Прокупље, 26.02.2017- Данас ће у овом граду на југу Србије, бити обележено 100 година од избијања чувеног Топличког устанка. Поред званичника државе, војске, цркве, манифестацији ће присуствовати и делагицаја Главног одбора „Патриотског фронта“. Топлички устанак је био српски устанак, подигнут у Куршумлији, Косаници, против бугарске и аустроугарске окупације за време Првог светског рата. То је био једини устанак у некој окупираној држави током целог Првог светског рата. Устанак је трајао месец дана, а непосредан повод устанка је мобилизација коју су бугарске власти хтеле да изврше на територији Топлице, Јабланице и Пусте реке. Вође Топличког устанка су били четнички комаданти: Коста Пећанац и Коста Војновић. Српски устаници су подигли на ноге 6.000 бораца, од чега је половина погинула у борбама са окупаторима, до су бугарске окупационе власти по окончању Топличког устанка, убиле преко 20.000 Срба у Пироту, Нишу, Куршумлији, Јабланици, Прокупљу... као освету за устанак. Одлука о подизању устанка донета је на састанку у Обилићу код Бојника, када је Војиновић добио титулу војводе. Пећанац је, као шеф Централног комитета, био овлашћен да прогласи почетак устанка. Но, то ће учинити Војиновић, 28. фебруара 1917. године у Куршумлији. Када су устаници започели борбу за ослобођење Прокупља, Војиновић и Пећанац су стигли заједно, а када је варош ослобођена, на састанку Пећанац је још једном замерио Војиновићу што је преуранио са устанком. Војиновић се томе, као и другим Пећанчевим предлозима, оштро супротставио. Чак је потегао и револвер, називајући Пећанчеве поступке кукавичким, наглашавајући да народну вољу нико не може да оспори. После овог сукоба, Пећанац се повукао и сву власт препустио Војиновићу. Војиновић је преместио у Прокупље свој штаб и почео да ради на организацији власти и живота у граду. За команданта града поставио је Марка Павловића, формирао је суд и написао законе по којима ће се судити. За разлику од инертног Пећанца, Војиновић је покренуо низ акција у Прокупљу. У цркви Светог Прокопија приредио је свечану велику службу, а да би подигао морал становништва, организовао забаву у кафани Југ Богдан. Коста Војиновић, иако није био школовао за војнички позив, био је сналажљив у датој ситуацији, на чему су му могли позавидети многи ратни стратези и војсковође. Као добар официр и вођа устанка, много је полагао на дисциплину, али је своје ратне другове волео и поштовао. У сукобе са окупаторима увек је ишао први. Због тога, али и због осталих људских врлина, устаници и народ су га ценили и волели. Велику пажњу посвећивао је обавештајном раду, што му је омогућило да се у многим ситуацијама супротстави надмоћном непријатељу. Када је требало бранити слободну територију, Војиновић је држао линију фронта од Мрамора до Дољевца. На тој је линији, од 4. до 10. марта био Пећанац, јер је Војиновић учествовао у ослобађању Блаца, а такође и настојао да спречи продор окупатора из правца Крушевца. Пећанац је распустио фронт и предао Прокупље непријатељу без борбе, замерајући Војиновићу што није напао Ниш. Коста Војиновић је у то време на Мрамору копаоничком постигао највећу победу у устанку када је 14. марта просто сатро аустроугарску јединицу. Окупатор је јаким снагама поново запосео ослобођену територију и сву пажњу усмерио на ликвидирање Војиновића и његовог одреда. Но, и у тако тешким тренуцима по преостале устанике и целокупно српско становништво на територији раније захваћеној устанком, Војиновић је нанео тежак ударац Бугарима на брду Каљаја код села Гргура, априла 1917. године. Аустроугарска команда схватила је да неће бити мира на овим просторима док је Војиновић у животу. Зато су расписали потерницу за њим, уценивши његову главу на 40.000 круна. Војиновић је започео преписку са представницима окупационе власти о предаји, не пристајући ни на какве услове и уцене. Са Пећанцем се Војиновић последњи пут срео у селу Ђушница 16. јула 1917. И на том састанку је дошло до расправе, али су се ипак договорили да рејон леве обале Топлице држи Војиновић. У тако тешкој ситуацији, у Вичи је организован састанак свих устаника којим је председавао Војиновић. Како он није могао да успостави контакт са Врховном командом, написао је извештај и одређена је група која је требало да га достави Врховној команди. Тројица од изабраних стигли су до Солунског фронта и предали писма четничког војводе Војиновића српској Врховној команди. Устанак је сваким даном јењавао. Многи устаници су се предавали и ступали у службу окупационих трупа, предводећи их у потерама против четника. На мегдану је остао само Коста Војиновић са својим одредом, који се из дана у дан бројчано смањивао. Тешки дани за Војиновића и његове саборце дошли су након 15. октобра 1917. Тога дана одред је доживео тежак пораз од потера окупационих трупа, недалеко од извора Топлице, на месту Ливадице-Ивљак. У борби је погинуло 18 бораца, међу којима и Војиновићева љубав Станка Петровић (девојачко Димић), а 10 бораца је рањено. Војвода Коста Војиновић је рањен у ногу. Све потере је вешто избегавао до 23. децембра. Тога дана пронашла га је бугарска потера у воденици на Гргурском потоку, у друштву четири саборца. Не могавши да се супротстави потери, Војиновић је испунио обећање да се неће жив предати у руке непријатељу. Оставио је забелешку да га сахране на месту погибије. Бугари су му ту жељу испунили, али тек пошто су његово тело изложили у Куршумлији. До вароши су његове посмртне остатке довезли саоницама, позвали становнике Куршумлије и околине да се увере у војводину смрт, а затим су га вратили на месту где је извршио самоубиство и сахранили у једној јарузи крај воденице. По завршетку Првог светског рата резервни поручник Вукоје Тодоровић, Војиновићев ближи рођак по мајци, ископао је његове посмртне остатке, сахранио их на гробљу поред гргурске цркве и поставио скромно спомен-обележје. У Србији је 04.06.2020 07:45


Quote: На жалост нови Устав РС не изјашњава се по питању изручења наших држављана, али зато важећи Законик о кривичном поступку (скр. ЗКП ) оставља ту могућност,... али само под одређеним условима: Quote: ... Ступање на снагу Законика о кривичном поступку регулисан је чланом 555., а овај иде овако (па мислим због тога да је он актуелан односно важећи ): "Овај законик ступа на с 4000 85;агу осмог дана од дана објављивања у »Службеном гласнику Републике Србије«, а примењиваће се од 1. јуна 2007. године,..." ... То значи да ако је Милан Живановић држављанин Републике Србије – онда не би требало да буде изручења јер би то било супротно закону . То значи – не може бити изручен. ... Пошто је амбасада екстериторијално подручје (територија стране државе) онда се учиниоцу кр. дела може судити за дело почињено у иностранству само под следећим условима: Quote: Чланови од 305. до 316. односе се на: 305. Угрожавање независности (Републике Србије) 306. Признавање капитулације или окупације (Србије или било ког њеног дела) 307. Угрожавање територијалне целине (односи се опет наравно на РС) 308. Напад на уставно уређење 309. Позивање на насилну промену уставног уређења 310. Убиство највиших државних представника (све се односи и даље на РС) 311. Оружана побуна 312. Тероризам 313. Диверзија 314. Саботажа 315. Шпијунажа 316. Одавање државне тајне Од 318. до 321. 318. Повреда територијалног суверенитета (односи се на Републику Србију, а не САД) 319. Удруживање ради противуставне делатности 320. Припремање дела против уставног уређења и безбедности Србије 321. Тешка дела против уставног уређења и безбедности Србије Члан 223. се односи на фалсификовање новца. Што значи: Quote: да пошто је пожар изазван у амбасади САД, а дело за које се сумњичи да је учинио не спада у групу горе наведених кр. дела која су такстативно наведена – не може му се судити ни за шта , јер је наведено дело за које се сумњичи учињено на територији стране државе. - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Укратко да резимирам: Пошто се Живановић брани са слободе, т.ј није у притвору, а не могу га изручити (ЗКП) и не могу му судити за то дело које је почињено у иностранству (КЗ) то само значи једно − не могу му ништа! Суд би требао такву оптужницу окружног тужилаштва да одбаци као неосновану! Такође тужилаштво не може да преквалификује дело за које се Живановић сумњичи у неко друго дело (по оним горе наведеним члановима), јер не постоји биће тих кривичних дела (тако би бар требало да буде ако ћемо по закону). - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Милан Живановић може мирно да спава .


28.1.2008/ Писмо за Председника Русиjе ПИСМО ЗА ПРЕДСЕДНИКА РУСИЈЕ Г. ВЛАДИМИРА ВЛАДИМИРОВИЧА ПУТИНА ПОВОДОМ ДРУГОГ КРУГА ПРЕДСЕДНИЧКИХ ИЗБОРА У СРБИЈИ Врло поштовани господине председниче мени од срца драге Мајке Русије, Као нестраначка личност и староседелац Србије племенитог порекла, користим прилику да Вам се обратим поводом другог круга председничких избора. У првом кругу председничких избора 17.01.2008. године уочи изборне ћутње из медија честити грађани Србије су били шокирани прљавом председничком кампањом кандидата Демократске странке г. Бориса Тадића (актуелног председника Србије) који је злоупотребио Вашу рођенданску честитку поводом његовог 50. рођендана, а у циљу да једно протоколарно писмо лажно представи грађанима Србије као Вашу подршку његовој председничкој кандидатури. Ово је заиста крајње лицемерно и подмукло од неког ко манипулише вековним братским односима Србије и Русије у своју личну промоцију злоупотребом протоколарног писма током председничке кампање, док се истовремено отворено залаже за евро-атланске интеграције и чланство Србије у NATO који је Србију на правди Бога „милосрдно“ бомбардовао и који отима Најсветије срце и душу Србије – Свето Косово и Метохију стварањем прве NATO државе на свету и који инсталира базе уз саме границе Русијом како би је уништили као што сада уништавају Србију, тиме угрожава мир и безбедност читавог слободољубивог човечанства. Слична прљава председничка кампања кандидата Демократске странке г. Бориса Тадића се наставља и у другом кругу председничких избора, једним другим нимало безначајним поводом. Реч је о потписивању билатералног Споразума поводом приватизације НИС и изградњи крака гасовода „Јужни поток“ који је од стратешко& 4000 #1075; значаја како за Србију, тако и за Русију, а у циљу представљања тог међудржавног Споразума као Вашу подршку његовој председничкој кандидатури и у другом кругу председничких избора, што је заиста крајње лицемерно и подмукло од стране г. Бориса Тадића, коме ово није први пут да манипулише јавним мњењем и да злоупотребљава досадашњу председничку функцију у личну промоцију чак и за време ове председничке кампање у којој је један од кандидата. Наиме, медији су најавила Ваш сусрет са председничким кандидатом г. Борисом Тадићем за 25.01.2008. године (и то неколико дана пре потписивања фамозног Споразума о придруживању Србије EU заказан за 28.01.2008. године који у ствари значи признање независности Светог Косова и Метохије кроз Ахтисаријев план који је одбачен од стране SC UN, док се о томе у Србији манипулише како би се преварио Србски народ током председничких избора у Србији, јер су ови председнички избори наложени од стране NATO, EU, OEBS и заказани пре самопроглашења независности Светог Косова и Метохије како би се преварили Срби и поново инсталирао њихов кандидат да би се наставило са даљим уништавањем Србије а тиме и Русије) а који ће заједно са председником Владе Србије г. Војиславом Коштуницом, министром спољних послова г. Вуком Јеремићем, министром за капиталне инвестиције г. Велимиром Илићем и министром за рударство и енергетику г. Александром Поповићем посетити Русију приликом потписивања тог Споразума. У своје лично име и у име многих честитих грађана Србије који су за искрене и братске односе са Мајком Русијом, а поводом другог круга председничких избора који је судбоносан за опстанак Србије као државе и очување нашег Светог Косова и Метохије, молимо Вас да не дозволите пријем са председничким кандидатом г. Борисом Тадићем током његове посете Русији и не дозволите да Вас као председника нама братске Мајке Русије злоупотребе и манипулишу Вашим симпатијама према Србији и Србском народу они који су од стране NATO инсталирани 05.10.2000. године како би уништили не само Србију већ и Русију и који свих ових осам година затварају врата братској Русији отварајући истовремено широм врата онима који нам отимају Свето Косово и Метохију. Ваш еветнутални сусрет са г. Тадићем у току другог круга председничких избора представљао би мешање Русије у председничке изборе у Србији, као што то чине NATO, EU, OEBS отвореном подршком њиховом кандидату г. Тадићу (чији ДОС режим су инсталирали 05.10.2005.), како би се наставило са уништавањем Србије, а преко ње и Русије. То би такође значило шамар читавом слободољубивом човечанству, као и свим честитим Србима који се боре за опстанак своје Отаџбине и који се противе уласку Србије у NATO који отима Свето Косово и Метохију и провоцира Русију у циљу њеног уништења и који се залажу за искрене и братске односе са Мајком Рус 368d ијом и за јаку и Србију и Русију. Србија и Србски народ су у првом кругу председничких избора показали читавом свету да жели промене и победу оних снага који се залажу за опстанак Светог Косова и Метохије у саставу Србије без икаквих условљавања и притисака споља и за сарадњу са свим оним земљама које поштују Повељу UN, Резолуцију SC UN 1244 и терироријалног интегритета и суверенитета Србије и међународно право, тј. и са истоком и са западом и са севером и са југом и које су против уласка у евро-атланске интеграције јер то значи губитак Светог Косова и Метохије на којем праве прву NATO државу на свету и које се залажу за искрене и братске односе са Мајком Русијом и јаку и Србију и Русију. Молимо Вас да барем Мајка Русија не стаје на пут променама у Србији након осам година њеног уништавања од стране ДОС чији представник се кандидовао на овим председничким изборима и дозволите Србском народу да сам изабере оног председничког кандидата који заиста представља јединство Србије а не њену дезинтеграцију. У очекивању разумевања са Ваше стране, остајем дубоким поштовањем С вером у Бога за Крст часни и слободу златну! Амин. Снежана Зорић Београд, Србија http://www.srpska.ru/article.php?nid...=19,298&crypt= STID Quote:


source: fineweb

text: Анвар ел Садат (пуно име Мухамед Анвар Мухамед ел Садат, 25. децембар1918 — 6. октобар1981), египатски официр и председник државе. Током Другог светског рата Британци су га двапут затварали због контаката с Немцима и наводних покушаја атентата на пробритански оријентисане египатске политичаре. Садат је учествовао у војном удару којим је збачен краљ Фарук I, а током војне владавине обављао је низ дужности укључујући и место потпредседника земље од 1964. до 1966. и од 1969. до 1970. године. Након Насерове смрти 1970. именован је председником Египта. После пораза у рату 1967. године, Садат је убрзано опремио египатску војску, да би 1973. покренуо напад на Израел. Ризикујући погоршање односа с арапским земљама, Садат је у другој половини седамдесетих приближио Египат Израелу, што је резултовало Кемпдејвидским споразумом. Споразум је Садату заједно с израелским премијером Бегином 1978. године донео Нобелову награду за мир, но и изопштеност из арапског света. На Садата, оштро осуђиваног у арапском свету због нагодбе с Израелом, у октобру 1981. током војне параде у Каиру, извршен је атентат.


Manastir Lesje - Свети Антоније Велики Published on Wednesday, 30 January 2013 22:07 Преподобни Антоније је радоначелник и патријарх свег хришћанског монаштва, непревазиђени идеал монашког живота и подвижништва. Манастирска капела у Лешју посвећена је овом дивном оцу монаштва, когаСрпска Православна Црква прославља 17. / 31. јануара. Као што је по спољашњости био мио, тако је и у вери био чист и диван. Никада се није мешао са отступницама од вере, знајући њихову добровољну поквареност и пропаст, осим кад би било изгледа да се неки може ослободити од заблуде. Положивши темељ усамљеничком пустињачком подвижништву, Свети Антоније Велики својим животом представља идеал богоугађања и уједно пут којим и свака вољна душа треба да иде према хришћанском савршенству које је људима на земљи доступно. Живот Светог Антонија је описао Свети Атанасије Велики: Божије избрање Светог Антонија на дело које је касније остварио, пројавило се још у његовом детињству. Тиха, осетљива нарав, склона усамљености, удаљавала га је од дечијих несташлука и шала његових другова, задржавајући га у дому пред очима родитеља који су га чували као зеницу ока. У таквој одвојености од људи он је и одрастао, излазећи из куће једино до цркве. Кад су родитељи отишли Богу, као старији, он је био дужан да преузме бригу око управљања домом и издржавања сестре. Нове околности су му одмах пружиле могућност да осети разлику између живота по Богу и многобрижног старања о житејском, што је у њему брзо породило жељу да све остави и живи једино за Бога. Са таквим настројењем чувши у цркви реч Господњу: Ако хоћеш савршен да будеш, иди продај све што имаш и подај сиромасима; и имаћеш благо на небу (Мт.19,21), и затим другу: Не брините се за сутра (Мт.6,34), његова жеља се запечатила божанственим печатом. У тим речима он је чуо Божији одговор на питања своје савести, а уједно и Божије наређење и благослов за испуњење скривених жеља и стремљења свог срца. Он је донео тврдо решење и, раздавши све, почео да живи једино за Бога. Прве године свог живота по одрицању од света Свети Антоније је проводио исто као и други тада познати подвижници. Од њих се он свему учио.Основа подвижничког живота је послушање. Свети Антоније га се држао, подражавајући друге подвижнике. Суштина послушања се састоји у утврђивању срца хришћанским врлинама и у усвајању поредака подвижничког живота под руководством опитних [стараца]. Хришћанске врлине је Свети Антоније усвојио још кроз [кућно] васпитање. Преостало му је да сазна какви подвизи су неопходни ономе који је решио да ревнује у животу по Богу, и како да их врши. Ради тога је одлазио код тада познатих подвижника. Сазнавши шта како да ради, он би се као са неким добитком враћао у своје усамљено пребивалиште. На тај начин он је, као што примећује Свети Атанасије, слично мудрој пчели са свих страна сабирао духовни мед, слажући га у своје срце као у кошницу. Од једнога је примао строгост у уздржању од хране, спавање на голој земљи и дуготрајно бдење, од другога се учио неуморној молитви, пажњи према помислима и богомислију, трећи му је био пример трудољубља, верности правилима и трпљења, док је од свих заједно позајмљивао један исти дух тврде вере у Христа Господа и братске љубави према свима. Он се старао да у себи сакупи све оно у чему се сваки од отаца које је видео одликовао понаособ. Како је тада текао његов живот, види се из сведочанства које наводи Созомен(Црквена историја, књ. 1, гл. 13): "Схвативши да добар живот може постати пријатан када се претвори у навику, премда у почетку и јесте тежак, он је измишљао све строжије облике подвижничког опита, сваким даном постајући све уздржљивији. Он као да је свагда тек започињао, додајући нову силу ревности. Телесна задовољства је обуздавао трудом, док се против душевних страсти наоружавао богомудром мржњом. Његова хранаје био хлеб са сољу, пиће - вода, а време обеда - залазак сунца. Често би по два или више дана остајао без хране. Може се рећи да је у бдењу проводио целе ноћи и да је на молитви сусретао дан. Ако би и одспавао, радило се о минутима. Већином је спавао на голој земљи, која му је служила као постеља. Себи није дозвољавао мазање уљем, купање и друге угодности да се тело не би разнежило. Лењост није могао да подноси, тако да посао из његових руку није излазио готово цео дан". Таквим тесним путем је ишао Свети Антоније. Као што је познато, међутим, такав живот не може проћи без борбе, као што ни светлости нема без сенке. Свети Атанасије је опширно описао ту борбу. Вражије стреле су, говори он, биле врло приметне. Храбри борац их је, међутим, одбијао, нимало се не колебајући. Најпре је враг покушао да га поколеба жалошћу што је оставио свет, приводећи му на мисао са једне стране - пренебрегавање племенитог рода, узалудно напуштање знатног богатства и бескорисно одбацивање свих удобности живота, а посебно напуштену сестру без подршке, збринутости и утехе, и са друге стране - тежину и суровост започетог безутешног живота, ненавикнутост и неиздржљивост тела које, наводно, неће поднети таква лишавања и дуготрајност таквог живота коме се крај не види, удаљеност од људи, одсуство свих утеха и непрестано самоумртвљавање. Међутим, он не само да је био одбијен непоколебљивошћу Светог Антонија, који се тврдо држао своје намере и свог решења, већ и оборен његовом великом вером да је све што је оставио и што трпи ништавно у поређењу са бесконачним благом које је Бог припремио подвижницима. Побеђен са те стране, ђаво је на младог борца нападао са друге, са које је навикао да обара младост: започео је да га искушава телесном похотом, смућујући га ноћу и узнемирујући дању. Борба је била тако жестока и дуготрајна да није могла да се сакрије од других. На тај начин је и у томе свелукави био побеђен од младости која носи страсну плот. Он је одступио посрамљен зато што је слузи Божијем садејствовао сам Господ који је ради нас понео тело и у њему сатро сву силу вражију. Сваки истински подвижник стога са апостолом исповеда: Не ја, него благодат Божија која је са мном (1.Кор.15,10). Најважнији моменат у коме се [пројавила одлучност] светитеља показао се у жељи да и поред жестоке борбе са демонима буде враћен у његово усамљено пребивалиште. Њега су, наиме, по попуштењу Божијем, демони претукли до те мере да је изгубио свест. У таквом стању га је нашао његов пријатељ и донео у црквену припрату. Дошавши себи, он мује рекао: "Носи ме опет у моје усамљено место". Тиме је он изразио да се предао на смрт ради живота по Богу. То је значило на делу умрети за Господа. Његова готовост је била очигледна. Тек што се опоравио од страдања које су му приредили демони, свети се упутио у пустињу удаљену два или три дана пута од насељених места. Какав подвиг и какав труд је ту поднео и шта се са њим дешавало, нико не зна. Међутим, судећи по томе какав је изашао из затвора, мора се закључити да се радило о времену његовог изграђивања Духом Светим. По истеку времена изграђивања, било му је наређено да изађе на служење верујућим. Он је и изашао, обучен разноликим благодатним даровима Светога Духа. Као што је Христос устао из мртвих у слави Очевој, тако је сада Свети Антоније изашао у живот обновљен духом. Тиме се завршило образовање духа Светог Антонија. Читав преостали његов живот није био ништа друго до доношење плода зачетог у прва два периода његовог трудољубља. Трећи период његовог живота представља његово служење Цркви, његово апостолство. Свако ко прочита његов животопис од Светог Атанасија може да се увери колико је то служење било плодно. Он је служио свим благодатним даровима. Имао је дар чудотворства, дар власти над демонима, над силама природе и над животињама, дар прозирања мисли, дар виђења онога што се дешава у даљини, дар откривења и виђења. Међутим, најплоднији и најпримењенији био је свакако дар речи. Њиме је он својој малој братији најобилније послужио. Свети Атанасије пише да је Бог Светом Антонију дао снажну реч, која продире до дубина срца. Он је умео са таквом силом да говори на корист свакоме да су многи од знатних људи - војводе и грађани, људи са значајним иметком - са себе збацивали све житејске бриге и постајали монаси. Све што је изашло из уста Светог Антонија и што је записано пружиће богату храну души која тражи поуку. До нас је осим опширног слова које се налази у житију, дошло 20 посланица, 20 кратких речи о врлинама и пороцима, 170 поглавља о доброј наравствености, правило за монахе са два додатка, и мноштво изрека и повести о њему, увек поучних и душекорисних, размештених по разнимОтачницима.


Quote: Наравно да не. Разлика између ЦГ и бјрм је као небо и земља. - Тзв. "црногорци" су само умислили да нису Срби. Декларисани Срби чине велики део становништва. - У бјрм само пар процената чине Срби (пре свега око Куманова). Шиптари и чокБалије никада не би пристали на сrпски суверенитет. Што се чокаца тиче, они су свој пут изабрали тако што презиру све српско и што краду туђу историју, док им шиптари ампутирају пола територије. Такође се Бугарима увлаче знаш већ где. И што да не вређам? БЈРМ јесте најобичнија титоистичка творевина и канализација између Србије и Грчке, а чокци су титоистичка творевина настала у сагласју са ВМРО.


ПУТОПИС Стари Влах Зима на планини не само да изгледа другачије него лети, већ нуди и сасвим другачије садржаје. То је време слава, Нове године – јулијанске и грегоријанске, Божића. Дуге зимске ноћи памте се по незаборавним дружењима уз топлу пећ, кувано вино и ракију и бескрајне приче из минулих времена У окружењу Златибора, Златара, Копаоника и црногорских планина, Пријепоље никад није успело да покаже разноликост и лепоту свог атара. Довољно је погледати списак заштићених културних споменика и природних лепота па да се задржите у граду на Лиму и пожелите да процуњате по околини. Већ на неколико километара од града, путем уз реку Милешевку, стиже се до манастира Милешеве, једне од најзначајнијих српских светиња коју је, почетком 13. века, основао краљ Владислав, син Стефана Првовенчаног. У манастирској цркви посвећеној св. Спасу налазе се, поред осталих, и фреске с портретима св. Саве, његовог оца св. Симеона и ктитора. Ипак, највећу пажњу заслужује чувени Бели анђео. Изнад манастира, на високој стени виде се остаци средњовековног града Милешевца, или Хисарџика, како га називају мештани. Узводно одавде је кањон Милешевке, заштићен као парк природе због атрактивности, самониклих оморика и белоглавих супова који га надлећу. Десетак километара даље, на висовима Јадовника су Сопотнички водопади, још један парк природе. На другој, левој, обали Лима лежи Камена гора, планина чије се проглашење за парк природе ус 3ffa коро очекује. Уз стару патину нова купатила Планине које окружују Пријепоље идеалне су за планинарење, алпинизам, слободно пењање, бициклистичке туре, јахање, параглајдинг, а узани и непроходни кањони су идеални за нови спорт, кањонинг, односно спуштање низ бујицу без чамца. Поменимо да се на овој реци одржава такмичење скакача у воду, али се бира и најбољи зет и најбољи кувар рибље чорбе. Кафана на Каменој гори – топло свратиште по великом снегу Манастир Давидовица Донедавно је онима који су желели да истраже ове крајеве преноћиште нудио само један хотел у Пријепољу, мотел у Гостуну и дечије одмаралиште на Јабуци. Села Сопотница, Тичије Поље и Камена Гора била су, а и данас су, омиљена одредишта планинара са скромним смештајем какав ови љубитељи природе и траже. Добро искуство са планинарима и појава гостију који захтевају мало бољи смештај натерала је малобројније становнике планине да се организују под мотом Бити отворен, а остати свој. Старе колибе добијају стару патину и нова купатила. Из шкриња гурнутих у крај ваде се заборављени ћилими, везена постељина и делови покућства којима су многи заборавили намену. Поново су занимљиви и стари рецепти, па се, поред уобичајене пите савијаче од хељдиног брашна са сиром, зељем и копривом, на трпези могу пронаћи стара јела као што су ћешке и масленица. Ту је и густо кисело млеко, кајмак, качамак, ракија од дивљих крушака, сокови од шумских плодова и водњика, пиће слично јабуковом сирћету које се прави од шумских плодова. Извор до извора Планине пријепољског краја су познате и по небројеним изворима здраве воде. На Каменој гори је неко набројао чак 108, а ова планина је позната по дуговеким житељима. Дуговечне су и животиње и дрвеће. Добродошлица Здравица Домаћинства на Јабуци нуде добру забаву током летњих, али и зимских месеци. Скијалишта око центра Бошко Буха се обнављају, а нека домаћинства су направила и сопствене скијашке терене. Засеоци Камене горе су разбацани по пропланцима и шумарцима какви се могу видети само у филмовима и сви су повезани путевима погодним за шетњу, али најлепше су стазе које воде до старог бора који је симбол Камене горе. Мештани су изузетно љубазни, храна је изврсна, а захтевнији гости могу да одседну у луксузно уређеној шумској кући. Оно што у крајевима око Пријепоља такође не треба заобићи, свакако је Гостун који осим мотела има и неколико туристичких пансиона јер се у близини налази манастир Куманица – који поштују и посећују и православци, и муслимани, и католици. Поред овог манастира се одржава велики народни сабор на коме се окупи више десетина хиљада људи из пријепољског и бјелопољског краја. Куманице, која се 4000 1085;алази на самој граници Србије и Црне Горе, почиње скраћена етапа рафтинга низ Лим. Ко се овуда једном спустио гуменим чамцем рећи ће вам да је рафтинг на њој далеко узбудљивији од оног на Тари. Кањон Лима је атрактивнији и разноврснији. Залеђени водопади Село Тичије Поље је удаљено од Бродарева и Лима, односно манастира Давидовице, десетак километара. Налази се на Озрену, на висини од око 1.300 метара. Сваког посетиоца одушевљава изузетно лепим положајем и аутентичним кућама. Ништа мање атрактивна није ни Сопотница, која је од железничке станице Лучице на прузи Београд –Бар удаљена само пет километара. Село је расуто на надморској висини од 700 до 1.000 метара и у њему постоји добро сређен планинарски дом. Свети бор на каменој гори Добро се сналазе и у дубоком снегу Овде је најзанимљивије у другој половини јула када млади организују екокамп поред водопада. Тада врхунски инструктори из Пријепоља бесплатно обучавају посетиоце у параглајдингу и слободном пењању, а организују се и пешачке и бициклистичке туре по околним теренима. Под водопадом се одржава и традиционална смотра изворног певања. У зимским месецима Сопотница нуди непоновљив призор залеђених водопада. Разуме се да тада планина изгледа сасвим другачије и нуди друге садржаје. У дугим зимским ноћим а су незаборавна дружења уз топлу пећ, кувано вино и ракију и бескрајне приче из минулих времена. То је и иначе време слава, Нове године – званичне и православне, Божића. Зими је пут до поменутих села проходан, осим до Тичијег Поља које јаке мећаве понекад накратко изолују. У сваком случају, сва поменута места дају идиличну слику зиме какву у граду и натрпаним и прескупим скијашким центрима никад не можете да доживите.


text: Застава Руске СФСР |Овај чланак или његов део не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| Историјат[уреди] Прва застава Руске СФСР усвојена је 20. априла 1918. године на заседању президијума Сверуског централног извршног комитета Совјета радничких, сељачких, војних и козачких депутата. Застава је била црвена са ћириличним натписом пуног имена државе, који се протезао у три реда. Ова застава је кориштена до 17. јуна 1918. године, када ју је президијум заменио новом заставом. Нова застава је такође била црвене боје, са стилизованим ћириличним натписом кратице имена државе (РСФСР), а који је био омеђен златном линијом. Године 1920. президијум је осим државне усвојио и поморску заставу РСФСР, која је била у употреби све до 1924, иако је Совјетски Савез основан још 1922. године. Ова застава је била црвена са великим натписом скраћеног имена државе, сребрне боје. Доношењем новог Устава РСФСР, 21. јануара 1937. године усвојена је и нова застава. На овој застави је уклоњено стилизовано скраћено име државе и златна линија, а заменио их је једноставнији натпис. Ова застава је 9. јануара 1954. године замењена заставом која ће најдуже бити у употреби за време постојања Руске СФСР. Застава је била црвене боје са вертикалном плавом траком на левој страни. У горњем левом куту налазио се златни срп и чекић, а изнад њега петокрака црвена звезда. Након економско-политичких промена у Совјетском Савезу и напуштања идеологије марксизма-лењинизма, Врховни совјет РСФСР је 1. новембра 1991. усвојио нову заставу РСФСР, која је увелико личила поморској застави Руске Империје пре 1918. године, односно састојала се од беле, плаве и црвене хоризонталне траке. Ова застава је остала у употреби све до 11. децембра 1993. године. Историјске заставе[уреди] Спољашње везе[уреди] Види још[уреди]


source: wikipedia

text: Климент Александријски (умро око 217) био је велики хришћански учитељ из Александрије. Биографија Климент Александријски је пореклом из Атине. Наследник је Пантенов у управљању катихетском Александријском школом. 190. године био је изабран за начелника александријске Катихуменске школе. У време прогона императора Септимија Севера, који је почео 201. године, Климент се преселио у Кападокију. Из потребе да уведе Хришћанску веру у интелектуалне кругове свог времена, он саставља прва систематска теолошка излагања користећи се терминима паганске филозофије: Протрептик, Стромату (Шареница, Ћилим), Педагога. У том систему Свето писмо има средишње место. Теологија црпе сав свој сок, живот и дисање из Писма (Стромата 7.1.1). Зато хришћанство треба схватити као истински "гносис". За разлику од Тертулијана, који ставља у антитезу Јеванђеље и филозофију, „мајку свих јереси“, Климент има позитиван став према филозофској спекулацији. Филозофија је за њега у извесном смислу припрема за Јеванђеље. Дела Сачувани су следећи радови светог Климента: „Опомена незнабошцима“, „Педагог“, „Стромате“, „Који ће се богаташ спасти?" У делу архиепископа Филарета - „Историјско учење о светим Оцима“, читамо: „Климент је написао Ипотипозе или Примери. Али са увереношћу треба да претпоставимо да је ово дело, које је видео Фотије, заправо дело које није написао Климент, него да је то некаква прерада која је под јаким утицајем аријанаца или неких других јеретика... На крају, и сам Фотије је сумњао да су Ипотипозе, које је видео, дело Климента Александријског. Уосталом, од тог списа, са изузетком онога што наводи Јевсевије, до нас није дошло много..." (Петроград, 1882,1. том, pp. 175-176 /на руском/). Издања Sylburg, Friedrich (ed.) (1592). Clementis Alexandrini Opera Quae Extant. Heidelberg: ex typographeio Hieronymi Commelini. Heinsius, Daniel (ed.) (1616). Clementis Alexandrini Opera Graece et Latine Quae Extant. Leiden: excudit Ioannes Patius academiae typographus. Potter, John (ed.) (1715). Clementis Alexandrini Opera, 2 vols. Oxonii: e theatro Sheldoniano. Vol. 1. Cohortatio ad gentes. Paedagogus. Stromatum I-IV. Vol. 2. Stromatum V-VIII. Quis dives salvetur. Excerpta Theodoti. Prophetarum ecologiae. Fragmenta. Klotz, Reinhold (ed.) (1831–34). Titi Flaui Clementis Alexandrini Opera Omnia, 4 vols. Leipzig: E. B. Schwickert. Vol. 1. Ρrotrepticus. Paedagogus. Vol. 2. Stromatorum I-IV. Vol. 3. Stromatourm V-VIII. Quis dives salvetur. Vol. 4. Fragmenta. Scholia. Annotationes. Indices. Migne, J.-P. (ed.) (1857). Clementis Alexandrini Opera Quae Exstant Omnia, 2 toms. (= PG 8, 9) Paris: J.-P. Migne. Tom. 1. Cohortatio ad gentes. Paedagogus. Stromata I-IV. Tom. 2. Stromata V-VIII. Quis dives salvetur. Fragmenta. Dindorf, Wilhelm (ed.) (1869). Clementis Alexandrini Opera, 4 vols. Oxonni: e typographeo Clarendoniano. Vol. 1. Ρrotrepticus. Paedagogus. Vol. 2. Stromatum I-IV. Vol. 3. Stromatum V-VIII. Vol. 4. Annotationes. Interpretum. Barnard, P. Mourdant (ed.) (1897). Clement of Alexandria, Quis dives salvetur. Texts and Studies 5/2. Cambridge: Cambridge University Press. :de:Otto Stählin (ed.) (1905–36). Clemens Alexandrinus, 4 bds. (= GCS 12, 15, 17, 39) Leipzig: J. C. Hinrichs. Bd. 1. Ρrotrepticus und Paedagogus. Bd. 2. Stromata I-VI. Bd. 3. Stromata VII-VIII. Excerpta ex Theodoto. Eclogae prophetica. Quis dives salvetur. Fragmente. Bd. 4. Register. Marcovich, Miroslav and Jacobus C. M. van Winden (eds.) (2002). Clementis Alexandrini Paedagogus. Leiden: Brill. Преводи Wilson, William (trans.) (1867). "The Writings of Clement of Alexandria". In Ante-Nicene Fathers, ed. A. Roberts, et al., 2:163–629. (Reprint 1905) New York: Charles Scribner's Sons. Barnard, P. Mourdant (trans.) (1901). A Homily of Clement of Alexandria, Entitled: Who is the Rich Man that is being Saved? London: SPCK. Hort, F. J. A. and Joseph B. Mayor (eds. & trans.) (1902). Clement of Alexandria, Miscellanies Book VII. London: Macmillan. Patrick, John (1914). Clement of Alexandria, 183-85. Edinburgh: Wm. Blackwood. (Exhortation to Endurance, or, To the Newly Baptized; cf. Butterworth 1919, 371 ff.) Butterworth, G. W. (ed. & trans.) (1919). Clement of Alexandria, Exhortation to the Greeks, Rich Man's Salvation, etc. (= LCL 92) Cambridge: Harvard University Press. Casey, Robert Pierce (ed. & trans.) (1936). The Excerpta ex Theodoto of Clement of Alexandria. Studies and Documents 1. London: Christophers. Oulton, J. E. L. and Henry Chadwick (trans.) (1954). Alexandrian Christianity, 40–165. Philadelphia: Westminster Press. (Miscellanies, Books III, VII) Wood, Simon P. (trans.) (1954). Clement of Alexandria, Christ the Educator. Fathers of the Church 23. Washington, D.C.: Catholic University of America Press. Ferguson, John (trans.) (1991). Clement of Alexandria, Stromateis, Books 1–3. Fathers of the Church 85. Washington, D.C.: Catholic University of America Press. Референце Литература Спољашње везе Свети Климент Александријски, Педагог (уводна песма) "Clement of Alexandria" by Francis P. Havey, in the Catholic Encyclopedia, 1908. Charles Bigg and James Donaldson (1911). "Clement of Alexandria". In Chisholm, Hugh (ed.) Encyclopædia Britannica. 6. (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 487–490. Clement's Protrepticus Clement's Stromateis Clement's Paedagogus Hypotyposes The role and view of Scripture in Clement of Alexandria Атињани Светитељи Александријска патријаршија Египатски филозофи


Добро познато и документованo је било то, да је Адолф Хитлер, поседовао хиљаде слика, био је колекционар много година. Његов ранији укус је био нешто сентименталнијег жанра као што су то слике Едвардa Груцнера (Eduard von Grützner) и Карл Спицвега, али касније његово интересовање је порасло, укључујући различите сликаре, различитих националности. Декорацију са сликама које су биле окачене на зидовима у његовом дому у Бергхофу, Ото Дитрих је оставио овакав опис: "Зидови у великој дневној соби зрачиле су сјајним бојама класични 3ff9 х слика Немачких и Италијанских сликара. Изнад огромне декорације камина, висила је слика Мадоне од непознатог Италијанског аутора, са леве стране била је Фоербахова "Нана" и портрет краља Хенрија... са десне стране обнажена девојка Ботичелија, и Белкинова морска нимфа која се игра крај таласа..." Овде је приказан јужни и западни део зида: Jугоисточни део: На источном зиду је гоблен: Даље у круг: После камина, и даље на јужном зиду, налазила се добро позната Ботичелијева слика Рођење Венере: Са десне стране камина налазила се и слика Ђордонеа, Успавана Венера: На западном зиду у ћошку стајала је слика Рушевине Рима непознатог аутора (понекад је стајала другачија слика Нане), могуће познате слике Ђована Панинија: Понекад на истом месту стајала је Фоербахова "Нана": Затим је стајала бронзана фигура Дитрих Екарта: Понекад је стајала и ова верзија Нане: Ово је други гоблен: И на крају огромни глобус и стојећи сат са орлом и свастиком на врху.


source: CulturaX

text: Галерија '73 - Дечја недеља у Галерији Сања Почетна » Догађаји » Књижевни програм » Дечја недеља у Галерији Сања Дечја недеља у Галерији Сања y 13:00 Галерија Сања и Предшколска установа Чукарица организују програме намењене деци узраста од три до пет година. Намера пројекта је укључивање и социјализација деце кроз игру и дружење у оквиру Дечје недеље. Кроз различите акције и активности за децу која нису обухваћена предшколским васпитањем и образовањем, као и развој и реализацију разноврсних додатних програма, тим Предшколске Установе Чукарица настоји да уважи свако дете са територије Чукарице и понуди му прилику за игру и учење у непосредном окружењу. Галерија Сања је уступила простор у коме ће деца у једном уметничком подстицајном окружењу да развијају другарство. Ослањајући се на знање и искуство стечено током пројекта Вртићи без граница 3, Предшколска установе Чукарица, у оквиру Дечије недеље, наставиће да креира и реализује програме кратког трајања у галерији " Сања" у Сремчици.


Title = {Рерихов покрет у Краљевини Југославији},


Тауфон капљице за очи: упутства, рецензије, аналоги - Неарсигхтеднесс - 2018 Таурин је аминокиселина која садржи сумпор који се формира у телу током конверзије цистеина. Стимулише процесе поправке и регенерације код болести дистрофичне природе и болести праћене оштрим поремећајима метаболизма очних ткива. Промовише нормализација ћелијске мембране функција и метаболизам активацију, очување електролита састава цитоплазме акумулирањем калијума јона и калцијум, да се побољшају услови нервног импулса. Након инстилације, апсорбује се у микроквантностима. У ткивима тела практично није подложан оксидацији. У слободној форми се налази у јетри, мишићима, срцу, нервозним, мозаковима у крви (у формираним елементима крви - више него у плазми). Излази из бубрега. Дистрофија рожњаче; катаракте (сениле, дијабетичке, трауматске, зрачење); траума рожњаче (као стимулант репаративних процеса). Дистрофичне лезије ретине очију, укљ. наследна тапероторхинална абиотрофија. Постоје докази о ефикасности Тауфона као средство за смањење интраокуларног притиска код пацијената са глаукомом. У случају комбиноване употребе Тауфона са тимололом, примећено је значајно повећање хипотензивног ефекта. Јачање ефекта постиже се повећањем коефицијента лакоће одлива и смањења производње воденог хумора. Преосетљивост на активну супстанцу или било коју помоћну супстанцу. Са опрезом: трудноће, лактацију, дјеца млађа од 18 година (ефикасност и сигурност нису утврђени). Јер ефикасност и безбедност капљица за очи Тауфон није утврђен, треба користити опрезно током трудноће и дојења. Лек се примењује као инстилација 1-2 капи 2-4 пута дневно током 3 месеца. Курс се понавља у месечном интервалу. Уколико морате истовремено користити друге офталмолошке лекове (капи за очи, итд.), Интервал између Тауфона и других лекова треба да буде најмање 10-15 минута. Утицај на способност вожње возила и других потенцијално опасних механизама. Није препоручљиво возити возила и друге потенцијално опасне механизме приликом примјене капљица капљице Тауфон. У бочицама од 5 или 10 мл. Свака бочица, заједно са поклопцем за капање и упутства за употребу, ставља се у пакет од картона. Свака особа има особину која може утицати на његову судбину. Ово је боја очију. Неоспорно је да људи са небеско плавим очима привлаче више пажње. Ово се односи на власнике црних очију.


Округ Слоп (Северна Дакота) — Википедија, слободна енциклопедија Округ Слоп (Северна Дакота) Слоп (енгл. Slope County) је округ у америчкој савезној држави Северна Дакота.[1] По попису из 2010. године број становника је 727, што је 40 (-5,2 %) становника мање него 2000. године.[1] 764 (99,6 %) 707 (97,2 %) Округ Слоп Амидон • Мармат Преузето из „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Округ_Слоп_(Северна_Дакота)&oldid=10963487“ Категорија: Окрузи Северне ДакотеСакривене категорије: Клице град САДЧланци изузети од оцењивања Навигациони мени العربيةБългарскиBân-lâm-gúBoarischবিষ্ণুপ্রিয়া মণিপুরীDeutschEnglishEspañolEuskaraFrançaisItaliano日本語MagyarNederlandsNorsk bokmålPlattdüütschPolskiPortuguêsRomânăРусскийShqipSrpskohrvatski / српскохрватскиSvenskaTiếng ViệtУкраїнськаاردوWinaray中文 Уреди везе Ова страница је последњи пут измењена 29. април 2015. у 23:00.


“ОСЛОБОЂЕЊЕ” БЕОГРАДА, 20. ОКТОБАР 1944. Маршал Толбухин, командант тзв. “јужно-европског ослободилачког корпуса”, је са црвено-армејцима ушао у Београду још 19. октобра 1944. године. Затим, када га је “ослободио”, позвао је Тита и партизане да у њега дођу, па да сад они наставе даљи посао. Тито и партизани упали су у Београд сутрадан, 20. октобра, и примили власт из руку совјетског маршала. Тај дан су прогласили празником “Ослобођења Београда”, иако су га, уствари, дан раније бољшевици заузели. Терор у Београду 20. октобра 1944. (и наредних дана) био је страшан. Комунисти су вршили масовне ликвидације “србске буржоазије”. Најпре су побијени сви припадници београдске полиције на челу са пуковником Радуловићем, који је Совјетима предао Београд по свим прописима Међународног ратног права. Затим су стрељани чланови Недићеве владе, као и особље владине администрације, почев од министара, па све до последњих чиновника и пристава разних министарстава. Од виђенијих људи побијени су: др Чеда Марјановић, министар правде; др Јово Мијушковић, министар социјалне политике и народног здравља; инж. Добросав Веселиновић, министар пољопривреде; Душан Ђорђевић, министар финансија; и још многи други. Такође је ликвидирано и особље србског Црвеног крста, на челу са др Петром Зецом, који је у време окупације најнесебичније служио србском народу, а нарочито Србима прогнаним из уста 4000 шке “НДХ”. Побијени су и многи претставници србске штампе, на челу са познатим београдским новинаром Јованом–Јоцом Тановићем. А од свих, најгоре је прошла омладина. Када је са својим “пролетерима” упао у Београд, безбожник Пеко Дапчевић је наредио да се сакупи сва београдска омладина. Тада јој је, тако сакупљеној, специфичним партизанским речником, одржао говор, називајући је најпогрднијим именима. Затим је ту младост, без икакве претходне обуке, упутио у пратњи комунистичких политичких комесара у сремску равницу, где су гинули као по наруџби. Слично је било поступљено и са србском омладином из осталих места у Србији. Рачуна се, да је тзв. “Сремски фронт” коштао Србију најмање 120.000 (сто и двадесет хиљада!) НЕВИНЕ СРБСКЕ МЛАДОСТИ. Само у Београду, од “ослобођења” 20. октобра 1944. године до краја рата, убијено је најмање 30.000 (тридесет хиљада!) Срба од којих је велики број учествовао у борби за ослобођење Београда, а међу њима око 60 цењених професора и другог особља београдског Универзитета. 20. октобра 1944, Београд НИЈЕ ослобођен – он је окупиран, и у њему је тада започео терор над часним и родољубивим Србима. Не поновило се! Више од 10.000 Београђана стрељано је крајем октобра 1944 у данима који се славе као „ослобођење Београда“. У овом тексту из Блица стоји да су стрељања почела још 19. октобра, дакле дан пре званичног ослобођења. Грех је почети причу о 20. октобру а не поменути 18. октобар или неки дан пре, када је још увек радило стратиште под Авалом. Једна од тих стрељаних је и девојка из моје породице по којој је моја мајка добила име. Ово је баш згодна прилика да испричам како је моја кева добила име јер то помало говори и о карактеру режима који је владао током рата. Елем, та девојка, сестричина моје мајке, имала је руско име. Непосредно након њеног погубљења моја покојна баба је отишла у општину да пријави име своје тек рођене ћерке. И шта бива. Не допуштају јој да детету да руско име, из политичких разлога. При томе је то традиционално име а не неко новоизмишљено совјетско, типа Тракторка или Машинка. Моја мајка на крају добија слично име а остаје јој надимак по оном првобитном руском. Помен жртвама партизанског терора у Крагујевцу После ослобођења града 21. октобра 1944. године, у фабричком кругу „Заставе” месецима су стрељани најугледнији Крагујевчани, који су по кратком поступку проглашавани за сараднике окупатора. Крагујевац – „Громовића улаз” у „Заставу” био је јуче место подсећања на 21. октобар 1944, када су партизанске јединице, месецима после уласка у град, у кругу фабрике стрељале више од 2.000 Крагујевчана – професора, трго 4000 1074;аца, занатлија, свештеника, предратних политичара... Због „сарадње са окупатором”, они су, пред преким судом, или без икаквог доказивања кривице, осуђени на смрт. Према причама старијих мештана оближњег насеља Пивара, штектање митраљеза чуло се до дубоко у ноћ. Услед бројних притужби, официри Озне, који су руководили стрељањем, наредили су да се отпочне са тихом ликвидацијом „непријатеља народа” – ножем и маљем. За егзекуцију су били задужени припадници 6. бригаде 17. ударне дивизије. http://www.komentar.rs/sip/viewtopic...805f1cb197eaf2


Право својине НИЈЕ неприкосновено! - БЕЗ ИМОВИНЕ можете остати ИАКО НЕМАТЕ ДУГОВЕ · Hronograf.net Насловна Друштво Право својине НИЈЕ неприкосновено! – БЕЗ ИМОВИНЕ можете остати ИАКО НЕМАТЕ ДУГОВЕ 27. октобра 2017. у 13:57 На то, иако многи не знају и не очекују, извриштељи по Закону имају право, наводи РТС. О томе шта се све дешава грађанима који због дугова банкама остају без имовине, добро знају у Удружењу „Ефектива“, коме се недавно обратила породица из Војводине која је, кажу, због стамбеног кредита у швајцарцима изгубила кров над главом. Претходни чланакСветитељка помаже свима: Олтар под отвореним небом ПОСВЕЋЕН СВЕТОЈ ПЕТКИ Наредни чланакКако саградити ЈЕФТИНУ, А КВАЛИТЕТНУ КУЋУ: Најтоплија и НАЈБАЈКОВИТИЈА КУЋА на свету Растко 28. октобра 2017. у 10:54 at 10:54 Правни систем се отео? Законодавци суверено владају и својом памећу исправљају грешке свих претходних система, па и недоследности природних закона!


Владимир Илич Лењин Задаци пролетера у нашој револуцији 11. Совјети радничких, војничких, сељачких и др. депутата нису схваћени не само у том смислу што је већини нејасан њихов класни значај, њихова улога у руској револуцији. Они нису схваћени ни у том смислу да они претстављају нов облик, тачније, нов тип државе. Најсавршенији, најразвијенији тип државе међу буржоаским државама јесте тип парламентарне демократске републике: власт припада парламенту; државна машина, апарат и орган управљања, обична је: стајаћа војска, полиција и чиновништво, фактички несменљиво, привилегисано, које стоји изнад народа. Али револуционарне епохе, почевши од краја XIX века, издижу виши тип демократске државе, државе која у неким односима већ престаје, како Енгелс каже, бити држава, „није држава у правом смислу речи“. То је држава типа Париске комуне, која од народа одвојену војску и полицију замењује директним и непосредним наоружањем самог народа. У томе је суштина Комуне, коју су облагали и оклеветали буржоаски писци, којој су погрешно приписивали, између осталог, и то да има намеру да одмах „уведе“ социјализам. Баш државу таквог типа почела је стварати руска револуција 1905 и 1917 године. Република совјета радничких, војничких, сељачких и др. депутата, које уједињује Сверуска уставотворна скупштина народних претставника или Совјет совјета и т.сл. — ето што већ улази у живот код нас сад, у даном моменту, иницијативом многомилионског народа, који на своју руку ствара демократију какву он хоће, који не чека ни док господа професори-кадети напишу своје пројекте закона за парламентарну буржоаску републику, — ни док се педанти и рутинери ситнобуржоаске „социјал-демократије“, као г. Плеханов или Кауцки, одрекну свог изопачавања учења марксизма у питању о држави. Марксизам се разликује од анархизма тиме што признаје нужност државе и државне власти у револуционарном периоду уопште, у епоси прелаза од капитализма к социјализму напосе. Марксизам се разликује од ситнобуржоаског, опортунистичког „социјал-демократизма“ господе Плеханова, Кауцког и К° тиме што за поменуте периоде признаје нужност не државе као што је обична парламентарна буржоаска република, него државе као што је Париска комуна. Главне разлике између овог другог типа државе и старог типа јесу ове: Од парламентарне буржоаске републике повратак на монархију сасвим је лак (што је и доказала историја), јер остаје нетакнута читава машина угњетавања: војска, полиција, чиновништво. Комуна и совјети радничких, војничких, сељачких итд. депутата разбијају и отстрањују ту машину. Парламентарна буржоаска република скучава, гуши самосталан политички живот маса, њихово непосредно учешће у демократској изградњи целог државног живота одоздо до горе. Са совјетима радничких и војничких депутата — ствар стоји обрнуто. Они репродукују онај тип државе који је изграђивала Париска комуна и који је Маркс назвао пронађеним, „напослетку, политичким обликом у којем се може извршити економско ослобођење трудбеника“. Обично износе против тога: руски народ још није припремљен за „увођење“ Комуне. То је аргуменат феудалаца који су говорили о неприпремљености сељака за слободу. Никаквих преображаја који нису апсолутно сазрели и у економској стварности и у свести огромне већине народа Комуна, тј. совјети радничких и сељачких депутата, не „уводи“, не мисли „уводити“ и не сме уводити. Уколико су јачи економски крах и криза коју доноси рат, утолико је интензивнија потреба за најсавршенијим политичким обликом који олакшава лечење страшних рана које је рат нанео човечанству. Уколико руски народ има мање организационог искуства, утолико одлучније треба да приступа организационој изградњи сам народ, а не искључиво буржоаски политиканти и чиновници с „уносним месташцима“. Уколико брже збацимо са себе старе предрасуде изопаченог од стране господе Плеханова, Кауцког и К° марксизма, псеудомарксизма, уколико ревносније прионемо да помажемо народу да ствара одмах и свугде совјете радничких и сељачких депутата, да узима у своје руке сав живот, уколико више буду господа Љвови и К° отезали сазив Уставотворне скупштине, утолико ће бити лакше народу извршити (преко Уставотворне скупштине или мимо ње ако је Љвов не сазове још за дуго) избор у корист Републике совјета радничких и сељачких депутата. Погрешке у новој организационој изградњи коју остварује сам народ неизбежне су у почетку, али боље је грешити и ићи напред, него чекати док професори-правници које сазива г. Љвов напишу законе о сазиву Уставотворне скупштине и о овековечивању парламентарне буржоаске републике, о угушивању совјета радничких и сељачких депутата. Ако се ми организујемо и вешто поведемо своју пропаганду, не само пролетери него и девет десетина сељаштва биће против поновног успостављања полиције, против несменљивог и привилегисаног чиновништва, против одвојене од народа војске. А једино у томе и јесте нови тип државе. 12. Замена полиције народном милицијом — јесте преображај који произилази из целог тока револуције и који се сад спроводи у живот у већини места Русије. Ми морамо објашњавати масама да је у већини буржоаских револуција обичног типа такав преображај био врло кратког века, и да је буржоазија, чак најдемократскија и републиканска, поново успостављала полицију старог, царистичког типа, одвојену од народа, полицију под командом буржуја, кадру да на све могуће начине угњетава народ. Да би се спречило поновно успостављање полиције, има само једно средство: стварање опште-народне милиције, њено стапање с војском (замена стајаће војске општим наоружањем народа). У таквој милицији морају учествовати сви грађани и грађанке од 15 до 65 година, ако се сме тим отприлике узетим границама старости одредити учешће дечака и девојчица и стараца и старица. Капиталисти морају плаћати најамним радницима, послузи итд. за дане које су ови посветили јавној служби у милицији. Без привлачења жена к самосталном учешћу не само у политичком животу уопште него и к сталној, општој јавној служби не може бити ни говора не само о социјализму него ни о потпуној и чврстој демократији. А функције „полиције“ као што су старање о болесницима, о беспризорној деци, о здравој исхрани итд., уопште не могу бити на задовољавајући начин остварене без равноправности жена на делу, а не само на папиру. Спречити поновно успостављање полиције, привући организационе снаге целог народа стварању опште милиције — то су задаци које пролетаријат мора носити у масе у интересу чувања, учвршћивања и развијања револуције. Следеће поглавље


text: Гелтахт Садржај Регије[уреди] Ове области се пре свега налазе на простору западне Ирске и то у грофовијама (окрузима) Донегол, Мејо, Голвеј, Кери и Корк као и на мањим просторима јужног дела округа Вотерфорд те на истоку земље у округу Мид. Свеобухватно, на поменутим просторима живи око 86000 људи, који сви практично говоре енглеским језиком као другим поред матерњег ирског, или им је чак енглески језик матерњи. Историја[уреди] Гелтахт је успостављен неколико година након формалне независности Ирске 1929. године. При успостављању Гелтахта дошло је до категоризације те је уведена разлика између тзв. fíor-Ghaeltachtaí („прави гелтахт“) и breac-Ghaeltachtaí („шарени гелтахт“). Разлика се састојала у томе да је проценат становништва који говори ирским језиком у fíor-Ghaeltachtaí већи. Убрзо се испоставило да су границе успостављених области биле превише широко повучене те је успостављање управе и спровођење разумне језичке (говорне) политике било немогуће, јер је број англофоног становништва који ту живи био у ту сврху превише велики. Из овог разлога је гелтахт 1956. године поново дефинисан и то у доста мањим границама него 1929. године. Том приликом је и разлика између fíor-Ghaeltachtaí и breac-Ghaeltachtaí нестала. У овим границама се гелтахт и данас налази. Ипак се и данас намеће проблем чињеницом да говорници ирског језика чине стварну већину само у мањим деловима гелтахта. У већини делова гелтахта су обе групе говорника (ирског као и енглеског) изједначене, чак у одређеним деловима англофоно становништво чини већину. Оваква ситуација је делимично настала и због новчане подршке коју добијају становници гелтахта, која привлачи и становнике места која се граниче са гелтахтом у којима енглески доминира. Ти становници у великом броју случајева не баратају ирским нити су спремни да га науче у оној мери у којој је неопходан у свакодневици. Проблеми[уреди] Још један од проблема гелтахта представља тзв. fish-bowl effect (енг.„ефекат акваријума“). Сваке године велики број ученика, студената и заинтересованих, великим делом и из САД, посети гелтахт како би изучавали ирски језик и тобоже доживели традиционалан начин живота житеља. Оваква врста путовања је великим делом заснована на идеологији 1920-их до 1960-их година по којој је сељак ирског говора, који живи традиционалним начином живота на просторима западне Ирске уздигнут у митски симбол исконског ирског националног идентитета. Иако данас, као ни минулих деценија, овој идеологији много тога није ишло на руку, она је још увек жива у националној свести Ираца. Са једне стране то доводи до повећаног коришћења енглеског језика у гелтахту, јер већина посетилаца долази са тог говорног подручја. Такође се и у свакодневним ситуацијама између туриста и мештана, учтивости ради, користи енглески. Са друге стране се становници гелтахта осећају „посматраним“ од стране посетилаца, те мисле да их ови на њих гледају као на „дивљаке“ или некакве простаке (стварни fish-bowl effect). Већина житеља гелтахта не гледа на себе као на традиционалније и конзервативније људе у односу на суседе ван гелтахта. Ова врста туризма је заједно са државном новчаном подршком коју добијају житељи довела до релативног благостања на територији гелтахта које превазилази оно на суседним регијама које се граниче са гелтахтом. Са једне стране то релативно благостање осигурава опстанак великог броја становника, самим тим и ирског језика уопште. Са друге стране привлачи велики број говорника енглеског језика у гелтахт. Скупа гледано, чак површно посматрање проблема даје компликовану мрежу позитивних и негативних фактора који делују на ирски језик у гелтахту у целини. Култура[уреди] И поред горе наведених противречности, гелтахт обилује низом културних карактеристика који овај простор сврставају у једну недељиву културну целину. Ова чињеница је поткрепљена свешћу последњег носиоца ирског језика. Ипак поменуте културне карактеристике не почивају само на остацима „старе ирске културе“ која је постојала до 16. и 17. века. Данас је веома тешко раздвојити те тзв.„традиционалне“ културне карактеристике од оних које су настајале касније под разним другим утицајима. Музика[уреди] Једна од најпрепознатљивијих карактеристика јесте постојање живе музичке традиције. Док се инструментална музика не разликује посебно од традиционалне инструменталне музике у другим деловима Ирске, постојање културе певања не разликује се само по чисто музичким карактеристикама већ је дубоко укорењена у свести становника гелтахта. Такозвану „Sean-nós“ традицију негује велики број људи. Нису ретки спонтани наступи на слављима, у кафанама или при разноразним другим приликама. Мушкарци и жене који имају добар глас, технику, а при томе знају и велики број песама уживају велики углед међу становништвом, и од стране млађих нараштаја. Књижевност[уреди] И на пољу књижевности гелтахт ужива велики углед. Посебно област Corca Dhuibhne на полуострву Дингл у округу Кери је изродила велики број писаца. Књижевност гелтахта се често критикује како се налази ухваћена у свакидашњим романтичарским клишеима и структурама, и како се не труди да ухвати корак са модерним литерарним трендовима. Тиме делимично стоји насупрот модерној ирској књижевности која се развија од 1960-их година под урбаним и утицајем отворености свету. Управа[уреди] Údarás na Gaeltachta је задужена за културни, друштвени и привредни развој гелтахта.[3] Она ради удружено са Department of Community, Rural and Gaeltacht Affairs[4] који се поред других послова бави развојем гелтахта и спровођењем језичке политике. Медији[уреди] Посебан радио-програм на ирском језику емитује Raidió na Gaeltachta који је у оквиру Radio Telefís Éireann (RTÉ)- званичног јавно-правног гласила Републике Ирске. Поред радија постоји и двојезични телевизијски канал TG4. Извори[уреди] Литература[уреди] - Advisory Planning Committee of Bord na Gaeilge (An Bord Pleanála): The Irish Language in a Changing Society: Shaping The Future. 1986. - Reg Hindley: The Death of the Irish language. A Qualified Obituary. London, New York 1990. - Pádraig Ó Riagáin: Language Policy and Social Reproduction, Ireland 1893-1993. (Oxford Studies in Language Contact), Oxford 1997.


10 неопходних савјета за путовање у Кини | RS.MichaelrMccartySpalmBeach.com За година, Кина је потпуно затворен за странце и вероватно није земља која би сте желели да посетите, чак и ако би могао. Сада, међутим, Кина је отворен за бизнис и туристима, и чини фасцинантан дестинацију за одмор. Бити упозорени мада, Кина је веома другачија земља од онога што се већина људи навикли, тако да прочита ових десет савете за путовање, ако се мисли на узимање пут у Кини: 1. Сазнајте неколико фразе у Мандарин Бићете потпуно запањени колико одушевљени локални људи ће бити од вас што је покушај да се разговара у Мандарин. Чак и ако је то само неколико речи, бићете добро награђени са великим, топли осмех на своје напоре. ( 'Ни Хао "значи" здраво ".) 2. Хаггле у продавницама Ако изгледа као странац, затим продавци често задигни цену, само за вас! Очекујте трговаца на почетку тражио десет пута цени која су заиста спремни да прихвате и да буду спремни да преговарају. 3. Узмите ВЦ ткиво са вама! Када одете у куповину или разгледања, увек пацк мали пакет тоалет ткива у торбу. Већина кинеских јавни тоалети не снабдева, тако да ће морати да се сами. 4. Немојте примати поклоне, одмах Када понуђен поклон у Кини, то је пристојно одбити на први поглед. То је начин да се покаже понизност и своју захвалност да је та особа отишла у невољи куповине ти поклон. 5. Будите спремни за упорних уличне продавце Улични продавци могу бити врло упоран и агресивни у својим настојањима да се да купују од њих. Само ходај и покушати да их игнорише, јер често роба ће бити пиратски ДВД-а или лажне сатове. Добар израз да знам Овај-Иао, који се изговара "Бу-иаув", што значи "не желим". 6. Интернет је цензурисан Немојте очекивати да ће бити задржавање Фацебоок Паге уп то дате на свом кинеском одмор, јер интернет је цензурисана у Кини. Интернет је доступан, али сајтови као што су Фацебоок, Твиттер и страним вестима су забрањене у Кини. 7. Реал Кинеска храна није исто као што сте добили у Европи и САД Немојте очекивати да ће бити у стању да нареди слатко и кисело пилетине и посебну рижа у Кини! Кинеска храна је одлична, али то није исто као што наћи у западним кинеским ресторанима. Исто тако, да искусе најбоље кинеске кухиње, посетите ресторане који су мештани се и не једу оне посебно подешен за регрутовање туристима. 8. Луксузна роба је веома скупо Луксуз, бренд под називом роба је изузетно скупо у Кини, због кинеског порез на луксуз. Ако желите неке распродаје, па се прошеташ до Хонг Конга. 9. Немојте пити воду! Текућа вода није уопште способан да пије у Кини, тако да увек купујемо флаширану воду за пиће. Такође, је Кина изузетно заузет место и, са великим бројем људи, локално становништво и посетиоце из других земаља. Увек је добра идеја да се спакујем неке средство за дезинфекцију руку, да би се бациле на одстојању. 10. Припремите се за културни шок У многим градовима данас, можете ходати испред вашег хотела и одмах осећају као код куће. Је Кина фантастично место за посету, али су знаменитости, звуци и култура, се веома разликује од многих других земаља. Који су ваши омиљени Цхина травел типс?