Барселони и Орвел је био ухваћен у фракцијској борби. Већину времена провео је на крову, са гомилом романа, али је током боравка наишао на Џона Кимчеа из његових дана у Хампстеду. Наредна кампања лажи и извртања коју је спровела комунистичка штампа, у којој је ПОУМ оптужен за сарадњу са фашистима, имала је драматичан ефекат на Орвела. Уместо да се придружи интернационалним бригадама како је намеравао, одлучио је да се врати на Арагонски фронт. Када су борбе у мају завршене, пришао му је пријатељ комуниста и питао га да ли још намерава да пређе у интернационалне бригаде. Орвел је изразио изненађење што га и даље желе, јер је према комунистичкој штампи био фашиста. „Нико ко је тада, или месецима касније био у Барселони, неће заборавити ужасну атмосферу коју су произвели страх, сумња, мржња, цензурисане новине, претрпани затвори, огромни редови за храну и лутајуће банде наоружаних људи.“ По повратку на фронт рањен је снајперским метком у грло. Са 1,88 метара висине, Орвел је био знатно виши од шпанских бораца и био је упозорен да не стоји уз парапет рова. Неспособног да говори, док му је крв текла из уста, Орвела су на носилима однели у Сиетамо, укрцали у кола хитне помоћи и након неравног путовања преко Барбастра стигао је у болницу у Леиди. Опоравио се довољно да устане и 27. маја 1937. послат је у Тарагону, а два дана касније у санаторијум ПОУМ у предграђу Барселоне. Метак је промашио његову главну артерију до крајње ивице и његов глас се једва чуо. Био је то тако чист хитац да је рана одмах прошла кроз процес каутеризације. Био је лечен електротерапијом и проглашен је здравствено неспособним за службу. До средине јуна, политичка ситуација у Барселони се погоршала и ПОУМ — који су просовјетски комунисти сликали као троцкистичку организацију — био је стављен ван закона и на удару. Комунисти су говорили да су ПОУМ "објективно" фашистичка организација која омета републиканце. „Појавио се посебно гадан постер, који приказује главу са ПОУМ маском која је откинута да би се открило лице прекривено свастиком.“ Чланови, укључујући Копа, су ухапшени, а други су се скривали. Орвел и његова жена били су под претњом и морали су да се притаје, иако су пробили заклон да би покушали да помогну Копу. Коначно са уредним пасошима, побегли су из Шпаније возом, преусмеравајући се у Бањул-сур-Мер на кратак боравак пре него што су се вратили у Енглеску. Прве недеље јула 1937. Орвел се вратио у Волингтон; 13. јула 1937. Трибуналу за шпијунажу и велеиздају у Валенсији је поднет исказ, оптужујући Орвелове за „бесни троцкизам“ и да су агенти ПОУМ-а. Суђење вођама ПОУМ-а и Орвелу (у његовом одсуству) одржано је у Барселони у октобру и новембру 1938. Посматрајући догађаје из француског Марока, Орвел је написао да су они „само нуспроизвод руских троцкистичких суђења и почетак сваке врсте лажи, укључујући флагрантне апсурде, који је кружио у комунистичкој штампи.“ Орвелова искуства у Шпанском грађанском рату довела су до писања романа У част Каталонији (1938). У својој књизи Међународне бригаде: фашизам, слобода и шпански грађански рат, Џајлс Тремлет пише да су, према совјетским досијеима, Орвел и његова супруга Ајлин били шпијунирани у Барселони маја 1937. „Папири су документарни доказ да су и Орвел и његова супруга Ајлин били помно праћени“. Одмор и опоравак Орвел се вратио у Енглеску јуна 1937. и остао у кући О'Шонесија у Гриничу. Његов став о Шпанском грађанском рату није био позитиван. Кингсли Мартин је одбио два његова рада, а Голанц је био подједнако опрезан. У исто време, комунистички Дејли Воркер је водио напад на Орвелов роман Пут за Виган, извлачећи из контекста Орвелово писање да „радничка класа смрди“; Орвелово писмо Голанцу у којем се претило тужбом за клевету зауставило је ово. Орвел је такође успео да нађе симпатичнијег издавача за своје ставове у Фредрику Варбургу из Secker & Warburg-а. Орвел се вратио у Волингтон, који је након његовог одсуства затекао у нереду. Набавио је козе, петла кога је назвао Хенри Форд и штене пудлице које је назвао Маркс; и настанио се да се бави сточарством, истовремено пишући Каталонији у част. Било је размишљања о одласку у Индију да ради на Пиониру, новинама у Лакнауу, али до марта 1938. Орвелово здравље се погоршало. Примљен је у санаторијум Престон Хол у Ејлсфорду, у Кенту, болницу Британске легије за бивше војнике за коју је био повезан његов зет Лоренс О'Шонеси. У почетку се мислило да болује од туберкулозе и остао је у санаторијуму до септембра. Поток посетилаца дошао је да га види, укључујући Комона, Хепенстала, Плумена и Сирила Конолија. Коноли је са собом повео Стивена Спендера, што је био узрок срамоте јер је Орвел нешто раније говорио о Спендеру као о „пријатељу маћухица“. Каталонији у част објавио је у Лондону и био је комерцијални промашај; поново се појавио 1950-их, након успеха Орвелових каснијих књига. У другом делу свог боравка на клиници, Орвел је могао да иде у шетњу по селу и проучава природу. Романописац Л. Х. Мајерс је тајно финансирао путовање у Француски Мароко на пола године за Орвела како би избегао енглеску зиму и опоравио своје здравље. Орвелови су кренули у септембру 1938. преко Гибралтара и Тангера да би избегли шпански Мароко и стигли у Маракеш. Изнајмили су вилу на путу за Казабланку и за то време Орвел је написао У борби за ваздух. Вратили су се у Енглеску 30. марта 1939, а роман је објављен у јуну. Орвел је провео неко време у Волингтону и Саутволду радећи на Дикенсовом есеју и у јуну 1939. умро је Орвелов отац, Ричард Блер. Други светски рат Почео је Други светски рат и Орвел је желео да се бори против фашиста као и у Шпанији, али су га прогласили неспособним за војску. Радио је као новинар, остао шеф Индијског сервиса Би-Би-Сија, а с намером да се подстакну Индијски интереси у рату. Британско Министарство рата касније му је послужило као модел за Министарство истине у роману "1984-та". Био је члан цивилне заштите, у којој се ангажовао колико је могао. Извештавао је из разних крајева света. Усвојио је сина Ричарда 1944, када је завршио роман Животињска фарма, који је објављен у Енглеској 17. августа 1945, а у САД 26. августа 1946. године. Са овим романом, Орвел је по први пут у каријери стекао светску популарност. У њој, група животиња из сеоског дворишта прогна људске господаре и успостави сопствену власт. На крају, интелигентне животиње, жељне моћи, свиње, руше револуцију и стварају облик диктатуре чији ланци су гори и бездушнији него људски . Према Њујорк Тајмсу, Одељење психолошког рата CIA-е је откупило филмска права “Животињске фарме” од Орвелове удовице одмах након пишчеве смрти. Орвел није никада видео “Животињску фарму” као средство америчке пропаганде. Морална порука ове његове књиге није била искључиво усмерена против комуниста него против свих држава које гуше права и слободе својих грађана. CIA је одабрала Луја д Рошмона (Louis de Rochemont) као редитеља цртаног филма по мотивима “Животињске фарме”. У свом предговору овом роману, који никад није био укључен у оригинална издања романа, а који је пронађен у Орвеловим необјављеним радовима, Орвел пише да се непопуларне идеје у Енглеској могу да потисну без употребе силе. Разлог за то је да је штампа својина богатих људи који имају све начине да учине да непожељне идеје никад не буду ни јавне ни слободне. Други начин да се непожељне идеје потисну је кроз "добро" образовање. У најбољим школама Енглеске и Запада се ђаци и студенти упознају са ставом да о неком стварима не треба размишљати нити говорити. Тај став је резултат ефективне индоктринације која је део образовног система. "1984-та" и смрт Годину дана касније му је умрла супруга током операције. Написао је чувени есеј Политика и енглески језик о језику из којег су проистекла Орвелова правила о писању. Одселио се на острво Јуру на шкотској обали. Тамо је написао роман „Хиљаду деветсто осамдесет четврта“. Ово је прича о власти која одржава своју власт системским извртањем истине и непрестаним преправљањем историје ради својих циљева. Клима на острву штетила је његовом здрављу, лоше се осећао и због тога је по његовом сопственом признању роман толико суморан. Жени се Соњом Бромвел. Џорџ Орвел умро је 21. јануара 1950 од туберкулозе. Сахрањен је у Цркви Свих Светих, у Сатоу, Кортенеј, Оксфордшир. Књижевно дело и утицаји Током већег дела своје каријере, Орвел је био најпознатији по свом новинарству, у есејима, рецензијама, колумнама у новинама и часописима и у својим књигама репортажа: Нико и ништа у Паризу и Лондону (описујући период сиромаштва у овим градовима), Пут до дока Виган (који описује услове живота сиромашних у северној Енглеској и класну поделу уопште) и Каталонији у част. Према Ирвингу Хауу, Орвел је био „најбољи енглески есејиста од Хазлита, можда од др Џонсона“. Савремени читаоци се чешће упознају са Орвелом као романописцем, посебно кроз његове изузетно успешне наслове Животињска фарма и 1984. За прво се често мисли да одражава дегенерацију у Совјетском Савезу након руске револуције и успона стаљинизма; ово друго, живот под тоталитарном влашћу. Роман 1984 се често пореди са Врлим новим светом од стране Олдуса Хакслија; оба су моћни дистопијски романи који упозоравају на будући свет у коме државна машина врши потпуну контролу над друштвеним животом. Године 1984., роман 1984 и Фаренхајт 451 Реја Бредберија награђени су наградом Прометеј за допринос дистопијској књижевности. 2011. поново га је добио за Животињску фарму. Године 2003., 1984 је била на листи, а Животињска фарма на броју 46 у BBC-јевој анкети The Big Read. Читаоци New York Times Book Review-а су 2021. године оценили 1984 на треће место на листи „Најбољих књига у последњих 125 година.“ У борби за ваздух, његов последњи роман пре Другог светског рата, је нај„енглескији“ од његових романа; ратни аларми мешају се са сликама идиличног едвардијанског детињства протагонисте Џорџа Боулинга са стране Темзе. Роман је песимистичан; индустријализам и капитализам су убили најбоље од Старе Енглеске, а постојале су велике, нове спољне претње. Домаћим речима, његов протагониста Џорџ Боулинг поставља тоталитарне хипотезе Франца Боркенауа, Орвела, Игнација Силонеа и Костлера: „Стари Хитлер је нешто другачије. Као и Џо Стаљин. Они нису као момци у стара времена који су разапињали људе и секли им главе и тако даље, само из забаве... Они су нешто сасвим ново—нешто за шта се никада раније није чуло“. Дела Нико и ништа у Паризу и Лондону () (1933) Бурмански дани () (1934) Свештеникова кћи () (1935) -{Само нек Аспидистре лете}- () (1936) -{Пут за док Виган}- () (1937) Каталонији у част () (1938) У борби за ваздух () (1939) Животињска фарма () (1945) Хиљаду деветсто осамдесет четврта () (1949) Напомене Референце Литература Anderson, Paul (ed). Orwell in Tribune: 'As I Please' and Other Writings. Methuen/Politico'. Azurmendi, Joxe (1984): George Orwell. 1984: Reality exists in the human mind, Jakin, 32: 87–103. Bounds, Philip. Orwell and Marxism: The Political and Cultural Thinking of George Orwell. I.B. Tauris. Bowker, Gordon. George Orwell. Little Brown. Buddicom, Jacintha. Eric & Us. Finlay Publisher. Caute, David. Dr. Orwell and Mr. Blair, Weidenfeld & Nicolson. Lee, Robert A, Orwell's Fiction. University of Notre Dame Press, 1969. Leif, Ruth Ann, Homage to Oceania. The Prophetic Vision of George Orwell. Ohio State U.P. [1969] Meyers, Jeffery. Orwell: Wintry Conscience of a Generation. W.W.Norton. . Smith, D. & Mosher, M. Orwell for Beginners. 1984. London: Writers and Readers Publishing Cooperative. (Nineteen Eighty-Four – The truth behind the satire.) Williams, Raymond, Orwell, Fontana/Collins, 1971 Wood, James "A Fine Rage." The New Yorker. 2009. 85(9):54. Woodcock, George. The Crystal Spirit. Little Brown. Orwell, George. Diaries, edited by Peter Davison (W. W. Norton & Company; 2012) 597 pages; annotated edition of 11 diaries kept by Orwell, from August 1931 to September 1949. Спољашње везе Информација о његовом гробу Џ. Орвел: „Политика и енглески језик“ (-{Politics and the English Language}-) (1946). Texts at Gutenberg.net.au George Orwell – Penguin Books official website for George Orwell The Orwell Diaries: a daily extract from Orwell's diary from the same date seventy years before Blair, Eric Arthur (George Orwell) (1903–1950) at the Oxford Dictionary of National Biography George Orwell collection. Walter Havighurst Special Collections, Miami University Libraries George Orwell at the BBC George Orwell plaques recorded on openplaques.org George Orwell at the British Library The Orwell Society Рођени 1903. Умрли 1950. Енглески књижевници Британски писци фантастике Орвел Енглески атеисти Учесници Шпанског грађанског рата Атеистички филозофи


source: wikipedia

text: 30. јул (30.07) је 211. дан у години по грегоријанском календару (212. у преступној години). До краја године има још 154 дана. Догађаји 101. п. н. е. — Римски конзул Гај Марије је поразио Кимбре у бици код Верцела и тиме на дуже време отклонио опасност од Германа. 1419 — Хусити, следбеници погубљеног чешког верског реформатора Јана Хуса, испровоцирани бацањем камења на њихову процесију, упали су у Градску већницу у Прагу и кроз прозор избацили католичке чланове градске управе, заједно с градоначелником. То је био почетак хуситских ратова. 1930 — Уругвај у Монтевидеу, победом у финалу Светског фудбалског првенства, над Аргентином 4:2, постао први светски шампион у фудбалу. 1935 — У Уједињеном Краљевству објављена прва џепна књига, према идеји Алена Лејна да направи „књигу која ће имати цену као 10 цигарета“. Прва књига била „Аријел“ Андреа Мороа. 1941 — На Ливањском пољу извршена масовна убиства Срба од стране хрватских усташа. Више: Покољ у Челебићу, Доњи Рујани. 1945 — Јапанска подморница И-58 је потопила америчку крстарицу Индијанаполис, усмртивши 883 морнара. 1971 — Амерички васионски брод „Аполо 15“ с космонаутима Дејвидом Скотом и Џејмсом Ирвином спустио се на Месец. У судару јапанског борбеног и путничког авиона „боинг 727“ погинуле 162 особе. 1974 — Турска, Грчка и Велика Британија потписале споразум о прекиду ватре на Кипру. 1975 — У Хелсинкију почела Конференција о европској безбедности и сарадњи која је окупила државнике 35 земаља, укључујући лидере СССР и САД Леонида Брежњева и Џералда Форда. Југословенску делегацију предводио Јосип Броз Тито. КЕБС касније трансформисан у Организацију за европску безбедност и сарадњу. 1980 — Пацифички архипелаг Нови Хебриди стекао независност под називом Република Вануату, после 74 године британско-француске управе. 1989 — Радикални чланови совјетског парламента формирали групу за притисак за брже реформе. Групу водили Борис Јељцин и Андреј Захаров. 1993 — Лидери босанских муслимана, Срба и Хрвата постигли, на мировним преговорима у Женеви, договор о уставном уређењу Босне и Херцеговине као савеза република Републике Српске, Херцег-Босне и Републике Босне. И поред договора, рат у Босни настављен и трајао до децембра 1995, када је у Дејтону потписан мировни споразум. 1997 — У експлозијама бомби два арапска бомбаша-самоубице на препуној јерусалимској пијаци погинуло 18, повређено најмање 170 људи. САД укинуле дванаестогодишњу забрану путовања америчких грађана у Либан пошто су добиле гаранције владе у Бејруту да ће учинити све да спречи тероризам. 1999 — Напуштајући обале Панамског канала после готово једног века, САД званично затвориле „панамску операцију“. 2001 — Канада прва држава на свету која је, упркос великим протестима лекара, дозволила тешким болесницима да узгајају марихуану и користе је за лечење. 2002 — За премијера Хрватске поново изабран Ивица Рачан. 2008 — Бивши председник Републике Српске Радован Караџић изручен из Београда Хашком трибуналу. Рођења 1511 — Ђорђо Вазари, италијански сликар, архитекта и историчар. (прем. 1574) 1818 — Емили Бронте, енглеска књижевница. (прем. 1848) 1862 — Николај Јуденич, руски генерал. (прем. 1933) 1863 — Хенри Форд, амерички инжењер и предузетник, оснивач компаније -{Ford Motor Company}-. (прем. 1947) 1894 — Боривоје Јевтић, српски књижевник. (прем. 1959) 1898 — Хенри Мур, енглески вајар. (прем. 1986) 1936 — Бади Гај, амерички блуз музичар. 1938 — Зоран Христић, српски композитор. (прем. 2019) 1939 — Питер Богданович, амерички редитељ, сценариста, глумац, продуцент, критичар и историчар филма. (прем. 2022) 1941 — Драгомир Станојевић, српски каскадер. (прем. 2017) 1945 — Патрик Модијано, француски књижевник, добитник Нобелове награде за књижевност (2014). 1947 — Вилијам Атертон, амерички глумац. 1947 — Арнолд Шварценегер, амерички глумац, политичар и бодибилдер. 1948 — Миливој Каракашевић, српски стонотенисер. (прем. 2022) 1948 — Жан Рено, француски глумац. 1957 — Нери Пумпидо, аргентински фудбалски голман и фудбалски тренер. 1958 — Кејт Буш, енглеска музичарка и музичка продуценткиња. 1960 — Ричард Линклејтер, амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1961 — Лоренс Фишберн, амерички глумац, драматург, продуцент и редитељ. 1963 — Лиса Кудроу, америчка глумица, комичарка и продуценткиња. 1963 — Крис Малин, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер. 1964 — Вивика А. Фокс, америчка глумица, продуценткиња и ТВ водитељка. 1964 — Јирген Клинсман, немачки фудбалер и фудбалски тренер. 1968 — Тери Круз, амерички глумац, комичар и играч америчког фудбала. 1969 — Сајмон Бејкер, аустралијски глумац, редитељ и продуцент. 1969 — Гордан Петрић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1970 — Кристофер Нолан, енглеско-амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1973 — Тунџи Авоџоби, нигеријски кошаркаш. 1974 — Хилари Сванк, америчка глумица и продуценткиња. 1977 — Бутси Торнтон, амерички кошаркаш. 1979 — Карлос Аројо, порторикански кошаркаш и певач. 1980 — Ејприл Боулби, америчка глумица и модел. 1981 — Лиса Голдстин, америчка глумица. 1983 — Вук Радивојевић, српски кошаркаш. 1985 — Крис Гучиони, аустралијски тенисер. 1995 — Ирвинг Лозано, мексички фудбалер. 1996 — Нина Стојановић, српска тенисерка. 1997 — Финијас О’Конел, амерички музичар, музички продуцент и глумац. 1998 — Душан Милетић, српски кошаркаш. 1999 — Џои Кинг, америчка глумица. Смрти 1771 — Томас Греј, енглески песник. (рођ. 1716) 1784 — Дени Дидро, француски филозоф и писац. (рођ. 1713) 1898 — Ото фон Бизмарк, пруски канцелар и први канцелар уједињене Немачке. (рођ. 1815) 1912 — Муцухито јапански цар. (рођ. 1852) 1944 — Николај Николајевич Поликарпов, совјетски конструктор авиона 1929 — Павле Маргановић, један од седам секретара СКОЈ-а 1988 — Рашко Димитријевић, српски књижевник, есејиста, професор универзитета и преводилац са француског и немачког језика на српски (рођ. 1898) 1989 — Ференц Фехер, југословенски књижевник, новинар и преводилац. (рођ. 1928) 1994 — Ипче Ахмедовски, српски певач. (рођ. 1966) 1996 — Клодет Колбер, звезда холивудских комедија. (рођ. 1903) 2007 — Ингмар Бергман, шведски редитељ. (рођ. 1918) 2010 — Небојша Зубовић, српски глумац. (рођ. 1959) 2018 — Ристо Тубић, српски филозоф и преводилац филозофских дела. (рођ. 1933) Празници и дани сећања Српска православна црква слави Свету великомученицу Марину Ванауту - дан независности Интернационални дан мочвара Светски дан борбе против трговине људима


Где је тај доказ? Оно кад Срби не знају шта значи рехабилитација Само је поништен поступак и укинута пресуда.Процес треба да иде на ревизију ако има довољно доказа и воље,мада ја би и Тита онако посхумно процесуирао па да се види где је ко. Што се тиче ове казне дивим се Круриовим новинарима како од обичне казне за клевету напрве чланак да је Дража законом заштићен Мада видим да има ВИП ценовник,до скора је за клевету било 200 сома максимално ово сад поскупело Дакле чека се јунак који ће поново да покрене поступак против Михајловића па да видимо шта ће да исплива на демократском суђењу то бих баш волео да видим,надам се да ће да буде отворено за јавност. Што се тиче Љотића он никада није осуђен тако да нема никакве рехабилитације. Стојадиновић да се рехабилитује знаш ли ти са киме се састајао и потписао споразум о разбијању ФНРЈ? А Недића си изгледа заборавио поштоп од овде двојице које си навео нин један није осуђиван,а Недић јесте и поступак закључен "Окривљени извршио самоубиство". два путта је поднет захтев за рехабилитацију,САНУ га уврстила у 100 најзначајнијих Срба,Коштуница ставио његов портрет заједно са осталим председницима владе и онда дошао мали Слоба и скинуо слику,па се још јавно хвали како је то урадио. Наравно рехабилитација свих чланова владе народног спаса је мисаона именица,јер за данашње стандарде они су квислинзи и сарадници нацистичке Немачке,у којој земљи ви живите кад још маштате о рехабилитацији чланова те владе и њених симпатизера,мало реалности није на одмет. И да постави доказ да је био Енглески обавештајац,далеко био да га браним али овакве теме само привлаче гибаницу на форум да нам објашњавају како је спаситељ са флашом у руци бранио Српство И пази пта пишеш видиш да кажњавају,а тема је актуелна и служба не спава немој да те унук олакшпа за 450 сома


source: fineweb

text: Током ХХ века, етничка структура града се знатно мењала прво као последица нафтног бума крајем 19. века који је условио велики прилив становништва из околних земаља, а потом и услед рата са Јерменима поводом Нагорно-Карабаха. Преко 94% становника Бакуа су муслимани (већином шиити). Око 4% припада разним хришћанским групама (највише има припадника Руске и Грузијске православне цркве). У Бакуу живе и припадници три јеврејске групе. Аеродром Хејдар Алијев опслужује Баку За време Совјетског Савеза у Бакуу је саграђен и метро систем. Тренутно он има две линије укупне дужине преко 30,2km и 21 станицу. Остали видови јавног превоза слабо функционишу. Превоз се већином обавља минибусевима, који се као и у другим деловима бившег Совјетског Савеза називају маршутка. Маршутке, осим у појединим деловима најужег центра града стају где год им путник махне. Постоје још неке тролејбуске линије.


text: 20. октобар (20.10.) је 293. дан у години по грегоријанском календару (294. у преступној години). До краја године има још 72 дана. Догађаји 1448 — Угарска војска предвођена Јаношем Хуњадијем је поражена у бици на Косову од турске војске предвођена султаном Муратом II. 1572 — Војници шпанског терција су током ноћи прегазили Шелду на њеном ушћу да би прекинули опсаду Гуса у Шпанској Низоземској. 1728 — У Копенхагену избио пожар који је уништио већи део града. 1803 — Сенат САД је ратификовао куповину Луизијане. 1818 — Уједињено Краљевство и САД су потписали споразум из 1818. којим је дефинисана канадско-америчка граница дуж 49. упоредника од Тихог океана до Шумског језера. 1827 — У поморској бици код Наварина, током Грчког рата за независност, руски, британски и француски бродови уништили су турску и египатску флоту. 1935 — Кинеске револуционарне снаге Мао Цедунга стигле у покрајину Шенси на северозападу Кине и тиме окончале Дуги марш од око 10.000 километара. 1935 — Алијанса женских покрета Југославије у више градова организовала зборове захтевајући једнако, опште, тајно, активно и пасивно право гласа за све грађане оба пола. 1936 — Зграда Скупштине Југославије у Београду примила прве посланике. 1944 — Јединице НОВЈ генерала Пека Дапчевића и Црвене армије генерала Владимира Жданова у Другом светском рату ослободиле Београд, у завршној фази Београдске операције. 1949 — Југославија изабрана за несталног члана Савета безбедности Уједињених нација. 1961 — Совјетски Савез је извршио пробу прве балистичке ракете лансиране из зароњене подморнице и опремљене бојевом главом лансиравши ракету Р-13. 1964 — Основан ВИС Силуете 1971 — Канцелар Западне Немачке Вили Брант добио Нобелову награду за мир. 1973 — Британска краљица Елизабета II отворила Сиднејску оперу. 1984 — Београду пуштена у рад прва телекомуникациона веза по оптичком каблу, Телекомуникациони центар Београд - Коњарник 1991 — У земљотресу на индијској страни Хималаја погинуло више од 340 људи, разорено на десетине хиљада кућа. 1992 — Јединице Југословенске народне армије напустиле Дубровачко ратиште, а полуострво Превлака на улазу у Боку которску стављено је под контролу посматрача УН. Код места Витез у Босни почели сукоби босанских Хрвата и муслимана, дотадашњих савезника у рату против босанских Срба. 1998 — Скупштина Србије донела Закон о јавном информисању на основу ког су у наредне две године независни медији у Србији кажњени с преко 30 милиона динара, углавном због критичког писања о режиму Слободана Милошевића. 1999 — Верски вођа индонежанских муслимана Абдурахман Вахид постао први изабран председник Индонезије. 2000 — У Уганди сарадњом локалних и међународних здравствених радника, заустављено ширење епидемије проузроковане смртоносним вирусом ебола, од ког је умрло 47 и заражено више од 75 особа. 2001 — На хиљаде демонстраната на улицама француских градова протестовало против државе због зависности од нуклеарне енергије, од које потиче више од три четвртине енергије Француске. 2011 — Бивши либијски вођа Моамер ел Гадафи убијен у Сирту, а снаге Прелазног националног савета су преузеле контролу над градом. Рођења 1554 — Балинт Балаши, мађарски песник. (прем. 1594) 1620 — Алберт Кујп, холандски сликар. (прем. 1691) 1632 — Кристофер Рен, енглески научник и архитекта. (прем. 1723) 1677 — Станислав Лешћински, пољски племић. (прем. 1766) 1781 — Јован Дошеновић, српски филозоф, песник и преводилац. (прем. 1813) 1843 — Коста Трифковић, српски комедиограф. (прем. 1875) 1847 — Фредерик Таулов, норвешки сликар. (прем. 1906) 1854 — Артур Рембо, француски песник. (прем. 1891) 1859 — Џон Дјуи, амерички филозоф. (прем. 1952) 1864 — Бранислав Нушић, српски књижевник, комедиограф, писац романа, драма, прича и есеја, зачетник реторике у Србији и истакнути фотограф аматер. (прем. 1938) 1882 — Бела Лугоси, мађарско-амерички глумац. (прем. 1956) 1890 — Џели Рол Мортон, амерички пијаниста и композитор. (прем. 1941) 1891 — Џејмс Чедвик, енглески физичар, добитник Нобелове награде за физику (1935). (прем. 1974) 1913 — Ђурђа Стојковић, најстарија жива особа у Србији. 1919 — Ксенте Богоев, економиста и друштвено-политички радник СФР Југославије и СР Македоније. (прем. 2008) 1936 — Сафет Исовић, босанскохерцеговачки певач, један од најпознатијих извођача севдалинки. (прем. 2007) 1945 — Зоран Антонијевић, српски фудбалер и фудбалски тренер (прем. 2008) 1946 — Елфриде Јелинек, аустријска књижевница, добитница Нобелове награде за књижевност (2004). 1946 — Лусин ван Импе, белгијски бициклиста. 1946 — Марко Николић, српски глумац. (прем. 2019) 1949 — Валериј Борзов, совјетски атлетичар украјинског порекла. 1949 — Слободан Жуњић, српски филозоф и историчар филозофије. (прем. 2019) 1950 — Том Пети, амерички музичар, музички продуцент и глумац. (прем. 2017) 1951 — Клаудио Ранијери, италијански фудбалер и фудбалски тренер. 1956 — Дени Бојл, енглески редитељ, сценариста и продуцент. 1958 — Иво Погорелић, хрватски пијаниста. 1958 — Виго Мортенсен, амерички глумац. 1960 — Лепа Брена, српска певачица и естрадна менаџерка. 1961 — Драгиша Бинић, српски фудбалер. 1961 — Ијан Раш, велшки фудбалер. 1963 — Синиша Гогић, српско-грчки фудбалер и фудбалски тренер. 1964 — Ненад Ненадовић, српски глумац и ТВ водитељ. (прем. 2021) 1966 — Абу Мусаб ел Заркави, јордански терориста. (прем. 2006) 1970 — Сандер Боскер, холандски фудбалски голман. 1971 — Дени Миног, аустралијска музичарка, плесачица, глумица, модна дизајнерка и ТВ водитељка. 1971 — Снуп Дог, амерички хип хоп музичар, музички продуцент и глумац. 1971 — Еди Џоунс, амерички кошаркаш. 1976 — Видак Братић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1979 — Џон Красински, амерички глумац, продуцент, сценариста и редитељ. 1979 — Пол О'конел, ирски рагбиста. 1980 — Дарко Малетић, босански фудбалер. 1981 — Димитриос Пападопулос, грчки фудбалер. 1982 — Хосе Акасусо, аргентински тенисер. 1982 — Ана Михајловски, српска ТВ водитељка. 1982 — Лоренс Робертс, амерички кошаркаш. 1983 — Мишел Ворм, холандски фудбалски голман. 1983 — Ник Кејнер-Медли, америчко-азербејџански кошаркаш. 1988 — Кендис Свонепул, јужноафрички модел. 1989 — Јанина Викмајер, белгијска тенисерка. 1989 — Џес Глин, енглеска музичарка. 1990 — Дерек Нидам, америчко-црногорски кошаркаш. 1992 — Матија де Шиљо, италијански фудбалер. 1997 — Андреј Рубљов, руски тенисер. Смрти 460 — Атенаида-Евдокија, византијска царица. (рођ. 401) 1139 — Хајнрих X, војвода Баварске. (рођ. 1108) 1187 — Папа Урбан III. 1438 — Јакопо дела Кверча, италијански вајар. (рођ. 1374) 1740 — Карло VI, цар Светог римског царства. (рођ. 1685) 1890 — Ричард Френсис Бартон, енглески истраживач и путописац. (рођ. 1821) 1900 — Наим Фрашери, албански песник. (рођ. 1846) 1941 — Марко Орешковић, хрватски комуниста и народни херој. (рођ. 1895) 1946 — Кристо Доминковић, српски публициста, новинар, писац. (рођ. 1877) 1956 — Лоренс Дејл Бел, амерички авијатичар и индустријалац. (рођ. 1894) 1964 — Херберт Хувер, амерички политичар. (рођ. 1874) 1976 — Славко Воркапић, српско-амерички режисер. (рођ. 1894). 1978 — Светозар Радојчић, српски историчар уметности (рођ. 1909). 1984 — Пол Дирак, физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1902) 1984. — Карл Фердинанд Кори, чешки биохемичар и фармаколог. (рођ. 1896) 1987 — Андреј Колмогоров, руски математичар. (рођ. 1903) 1992 — Коча Поповић, српски политичар и публициста. (рођ. 1908) 1993 — Милан Коњовић, српски сликар. (рођ. 1898) 1994 — Берт Ланкастер, амерички глумац. (рођ. 1913) 2001 — Небојша Поповић, српски кошаркаш и тренер (рођ. 1923) 2003 — Миодраг Петровић Чкаља, српски глумац и комичар. (рођ. 1924) 2006 — Џејн Вајат, америчка глумица. (рођ. 1910) 2011 — Моамер ел Гадафи, либијски официр и вођа. (рођ. 1942). 2011. — Мутасим Гадафи, либијски официр, син Муамера ел Гадафија. (рођ. 1974) 2011. — Абу Бакр Јунис Џабер, либијски генерал-мајор. (рођ. 1952) 2013 — Јованка Броз, жена председника Југославије Јосипа Броза Тита. (рођ. 1924) 2013. — Лоренс Клајн, амерички економиста. (рођ. 1920) 2016 — Џунко Табеј, јапанска планинарка. (рођ. 1939) Празници и дани сећања 1944 — Јединице Народноослободилачке војске Југославије под командом генерала Пека Дапчевића и Црвене армије под командом генерала Владимира Ивановича Жданова у Другом светском рату ослободиле Београд.


Кључне речи:ИАСА, Интегрисане академске студије, информатор, кандидати, ОАСА, основне академске студије, пријемни испит, термински план уписа, упис, услови за упис


БДСМ уговори стварно постоје - сексуално сам подређен и ево како их је погрешило у „Педесет нијанси“ - Забава Педесет нијанси сивеможда има много погрешио у вези са искуством БДСМ-а, али једна ствар је била врло тачна: присуство БДСМ уговора када пар преговара о детаљима њихове везе. Пре него што ју је видео голу, Цхристиан Граи је извукао хрпу папира које је Анастасиа Стееле требало да испуни, у којој су наведени услови њиховог споразума - све од када ће проводити време до онога што ће свако, а шта неће. сексуално. Уговор није био само плод маште аутора Е. Л. Јамеса. У БДСМ заједницама, овакве врсте уговора помажу доминантима и подређенима да се међусобно играју сигурно, и емоционално и физички. Успостављањем основних правила, сваки партнер зна шта се од њих очекује. Такође, питања сагласности - која су кључна када су у питању размена снаге и бол - постају кристално јасна. Уговори су понекад усмени, са детаљима испегланим током разговора, а не у тексту, али без обзира на медиј, партнери ће готово увек разговарати о својим искуствима, чврстим ограничењима и сигурним речима пре него што се заједно „играју“. Ја сам женска подређена жена која истражује моју набријану страну у заједници БДСМ у Сан Франциску последњих годину дана. Препуштање доминантном за мене је истовремено било утешно и еротско искуство, као што је то за многе људе . Олакшање је препустити се контроли, по избору, некоме коме верујем. То се враћа у детињство, када су други позивали пуцње. У томе постоји једноставност која ми помаже да се повежем са сексуалним сензацијама и да добијем задовољство. Већину свог одраслог живота сањарила сам о томе како доминирам. Још као млада тинејџерка се сећам да сам се узбудила због идеје да ме зграби и ухвати момак с којим сам се заљубила. Те се фантазије нису и нису у складу са мојим феминистичким вредностима. Зашто сам жудио за нечим што би било трауматично и страшно ако би се то заиста догодило у стварном животу? Иако нисам заинтересован за то да дозволим мушкарцу да диктира моју каријеру или лични живот, допуштајући му да то ради у спаваћој соби, то ме титлира. И, као што је Емили МцЦомбс написала за којане, „Моји оргазми су зона без политике. На крају сам сазнао да је истакнути израз када му допуштате да преузме одговорност у спаваћој соби „пустити га“. Мој је избор да се подредим дому на овај или било који други начин. То је кључна разлика која раздваја дом-суб односе од ропства, силовања или злостављања. Нема ништа лоше у жељи за тим искуствима, а пристанак се изнова наглашава у заједницама кинк. Ту долази уговор. Као и ја писао о раније , један од највећих проблема у Педесет нијанси сиве је начин на који Кристијан манипулише Аном. Не чека да она потпише уговор пре него што почне да доминира над њом, и притиска је ултиматумима. То је сигурно против најбољих пракси кинк-а и граничи се са насиљем. Још увек сам почетник што се тиче покорних људи, али преговарао сам о сценама и везама са неколико мама на забавама и у приватности наших домова. У интересу да едукујем људе о томе како ове ствари функционишу, обратио сам се својој БДСМ заједници, дочепао се таквог уговора о купопродаји и попунио га одговорима које бих дао (ла). Типично смо мој партнер и ја прелазили преко ових питања да бисмо одлучили шта ће се одвијати на „сцени“, што је термин за нашу заједничку интеракцију. Сам овај уговор никако не обухвата све врсте БДСМ партнерстава, нити моји одговори представљају целокупну заједницу, али ово ће вам дати осећај како једно од њих изгледа. Можда су Кристијан и Анастасија требали то ближе узети на знање. Као што ћете видети, стварни БДСМ уговори јесумалоскандалозније од верзије кинк-лите 50 Схадес. 1.Држим се лаких сигурних речи којих се нећу сећати опозива ако желим да успорим или завршим сцену. Добар дом се не ослања само на безбедну реч да би знао када треба стати. Они помно прате физичке одговоре својих подморница, крећући се тачно докле ће их гурнути. Понекад, претплатници не желе да изговоре своје сигурне речи - може се осећати као признање пораза или разочарања вашег дома. Будући да се БДСМ бави тестирањем ваших личних ограничења, у овом тренутку је тешко знати да ли је исправно завршити сцену када постане непријатно. То видимо на крају Педесет нијанси сиве . Ана не изговара своју сигурну реч упркос чињеници да је плакала, уплашена и боловала. Да је Кристијан био у складу са њом, знао би да је претерао. 2.Имена су важна јер вам помажу да уђете у свој покорни или доминантни простор за главу. У зависности од односа између имена куће и подимена, може се кретати од „мог малог љубимца“ до „краља мог света“. „Тата“ или „мама“ је популаран израз за даме, мада никада нисам успео да уђем у то. Неугодно ми је да признам да је израз који волим за себе као подгрупу „дроља“. У теорији, то се противи свим мојим феминистичким идеалима, али открио сам да је поновно присвајање репресивне речи у еротски простор - по мом сопственом избору - начин да се то излечи и искуси на нови начин. 3Безбедност на првом месту! Астма би могла бити фатална ако играчи користе гег; клаустрофобија би могла бити трауматична у сценарију ропства; низак ниво шећера у крви може проузроковати несвестицу ако сте предуго окренути наопако. Листа потенцијалних несрећа је бескрајна. Један дом ме научио да никада не смем да дозволим да ме веже неко ко не поседује џиновске сигурносне маказе - замислите да добијете грч кад се сви натерате! Четири.Пуно пута ће људи радити на траумама или осетљивости из своје прошлости у БДСМ-у. Неко ко је искусио расизам, на пример, можда би желео да игра сценариј господара роба. Али то може да покрене интензивне емоционалне реакције и оба партнера морају да познају порекло других како би могли да разумеју у шта улазе и да се сигурно играју. 5.Иако бисте могли помислити да ако се потчините неком другом, све је у његовом уживању, то у ствари није случај. Потчињени је у центру пажње на много начина, а њихове маште и жеље су једнако важне као и доминантне особе. Обе стране морају да се побрину да њихове потребе и сметње буду у корелацији. Ако сте потчињени који мрзе кунилингус или фелатио, онда нећете добро сарађивати са доминантним који их воли и обрнуто. 6.У заједници кинк „дериште“ је подложан који узвраћа одговор, задиркује и дрско се понаша према њиховим доминантима. Не желе све доминанте дрску подморницу, али неким људима се свиђа. 7.Постоји читав низ интензитета игре и људи који су искуснији у кинк-у могу да играјуВеома веоматешко. Говоримо о модрицама које покривају читаве удове, пиерцингу иглама у замршеним обрасцима, ау неким екстремним случајевима чак и о жигосању ... врсте говеђих штапова. 8.Много настраних сусрета је заиграно. Простори су за истраживање нових страна вас, експериментисање са новим идентитетима и постављање улоге која би могла бити у потпуном сукобу са вашим свакодневним животом. На пример, ја сам феминисткиња, али имала сам фантазије о силовању (као и запажен проценат женске популације ) цео мој живот. Моји БДСМ партнери дају ми сигурно место да пробам ово - место где сам пристао / ла на искуство и стога заправо није силовање (пресуданразлика). Друге заиста популарне улоге које људи играју су тата / мама, девојчица / дечак, кућни љубимац / власник и роб / господар. 9/10.Многи људи у БДСМ-у, посебно доминантна особа, планираће своје сцене унапред. Они ће одлучити које ће улоге, ако их буде, учесници преузети, шта ће се носити, које играчке и инструменти ће се користити и који ће бити циљ. То није увек случај, али може вам помоћи када глумите одређене фантазије. Једанаест.Иако би се неко могао идентификовати као супружник са једним партнером, са другим партнерима би могао бити доминантан. Ово постаје релевантно ако се дом и подигра са другим људима. Суб, на пример, може доминирати над другим суб који се придружи сцени. Исто тако, неки људи се идентификују као „прекидачи“ и воле да буду и дом и помоћник у зависности од ситуације. 12. Нека искуства са БДСМ-ом, иако могу бити болна, награђују за подморницу. Други то нису, а они се могу користити као казна у случају да подређени не послуша. На пример, један од мојих даме ме казнио због тога што сам дуго игнорисао његове текстове. Не волим то да радим, јер ме боли, али он је „желео да сутрадан морам да размислим шта смо урадили“. Казна може звучати попут злостављања, али се дешава уз пристанак и за неке везе дом-суб кључни је део претходно договорене интеракције. Супротно томе, волим кад ме ошамари по лицу, па је то награда, а не казна. Супротно, знам. То изазива журбу ендорфина и делује узбудљиво. Домс и субс заједно одлучују шта представља казну насупрот задовољству, јер су линије у БДСМ-у двосмислене. 13. уПедесет нијанси сивеуговор, Кристијан тражи од Ане њене тврде и меке границе, наиме БДСМ радње које она никада не би желела и оне на које би могла бити наговорена. Будући да никада раније није имала секс, нема појма шта да му каже и креће у потрагу за одговорима на Интернету. Број потенцијалних настраних радњи је толико велик да су два лика једва покрила било кога од њих у својој расправи. Детаљан дом-суб уговор укључује списак попут следећег, омогућавајући сваком партнеру да открива своје симпатије и антипатије на континууму, све до специфичних кинкова као што је ношење стезника и предавања због лошег понашања. Као што ћете видети из мојих одговора, региструјем се на прилично питомом крају чудних склоности. Ако сте заинтересовани за даље истраживање своје чудне стране, погледајте Јанусово друштво , образовна организација у Сан Франциску која нуди мрежне ресурсе и личне догађаје. Желите више секса? Наравно да имаш. Тако преузмите Бустле'с апликацију са иТунес за све најновије вести о сексу и везама, савете, мемове и ГИФ-ове са целог Веба. Гарантовано да ћу вас испунити више од бившег. Уопште, Бустле може остварити део продаје од производа купљених из овог чланка. Пикар-ов нови филм ставља тугу у центар пажње 9 фотографија Кит Харингтон пре 'Игре престола' 'Одрастање хип хопа' истиче Фоофи & Белла 13 цитата о проглашењу независности


Konkurs: Stipendija Fondacije Koste Migrića za 2014/2015. godinu | Универзитет у Београду - Архитектонски факултет Универзитет у Београду - Архитектонски факултет > Најновије > Вести > Конкурс: Стипендија Фондације Косте Мигрића за 2014/2015. годину Београд, 16.12.2014. године 03 Број: 67-5870/1-14 На основу члана 6. Статута Фондација Косте Мигрића, број: 06-301/5-12 од 24.01.2012. године, Одбор Фондације Косте Мигрића, на седници одржаној 16.12.2014. године, донео је следећу Расписује се Конкурс за доделу 4 стипендијe најбољим студентима Универзитета у Београду, за школску 2014/2015. годину. На Конкурс се могу пријавити студенти основних академских студија који се у школској 2014/2015. години финансирају из буџета Републике Србије слабије материјално стање, што се доказује потврдама о примањима чланова породице, за период јануар- септембар 2014. године. УВЕРЕЊЕ о упису школске 2014/2015. године у статусу студента који се финансира из буџета Републике Србије, УВЕРЕЊЕ о просечном месечном приходу по члану породице за период јануар – септембар 2014. године Рок за подношење пријава је од 22. децембра 2014. године до 23. јануара 2015. године. Конкурс за доделу стипендија Фондације Косте Мигрића за 2014/2015. годину


Апелациони суд у Београду правоснажно је осудио на 12 година затвора Мирослава Димовића (38) из Суботице због силовања две Београђанке крајем 2015. године. Том одлуком, која је објављена на сајту суда одбијене су све жалбе и потврђена првостепена пресуда Вишег суда у Београду.


source: CulturaX

text: Европски шамар Хашиму Тачију - Видовдан Магазин Home Инфо Европски шамар Хашиму Тачију Европски шамар Хашиму Тачију Годину дана је прошло откад је Хашим Тачи прогласио "историјску неправду", јер грађанима Косова Европска унија није одобрила визну либерализацију, а сада је очигледно прешао на план којим се увек као премијер служио када је желео да изврши притисак на међународну заједницу. Од Албаније је тражио да изда пасоше грађанима Косова. Овај захтев је недавно и лично поновио председнику Албаније Иљиру Мети, којег је угостио у Приштини и одликовао га Орденом независности за допринос и ангажовање албанског председника за слободу и независност Косова. Међутим, први пут је Тачи доживео хладан туш! Очигледно је да свако пријатељство има границе, па је Мета, без проблема одговорио – то није решење. Највећи противници визне либерализације за Косово су Немачка и Француска. Обе државе су јасно ставиле до знања да "постоји оправдани страх да би после либерализације визног режима могло да дође до масовних злоупотреба захтева за азил". Такође, ЕУ подвлачи да учествовање Приштине у разговорима са Београдом, као и у Берлинском процесу, нису услови везани за визну либерализацију. Услов су, како истичу, борба против криминала и корупције, али и демаркација са Црном Гором која је поново одложена, тако што је нови премијер Рамуш Харадинај, уместо да подстакне гласање о овој теми, одлучио да се опет формира комисија која ће проценити услове око разграничења. Већ дуже време Тачи у немачким медијима понавља да одлагање визне либерализације ствара простор за "политички и верски екстремизам" и да би "снаге које не желе добро региону" могле да то искористе. Берлин и Вашингтон на то изгледа више не реагују. – Косово мора да испуни критеријуме за визну либерализацију – подвукао је Грег Делави, амерички амбасадор. Тачи сада инсистира да Албанија има уставну и законску обавезу да косовским Албанцима издаје своје пасоше. Он сматра да то није нека врста притиска, већ хумани и племенит позив Албанији да олакша грађанима Косова слободу кретања. – После класичне изолације коју ЕУ врши над грађанима Косова и затварање сваке наде да ће се грађани Косова слободно кретати у шенгенској зони, требало би да тражимо да се тај проблем реши и на националној равни онолико колико то може да се реши. Мој је захтев уставно и законско право Косова, али и право које је уставна и законска обавеза Албаније – казао је Тачи. Иљир Мета је на то одговорио да узимање албанског држављанства није решење, већ да би требало да се "превазиђе проблем изолације Косова". У Брисел са пасошем Албаније Тачи је признао да сви политичари на Косову, укључујући и оне на највишим функцијама, имају албанске пасоше. – Они исто тако врло брзо могу да добију визе у амбасадама на Косову. Зато мислим да Албанија треба да се понаша одговорно у остваривању својих уставних обавеза – казао је Тачи.


Деним хулахопке: како изабрати и шта обући | Фасхион фром Цоутуре.Ру Траперице су у гардероби сваке жене, али трапер џемови се усуђују да носе неколико. И узалуд. Овај тренди модел растезљивих панталона може трансформисати било коју слику. Али морате изабрати прави модел на слици и да не грешите у припреми ансамбла. Помагачи стилисти у овом случају ће бити корисни. Карактеристике деним хулахопке Не смије се збунити мршави траперице и тајице за трапер, које се такођер називају југгинс. Ако у првом случају говоримо о траперицама са високим садржајем еластина, онда су тајице плетене хлаче израђене од тканине сличне траперу. На појасу не постоји патентни затварач, иако може постојати образац који имитира класичну муху. Присутност џепова је прихватљива, али назвати их функционалним је прилично тешко. Што се тиче декорације, тајице за фармерке, украшене не горе од обичних деним хлача. Заковице, метални патентни затварачи, украсни шавови, итд. Многе жене бирају тајице, а не мршаве фармерке. И то је лако објаснити. Хулахопке су пријатније за тело, неки модели иду без бочних шавова, а сама тканина се савршено уклапа, не скупља се као хармоника и не формира издужена колена. Избор женских тајица је огроман. Ако је у обичним траперицама тешкобаве се спортом, затим се стварају спортски модели за фитнес и треадмилл. Лако је остати лијепа у њима под било којим околностима. Подесите број да помогне тајице са симулационим ефектом. Ово је прави проналазак за оне девојке које се не могу похвалити витком фигуром и напетим задњицама. Еластичне панталоне су стекле популарност међу трудницама. Хулахопке за труднице имају посебан рез, што резултира смањеним оптерећењем доњег стомака. С друге стране, такви модели одржавају добру форму и помажу да изгледају елегантно чак и током дугих периода трудноће. Ако говоримо о предностима трапер чарапа, онда их има неколико: лакоћа комбинације са другом одећом; без додатних шавова и слободе кретања због повећане еластичности тканине. Затегните линију струка да помогне гамашама са високим седиштима. Ако требате визуално сакрити пунину, онда помогните моделима са вертикалним уметцима са стране. Власници витких ногу могу користити траперице светлих боја са ефектом "Варенка". Видети такоде: Сиви тајице могу да вас учине светлим и привлачним Постоји толико много манекенки од трапера да није изненађујуће збунити се. Немојте излазити из модних производа испод трапера од природног плавог. Али дизајнери нису спремни да буду задовољнидоказана рјешења, па стога нуде и занимљивије опције које не могу оставити равнодушне софистициране жене у моди. Дакле, на врхунцу популарности су црне трапер гамаше, које могу бити са кожним уметцима или украсним прорезима. Такви модели ће бити постављени у свакодневној гардероби, као и на забави младих. Црне тајице су комбиноване са спортском обућом на ниској брзини и лакираним ципелама на петама. Хулахопке у црном могу да приуште девојке само са витким ногама. Али додатни волумен кукова и глежњева није препрека за црне тајице. Напротив, такви модели визуално скривају потпуност. Угодне тајице све више се појављују у вансезонској и зимској гардероби.У овом случају вреди изабрати загријане моделе суздржаних боја. То не значи да су за зиму погодне само монофонске тајице, али не треба их однети сјајним, па чак и киселијим бојама. У зимском ормару, тајице се могу појавити испод трапера са везеним пахуљицама. У тренду норвешких образаца који ће украсити тамне боје. Траперице су добре са одјећом у неформалном формату. Ова група укључује џемпере, скакаче, кошуље и плетене мини-хаљине. Како доћи до слике зависи од жељеног стила одеће и доба године. Под топлим јеггингсом, вреди покупити велики џемпер. То може бити деколте или скакач са испуханимрамена. У хладној сезони, тајице испод трапера носе се са кожним јакнама кратког реза, капутима, коконским капутима, великим џемперима, крзненим капутима и практичним парковима. Тешко је замислити такву гардеробу са којом би траперице изгледале смијешно. Ако говоримо о одећи, онда ће класични жонгини моћи да носе огртаче са равним и прилагођеним резом. Љубитељи урбаног стила моћи ће да подигну плетени капут на под или крзнену јакну са пахуљастом дугом гомилом за уске плетене панталоне. Плави јеггингс са огреботинама су најпогоднији за креирање хулиганске слике.Ансамбл ће моћи да доврши ствари на изразито лежеран начин. Огромни џемпери са дугим рукавима и ниским раменима, као и плетени џемпери са издуженим петљама или шупљим узорцима моћи ће да стану у свакодневну гардеробу градског хулигана. Смотрите также: Торн гангјии: показујте ваш бунтовник Елегантније ствари треба да се појаве на слици за журку. На пример, слика ће допунити кошуљу од сребрне тканине са резом на полеђини. Монохроматски врхови са натписима или блузама са новинским отисцима изгледају импресивно. Изгледају и елегантно и младалачки. Приликом одабира одјеће за пратњу за трапер дуге тајице, примјењује се сљедеће правило: чврсто дно треба уравнотежити са слободним кровом. Јеанс хулахопке се лако могу комбиновати са мајицамаТрапер, али је важно да је тканина различита у боји. У супротном, добићете сет који више личи на комбинезон. Кошуља је дозвољена да се носи и поново напуњена и испухана. Али у овом другом случају, морате се побринути да дно производа има прелепи рез. Најбоље од свега са југгинс изгледају кошуље са полицама заобљеним на бочним шавовима. Хулахопке од трапера могу бити у канцеларији, ако то није у супротности са корпоративним правилима . Онда да не радимо без беле блузе уграђене силуете. Можете додати блазер или блазер вашем изгледу. Опрема "пристојан студент" ће употпунити чаше у танком оквиру и плетени прслук са В-изрезом, који се носи преко кошуље. Шта могу да радим са превеликим ногама? У овом случају, релевантно: Цроптоп фрее цут са светлим узорком или логотипом; блузу од кошуље, која је ушушкана у појас; џемпер или дуги рукав са кратком предњом страном; Раван врх са течном тканином, која је увучена напред и остављена слободна позади. Да би се нагласила грациозност слике, помоћи ће хаљини кошуље, издужених џемпера и туника које се могу носити са појасом како би се нагласио струк. Власници величанствених форми препоручили су тајице тамне палете у комбинацији са издуженим кардиганима и кишним огртачима асиметричног кроја. Одјећа контрастних боја помоћи ће побољшању пропорција. Ако изаберете тамне јеггингс и сличан џемпер у хладу, и оставите блузуможете визуелно извући силуету. У присуству кратког стаса, препоручује се додавање тајица блузом или џемпером В-изреза. Потребно је присуство ципела на високом курсу. За девојчице са "обрнутим троуглом" не препоручује се ношење тајица са кратком одећом. Маки капути ће помоћи, џемпери испод колена, огртачи и пончи. Важно је да одећа за врх има слободан рез, али је линија рамена размазана или намерно сужена. Смотреть также: Џинс Цапри: обработки модель и начини обработки Јеанс хулахопке су комбиноване са ципелама било ког стила. Једноставне траперице се могу носити са патикама, пумпама, чизмама, крзном. Пар обуће на крзну ће моћи да балансира ансамбл у присуству обимне јакне или капута од овчје коже. У свакодневној одјећи могу се појавити тенисице, мокасине, кожне или текстилне балетне гарнитуре, чизме са дезеном. Чврсте панталоне са чизмама или чизмама са продуженим чизмом изгледају добро. Да би се нагласио оригиналност ансамбла, моћи ће се и козачке чизме, које се носе са стварима у каубојском стилу. Обућа за тајице се бира на основу стила ансамбла. Боље је отићи у канцеларију у ципелама лаконског дизајна са сталним петама или клиновима. сандале са затвореним прстом и копча у облику слова Т изгледају племенито, али је боље да их не носитедуге жонгиње, и са тајицама 7/8. Случајни ормар ће освежити беле патике или конверзије контрастним узорком. У тренду сандале на платформи са ђоном газнога слоја. Такав пар ципела ће привући пажњу других и биће врхунац неформалног имиџа. Тешко је замислити свакодневну гардеробу без простране торбе и елегантног шешира. Што се тиче торбе, шарене бале, торбе, купци и модели седла, који све више подсећају на поштанске торбе, на врхунцу су популарности. Торбе према типу спојки сматрају се елегантнијим и женственијим: компактне величине, на ланцу или без ручке, меке или тврде. Најбоље их је носити испод руке или руке. Што се тиче шешира, можемо рећи сљедеће: у тренду, било Федора класичног дизајна, или безобличних шешира попут бинија. У вансезони, изаберите текстуру шал-ЛИЦ, који је добар не само у омладинском ормару. Затворени плетени шал се све више бирају код жена у старости. Овај модел наглашава неформални стил и добро се слаже са трапер дресовима. Додатак ансамблу ће бити у могућности да велике наочаре за сунце. У великом моделу са огледалом. Љубитељи класичних решења могу да изаберу непрекидану оптику по типу авијатора у металним оквирима или задимљеним округлим наочарима са ободом у складу са наочарима.


text: Мирослав Штаткић (Призрен, 1951) српски је композитор, музички педагог и редовни професор Академије уметности у Новом Саду. Биографија Мирослав Штаткић је рођен у Призрену 1951. године. Музичку школу је завршио у Призрену, а Факултет музичке уметности у Београду, на Одсеку за композицију, у класи професора Енрика Јосифа, а у истој класи је завршио и последипломске студије. Усавршавао се у Западном Берлину код професора Исанга Јуна на Високој школи за уметност као стипендиста немачке владе (ДААД) 1983/84. године. У Српском народном позоришту у Новом Саду ради као корепетитор од 1977. до 1979, а затим прелази да ради на Академији уметности у Новом Саду. У овој институцији је радио као асистент приправник, асистент, доцент (два реизбора), ванредни и редовни професор (од 1987. године). Предавао је неколико дисциплина: Структуралну анализу музичког дела, Познавање хорске литературе, Тонски слог са аранжирањем, Оркестрацију и Композицију. Радио је на Универзитету у Црној Гори на Музикој академији Цетиње, од 2001. до 2005. године, где је поново биран у звање редовног професора према правилима Универзитета Црне Горе, и предавао је неколико стручно-уметничких предмета: Хармонију са хармонском анализом, Анализу стилова и Композицију на последипломским студијама. Године 2005. враћа се на Академију уметности у Новом Саду и предаје у звању редовног професора више дисциплина: Хармонију са хармонском анализом, Тонски слог са аранжирањем, Електронску музику, Музичку технологију, Оркестрацију и Композицију. Од 1978. интензивно учествује у раду многих уметничких и стручних удружења у Војводини (Србија), Србији и Црној Гори (председник Савеза музичких педагога Војводине, председник Савеза аматера Војводине, председник Удружења композитора Војводине, члан Управног одбора СОКОЈ-а, члан Савета Академије уметности у Новом Саду, шеф Катедре за композицију и дириговање Академије уметности у Новом Саду, шеф Катедре за стручно-теоријске предмете на Музичкој академији на Цетињу, продекан Музичке академије на Цетињу, Шеф Катедре за Композицију и Стручно теоријске предмете Академије уметности на Департману за музичку уметност). Добитник је више награда за уметничку делатност струковних и композиторских удружења, као и музичких асоцијација, и признања и награда друштвених институција културе, локалних заједница и друштвених организација. Добитник је Октобарске награде града Новог Сада 1998. године. За 39 година уметничког рада написао је преко 300 композиција — око 70 симфонијских дела, великог броја камерних, солистичких, вокалних, вокално-инструменталних, електроакустичких, мултимедијалних и сценских дела. Писао је и примењену музику, као и музику за позоришне представе и радио-телевизијске пројекте. Најзначајнија остварења Симфоније: „Атос“, „Сеобе“ и „Алфа“. Опере: „Ленка“, „Теодора“ и „Бој на Косову“. Електроакустична музика: „Јапан“, „Дрво живота“ и „Библијске приче“. Референце Рођени 1951. Призренци Српски композитори


Кина Фабрика радног светла за вишенаменску радну светлост - Ручни произвођачи радне светлости за више функција - Схензхен Кенповер Елецтроницс Цо., Лтд. Кућа > Производи > Радно светло Ручна вишенаменска радна светлост је ручна пуњива радна лампа са двоструким изворима светлости, која се израђује ињекционим ливењем прецизним калупом. Има чврсту АБС бодии1⁄4Œсофт и трењу ТПУ кожу. Ручно вишенаменско радно светло користи 80870 ЦОБ и 3535 ЛЕД двострука светлосна извора, уграђену литијумску полимерну батерију од 4400мАх, ЦОБ максималну снагу 500 лумена, максималну излазну светлост 30 лумена. ЦОБ светло је погодно за одржавање, рад, камповање и друга места, ЛЕД светла погодна су за шетњу, патролирање и друге активности. Ручна вишенаменска радна светлост је ручна пуњива радна лампа са двоструким изворима светлости, која се израђује ињекционим ливењем прецизним калупом. Има чврсту АБС бодии1⁄4Œсофт и трењу ТПУ кожу.Ручно вишенаменско радно светлокористи 80870 ЦОБ и 3535 ЛЕД двострука извора светлости, уграђену литијумску полимерну батерију од 4400мАх, ЦОБ максималну снагу 500 лумена, максималну снагу светла 30 лумена. ЦОБ светло је погодно за одржавање, рад, камповање и друга места, ЛЕД светла погодна су за шетњу, патролирање и друге активности. Карактеристике и спецификацијеРучно вишенаменско радно светло: - ињекционо ливење прецизним калупом а † † АБС тело и ТПУ кожа а † † 80870 ЦОБ и 3535 ЛЕД од 50.000 сати живота - Покреће га литијум-полимерна батерија (4400мАх / 3,7В, укључено) а‚ † Универзална кука високе чврстоће за ПЦ а † † Снажни магнет а † † Двоканални прекидач на дну - Водоотпоран: ИП45 а † † Величина: Л * Ш * В = 265 * 61 * 47 мм - Тежина: 366 г (са батеријом) Параметри одРучно вишенаменско радно светло: ЦОБ: Висока (500лм / 3х) -Ниска (180лм / 10х) ЛЕД: 30лм / 80х а † † Интензитет вршног снопа: 160цд - Максимална удаљеност греде: 25м ПредностиРучно вишенаменско радно светло: Нитеаси се већ 10 година специјализује за ЛЕД покретно осветљење, фокусирајући се на иновације и одличан квалитет. НитеасиРучно вишенаменско радно светло В30 поседује батерију великог капацитета и може се пунити. Двоструки извори светлости могу се носити са различитим пословима или активностима, тако да можете бити згодни када патролирате, радите или кампирате ноћу. Хот Тагс: Ручно вишенаменско радно светло, Кина, добављач, произвођач, велепродаја, фабрика, прилагођено, купујте, на лагеру, попуст, скупно, бесплатан узорак, брендови радно ручно светло радна светлост од 500 лумена двоструки извори светлости радно светло које се може пунити Гоосенецк магнетно радно светло


text: Морзеова азбука је метод за преношење сигнала и осмишљена је и први пут употребљена на електричном телеграфу изумитеља Семјуела Морзеа. Семјуел Финли Бриз Морзе (, 27. април 1791 — 2. април 1872) је познат као проналазач Морзеове азбуке и утемељивач телеграфа као средства комуникације. Морзе је студирао хемију и филозофију. Године 1844. је по први пут јавно пренета порука Морзеовом азбуком. Међународни Морзеов код кодира 26 основних латиничних слова од до , једно латинично слово са акцентом (), арапске бројеве и мали скуп знакова интерпункције и процедуралних знакова (прознакови). Не постоји разлика између великих и малих слова. Сваки Морзеов симбол је формиран од низа тачака и цртица. Трајање дита је основна јединица мерења времена у преносу Морзеове азбуке. Трајање даха је три пута дуже од трајања дита. Сваки дит или дах унутар кодираног знака прати период одсуства сигнала, који се назива размак, једнак трајању дита. Слова речи су одвојена размаком трајања једнаким три тачке, а речи су одвојене размаком једнаким седам тачака. До 1949, речи су биле одвојене размаком једнаким пет тачака. Морзеова азбука служи за пренос порука на даљину. Свако слово је замењено сигналом који се састоји из кратких и дугих звучних или светлосних сигнала. Приликом учења телеграфије, кратки сигнал се бележи као тачка а дуги као црта, али се никада тако не изговарају, већ се „певају“ и то кратки знак као ТИ а дуги знак као ТАА. Кратки сигнал на крају Морзеовог знака се пева као ТИТ. На пример слово А које се пише као .- се пева као ТИ ТАА, а слово Р које се пише као .-. се пева као ТИ ТАА ТИТ. У радио-телеграфији, Морзеова азбука се преноси звучним сигналима фреквенције 800 -{Hz}- и то тако да дуги знак траје као три кратка (трајање кратког знака зависи од брзине емитовања Морзеовог кода). Тишина између два сигнала је у трајању једног кратког сигнала, а између знакова се прави пауза у трајању једног дугог сигнала. Брзина емитовања Морзеове азбуке се изражава у броју знакова у минуту или броју речи у минуту, а према способности брзине емитовања и пријема телеграфије, оператори се деле у класе. Одржавају се и такмичења оператора у брзини пријема и отправљања телеграфијом. Учење Морзеове азбуке у радио-телеграфији се врши искључиво емитовањем звучних сигнала или певањем. Знак се не памти као као комбинација тачака и црта, већ се сваки знак памти као једна звучна слика. Такође, учење се не врши абецедним распоредом, већ постоје методе које користе редоследе знакова такве да их је лакше запамтити, али и међусобно разликовати. Међународни знак за помоћ је -{SOS}- односно -{QRR}- Сигнал који се шаље Морзеовом азбуком је -{SOS}- и треба га слати као једно слово. У планини се шаље тако да у току једног минута буде 6 удараца (чврстим предметом о чврст предмет). Одзив спасиоца је 3 ударца у једном минуту. Са земље сигнал у помоћ се шаље паљењем три ватре које представљају темена једнакостраничног троугла. SOS: Азбука Кликни на слово да би чуо како звучи откуцано Морзеовом азбуком. Ћирилична Морзеова азбука у телеграфском саобраћају у Краљевини Југославији *Извор енциклопедија "Свезнање" - Народно дело, 1937. Често коришћене скраћенице у Морзеовој азбуци Референце Литература — 200 hours of at increasing speeds plus an ASCII-to-CW file generator program. Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: Спољашње везе Сајт радио аматера Morse Code Generator укуцајте текст и генератор ће га претворити у аудио запис Морзеовог кода https://www.radio-amater.rs/, сајт радио-аматера Група Постани радио-аматер на Фејсбуку Учење телеграфије помоћу програма Just Learn Morse Code Учење телеграфије помоћу програма Teach Morse Code New Језици


text: Пелашки мит о стварању свијета ||Овај чланак садржи списак литературе (штампане изворе и/или веб-сајтове), али они нису унети у сам текст, те би било добро да се то уради. Уколико је чланак кратак или је писан уз помоћ само једног извора, биће довољно да се унесе само списак коришћене литературе.| Пелашки мит о стварању свијета је легенда о стварању свијета настала у народу који се називао Пелазги, у прехеленском добу матријархата, као дио монотеистичког религијског система у којем постоји једна врховна Богиња која влада свијетом и другим божанским бићима. Мит[уреди] По пелашком миту о стварању свијета, у почетку се Еуринома, богиња свих ствари, подигла нага из хаоса и, не нашавши ништа чврсто на шта би стала, одвојила воду од неба, „играјући усамљена на таласима“. Тако је играла крећући се према југу, а вјетар који је стварала својом игром учинио јој се као нешто ново и нарочито, као надахнуће за стварање, те је узела тај сјеверни вјетар и протрљала га између руку, и као чудом тада се створила велика змија Офион. Еуриноми је било хладно, и да би се загријала почела је да игра још јаче што је код Офиона изазвало пожуду па се обавио око њених божанских удова и спојио се с њом. Због тога се вјерује да сјеверни вјетар, Сјеверац, којег зову још и Бореј, оплођава женски род, и кобиле често окрећу своје задњице према вјетру и ждријебе се и без пастува. Кад је затрудњела, Еуринома је узела лик голубице и, лежећи на таласима одређено вријеме, снијела свеопште јаје. Офион се на њену заповијест обавио око тог јајета седам пута и гријао га док се није распрснуло и из њега изашла Еуриномина дјеца - земља са свим стварима: Сунцем, Мјесецом, планетама и звијездама, планинама, ријекама, животињама и биљкама. Испрва су Еуринома и Офион изабрали Олимп за свој заједнички дом, али послије неког времена Офион је почео да вријеђа Еуриному и да говори како је он сам створио читав свијет. Увријеђена, Еуринома га је згазила петом, избила му зубе и прогнала га у подземни свијет у мрачну пећину. Послије тога је створила седам планетарних сила и над сваком од њих поставила по једног Титана и једну Титанку; над Сунцем је поставила Теју и Хипериона и дала им моћ освјетљивања, над Мјесецом Фебу и Атланта и дала им моћ опчињавања, Диону и Крија над Марсом и дала им силу раста, Метиду и Кеја над планетом Меркур и дала им мудрост, Темиду и Еуримедонта над Јупитером и подарила им контролу над законом, Тетију и Океана над Венером и дала им моћ љубави и Реју и Хрона над Сатурном којима је подарила моћ мира. Анализа[уреди] Овај вјерски систем је настао у доба матријархата, када није било Богова и свештеника, већ само главна богиња Еуринома и њене свештенице, пошто је жена била владајући пол, а мушкарац је представљао тек немоћну жртву жене. Чак се није признавало ни да мушкарац оплођује жену, него да жене заиста бивају оплођене сјеверним вјетром, или чак случајно, ако би појеле инсекта или пасуљ. Насљедство је преношено искључиво женском линијом, а змија се сматрала реинкарнацијом мртвих. Еуринома, „Велика луталица“, је у сумерској цивилизацији носила име Јаху, „Уважена голубица“, име које је касније пренешено у јеврејску религију у облику Јехове, творца. Мардук је на вавилонским прољећним играма симболично преполовио голубицу кад је увео нови свјетски поредак. Офион, односно Бореј, је змија творац (демијург) у јеврејској и египатској митологији, а у раној умјетности Средоземља богиња се стално појављује у његовој пратњи. Пелазги, народ који је тврдио да је рођен из земље и да је настао од Офионових зуба, вјероватно су били неолитски људи, приспјели на грчко полуострво из Палестине негдје око 3500 година прије нове ере, а 700 година касније су их Хелени - досељеници из Мале Азије, приспјели преко Киклада - затекли на Пелопонезу. Име „Пелазги“ се, међутим, широко примјењивало на све народе који су живјели на грчком копну прије Хелена, тј. на домородачке прехеленске становнике. Тако, Страбон наводи Еурипида, који објашњава да су Пелазги прихватили назив Данајци, кад је Данај дошао у Арг са својим педесет кћерки. Њима се данас приписује и да су имали обичаје еротских оргија. Страбон у истом одјељку описује да су они који су живјели близу Атине били познати као „Пеларги“ („роде“); вјероватно им је рода била птица-тотем. Литература[уреди] - Мр Горан Буџак, „Антологија грчких митова“, И. П. „Дом и школа“, Београд. ISBN 978-86-83751-28-0. Спољашње везе[уреди] - Paleothea.com: „Мит о стварању Еуриноме“ (енглески)


Какав флеш јебoте - Blogovi - Forum Krstarice u 31.03.2011. 15:26 (825 pregleda) Значи оно какав флеш, значи оно кад не могу да верујем. Мислим, испричаћу вам јел ал наравно не овде, ко велим драг ми и овај мој профил овде, напишем и овде у месец дана какву поруку оли две. Али какав флеш, мислим не бринем се, наћете ви као и увек до сад пут до мојих писанија, верна сте ви публика ... али какав флеш. Значи оно кад ја не могу да верујем и останем без текста, а то је оно факат потешко, оставити без текста једног бившег радио водитеља који је својевремено водио контакт програм. Значи оно, прво сам се смејао, а онда нисам могао да верујем, па сам се онда опет смејао па онда опет нисам могао да верујем. Дакле оно, мислио сам оно факат ме не може ништа изненадади и те форе ... али ово, овај флеш ... па то је провиђење ****** ... оно нирвана и та прича ... нови свет ми се открио ... ја сам мислио тако нешто не постоји ... тако што је научна фантастика, мислим такве људске метаморфозе ... тако што постоји мислио сам само у зони сумрака ... али не ... грдно сам се преварио ... хуу ...[B] [URL="http://www.youtube.com/watch?v=O1xSQem1hZw&feature=player_detailpage#t=7s"]какав флеш јебoте[/URL][/B] « Двери против Екрема Бедно као Двери »


text: МЕРЕ ОСТАЈУ ИСТЕ ЗА ПРАЗНИКЕ? Доктор Ђерлек упозорио грађане - Стрпите се још мало и близу смо циља! | Новости - Још два до три месеца и близу смо циља. Треба нам још опреза, епидемијске мере и масовна имунизација - рекао је Ђерлек за РТС. Он је истакао да су резултати у процесу вакцинације одлични. - Посећујемо сваки град, свако село, долазимо до сваког човека и разговарамо. Доста смо опустили грађане и ослободили их беспотребног страха. Ово што бројке падају јесте резултат вакцинације - навео је Ђерлек. ВАКЦИНАЦИЈА У ТРЖНИМ ЦЕНТРИМА: Доктор Кон открио шта мисли о овој идеји 23. 04. 2021. у 08:35 ИЗА ЗАТВОРЕНИХ ВРАТА: Ево шта се дешава на седници Кризног штаба 16. 04. 2021. у 08:25 Он је указао да ипак, има и неколико региона у Србији где је број вакцинисаних мали, и као пример навео Тутин са свега 6,9 одсто вакцинисаних и Нови Пазар са око 12,5 одсто вакцинисаних. - Ту су и Лајковац, Љиг и Мионица. Морамо што више разговарати с тим људима јер су пуни дезинформација - рекао је Ђерлек. вирус корона Ускрс Кризни штаб мере Мирсад Ђерлек вакцинација корона вирус мере за празнике први мај епидемијске мере КАД КОРОНА У ТРЕНУ ОТМЕ ЖИВОТ ИЗ РУКУ: Медицинске сестре на ковид респираторног одељења шабачке болнице боре се за сваког пацијента НА првој линији одбране од вируса корона време одбројавају уређаји за одржавање живота. 25. 04. 2021. у 13:00 ДИСЦИПЛИНА И ВАКЦИНЕ НАС ВОДЕ КА УКИДАЊУ МЕРА: Настављен тренд пада броја новозаражених короном, ипак бројке још позивају на опрез У ВИКЕНДУ када се најављује могуће попуштање мера које је Кризни штаб донео због сузбијања пандемије, у Србији је значајно мање заражених. 25. 04. 2021. у 08:06 ОБЈАВЉЕНИ НОВИ ПОДАЦИ: У свету дато више од милијарду доза вакцина У СВЕТУ је досад дато више од милијарду доза вакцина против ковида 19, објавио је Блумберг, напомињући да дистрибуција вакцина није равномерна. 24. 04. 2021. у 23:29 ДОБРА ВЕСТ: Грађани Србије могу без тестова у Црну Гору! ГРАЂАНИ Србије у Црну Гору могу да улазе без ограницења (без ПЦР или осталих тестова)! 24. 04. 2021. у 23:10 ВРАЋАЈУ СЈАЈ НЕКАД ПРЕЖАЉЕНОМ ХРАМУ: Обнова Успенске цркве у Новом Саду, чији је већи део порте био порушен 1975. ради изградње зграде СНП 01. 08. 2021. у 18:49 ЖЕЉКО Митровић упутио је отворено писмо бившем посланику Срђану Ногу. ФЕЉТОН - АПОКАЛИПТИЧНА ВИЗИЈА СВЕТА: По повратку у земљу Пекић се предано залагао за обнављање рада Демократске странке ОСАМДЕСЕТИХ година прошлог века Борислав Пекић је на врхунцу стваралачког опуса и већ признати писац. Жанр-романом "Беснило" (1983) Пекић је изашао из историјске тематике и сачинио дело са елементима трилера који се збива на једном од највећих светских аеродрома, лондонском Хитроу.