text: Словачка (), или званично Словачка Република (), континентална је држава у централној Европи, која се у геополитичком оквиру сврстава у земље источне Европе. Граничи се са Аустријом и Чешком на западу, са Пољском на северу, Украјином на истоку и Мађарском на југу. Главни и највећи град је Братислава, а следе је Кошице. Од 2004. године пуноправна је чланица Европске уније. Службени језик је словачки који припада словенској језичкој групи. Словенска племена су се доселила на територију данашње Словачке током 5. и 6. века. Током историје територија данашње Словачке је била у саставу многих држава, од Самовог царства из 7. века које је представљало прву организовану словенску државну заједницу па све до Чехословачке у 20. веку. Као независна и марионетска државна творевина Словачка је егзистирала од 1939. до 1944. године под патронатом нацистичке Немачке. Словачка је високоразвијена привреда са изразито високом стопом раста. Од 1. јануара 2009. Словачка је чланица Еврозоне и користи „евро“ као своју валуту. Словачка је чланица и НАТО пакта. Историја Пре 5. века Од 450. године п. н. е., територију данашње Словачке насељавали су Келти, који су саградили моћна утврђења у Братислави и Липтову. Сребрни новчић с ликом Бијатека је први писани траг у Словачкој. Од 6. године, уз развој Римског царства на обалама Дунава ствара се ланац предстража, а у Девинском замку је подигнута прва хришћанска црква северно од Дунава. Варварска Краљевина Ванијус, коју је основало германско племе Квади, се налазила на западним и средишњим територијама данашње Словачке од 20. до 50. године. Словенске државе Словени територију Словачке насељавају у 5. веку. Западна Словачка је била средиште Самовог Царства у 7. веку. Словачка држава по именом Кнежевина Нитра настаје у 8. веку, а њен владар Прибина (825—830, око 840—861) је 828. године у Нитри подигао прву хришћанску цркву међу Западним и Источним Словенима. Заједно са суседном кнежевином Моравском, ствара Великоморавску Кнежевину 833. године. Највећи развој Кнежевина достиже доласком светих Ћирила и Методија 868. г, током владавине кнеза Растислава (846—870) и територијалном експанзијом под краљем Сватопулоком (871—894). Краљевина Угарска Током 925. године новоформирана Угарска држава је завладала данашњом југозападном Словачком. Крајем 10. века, ова територија постаје део растуће Угарске кнежевине (од 1000. године Краљевина Угарска). Већи део Словачке постаје део Краљевине Угарске око 1100. год, а североисточни делови око 1400. године. Словачке насеобине пружале су се од северних и југоисточних делова данашње Мађарске, док су Мађари почели да насељавају јужни део Словачке. Етничка структура је постала још разноврснија доласком Карпатских Немаца (од 13. века), Влаха (од 14. века) и Јевреја. Већи део становништва страда инвазијом Монгола 1241. и повременим несташицама хране. Међутим, средњовековна Словачка се одликовала новооснованим градовима, стеновитим тврђавама и развојем уметности. 1467. године Матија Хуњади оснива први универзитет у Братислави, који није дуго радио. Хабзбуршка монархија Након експанзије Османског царства према Угарској, она губи независност, а њену територију деле Османско царство и Хабзбуршка монархија. Након османског заузимања Будима почетком 16. века, средиште Краљевине Угарске померено је према Словачкој и Братислава постаје престоница хабзбуршке Угарске 1536. године. Велики број Мађара преселио се у Словачку да би избегли свирепост османске власти. На тај начин пропорција Словака у хабзбуршкој Угарској је постала мања. Османски ратови и учестале буне против Хабзбуршке Монархије су нанеле огромну штету, нарочито у руралним срединама. После повлачења Турака из Панонске низије у 18. веку, словачки утицај се смањио у хабзбуршкој Угарској, а престоница је поново постала Будимпешта 1848. године. Са тежњама ка отцепљењу од угарског дела Аустроугарске монархије, Словаци су подржавали Хабзбуршке владаре против Мађара у њиховим сукобима. Због овога, током периода под Аустроугарском (1867—1918), Словаци су били под релативном културном репресијом у форми мађаризације коју је спроводила угарска власт. 20. век Године 1918. територија Словачке постаје део Чехословачке, што је потврђено мировним уговорима у Сен Жермену и Тријанону. Током периода који је уследио након распада Аустроугарске, Словачку је напала Мађарска Совјетска Република и на једној трећини Словачке, на кратко време ствара се Словачка Совјетска Република. Чехословачка је непрестано била под притиском ревизионистичких влада Немачке и Мађарске, све до 1939. године и потписивања Минхенског споразума. Под притиском нацистичке Немачке, Словачка је прогласила независност 14. марта 1939. На челу државе су били Јозеф Тисо и Војтех Тука. Прва Словачка Република је постала немачки савезник. 1944. године антинацистички покрет отпора организује жестоку побуну, познату као Словачки национални устанак. После Другог светског рата, Чехословачка се поново формира и као таква потпада под совјетски утицај и њен Варшавски пакт. 1969. постаје федерација Чешке Социјалистичке Републике и Словачке Социјалистичке Републике. Падом комунистичког режима у Чехословачкој 1989. године након мирне Плишане револуције, уследило је поновно раздвајање државе на Чешку Републику и Републику Словачку која је постала члан Европске уније маја 2004. године. Државни симболи Химна Словачке је песма „Nad Tatrou sa blýska“ („Изнад Татре севају муње“), која је представљала Словачку у химни некадашње Чехословачке. Грб Словачке чини сребрни (бели) двоструки (лоренски) крст на црвеној позадини, који је смештен на централном од три „брда“, која представљају три словачке планине: Ниске Татре, Високе Татре и Мале Фатре. Заставу Словачке чине три хоризонталне линије: бела (на врху), плава (у средини) и црвена (на дну). На застави се обавезно налази и грб Словачке који је смештен у средини близу копља. Становништво Словачка има, по најновијем попису 2001, 5.379.455 становника од којих су Словаци 4.614.854 или 85,8%, други по бројности су Мађари са 520.528 припадника или 9,7%, следе Роми са 89.920 припадника и 1,7%, Чеси 44.620 (0,8%), Русини 24.201 (0,4%), Украјинци 10.814 (0,2%), Немци 5.405, Пољаци 2.602, Моравци 2.348, Руси 1.590, Бугари 1.179, Хрвати 890, Срби 434, Јевреји 218, остали народи 5.350 и непознате националности 54.502. Урбаног становништва је око 60%. Етнички састав Укупно - 5.397.036 Словаци - 4.352.775 (80,7%) Мађари - 458.467 (8,5%) Роми - 105.738 (2%) Русини - 33.482 Чеси - 30.367 Украјинци - 7.430 Језички састав Верски састав Словачка је прилично верска држава, посебно у односу на суседну Чешку. Словачки Устав гарантује слободу вероисповести. Већина словачких грађана 69% су католици, друга по величини група су протестанти (11%, лутерани (углавном Словаци) и реформисана (углавном Мађари)), гркокатолика има 4%, и православаца 1%. Највећи градови Политика На челу Словачке се налази председник, који се бира директним гласањем на мандат у трајању од 5 година. (Последњи избори су одржани у марту 2019. године.) Највећа извршна власт лежи у рукама премијера (председника Владе), који је обично вођа најбројније странке или коалиције у Скупштини. Премијера поставља председник, који потом, на премијеров предлог, именује остале чланове Владе. Највише Словачко законодавно тело је једнодомна Скупштина (Národná rada Slovenskej republiky), која има 150 места. Посланици се бирају на четворогодишњи мандат, по пропорционалном систему. Устав Словачке Републике ратификован је 1. септембра 1992. године, а ступио је на снагу 1. јануара 1993. године. Измењен је у септембру 1998. како би се омогућио директан избор председника и поново у фебруару 2001. због услова за пријем у ЕУ. Грађанскоправни систем је заснован на аустроугарским законицима. Законски кодекс је измењен да би био у складу са обавезама Организације за европску безбедност и сарадњу (ОЕБС) и да би се уклонила марксистичко-лењинистичка правна теорија. Словачка прихвата обавезну надлежност Међународног суда правде са резервом. Највишу судску власт у Словачкој има Уставни суд (Ústavný súd). Чини га 13 чланова, које именује председник од људи које је предложила Скупштина. Словачка, односно њена војска, је приступила НАТО пакту 29. март 2004. а 1. маја исте године, са још десет земаља бившег источног блока, ушла је у Европску унију. Административна подела Словачка је подељена на 8 Виших Земаљских Целина (, скраћено VÚC) односно 8 Самоуправних Крајева (): Братиславски крај () (главни град: Братислава) Трнавски крај () (главни град: Трнава) Тренчински крај () (главни град: Тренчин) Њитрански крај () (главни град: Њитра) Жилински крај () (главни град: Жилина) Банскобистрички крај () (главни град: Банска Бистрица) Прешовски крај () (главни град: Прешов) Кошички крај () (главни град: Кошице) Сваки од ових крајева подељен је на више округа (), којих данас има 79. Географија Словачка се налази између 47° и 50° северне ширине и 16° и 23° источне географске дужине. Словачки пејзаж је познат првенствено по својој планинској природи, са Карпатским планинама које се протежу кроз већи део северне половине земље. Међу овим планинским ланцима су високи врхови области Фатра-Татра (укључујући планине Татре, Велику Фатру и Малу Фатру), словачке рудне планине, словачке централне планине или Бескиде . Највећа низија је плодна Дунавска низија на југозападу, а затим Источнословачка низија на југоистоку. Шуме покривају 41% површине словачке земље. Државе са којима се Словачка граничи су: Пољска, Украјина, Мађарска, Аустрија и Чешка. Површина државе износи 49.035 km2. Геологија и рељеф Словачка је претежно планинска земља, са Карпатским планинама које се простиру преко северних и средишњих делова земље. Низије су у Словачкој углавном концентрисане у јужним и југозападним деловима земље, тачније у долини Дунава. Међу планинама се посебно истичу Татре, које су познати скијашки центар, али њихова језера и камените удолине привлаче посетиоце током целе године. Над њима доминира и највиши врх Словачке Герлаховски Штит (Gerlachovský štít) са својих 2.654 m надморске висине. Поред Дунава веће долине праве Вах (Váh) и Хрон (Hron). Воде Већина река извире у словачким планинама. Неки пролазе само кроз Словачку, док други чине природну границу са околним земљама (више од ). На пример, Дунајец ( ) на северу, Дунав ( ) на југ или на Мораву ( ) на Запад. Укупна дужина река на територији Словачке је . Најдужа река у Словачкој је Вах ( ), најкраћа је Чиерна вода. Друге важне и велике реке су Мијава, Нитра (), Орава, Хрон ( ), Хорнад ( ), Слана ( ), Ипељ (, чинећи границу са Мађарском), Бодрог, Лаборец, Латорицу и Ондаву. Највећи проток у словачким рекама је током пролећа, када се снег топи са планина. Једини изузетак је Дунав, чији је проток највећи током лета када се снег топи у Алпима. Дунав је највећа река која протиче кроз Словачку. Дунаву притичу Вах, Нитра, Морава и друге реке. Флора и фауна Словачка је потписала Конвенцију из Рија о биолошкој разноликости 19. маја 1993. године, а постала је потписница конвенције 25. августа 1994. Касније је израдила Националну стратегију и акциони план за биодиверзитет, који је конвенцијом примљен 2. новембра 1998. Географски положај Словачке одређује богатство разноврсности фауне и флоре. На њеној територији описано је више од 11.000 биљних врста, скоро 29.000 животињских врста и преко 1.000 врста протозоа. Ендемски биодиверзитет је такође чест. Словачка се налази у биому умерених широколисних и мешовитих шума и копнених екорегиона панонских мешовитих шума и карпатских планинских четинарских шума. Са променом надморске висине, вегетациона удружења и животињске заједнице формирају висинске нивое (храст, буква, смрча, шикарски бор, алпске ливаде). Шуме покривају 44% територије Словачке. Земља је имала средњу оцену индекса интегритета шумског пејзажа 2019. од 4,34/10, што је сврстава на 129. место у свету од 172 земље. Што се тиче састава шума, 60% су листопадне, а 40% четинарске. Појава животињских врста је снажно повезана са одговарајућим типовима биљних асоцијација и биотопа. У Словачкој је забележено преко 4.000 врста гљива. Од тога, скоро 1.500 су врсте које формирају лишајеве. Неке од ових гљива су несумњиво ендемичне, али се не зна довољно колико их има. Од врста које стварају лишајеве, око 40% је на неки начин класификовано као угрожено. Око 7% је изумрло, 9% угрожено, 17% рањиво, а 7% ретко. Статус очувања гљива које не формирају лишајеве у Словачкој није добро документован, али постоји црвена листа за њене веће гљиве. Клима Словачка клима је између умерене и континенталне климатске зоне са релативно топлим летима и хладним, облачним и влажним зимама . Температурни екстреми су између иако температуре испод су ретке. Време се разликује од планинског севера до равница на југу. Најтоплији регион су Братислава и јужна Словачка где температуре могу достићи лети, повремено до у Хурбанову. Током ноћи температуре падају до . Дневне температуре зими у просеку су у распону од до . Током ноћи може бити смрзавање, али обично не испод . У Словачкој постоје четири годишња доба, свако годишње доба (пролеће, лето, јесен и зима) траје три месеца. Сув континентални ваздух доноси летње врућине и зимске мразеве. Насупрот томе, океански ваздух доноси падавине и смањује летње температуре. У низинама и котлинама често има магле, нарочито зими. Пролеће почиње 21. марта и карактерише га хладније време са просечном дневном температуром од у првим недељама и око у мају и у јуну. У Словачкој су време и клима у пролеће веома нестабилни. Лето почиње 22. јуна и обично га карактерише топло време са дневним температурама преко . Јул је најтоплији месец са температурама од око 37 до 40 степени, посебно у регионима јужне Словачке - у урбаним областима Комарно, Хурбаново или Штурово. Могућа је појава пљускова или грмљавине због летњег монсуна званог Медардова квапка. Лето у северној Словачкој је обично благо са температурама око (мање у планинама). Јесен у Словачкој почиње 23. септембра и углавном је карактерише влажно време и ветар, иако прве недеље могу бити веома топле и сунчане. Просечна температура у септембру је око , у новембру до . Крајем септембра и почетком октобра је суво и сунчано доба године (тзв. Индијско лето). Зима почиње 21. децембра са температуром од -5 до -10 степени. У децембру и јануару обично пада снег, ово су најхладнији месеци у години. На нижим надморским висинама снег се не задржава целе зиме, прелази у отопљење и мраз. Зиме су хладније на планинама, где снег обично траје до марта или априла, а ноћне температуре падају до и хладније. Национални паркови У Словачкој постоји девет националних паркова: Привреда Иако се БДП Словачке углавном базирана на терцијарном (услужном) сектору, индустријски сектор такође игра важну улогу у њеној економији. Главни индустријски сектори су производња аутомобила и електротехника . Од 2007. Словачка је највећи светски произвођач аутомобила по глави становника, са укупно 1.090.000 произведених аутомобила у земљи само у 2018. години. 275.000 људи је директно и индиректно запослено у аутомобилској индустрији. Тренутно постоје четири фабрике за склапање аутомобила и пета у изградњи: Фолксваген у Братислави, ПСА Пежит Цитроен у Трнави, фабрика Киа Моторс у Жилини и Јагуар Ланд Ровер у Нитри. Волво ће производити електричне аутомобиле у новој фабрици у Словачкој, изградња би требало да почне 2023. године, а серијска производња почиње 2026. године. Хјундаи Мобис у Жилини је највећи добављач за аутомобилску индустрију у Словачкој. Од компанија из области електротехнике, Фокцон има фабрику у Нитри за производњу ЛЦД телевизора, Самсунг у Галанта за производњу компјутерских монитора и телевизора. Словнафт са седиштем у Братислави са 4.000 запослених је рафинерија нафте са капацитетом прераде од 5,5 до 6 милиона тона сирове нафте годишње. Произвођач челика US Steel у Кошицама је највећи послодавац на истоку Словачке са 12.000 запослених. ЕСЕТ је компанија за ИТ безбедност из Братиславе са више од 1.000 запослених широм света. Њихове филијале послују у Сједињеним Америчким Државама, Ирској, Уједињеном Краљевству, Аргентини, Чешкој Републици, Сингапуру и Пољској. Последњих година у Братислави су напредовала услужна и високотехнолошка предузећа. Многе глобалне компаније, укључујући ИБМ, Делл, Леново, АТ&Т, САП АГ и Аццентуре, овде су изградиле спољне и сервисне центре. Разлози за прилив мултинационалних корпорација укључују близину Западне Европе, квалификовану радну снагу и високу густину универзитета и истраживачких објеката. Остале велике компаније и послодавци са сједиштем у Братислави укључују: Amazon, Slovak Telekom, Orange Slovensko, Slovenská sporiteľňa, Tatra banka, Doprastav, Hewlett-Packard Slovakia, Henkel Slovensko, Slovenský plynárenský priemysel, Microsoft Slovakia, Mondelez Slovakia, Whirlpool Slovakia и Zurich Insurance Group Slovakia. Географски положај Братиславе у средњој Европи допринео је да Братислава буде раскршће за међународни трговински саобраћај. Разни древни трговачки путеви, попут Ћилибарског пута и Дунавског пловног пута, пресецали су територију данашње Братиславе. Данас је Братислава друмско, железничко, водено и ваздушно чвориште. Туризам Словачка има природне пејзаже, планине, пећине, средњовековне замкове и градове, народну архитектуру, бање и скијалишта која привлаче туристе. Више од 5,4 милиона туриста посетило је Словачку 2017. године, Најатрактивније дестинације су главни град Братислава и Високе Татре. Највише посетилаца долази из Чешке (око 26%), Пољске (15%) и Немачке (11%). Словачка има много двораца, од којих је већина у рушевинама. Најпознатији замкови укључују замак Бојнице (често се користи као место снимања), замак Спиш (на листи Унеска), Оравски замак, замак Братислава и рушевине Дјевинског замка. Замак Чахтице је некада био дом најплодније серијске убице на свету, крваве даме Ержебет Батори. Положај Словачке у Европи и прошлост земље (део Краљевине Мађарске, Хабзбуршке монархије и Чехословачке ) учинили су многе градове сличним градовима у Чешкој (као што је Праг ), Аустрији (као што је Салцбург) или Мађарској (као што је Будимпешта). У многим градовима очуван је историјски центар са бар једним тргом. Велики историјски центри налазе се у Братислави, Тренчину, Кошицама, Банској Штјавњици, Љевочи и Трнави. Последњих година историјски центри су рестаурирани. Историјске цркве се могу наћи у готово сваком селу и граду у Словачкој. Већина их је изграђена у барокном стилу, али има и много примера романичке и готичке архитектуре, на пример Банска Бистрица, Бардејов и Спишка Капитула . Базилика Светог Јакова у Левочи са највишим дрворезбареним олтаром на свету и црква Светог Духа у Жехри са средњовековним фрескама налазе се на Унесковој листи светске баштине. Конкатедрала Светог Мартина у Братислави служила је као крунидбена црква за Краљевину Мађарску. Најстарији сакрални објекти у Словачкој потичу из великоморавског периода у деветом веку. Веома драгоцене грађевине су комплетне дрвене цркве северне и североисточне Словачке. Већину су градили од 15. века па надаље католици, лутерани и припадници цркава источног обреда. Туризам је један од главних сектора привреде Словачке, иако је још увек недовољно развијен. Заснован је на домаћем туризму, пошто су већина туриста словачки држављани и становници који путују ради разоноде унутар земље. Братислава и Високе и Ниске Татре су најпрометније туристичке станице. Остале популарне туристичке дестинације су градови и места Кошице, Банска Штиавница или Бардејов, као и бројни национални паркови, као што су Национални парк Пиенини Мала и Велика Фатра, Национални парк Полонини или Национални парк Словачки рај, између осталих. Пећине отворене за јавност углавном се налазе у северној Словачкој. Дрини је једина пећина у западној Словачкој која је отворена за јавност. Добшина ледена пећина, Демановска ледена пећина, Демановска пећина слободе, Белианска пећина или пећина Домица су међу најпопуларнијим туристичким станицама. Арагонитна пећина Октинска, смештена у централној Словачкој, једна је од само три арагонитне пећине на свету. У Словачкој се налазе хиљаде пећина, од којих је тринаест отворено за јавност. Словачка је позната и по бројним бањама. Пјештани је највећи и најпрометнији бањски град у земљи, који привлачи многе посетиоце из земаља Залива, углавном Уједињених Арапских Емирата, Катара, Кувајта и Бахреина. Бардејов, Тренчинске Тјеплице, Турчјанске Тјеплицее и Рајецке Теплице су други велики бањски градови. Неки познати мањи бањски градови и села су Штос, Чиж, Дудинце, Ковачова, Њимница, Смрдаки, Лучки и Вишње Ружбахи, између осталих. Типични сувенири из Словачке су лутке обучене у народне ношње, керамички предмети, кристално стакло, резбарене дрвене фигуре, чрпаке (дрвени врчеви), фујаре (народни инструмент на Унесковој листи) и валашке (украшена народна секира) и изнад свега направљени производи. од кукурузне љуске и жице, нарочито људских фигура. Сувенири се могу купити у радњама које води државна организација ÚĽUV (Ústredie ľudovej umeleckej výroby — Центар за народну уметничку производњу). Ланац продавница Диело продаје дела словачких уметника и занатлија. Ове продавнице се углавном налазе у градовима. Празници 1. јануар — Дан Словачке Републике (Deň vzniku Slovenskej republiky) 1993, Нова Година. 6. јануар — Православни Божић и Три Краља. Март, Април - Велики петак (Veľkonočný piatok ); Велики понедељак (Veľkonočný pondelok). 1. мај — Празник Рада (Sviatok práce) 1886. 8. мај — Дан Победе над фашизмом (Deň víťazstva nad fašizmom) 1945. 5. јул — Дан св. Ћирила и св. Методија (Sviatok svätého Cyrila a Metoda) 863. 29. август — Дан Устанка (Výročie SNP) 1944. 1. септембар — Дан Уставности (Deň Ústavy Slovenskej republiky) 1992. 15. септембар — Дан Девице Марије (Sviatok Panny Márie Sedembolestnej, patrónky Slovenska), заштитнице Словачке. 1. новембар — Дан Свих Светих (Sviatok všetkých svätých), Задушнице. 17. новембар — Дан борбе за слободу и демократију (Deň boja za slobodu a demokraciu) 1939/1989. 24. децембар — Бадње вече (Štedrý deň). 25. децембар — Први дан Божића (1. sviatok vianočný). 26. децембар — Други дан Божића (2. sviatok vianočný). Види још , област у југоисточној Моравској, на граници са Словачком и Аустрије Спорт у Словачкој Култура Словачке Референце Спољашње везе Словачка Скупштина - Národná Rada Председник Словачке Министарство Иностраних Послова (Подаци о амбасадама, конзулатима и визама) Slovakia.org - Општи подаци о Словачкој Slovensko.com - Водич за Словачку са мноштвом корисних података и дневним вестима Slovakia.com - Разни туристички подаци (Листа Хотела) Slovensko.org - Информације о смештају (Хотели, Пансиони, Приватан смештај) Slovakia today - English-language online newspaper Државе у Европи Средња Европа Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније Континенталне земље


source: wikipedia

text: 1896. је била преступна година. Догађаји Јануар 4. јануар — Јута је примљена у Унију као 45. америчка савезна држава. Фебруар 1. фебруар — У Торину је премијерно изведена Пучинијева опера Боеми. Март 1. март — Етиопска војска краља Менелика II је победила Италијане у одлучујућој бици код Адве, чиме су окончане италијанске претензије у Првом италијанско-абисиниском рату. 1. март — Француски физичар Анри Бекерел је открио радиоактивност када је изложио фотографске плоче уранијуму. Април 6. април — У Грчкој су отворене прве модерне Олимпијске игре. 7. април — Арктичка експедиција коју је предводио норвешки истраживач Фритјоф Нансен је стигла до 86°13,6' СГШ. Мај 18. мај — Врховни суд САД је пресудио у случају Плеси против Фергусона да је доктрина „одвојени, али једнаки“ у складу са америчким уставом. Јун Јул Август 27. август — Почео је и завршио се Енглеско-занзибарски рат, најкраћи рат у историји ратовања. Октобар 26. октобар — Потписан је споразум у Адис Абеби којим је успостављен мир између Италије и Абисиније. Новембар 3. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Републиканске странке, Вилијам Макинли, победио је кандидата Демократске странке, Вилијама Џенингса Брајана. Децембар Датум непознат Википедија:Непознат датум — Београд, одржана прва биоскопска представа у кафани „Код златног крста“ 6. јуна Рођења Јануар 1. јануар — Вукић Мићовић, српски хемичар, ректор Београдског универзитета и академик САНУ. 2. јануар — Ђузепе Енричи, италијански бициклиста. (†1968) Фебруар 26. фебруар — Андреј Жданов, совјетски политичар. († 1948) Април 3. април — Николај Сејмонов, руски физичар и хемичар. (†1986). Јул 14. јул — Буенавентура Дурути, шпански револуционар и анархиста. (†1936) Август 15. август — Герти Кори, америчка биохемичарка и добитница Нобелове награде за физиологију (†1957) Новембар 20. новембар — Алија Алијагић, комунистички револуционар. († 1922) Децембар 1. децембар — Георгиј Жуков, маршал Совјетског Савеза 27. децембар — Маурис де Вале, белгијски бициклиста. (†1952). Смрти Фебруар 8. фебруар — Георгије Николајевић митрополит СПЦ (†1807) 20. фебруар — Милош Миле Димитријевић, српски правник, политичари председник Матице српске (*1824) Мај 1. мај — Насир ел Дин Шах Каџар, персијски краљ Јул 13. јул — Фридрих Кекуле, немачки хемичар (*1829) Децембар 1890-е 91896


Изетбеговић: Све што сам тражио, Турци су испунили


ФК «Нива» Тернопіль - Форум: HbccpjrfwAqgzmfyl HbccpjrfwAqgzmfyl 26 December 2019, 05:03 #1 Вице376.9BettLaboCaroЕрмаAshcLiviPercAlod VERIРомаCollTescпредАртиРоссДемипредКосм сколWillFabiХофмCarlFideЛебеДеряNutoПетр NeedPapaEricQuelптицMikaWillXVIIКлайbert самиStevTescFamiАксеХафиPushErneCotoТекс БардLineГаврстудлитеотдеАлмаРепиLinkAdio ArisЕфреmailстихPeteКузьNicoFunkCotoPush SnowFeliMODOФормFeliSelaSharNatuДерюPhil RondCircМайоEricшколOZONначиHaruXVIIСоде украЯкимPhilZonePoinViveRaymZoneсереRusi ZoneZoneZoneZoneZoneZoneZoneInviZoneZone Zone3110НПКоZoneZoneZone1960ШишоMPEGDAXX РыжеHansElecежикWindDaviвходИванСРФ-пазл BestМихаАртиPerfПроикомпспецgermValiСтих TimeBreaМариКитадобаRockBergTeddRussBran АрхиCafeEukaМаркотдаКайдNorbЛитРTrauTrum СтолСунцКутяОсадстихMPEGMPEGMPEGMichDigi 17 April, 14:11 #2


Механизми заштите личности Као психолошки концепт, одбрамбени механизмипојединци су несвесни ментални процеси усмјерени на смањивање негативних искустава и подстичу развој отпора. По први пут овај концепт је представио З. Фреуд. Оне су биле тако назване технике које користе једну од структура личности које контролишу жеље које могу довести до емотивног страдања и анксиозности. Тада се ради о напорима који захтевају велику потрошњу енергије и сила у циљу заштите њиховог унутрашњег свијета. Затим су заштитни механизми личностиразвио А. Фреуд. Она је описала сложеност и разноврсност ових процеса и доказала да је одбрана усмерена против свега што доноси осећања, бол, анксиозност и узрокује стрес, иу различитим годинама људи користе различите психолошке одбрамбене технике. Због тога је каталог заштитника састављен са њиховим детаљним описом, који има способност да одржи људску психу у нормалним условима. Размотрите ову листу детаљно. 1. Негација је механизам којим негативна искуства из прошлости буду негирана, доводећи до патње, као и импулсе и аспекте карактера субјекта. У исто време, особа не сагледава никакве информације које су у супротности са његовим ставовима. 2 Репресија или сузбијање - заштитни механизми личности, кроз које је негативно искуство блокирано заборављањем његовог стимулуса и свих објеката повезаних с њим. Стога, непожељне тежње, жеље и жеље се елиминишу из свести. Међутим, сви се на крају манифестирају у фобијама и страховима, па је ова техника најнеефективнија. 3 Пројекција је механизам којим се негативни квалитети, мисли и осећања приписују људима око њих, што је основа њиховог одбијања. Против ове позадине развија себичност, понос, непријатељство, изолацију и друге негативне квалитете. 4. Регресија - механизам за избјегавање анксиозности враћањем у рано незреле облике понашања. 5 Замена или расељена агресија - механизми психолошке одбране особе, помоћу којих се стрес ослобађа преношењем агресије из извора беса на приступачнији и слабији објекат или сам себи. 6 Рационализација је механизам нерационалног тумачења сопствених акција и тежњи субјекта, који су узроковани тим разлозима, чије препознавање угрожава губитак самопоштовања. Човек у честим случајевима објашњава своје пропусте не својим властитим немоћима, већ утицајима спољашњих околности или лошим односом других људи према њему. 7. Интелектуализација је одбрамбени механизам којим се остварује замена осећаја логиком како би се постигла потпуна контрола над ситуацијом. 8 Компензација је механизам за замену предмета који изазива негативна осећања и искуства, као и осећања губитка кроз фантазију или присвајање заслуга других људи, карактерних особина или понашања. Постоји таква психолошка одбрана појединцапопут реактивних формација које се често идентификују са прекомерном компензацијом. Истовремено, особа спречава изражавање непријатних или негативних мисли кроз развој супротних. На пример, штета може бити реактивна формација несвесне суровости. Психолошки заштитни механизми личностиистражени су коришћењем упитника за испитивање које су развили Р. Плутцхик, Г. Келлерман и Кх.Р. Цомте. Ова техника омогућава процену употребе осам заштитних техника од стране особе која је препозната као основна (описана горе). Избор наочала: заштитна опрема за ваше здравље Лек "Имунитет". Упутства за употребу "Меинцрафт": механизми за дом, унутрашњост Кочиони систем аутомобила


text: 19. јул (19.7.) је 200. дан године по грегоријанском календару (201. у преступној години). До краја године има још 165 дана. Догађаји 64 — Изгорело две трећине Рима у пожару, а цар Нерон је оптужио хришћане да су подметнули пожар, чиме је себи дао изговор да их прогна из Рима. 711 — Омејадске снаге предвођене Тариком ибн Зијадом су победили у бици код Гвадалете Визиготе предвођене краљем Родериком. 1333 — Едвард III је поразио у бици код Хелидон Хила Арчибалда Дагласа у последњем рату за независност Шкотске. 1545 — Брод „Мери Роуз“, понос ратне флоте енглеског краља Хенрија VIII, потонуо је у каналу Солент између обале јужне Енглеске и острва Вајт. Живот је изгубило више од 700 људи. 1553 — Мери Тјудор проглашена је за краљицу Енглеске. Удајом за шпанског принца Филипа приближила се Ватикану и прогонила протестанте, због чега је названа Крвава Мери и Католикиња Мери. Током њене владавине, Енглеска је изгубила Кале (1558), своје последње упориште у Француској. 1864 — Победом у Трећој бици за Нанкинг кинеска династија Ћинг је угушила Тајпиншки устанак. 1870 — Француски цар Наполеон III објавио је рат Пруској, који је имао тешке последице по француско Друго царство. Француска војска претрпела је тежак пораз у бици код Седана (2. септембра), цар је заробљен, а у Паризу је проглашена република. 1877 — Одржан је први тениски турнир у Вимблдону. Победио је енглески тенисер Спенсер Гор. 1883 — На брду Стражилово изнад Сремских Карловаца сахрањени су посмртни остаци српског песника Бранка Радичевића, након што су, 30 година после његове смрти, пренети из Беча. 1900 — Отворена је париска подземна железница (метро). 1936 — Отпочела је социјална револуција у Шпанији, коју је у дело спроводила анархо-синдикалистичка Национална Конфедерација Рада - ЦНТ 1937 — У Београду је дошло до сукоба полиције и демонстраната ("крвава литија") који су протестовали због подношења скупштини на ратификацију конкордата између Ватикана и Краљевине Југославије. Конкордат је потписан у јулу 1935, али због отпора јавног мњења није ступио на снагу. 1941 — Британски премијер Винстон Черчил почео је кампању под називом „В за победу“ (-{V for Victory}-) у Другом светском рату. 1943 — У намери да ослабе италијански фашистички режим, савезници су у Другом светском рату из 700 авиона засули бомбама аеродроме и војне полигоне у близини Рима. 1956 — Лидери Југославије, Индије и Египта - Јосип Броз Тито, Џавахарлал Нехру и Гамал Абдел Насер, потписали су Брионску декларацију о заједничкој противблоковској политици, што је означило почетак стварања Покрета несврстаних земаља. 1974 — Шпански диктатор Франсиско Франко због болести је привремено предао власт принцу Хуану Карлосу, који је 1975, после Франкове смрти, постао краљ Шпаније. 1980 — У Москви су отворене 22. Олимпијске игре, које је бојкотовало више од 40 земаља због совјетске инвазије на Авганистан. 1985 — Услед бујице блата изазване рушењем насипа у долини Става у Италији погинуло је 268 особа. 1989 — Пољска Народна скупштина изабрала је генерала Војћеха Јарузелског за председника Пољске. 1994 — Народна скупштина Републике Српске одбила је План територијалног разграничења у Босни који је почетком месеца Контакт група понудила зараћеним странама. СР Југославија, од које се очекивало да утиче на босанске Србе да прихвате предложени план, кажњена је пооштравањем међународних санкција, а у Босни је настављен рат. 1996 — На захтев међународних представника у послератној Босни председник Републике Српске Радован Караџић поднео је оставку на све јавне функције. 1997 — Ирска републиканска армија објавила примирје у својој 28-годишњој кампањи против британске власти у Северној Ирској. 2000 — Русија је представила светском тржишту ново противтенковско оружје монтирано на приколици крос-кантри мотоцикла. 2001 — Британски политичар и писац Џефри Арчер осуђен је на четири године затвора за кривоклетство и злоупотребу правде. 2021 — Педро Кастиљо је изабран за 63. председника Перуа. Рођења 1814 — Самјуел Колт, који је направио револвер назван по његовом презимену. (прем. 1862) 1834 — Едгар Дега, француски сликар, графичар и вајар. (прем. 1917) 1855 — Живојин Мишић, српски војсковођа. (прем. 1921) 1876 — Игнац Зајпел, аустријски политичар и свештеник. (прем. 1932) 1890 — Ђорђе II Грчки, грчки краљ. (прем. 1947) 1893 — Владимир Мајаковски, руски писац. (прем. 1930) 1896 — Арчибалд Џозеф Кронин, шкотски књижевник. (прем. 1981) 1898 — Херберт Маркузе, немачки политички филозоф и теоретичар друштва, један од оснивача Франкфуртске школе. (прем. 1979) 1946 — Илије Настасе, румунски тенисер. 1947 — Брајан Меј, енглески астрофизичар и музичар, најпознатији као водећи гитариста групе -{Queen}-. 1950 — Сима Аврамовић, професор на Правном факултету Универзитета у Београду. 1954 — Верица Калановић, српска политичарка, потпредседник Владе Србије (2011—13). 1960 — Миленко Савовић, српски кошаркаш. (прем. 2021) 1964 — Саша Лошић, босанскохерцеговачки музичар, најпознатији као певач групе Плави оркестар. 1969 — Николај Севастијанов, бугарски митрополит. 1971 — Виталиј Кличко, украјински боксер и политичар. 1973 — Александар Билановић, српско-аргентински пустолов и путописац. 1973 — Аилтон Гонсалвес да Силва, бразилски фудбалер. 1976 — Бенедикт Камбербач, енглески глумац. 1976 — Ерик Придс, шведски ди-џеј, музичар и музички продуцент. 1979 — Звонимир Вукић, српски фудбалер. 1980 — Гзавје Малис, белгијски тенисер. 1982 — Џаред Падалеки, амерички глумац. 1984 — Адам Морисон, амерички кошаркаш. 1985 — Ламаркус Олдриџ, амерички кошаркаш. 1994 — Дарко Лазић, српски фудбалер. 2000 — Зоран Пауновић, српски кошаркаш. Смрти 1427 — Стефан Лазаревић, српски деспот (рођ. 1377) 1918 — Ђура Стантић, спортиста, светски првак. (рођ. 1878) 1936 — Јован Жујовић, српски геолог и политичар. (рођ. 1856) 1945 — Драгутин Гавриловић, мајор Краљевске југословенске војске. (рођ. 1882) 1947 — Аунг Сан, бурмански генерал и револуционар, отац модерне Бурме. (рођ. 1915) 1965 — Сингман Ри, корејски државник, први председник Јужне Кореје (1948—60). (рођ. 1875) 1984 — Марко Тајчевић, српски композитор, музиколог и музички критичар (рођ. 1900) 1992 — Паоло Борселино, италијански судија. (рођ. 1940) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Преподобни Сисоје Велики


КЕЛТИ И СРБИ ИЛИЈА М. ЖИВАНЧЕВИЋ Данас се сматра да су келтски обичаји, језик и вера најбоље сачувани у Бретањи, Велсу и Ирској. Келтисти су у ирским сагама открили највеће келтско божанство, Луг, чије име носи велики број важних места као Лион, Lugdunum, итд. Помоћу тих истих сага покушали су и да значај поменутога божанства објасне тражећи му право место у верском систему 7fc 1050;елта и круг његових пратилаца у митологији. Иако готово влада сагласност да је Луг највеће келтско божанство, келтисти нису сложни у схватању његове природе; јер, док једни, заједно са Џоном Рисом (John Rhys), сматрају да је Луг сунчано божанство, дотле га други, са д'Арбоа де Жибенвилом (d'Arbois de Jubainville), идентификују са римским Меркуром. У чланку ''Le dieu Lug, la terre mere et les Lugoves'', y ''Revue Archeologique'' (1914, II стр. 3ffa 205—230) Ж. Лот (Ј. Loth), члан француског Института, изложио је дотадања мишљења по овом питању и дао своје закључке. Према њему, своје мишљење да је Луг сунчано божанство Рис поткрепљује доказима из ирске саге која се зове Смрт Туиренине деце као и етимологијом саме речи Луг. Јер у поменутој саги, сјај Лугова лица и чела био је сличан сјају сунца на заходу: било је немогућно гледати његово лице, толико је сијало. А на другом месту, кад Луг скида кацигу, његово се лице и чело засијају као сунце натоплијег дана жаркога лета. Бреас, син Балора, старешине Фомора, народа који ратује са Луговим народом, каже: Чуди ме да данас сунце изгрева на западу (Луг треба да је долазио са запада), а сваког другог дана на истоку. — Боље је што је тако, кажу му други. — А, шта је друго? пита их Бреас. — Сјај лица Луга Ламхфаде, одговорили су они. Етимолошки, Луг би требало да се идентификује са Леом (Lleu), ca главним јунаком из галског мабинога, романа о Мату аб Матонвиу, јер Леу галски значи светлост. Са Рисом се у овоме слаже Педерсен (Pedersen), али је Лот побио ово мишљење налазећи да између Луга и Леуа нема никакве сродности ни уопште ни етимолошки, јер, вели, Лугу би требало да одговара галски lleuwu, 1öwu а не lleu. Али, како не може етимолошки да се утврди идентичност Луга и Леуа, исто тако, мисли Лот, Лугу не одговара ни она етимологија коју му даје Херикус (Hericus) у ''Животу св. Германа'' где каже: Lucduno .. quod sit mons lucidus. ''Lucdun'' Херикус не пише ca g већ ca c, из чега излази, вели Лот, да је за њега етимологија речи Луг од латинске речи lux — светлост, што није правилно. Постоји у ирским текстовима Средњега века реч луг, други падеж лога, подударна са именом овога загонетног божанства. Значење те речи још није одређено. У епуФлед Крикренд јунак Loegaire има крик лава и дивљи ужас лога (други падеж од речи луг). Виндиш (Windisch) ову реч луг преводи са ватра, али без одговорности. Овај луг је, код Педерсена, идентификован са рисом, а и реч рис — lynх има корен lux — светлост, од чега и долази његово име, јер има сјајне очи. У овом тумачењу са Педерсеном слаже се и Куно Мајер (С. Меуеr), из чега би изишло да Луг није божанство него животиња. Верујући и у овакву претпоставку, Лот закључује да је могућно да је у времену пре ирских сага рис био у Луговом кругу. У једном ставу епопеје ''Друга битка Мојтуре'', Луг игра најглавнију улогу. Пред битку Луг жели да уђе у Тарине дворе. При улазу вратар га пита чиме се бави. ''Столарским занатом'', следује одговор. За овим се ређају и многа друга занимања. Код Таре све то имају. Али краљ Нуаду га проба на игри шаха, где се Луг показује непобедив и због тога га примају. Пред пуштање у двор Луга зову Samhildánach, a samh се често везује за луг. Лот сматра да Луг Ildanach значи Луг са многим даровима. Што се тиче речи samh Хв. Стокс (Wh. Stokes) сматра да је то грчки префикс ама, према чему Samhildánach би значило лично онај који има много дарова. Али из текста ирских сага ово значење не може да се закључи. Једино значење које би могло да се 4000 1076;а речи samh јесте лето. Samhildánach би, дакле, значило лето са многим даровима које доноси. Јер, не треба заборавити, вели Лот, да Samhildánach није епитет Луга. На четири места samh замењује Луг, из чега је јасно да је за писца епопеје samh, лето, синоним Луга. Ова епопеја је, свакако, каснијега датума, имајући на уму и игру шаха, а сматра се да треба да је била позната у Ирској око XII века. Ради поткрепљења ове етимологије — Луг, светлост, могло би се додати да старокелтска реч ''лугра'' значи звезда луга. До овога су истовремено дошли и Лот и Педерсен. Поред многих других тумачења предлаже се тумачење Луга са гавран. Код Ираца као код Гала, гаврани претстављају ратне чете. У извесним текстовима ирским, бог рата је гавран. Де Жибенвил тумачи име једног друида који се помиње у животу светог Сиарана (Ciaran) Lugbrand речју ''гавран Луга''. Али ирски бран (bran) вели Лот, као и галски, има само једно n уместо два, што побија тврђење де Жибенвила. У легендама гаврани Лугу доносе гласе о томе где се налази непријатељ, Фомор, који се тумачи као божанство смрти. Сем овога и на лионском новцу налази се глава гаврана. Исто тако је у Оранжу, у Француској, нађен медаљон из I века по Хр. на коме је заштитник Лиона са скиптром, рог благостања и крај њега гавран на стени. То су, углавном, докази из којих Рис изводи да је Луг сунчано божанство. За де Жибенвила Луг није сунчано божанство. Ослањајући се на Цезара (De bello gall. VI, 17) он сматра да је Луг Меркур, јер је и он многоструко обдарен као Меркур. У једној песми из 14 века G. Fionn О' Dalaigh велича божанство Луг: ниједно створење саздано од земље или воде, вели се у песми, не може се мерити по лепоти са њим; његов глас је звучнији од струна са харфе најбољих уметника. Луг је и лекар. У епопеји Tain bó Cúalnge он лечи Кукулинова сина, рањеног, а Кукулина успављују његове чари, чари Луга, итд. Извесним својствима Луг одговара Аполону, другима Меркуру, па и Марсу, услед чега су Рис и Жибенвил и сагласни да је Луг сложено божанство. По овако детаљном излагању Лот даје своје закључке. Ако се хоће, вели, дубље да уђе у значење Луга и његове пратње, да се одреди његово митолошко место и круг у коме се налази, онда се мора дубље ући у ирске традиције. Само се помоћу њих може најприближније да реши проблем Луга, за чије се битисање несумњиво зна из натписа и спомена. Хришћански редактори ирских сага несумњиво су му дали својство самртника. Но, има нешто што ни хришћанство није могло да збрише код Луга; то је његов празник Лугнасад (Lugnasad), који и данас носи то име у крајевима галског, односно гаелског језика, у Шкотској и на острву Ману. Иначе ирски текстови, а нарочито Dindshenchas, што значи стара историја брегова, кажу да је Луг установио ову свечаност у част Таилтие, Tailtiu, своје мајке. Таилтиу је кћи Могмора, велике равнице, земље смрти, Шпанија по претпоставци. Она умире у августу према Dindshenchas. Луг је установио празник у њену част. А сам Луг је обожаван нарочито на бреговим 4000 а. На тој светковини закључивали су се и бракови, што је још и данас у сећању становништва, нарочито из околине Келса (Kells), и одржавана је све до 1806 г. са традиционалним играма, али су је власти забраниле. Ова свечаност празновала се око самога гроба Таилтие. У Кармаку је била од нарочитог значаја. Народ је веровао да ће му бити година берићетна, имаће напретка у свему и биће независан од суседних племена ако је одржава, и она је у Кармаку одржавана сваке треће године, на Лугнасад, 1. августа. — Значење речи ''насад'' је нејасно. Према Рису Лугнасад би требало да значи Лугово венчање. Лот у речи Tailtiu види корен tal ca значењем земља. Tailtiu je синоним речи Троган (Trogan) по којој се и август зове. Према једном епу месец август се зове код Гаела и Бритона Троган, а први август Брон Трогин (Bron Trogin). Брон Трогин значи жалосни Троган и тумачи се тиме да се Троган жалости под теретом својих плодова. Троган је име земље. И Лот непобитно утврђује, према разним текстовима, да је Троган земља и да је код старих Ираца август посвећен мајци земљи, па је у њену част и Луг установио свечаност на дан 1. августа. Развијајући даље тезу, Лот тврди да је значење земље и Ирске исто, јер Ериу (Eriu), други падеж Ерен (Erenn), јесте Ирска, а ириу (Irin), други падеж ирен (Irenn), је земља. Култ Луга у Ирској свакако је био нераздвојен од култа земље. Она је његова мајка хранитељка и зато је у њену част и установио свечаност коју празнују сва гаелска племена. У закључку, Лот се слаже са де Жибенвилом да је Луг Меркур, јер, вели, божанство чије име и данас носе четрнаест утврђења, Лион итд., божанство чији је култ био невероватно распрострањен нарочито код Келта на острвљу, није се могло изгубити тако нагло, одмах по доласку Римљана у Галију, него је и даље обожавано, али је добило само друго име — Меркур. Мимо свих атрибута сунчаног божанства — и само генетичко име бога код Келта је deivo-s, свакако у почетку придев небесни, светли — Луг је, вели Лот, и божанство земље. што се види и из свечаности коју је у Ирској установио у част и славу земље. Из овога излази даље, по Лоту, да су мистериозни Луговес једна врста матера из пратње Луга. Још у 1885 г. Гајдоз (Gaidoz) je, вели Лот, одличним разлозима побио де Жибенвилово гледиште, по коме је реч Луговес најобичнија и најједноставнија множина речи Луг, и утврдио да су Луговес друга божанства. За Виндиша су Луговес женска божанства, што иде у прилог тврђењу да су матере. II И поред тога што је детаљно и савесно претресао и ирске саге и друге радове о проблему, еминентни научник Лот у њима, дакле, није нашао несумњивих података за идентификовање келтских божанстава Луга и Луговеса, што значи да Ирска, иако сматрана као ризница келтизма, нема у овом конкретном случају тих несумњивих података. Да ли је било потребно више продубити Херикусову етимологију, појављену у речи Lucdun..? У латинском језику, поред luc као корена речи lux, јављ 3488 72; се luc као корен речи lucus, ca значењем гора, шума, а однос латинске речи lucus према келтској Луг не само није довољно испитан, него није уопште ни испитиван, иако је она употребљена баш у митолошком смислу. У Germania, IX, lucos... consecrant; XXXIX Est et allia luco reverentia, a на многим другим местима Тацит говори о лукусу као светој шуми. Сем lucus-a, према Тациту (German. XI), in commune Hertham id est Terram mater.. colunt, из чега је јасно да је поред lucus-a, као светог места, тадања Германија обожавала и Hertham, мајку земљу. Из овога се, даље, поставља питање да ли је и реч lucus латинског порекла или је, као Hertha, страног, па на туђ корен додат наставак luc-us, и тиме латинизирана? Ми знамо, Lugdun додат латински наставак. Ми, даље, знамо и из Лота на пример, да Лугдун није латинско име већ је на келтски за претварање г у к, што се, свакако, јавља и код речи Lugdun, Lucdun, где је очевидно да је Lugdun и у једном и у другом виду истог, келтског порекла. Из овог је, даље, свакако несумљиво да су luc и lug једно исто. Ово, разуме се, још не смета да luc буде корен од lux а не од lucus. Да проверимо Тацита. Кад lucus налазимо у Тацитовим извештајима као велико, веома велико германско светилиште, а Hertham, Terram mater, као обожавану in commune у Германији, морамо, ако су његови извештаји тачни, и данас наћи у германским племенима макар индиција и о једном и о другом. Јер, факат да германски радници у облику луг нису ништа открили у германским језицима, не треба да значи да појам не треба потражити и у другојачем облику. У R. А., t XX. р., 1924 у чланку Fanum et simulacrum dans la vie la plus ancienne de saint Samson, који је читава ризница података, Лот је написао и ове редове: Порекло шведске шуме Тиведен (Tiveden) било је предмет контроверзе скандинавских лингвиста. Та је контроверза остала без икаквог резултата све до појаве еминентног келтисте из Кристијаније С. Marstrander-a. Он је утврдио да Tiveden значи шума богова, да је сложена из старе норвешке речи тивар — богови, у множини, и од вед, шума. Германски облик је тива виду. Порекло јој је идентично са средњоирским де — фид, деид, божанска шума. Тацит је, дакле, имао право. Постоји и данас његов lucus код германских племена, али само у германском називу. Но, иако се овим потврђује да је Тацитов извештај о шуми као светом месту код Германа тачан и да су Тацитов lucus и германски tived, тива виду итд. исто, ипак се не утврђује да су Луг и lucus, односно Луг и Тивед исто. Не треба заборавити да и за Цезара и за Тацита Германија није етнографски појам, већ географски. Она је Средња Европа и читава кошница разних народа. А, и код једног и код другога, Германи, етнографски у 3ffa зети, играју споредну улогу према другим племенима, која нису, етнографски, Германи у данашњем смислу. Из утврђене чињенице да је Тацит знао за свету шуму у Средњој Европи, и из чињенице да је није означио германским појмом Тивед, тива виду итд. као што је означио Hertha и објаснио латински, већ појмом lucus, требало би да значи да је он у Средњој Европи и тада нашао келтска племена од којих је и појам узео. Међутим, опет код, еминентнога Лота (R. A. t. XX. serie. V. 1924) ми налазимо и следећу реченицу: ''Le deiuo — uidu celtique, le tiva vidu germanique, c'est le bois sacre, ou Celtes et Germains allaient invoquer la divinite. . .'' из чега излази јасно да lucus није ни старокелтски ни германски појам. Чији је? — српски. Где га је Тацит нашао? Рим је свој политички престиж одржавао обавештајном службом и кад је била разбијена организација његове милитаристичке власти, ову службу је преузела црква. Њени мисионери су уходили разне народе и о њима слали својој врховној власти доставе. Тако су, у раном Средњем веку, у Средњој Европи, поменути Срби, Сјурби, Сораби, Сураби, Сараби. Њихови остаци се и данас тамо налазе. Њихово средиште, према Егинхарду, (L. Leger, Les anciennes civilisations slaves, p. 121, Payot) било је између Лабе и Сале, одакле су падали на Туринг, а њихови остаци данас се налазе на граници између Сакса и Пруске, у Лужици, и зову се Лужички Срби. Лужица је деминутив од речи Луг. Али, сем ње, као што су, према Лоту, у Галији, четрнаест утврђења добила име по Лугу, тако су и у свима словенским земљама многа места добила назив такође по Лугу: Луже, Лужна, Лужец, Лужани, Лужанки, Лужнице, итд. (К. Кадлец: Првобитно словенско право пре Х века, 1924 г., стр. 13., у преводу Т. Тарановског). Код Кадлеца се, истина, ови називи погрешно тумаче као каљуге, али је та погрешка дошла услед непознавања правила о претварању г у ж, што се, уосталом, јавља и у формирању француског језика. Дакле, Тацит је Луг нашао у Германији, код Словена, Срба, из Средње Европе. Подударност келтског луга са српским није обична језична случајност, јер и сви други појмови који означују Лугов круг имају еквиваленат у српском језику. На пример епопеја ''Друга битка Мојтуре'' у којој Луг жели да уђе у Тарине дворе. Тара је једна од најлепших планина у Западној Србији, а ако је келтски Луг, као српски, шума, онда у овом конкретном случају треба да се персонификује долазак пролећа или лета на Тару. У келтској епопеји келтски Луг има епитет Samhildánach, а и сам Лот samh тумачи као Лето. Код Срба гавран је ратни гласник, кобан. Он иде са придевом вран, али се употребљава и сам придев, као супстантива што је запазио још Ј. Грим. ''Полетела два врана гаврана, Са Мишара, поља широкога... Ја два врана, два по богу брата''. (Бој на Мишару, Вук, IV). И ово одговара келтском и галском bran, код кога се, уместо српског в, јавља б, што је готово правило, јер је и Gabriel српски Гаврило. И Фомор, везан са гавранима као гласницима смрти, потпуно је објашњив на српском. Јер, готово правило је да словенска реч, прелазећи у германски језик, у замену за словенско п до 4000 073;ија германско ф. На пр. реч volks, folk je словенска. У старијем словенском, данас у руском, она гласи полк, плк. Код Срба, где је извршена вокализација сугласника л, плк се јавља као пук. Имајући ово на уму, фомор се објашњава сам по себи. Враћањем у Словенство, он губи германско ф и добија своје словенско п. Такав, он је помор — помор је српска реч и значи потпуно изумирање. Везан за спев из епа који се објашњава може да значи јесен, када у лугу све вене и мре. Лако су, затим, објашњиве и тако велике чари луга као и његова музикалност, јер у њему живе славуји, а и име Кукулин се јавља у српским именима Куделин и Кулин. Поставља се питање може ли се помоћу српског језика објаснити Lugnasad. Насад или расад, у српском је сађење. Лугнасад може бити сађење луга, дрвећа. А шта је Bron Trogin? Жалост јесени? Тацит Germ. (IX) вели: ''pars Sueborum et Isidi sacrificat'', a y R. H. R. livre C. 1929 у чланку L'Eleusinisme et la disgrâce des Danaїdes, CH. Picard. наводи, према наводу, један став из Плутархове расправе о Изиди и Озирису. Плутарх нас обавештава, вели Пикар, да, у његово време, и у извесним местима Грчке, сејања су била пропраћена погребним обредима; зрно затрпано у земљу оплакано је као мртвац. Ако се у извесним местима Грчке, у Изидином култу, култу земље, сејање оплакивало, зашто, у том истом култу, не би било оплакивано и у другим крајевима Европе? Онда би Lugnasad било време сејања и оплакивања тога сејања. А венчање је том пригодом најпре симболично, а затим и реално — закључивање бракова. Сем овога у словенској митологији јавља се Тројан, коме још није одређено место. Могућно да он одговара Трогану, утолико пре што Срби често мешају г и ј, на пр.: Јал'ће ми је царе поклонити, Јали ћe ми на мејдан изићи — где је употребљена реч мејдан у место речи мегдан. — Марко Краљевић и Арапин, Вук II, бр. 65. Код Келта, даље, са Лугом се јавља и Мајка земља — Tailtiu, корен tal. У српском језику површина земље зове се тле, а постоји израз: добити тал. У (Germ. XXVI) Тацит каже: ''Agri, pro numero cultorum ab universis in vices occupantur, quos mox inter se, secundum dignationem, partiuntur.. .'' Из овога се види и то да се код Срба још до данас сачувало, у термину, сећање на некадањи режим дељења земље — тла, тала, кад је код Словена земља била општа својина. Има још један инетересантан моменат. Лот сматра да се земља, ириу, идентификује са Ирском — Ериу, други падеж Ерен. У Србији, баш Тара се налази у крају у коме живе Ере, а не треба смести с ума да и Hertha садржи ер. Остало би да се реч dun објасни на српском. Код Келта дун претставља тврђаву, утврђење. То келтско утврђење било је двојако: 1.) или се градило земљаним насипима и каменом око места за становање, 2) или се место становања или одбране, град, ограђивало, поред земљаних насипа, и кољем. Оваквим келтским утврђењем служио се Цезар код Алезије, где се плот зове cippes (De bello gall. VII, 73). Код Словена, код којих је градски систем био необично развијен, град је био опасан оградом или од земље или од коља (L. Leger, Les anciennes civilisations slaves, p. 29—30). Ова ограда од земље и камена, келтски дун, и данас се код Срба зове беден, што се јасно види и у народној песми Краљевић Марко и & 4000 #1042;уча џенерал, Вук. IV, ред 111—13, Пошетала Владимировица Мила снаха Вуче џенерала По бедену града Вараждина, а дала је и реч бетон. Друга врста ограде — Цезарев систем cippes — постоји и данас. Cippes је српска реч, цепке — цепанице, коље, плот. Према овоме, келтски дун одговара српском беден, а систем cippes одговара систему ограђивања цепаницама, плотом. А ни факат да се луг јавља у упоређењу са сунцем није стран за нашу народну поезију, где су таква упоређења честа: Сину Милош у пољу зелену Као јарко иза горе сунце (Жен. Душанова, Вук. II, ред. 564—5). А Лавада би одговарало Ливади, пропланку у Лугу. Помоћу изложених момената средина келтског Луга потпуно је објашњена средином српскога луга, а, најзад, келтски Луговес би био први падеж множине од речи Луг, што одговара српском лугови. Персонификације луга вршила је црква и у Ирској и свуда, као што је и у Француској вршила специјалне персонификације са матрама. Таквим персонификацијама је подлегао и Крапе (Кrарре — R. A., t XXX, V serie, p. 102, 1931). Јасно је, дакле, да Луг није бог већ свето место, шума, гора. Као такав, као света шума, он се код Срба задржао и до данас, у називу Света Гора, у којој је средњовековним Србима био усредсређен верски живот. Откуда Келтима српски Луг? Келте не треба схватити као етничку целину. Келтој - Грци су звали светле, беле људе са негованом косом. Према овоме грчка племена из средоземног базена називала су Келтима беле људе из Средње Европе, северце, из чега је опет јасно да тадања средоземна племена нису била бела. А Цезар (De bello gall. I, 1) Келтима назива сва племена келтске Галије између Белгије и Аквитаније. Историчари тврде да су се Келти налазили на падинама Алпа и у Дунавској долини (Средња Европа) још у камено доба; да су Умбри, алпијски Келти, падали на Италију у бронзано доба, а проналаском гвожђа постали непобедиви, и мисли се да су силазили до Грчке око 1450 г. као Хомерови Ахајци, носећи гвожђе, наките, одликујући се спаљивањем мртваца, и стилом који се зове геометријски; да су се у седмом веку пребацили преко Рајне и заузели Галију, где су у шестом веку постали врло моћни; одатле пали на Шпанију и заузели је до Кадикса, а истовремено направили и поход на Италију; да им је године 390 најпре пала Алиа у руке, а затим Рим, који су напустили, а задржали Северну Италију. Том приликом њихови пукови били су подељени — једни су били у Италији други су ушли на Балканско Полуострво и запосели његов северни део. Да су, други пут, око 280 г., у заједници са Илирима, заузели Маћедонију, Тесалију и Фокиду, а године 279 потисли су их Еолци. Из Тракије су били потиснути 220 год. а да су допирали на Исток до Мале Азије, на запад до Британских Острва. Нека њихова племена — Трокми, Толистобомани и Тектосади била су нека врста латинских савезника, али их је Август потпуно присајединио 189 г. и Галију претворио у покрајину. Данас се сматра, као што смо напоменули, да су с 2953 77; њихови обичаји и језик у многоме и највише сачували у Бретањи, Велсу и Ирској. Ово надирање Келта, белих људи са Севера на Шпанију, Италију итд., оставило је трага и у називима места и у митологији. У називима места у базену Средоземног Мора, нису ретка имена Бело, Болонија итд. Бело је српска, или ако се хоће, келтска реч, и означава светлу боју. Овом речју Французи су почели да означују лепо, јер њихов стари облик bels, бел, вокализујући као и у српском у истој речи, л у о, добио је bé-o bé-au опет као у српском. И из овога је јасно да су та места добила име по белим, лепим, насупрот мургастима, ружним људима. Отуда је борба Келта са Римом борба белих племена са небелим племенима. Борба Келта у Шпанији је такође борба белих са небелима, исто и у Грчкој, итд. Ово се нарочито очитује у случају Рима приликом пунских ратова. За успешан исход рата са свакако небелом Картагином Рим је принуђен да узме нову веру, култ земље, еминентно келтски култ, култ ''нордијаца'', из чега је јасно да су бели у Риму били постали надмоћнији, услед чега је и наступило разрачунавање са Картагином. Од пунског рата Римску државу треба сматрати као келтизовану — белу — у приличној мери, али не потпуно, што је и било повод њених сталних преврата и нереда. У овој борби светлих Севераца, носилаца песме и апстрактног бога, и тамних људи са Средоземнога Мора, борба Јелисеја и Атине, Еумолпа и Еректеја, Голијата и Давида, Келта и Римљана па затим и келтизованих Римљана и Картагине, — и јесте тајна коју, у најновије време, наслућује т. зв. нордијска концепција. Тек после пунских ратова јављају се Анали Тита Ливија, који је пореклом из Умбрије, еминентно Келт, и ти Анали, нарочито о оснивању Рима, испредени су из неримских легенда. Отуда и неримски мит о ноћним састанцима Нуме и нимфе крај извора у светој шуми, која није римска. Али келтизам 3ffa у римској држави је променљиве судбине и зато, касније, Тацит, иако је и сам из Умбрије, не помиње lucus као установу за коју знају и Римљани, него као установу искључиво средњоевропску. Из овога видимо да lucus није латински појам, а утврдили смо да није ни германски, па ни старокелтски. Луг, израз највеће келтске светиње је, дакле, несумњиво српска реч. Али не само ово. Сва келтска племена поређана код Цезара (De bello gall.) носе српска имена: Брановићи, VII, 75; Лемовићи (Ломовићи) VII, 75; (и код Тацита Герм. XI 19); Беловици II, V, VIII; Латовићи I, као и имена келтских вођа: Думнори (кс) ћ ; Оргентри (кс) ћ; Верцигентори (кс) ћ; итд.; а, као што је већ напоменуто, за ознаку Немаца и Цезар и Тацит се служе словенском речју — Nemetes — Nemates. Из овога се поставља питање откуда код Келта српски Луг и српска имена и има ли између једних и других, Келта и Срба односно Келта и Словена, каквог сродства, или је било узајамног утицаја, посредног или непосредног, у којим крајевима света, и у коме добу? ____________________________________ Смрт јеврејима и осталим паразитима нашег друштва!!! "Ко хоће да живи тај се бори, ко неће да се бори на овом свету вечног ринга не заслужује живот.!!" 18


Удружење „Вуковар 1991.” у мају прошле године поднело је кривичну пријаву против непознатих починилаца због, како је наведено, ратних злочина почињених над цивилима и ратним заробљеницима у неколико логора у Србији од октобра 1991. до августа 1992. године. Због „ратних злочина у логорима у Бегејцима, Стајићеву, Сремској Митровици и Нишу, где је било затворено најмање 3.000 хрватских војних заробљеника и цивила” Жупанијско тужилаштво у Осијеку затражило је недавно истрагу против генерала Александра Васиљевића, шефа Управе безбедности Секретаријата за народну одбрану у време почетка рата у Хрватској и БиХ.


- Стратешки план развоја општине Петрово 2007-2012;


source: fineweb

text: Свети Јефрем Сиријски: Беседа на Преображење Господа и Бога, Спаситеља нашег, Исуса Христа Њива нас весели својом жетвом, виноград плодовима које ћемо окусити, а Писмо живототворним учењем. Жетва на њиви догађа се само једном у години, као што се и сабирање плодова у винограду догађа једном у години. Писмо, међутим, свагда читамо и из њега свагда извире живототворно учење. Кад се заврши жетва, њива остаје оно што је била и пре тога; кад се уберу плодови, виноград губи своју вредност. У Писму се свакодневно сабира жетва, и у њему никад не недостаје класова за тумаче. Свакодневно се може сабирати у овом винограду, и гроздови наде, која у њему обитава, никад се неће исцрпети. Приступимо, дакле, овој њиви, насладимо се оним што је поникло на тим живототворним браздама. Пожањимо на њој класје живота, речи нашег Господа, Исуса Христа, Који је Својим ученицима рекао: Заиста вам кажем, има неких међу вама што стоје овде, који неће окусити смрти док не виде Сина Човечијега где долази у слави Својој. И после шест дана узе Исус Петра и Јакова и Јована, брата његовог, и изведе их на гору високу саме. И преобрази се пред њима, и засија се лице Његово као сунце, и хаљине Његове постадоше беле као светлост (Мт. 17; 1-2). Управо је њима, које је извео на гору и показао им на који ће начин доћи последњег дана, у слави Свог божанства и у телу Своје човечије природе, рекао да неће окусити смрти, док не виде изображење Његовог доласка. Извео их је на гору да би им показао ко је Син и Чији је Син. Када их је упитао: Шта о Мени говоре људи, ко је Син Човечији, они су Му одговорили: Једни говоре да си Илија, други опет Јеремија или који од пророка (Мт. 16; 13-14). Због тога их и изводи на гору, и показује да Он није Илија него Бог Илијин, а такође да није ни Јеремија, него Онај Који је Јеремију освештао још у мајчиној утроби. Показао им је да Он није један од пророка него Господ пророка, Који их је и послао. Показује им да је Он Творац неба и земље, да је Он Господ живих и мртвих, јер је Он заповедио небу и спустио Илију, јер је дао знак земљи и васкрсао Мојсеја. Извео их је на гору да би им показао да је Он Син Божији, од Оца рођени пре свих векова, Који се у последња времена оваплотио од Дјеве и родио на само Њему познат начин, бесемено и Неизрециво, очувавши Њену девственост неоскрнављеном. Тамо , где то хоће Бог, побеђује се природа. У саму утробу Дјеве уселио се Бог - Логос, и огањ Његовог божанства није спалио удове девственог тела, него их је очувао током девет месеци. Уселио се у саму утробу Дјеве, не гнушајући се пропадљивости природе. Из ње је потекао оваплоћени Бог, да би нас спасао. Извео их је на гору да би им показао славу божанства и да би им открио да је Он - Искупитељ Израиљев, као што је и објавио кроз пророке, а да се не би саблазнили о Њега видевши Његово добровољно страдање какво је, Својом човечијом природом, требало да претрпи због нас. Наиме, они су Га знали као човека, и нису разумели да је Он Бог. Знали су Га као Сина Маријиног, као човека који заједно са њима живи у свету. На гори им је омогућио да схвате да је Он Син Божији и Бог. Видели су да Он једе и пије, да се замара и одмара, да се плаши и да излива зној. Све је то доликовало људској природи а не божанству. Због тога их и изводи на гору, да би га Отац прогласио Сином и показао им да је Он уистину Син Божији и Бог. Извео их је на гору, и пре Својих страдања показао им Своје царство, Своју силу пре Своје смрти, Своју славу пре Свог понижења, Своју част пре Свог срамоћења, да би они, када Га Јевреји буду ухапсили и распели, знали да он то не трпи услед немоћи него по Свом благовољењу и добровољно, ради спасења света. Извео их је на гору и показао им славу Свог божанства пре Свог васкрсења, да би, кад устане из мртвих, у тој слави Своје божанствене природе, они знали да Он ту славу није добио за Свој труд, као онај којем је та слава потребна, него да Му је слава припадала пре свих векова, са Оцем и код Оца, као што је Он и рекао, полазећи на добровољно страдање: Прослави Ти Мене, Оче, у Тебе Самога, славом коју имадох у Тебе пре него свет постаде (Јн. 17, 5). Тако је апостолима на гори показао ову славу Свог божанства, невидљиву и скривену у човечијој природи. Они су видели да Његово лице блиста као муња, и да су Његове хаљине беле као светлост. Ученици су видели два сунца: једно на небу, оно уобичајено, и друго, сасвим неуобичајено; једно - које су они видели и које је са свода обасјавало свет, и друго, које је само њима открило Своје лице. Показао је да су Његове хаљине блиставе као светлост, јер је из целог Његовог тела истицала слава Његовог божанства, јер је у свим његовим удовима блистала Његова светлост. Није се, дакле, догодило као код Мојсеја да само површина тела заблиста светлошћу, него се из Њега изливала слава Његовог божанства, из Њега је исходила светлост и у Њему се усредсређивала, није прелазила са Њега на било шта друго, напуштајући Га при том. Она му није долазила са стране да би Га украсила и Он њу није позајмио. Међутим, Он им није показао сву пучину Своје славе, него ју је показао само у оној мери, у којој су то могле да поднесу зенице њихових очију. И гле, јавише им се Мојсеј и Илија, који с Њим говораху (Мт. 17, 3). Њихова беседа с Њим изгледала је овако: они су Му заблагодарили што су се Његовим доласком испуниле њихове речи, као и речи свих пророка. Поклонили су Му се због спасења које је сатворио свету, односно људском роду, и зато што је на делу испунио тајну коју су они описивали. У том узлажењу на гору била је велика радост пророка и апостола. Радовали су се пророци, видевши Његову човечију природу, коју нису познавали. Радовали су се и апостоли, гледајући славу Његовог божанства, коју нису разумели. Затим су чули глас Оца како сведочи о Сину и на основу тога познали су Његово очовечење, које њима није било јасно. Упоредо са Очевим гласом, у то их је уверавала и слава Његовог тела, потичући од божанства које је непроменљиво и несливено сједињено с њим. Сведочанство ове тројице запечаћено је Очевим гласом, а такође и Мојсејем и Илијом, који су пред Њим стајали као слуге. Гледали су једни друге - пророци апостоле, а апостоли пророке. Видели су тамо једни друге - предводници Старог завета предводнике Новог завета. Свети Мојсеј је видео освећеног Симона. Очев повереник видео је повереника Сина. Један је пресекао море, да би народ прошао између таласа. Други је постављао сеницу, да би саградио цркву. Девственик Старог завета угледао је девственика Новог завета, односно, Илија је видео Јована; онај, који је сео у огњену кочију, видео је оног, који је почивао на Учитељевим грудима. На тај начин је гора постала праобраз Цркве и омогућила нам да схватимо да је Он - Дароватељ и једног и другог завета: један је садржао Његове тајне, а други је открио славу Његових дела. Петар је рекао: Господе, добро нам је овде бити (Мт. 17, 4). Шта то говориш, Симоне? Ако останемо овде, како ћемо онда испунити речи пророка? Ко ће запечатити савете проповедника? Ако овде останемо, на коме ће се испунити оно што је речено: Прободоше руке Моје и ноге Моје (Пс. 21, 17)? На кога ће се односити следеће: Разделише одећу Моју међу собом, и за хаљину Моју бацаху коцку (Пс. 21; 19). На коме ће се савршити ово: Дадоше Ми за храну моју жуч, и у жеђи мојој напојише ме оцтом (Пс. 68, 22). Ако овде останемо, ко ће поцепати Адамову обвезницу? Ко ће отплатити његов дуг? Ко ће на њему обновити одећу славе? Ако овде останемо, како да се збуде све оно, о чему сам ти говорио? Како да сазидамо Цркву? Како да од Мене добијеш кључеве Царства небеског? Кога ћеш свезивати? Кога ћеш разрешавати? Ако овде останемо, неће се испунити ништа од онога, што су предсказали пророци. Петар је рекао и ово: Ако хоћеш да начинимо овде три сенице: теби једну, и Мојсеју једну, и једну Илији (Мт. 17, 4). Симон је послат да сазида Цркву у свету а овде, на гори, подиже сенице, јер још увек на човечији начин посматра Исуса, и поставља Га упоредо са Мојсејем и Илијом. Господ му је одмах показао да Му није потребна његова сеница, јер је Он његовим очевима у пустињи пуних четрдесет година творио сеницу од облака. И док је он још говорио, облак сјајан заклони их (ст. 5). Видиш ли, Симоне, ову сеницу, која је устројена без напора, сеницу која заклања жегу, а не ствара сенку, сеницу, која је слична муњи и светлости? Док су се ученици дивили, из облака се зачуо Очев глас, говорећи: Ово је Син Мој љубљени, Који је по Мојој вољи, Њега послушајте. Након што се зачуо Очев глас, Мојсеј се вратио на своје место, Илија на своје, а апостоли су пали ничице. Исус је остао сам, јер се на Њему једном испунио Очев глас. Пророци су отишли а апостоли су пали на земљу, јер се није на њима испунио Очев глас: Ово је Син Мој љубљени, Који је по Мојој вољи, Њега послушајте! Отац их је учио да је Мојсејев домострој испуњен, и да су они дужни да слушају Сина, будући да је Мојсеј, као слуга, говорио оно што му је било заповеђено и проповедао оно, што му је било речено. Тако су говорили сви пророци, док није дошао Онај, Који је надање народа (1. Мојс. 49, 10) односно Исус, Који је Син а не слуга, Господар а не роб, Владар а не потчињени, Законодавац а не покорни закону. Према божанственој природи, Он је Син Мој љубљени. Оно, што апостолима још није било јасно, Отац им је открио на гори: Сушти открива Суштог, Отац објављује Сина. Зачувши тај глас, апостоли су пали ничице, јер је тај гром био страшан. Од Његовог гласа потресла се земља, и они су пали ничице. Тај глас им је показао да је Отац близу, а Син их је позвао Својим гласом и подигао их. Као што их је Очев глас оборио, глас Сина их је подигао силом Свог божанства, које се настанило у самом Његовом телу, неизменљиво се с њим сјединивши, због чега божанство и тело нераздељено и несливено обитавају у једној Ипостаси и у једном Лицу. Он није, као Мојсеј, био блиставе спољашњости, него је као Бог блистао славом. Код Мојсеја је површина лица била прекривена блистањем, док је Исус у читавом Свом телу блистао славом Свог божанства као што сунце блиста својим лучама. Отац је рекао: Ово је Син Мој љубљени, Који је по Мојој вољи, Њега послушајте. Говорио је о Сину, неразлученом од Његове славе, јер су Отац, Син и Свети Дух једна природа, једна сила, једна суштина и једно царство. И Марија Га је називала Сином, али по човечијем телу Његовог божанства, неодлученог од славе. Један је Бог, Који се јавио у свету. Његова слава је обзнањивала Његову божанствену природу, која је од Оца, док је тело обзнањивало људску природу, која је од Марије. Обе ове природе су се сјединиле и спојиле у једној Ипостаси. Онај, ко буде раздељивао (раздвајао) Његове природе, биће раздвојен од Његовог царства, а онај, који их буде сливао, биће лишен Његовог живота. Онај, ко пориче да је Марија родила Бога, неће видети славу Његовог божанства. Онај, ко буде порицао да је Он носио безгрешно тело, неће добити спасење и живот, који се дарују кроз Његово тело. Сама Његова дела сведоче а Његове божанствене силе поучавају све разборите да је Он истинити Бог. Његова страдања показују да је Он и истинити човек. Ако се они, који су слабог разума, не увере у то, понеће због тога страшну казну у Његовом страшном дану. Ако Он није тело, зашто се онда уопште помиње Марија? Ако Он није Бог, кога онда Гаврило назива својим Господом? Ако није тело, ко је онда лежао у јаслама? Ако није Бог, кога су славили ангели што су сишли са небеса? Ако није тело, ко је онда повијен у пелене? Ако није Бог, коме су се поклонили пастири? Ако није тело, кога је онда Јосиф обрезао? Ако није Бог, у чију се част на небу појавила звезда? Ако није тело, кога је Марија хранила својим млеком? Ако није Бог, коме су мудраци донели дарове? Ако није тело, кога је Симеон носио у наручју? Ако није Бог, коме је говорио: отпушташ слугу Свога? Ако није тело, са ким је Јосиф побегао у Египат? Ако није Бог, на коме су се испуниле речи пророка: Из Египта дозвах Сина Својега (Ос. 11, 1)? Ако није тело, кога је Јован крстио? Ако није Бог, коме је Отац са неба говорио: Ово је Син Мој љубљени, Који је по Мојој вољи? Ако није тело, како је огладнео и ожеднео у пустињи? Ако није Бог, коме су служили ангели? Ако није тело, ко је био позван на свадбу у Кани галилејској? Ако није Бог, ко је онда воду претворио у вино? Ако није тело, у чије су руке били положени хлебови? Ако није Бог, ко је у пустињи са пет хлебова и две рибе нахранио хиљаде људи, не рачунајући жене и децу? Ако није тело, ко је спавао на лађи? Ако није Бог, ко је запретио ветровима и мору? Ако није тело, с ким је обедовао Симон фарисеј? Ако није Бог, ко је грешници опростио прегрешења? Ако није тело, ко је седео поред извора, уморивши се од пута? Ако није Бог, ко је Самарјанки дао живу воду и разобличио је да има пет мужева? Ако није тело, ко је носио људску одећу? Ако није Бог, ко је творио чуда? Ако није тело, ко је пљунуо на земљу и начинио блато? Ако није Бог, ко је блатом подарио вид слепим очима? Ако није тело, ко је плакао на Лазаревом гробу? Ако није Бог, ко је четвородневном мртвацу заповеднички рекао да изађе из гроба? Ако није тело, ко је јахао на магарету? Ако није Бог, коме су у сусрет са славом хрлиле гомиле народа? Ако није тело, кога су Јевреји ухапсили? Ако није Бог, ко је заповедио да падну ничице? Ако није тело, кога су шамарали? Ако није Бог, ко је исцелио и поново вратио на место ухо, које је Петар одсекао? Ако није тело, ко је поднео да му пљују у лице? Ако није Бог, ко је апостолима дунуо у лице Духа Светога? Ако није тело, кога су извели Пилату да Му суди? Ако није Бог, ко је у сну уплашио Пилатову жену? Ако није тело, коме су војници свукли одећу и поделили је? Ако није Бог, зашто се приликом распећа помрачило сунце? Ако није тело, ко је онда распет на крсту? Ако није Бог, ко је из темеља потресао земљу? Ако није тело, чије су руке и ноге клиновима приковане за крст? Ако није Бог, зашто се поцепала завеса, развалило камење и отворили се гробови? Ако није тело, ко је узвикнуо на крсту: Боже Мој, Боже Мој, зашто си ме оставио? Ако није Бог, ко је рекао: Опрости им, Оче, јер не знају шта чине (Лк. 23, 34). Ако није тело, ко је с разбојницима разапет на крст? Ако није Бог, ко је рекао разбојнику: Данас ћеш са Мном бити у рају? Ако није тело, коме су давали жуч и оцат? Ако није Бог, од чијег је гласа задрхтао ад? Ако није тело, чија су ребра била прободена копљем, тако да је потекла крв и вода? Ако није Бог, ко је срушио врата ада и покидао окове, на чију су заповест изашли закључани мртваци? Ако није тело, кога су апостоли видели у гробу? Ако није Бог, како је изашао иза затворених врата? Ако није тело, коме је Тома опипао ране од клинова на рукама и рану од копља на ребрима? Ако није Бог, коме је Тома ускликнуо: Господ мој и Бог мој (Јн. 20, 28)? Ако није тело, ко је јео на Тиверијадском језеру? Ако није Бог, на чију се заповест напунила мрежа? Ако није тело, кога су апостоли и ангели видели да се вазноси на небо? Ако није Бог, због кога се отворило небо, коме су се са трепетом поклониле силе, коме се обратио Отац: Седи Мени с десне стране (Јевр. 1, 13), као што и Давид каже: Рече Господ Господу мојему: Седи Мени с десне стране (Пс. 109, 1), итд. Ако није и Бог и човек, лажно је наше спасење, а лажна су и предсказања пророка. Пророци су, међутим, живели у истини, и њихова сведочанства нису лажна. Оно што им је било заповеђено, то је Дух Свети и говорио кроз њих. Због тога нас је и непорочни Јован, који је био наслоњен на Учитељево наручје, богословствујући у свом Еванђељу, поучио говорећи: У почетку беше Логос, и Логос беше у Бога, и Логос беше Бог. Све кроз Њега постаде, и без Њега ништа не постаде што је постало. И Логос иостаде тело, и настани се међу нама... (Јн. 1, 1,3,14). Онај, Који је од Бога, Бог Логос, јединородни Син од Оца, једносуштни Оцу, Сушти од Суштог, превечни Логос неизрециво рођени од Оца без мајке, пре свих векова, Он Сам се у последње дане рађа од кћери човечије, од Марије Дјеве, без оца, рађа се оваплоћени Бог, поневши од ње позајмљено тело и поставши човек који није био, остајући при том Бог који је свагда био, да би спасао свет. Он је Христос, Син Божији, јединородни од Оца и јединородни од Мајке. Једнога истог исповедамо и као савршеног Бога и као савршеног човека, у две природе, ипостасно или лично сједињене, које се познају нераздељено, несливено и непроменљиво, као Оног Који се обукао у тело, оживљено словесном и умном душом, Који је у свему, осим у греху, постао сличан нама, подложнима страдању. Један исти је и небески и земаљски, временски и вечан, са почетком и беспочетан, безвремени и подложан времену, створени и нестворени, страдалан и бесмртан, Бог и човек, и у једном и у другом савршен, један у две природе и удвоје један. Једно је лице Отац, једно је лице Син, једно је лице Дух Свети; једно је божанство, једна сила и једно царство у три лица или у три ипостаси. Тако славимо Свету Јединицу у Тројици, и Свету Тројицу у Јединици. Након што је Отац обзнанио са неба: Ово је Син Мој љубљени, Њега послушајте, то је прихватила света васељенска Божија Црква. У име Свете Тројице она крштава за живот вечни, Њу прославља са подједнаком чашћу, Њу исповеда нераздељено и неразлучно, Њој се непогрешиво поклања, Њу исповеда и прославља. Тој триипостасној Јединици - Оцу, Сину и Светоме Духу доликују слава, благодарење, част, сила и величанство, сада и увек и у векове векова. Амин. Текст преузет из књиге: Свети Јефрем Сиријски, ОГЊЕНИ СТУБ, Образ Светачки, Београд, 2003.


Ево лепе и занимљиве вести! Јеврејке су решиле да се расно мешају са црнцима, и у томе их треба сасвим разумети и ја их потпуно подржавам! Што се више мешају, то боље, тако да једног дана на свету више неће бити ни једног јеврејчића... хе, хе, хе... Ето, и њима који се куну у своју расну чистоту и чији рабини упорно говоре против расног мешања, се дашавају овакви љубавни испади, ц, ц. А зашто да не, па има и славних музичких и филмских звезда из Холивуда које су у исто време и црнци и јевреји! Не верујете? Па ево вам списка, слика и доказа колико хоћете, кликните на: Drake Isn’t The Only One: 10 Black Celebrities You May Not Have Known Were Jewish « Hip-Hop Wired На горњем линку ћете наћи податке и слике да су јевреји и уједно црнци: Лени Кравиц, Craig David, Borris Kodjoe, Sean Paul, Sammy Davis Jr, Lisa Bonet, Nell Carter, Jordan Farmar,Rashida Jones, Tracee Ellis Ross. Jordan Farmar, црнац-јевреј Посетите линк на фејсбуку и слободно им дајте подршку: Jewish Girls and Black Men | Facebook


text: 1. мај (01.05) је 121. дан у години по грегоријанском календару (122. у преступној години). До краја године има још 244 дана. Догађаји 305 — Римски цар Диоклецијан и његов савладар Максимијан добровољно се повукли са власти и препустили положај августа Галерију и Констанцију I Хлору. 1707 — Ступили на снагу Закони о Унији којом су се краљевине Шкотска и Енглеска ујединиле у Велику Британију. 1778 — У Сомбору отворена прва српска учитељска школа. 1858 — Црногорци су у бици на Граховцу потукли знатно јаче турске трупе. После те победе, уз подршку Француске, међународна комисија је 1860. одредила границе између Османског царства и Црне Горе, којој су припојени Грахово, Рудине, Никшићка Жупа и Горњи Васојевићи. 1866 — У Србији пуштене у промет прве поштанске марке. Истог дана 1874. прве поштанске марке пуштене су у промет у Црној Гори. 1876 — Британски парламент усвојио Закон о краљевским титулама на основу којег је краљица Викторија I проглашена царицом Индије. 1886 — У Чикагу је 50.000 радника ступило у штрајк, захтевајући боље услове рада, изражене у пароли „три осмице“ - по осам сати рада, одмора и културног уздизања. У сукобу с полицијом убијено је 6 и рањено око 50 радника. Од 1889. овај дан се слави као Међународни празник рада. У Србији је први пут прослављен 1894. 1925 — Кипар званично постао британска колонија. Велика Британија је 1878. Кипар преузела од Турске, а 1914. је извршила анексију острва. 1931 — Званично је отворен "Емпајер стејт билдинг", 102 спрата висок њујоршки облакодер, тада највиша зграда у свету. 1945 — Јозеф Гебелс и његова супруга Магда су отровали цијанидом своје шесторо деце, а затим извршили самоубиство. 1960 — На територији Совјетског Савеза оборен амерички шпијунски авион "U-2". Пилот Френсис Пауерс, који се спасао искакањем, заробљен је и у фебруару 1962. размењен за једног совјетског шпијуна. 1978 — Јапански истраживач Наоми Уемура постао први човек који је сам стигао на Северни пол, прешавши 950 km на санкама с псећом запрегом. 1979 — Гренланд је добио ограничену самоуправу од Данске, са својом скупштином са седиштем у Нуку. 1982 — У Пољској, 50.000 присталица "Солидарности" демонстрирало против војне власти. Ратно стање у земљи уведено је 13. децембра 1981, када је генерал Војћех Јарузелски суспендовао цивилне власти. 1985 — У Гњилану, на истоку Косова и Метохије, извршено је насиље најмање три Албанца, над Ђорђом Мартиновићем, радником Дома ЈНА у Гњилану. 1991 — На Полачи, код Книна, убијен је српски младић Васо Пећер. 1991 — У Бршадину, поред Вуковара, убијене је старац Стеван Инић, железнички пензионер, од свог хрватског комшије Михајла Мије Геленчира, члана странке ХДЗ. 1993 — Бомбаш самоубица из редова Тамилских тигрова је убио председника Шри Ланке Ранасингхеа Премадасу током првомајске прославе у Коломбу. Објављен је банкрот Дафимент банке. 1994 — У трци за "Велику награду Сан Марина" погинуо бразилски аутомобилски ас Аиртон Сена, један од најбољих возача формуле 1. 1995 — Артиљеријским нападом на српске положаје код Пакрац почела је офанзива хрватских снага на западну Славонију под називом "Бљесак". Неколико дана касније Хрватска је заузела цело подручје, а десетине хиљада Срба избегло је у Босну и Србију. 1997 — Лабуристичка партија Тонија Блера победила на парламентарним изборима у Великој Британији, након 18 година владавине конзервативаца. 1999 — У ваздушним ударима НАТО на СР Југославију погођен путнички аутобус на мосту у Лужанима. Погинуло је најмање 60 људи. 2001 — Македонци у Битољу спалили су и каменовали око 40 кућа, фирми и продавница чији су власници Албанци у знак одмазде због погибије осам припадника македонских снага безбедности у нападу албанских терориста код тетовског села Војце. 2001 — Председник САД, Џорџ Буш затражио је измену уговора који су 1972. САД склопиле са Москвом о антибалистичким ракетама, што би отворило пут ка новом одбрамбеном плану САД. 2003 — У земљотресу у Турској погинуло 176 особа, међу којима и 25 ђака током спавања у интернату који се срушио. 2004 — Европска унија проширена је за десет нових чланица, чиме се број земаља које чине ту највећу економско-социјалну интеграцију попео на 25 са 450 милиона становника. Пуноправне чланице ЕУ званично су постале: Мађарска, Пољска, Чешка, Словачка, Словенија, Кипар, Малта, Естонија, Летонија и Литванија. То је највеће проширење ЕУ од оснивања 1957. године. 2016 — Код града Форт Макмари у канадској провинцији Алберта букнуо је пожар који је уништио 1800 домова и изазвао евакуацију више од 80.000 особа. Рођења 1916 — Глен Форд, канадско-амерички глумац. (прем. 2006) 1924 — Енрико Јосиф, српски композитор. (прем. 2003) 1927 — Бернард Вукас, хрватски фудбалер. (прем. 1983) 1929 — Ралф Дарендорф, немачко-британски политичар, социолог и филозоф. (прем. 2009) 1932 — Тамара Милетић, српска глумица. (прем. 2014) 1947 — Данило Попивода, југословенски, словеначки и српски фудбалер. (прем. 2021) 1952 — Предраг Тодоровић, српски глумац. (прем. 2015) 1964 — Оља Бећковић, српска глумица, новинарка и ТВ водитељка. 1965 — Маја Маршићевић Тасић, српска новинарка и активисткиња. (прем. 2001) 1966 — Чарли Шлатер, амерички глумац. 1968 — Оливер Бирхоф, немачки фудбалер. 1969 — Вес Андерсон, амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1971 — Ненад Перуничић, српски рукометаш и рукометни тренер. 1972 — Дејан Алексић, српски књижевник. 1980 — Заз, француска музичарка. 1981 — Александар Глеб, белоруски фудбалер. 1982 — Џејми Дорнан, северноирски глумац, модел и музичар. 1982 — Томи Робредо, шпански тенисер. 1982 — Даријо Срна, хрватски фудбалер. 1983 — Фран Васкез, шпански кошаркаш. 1987 — Леонардо Бонучи, италијански фудбалер. 1989: Робин Бенцинг, немачки кошаркаш. Христина Козловска, украјинска списатељица, песникиња и новинарка 1990 — Николина Молдован, српска кајакашица. 1993 — Жан Кристоф Баебек, француски фудбалер. 1993 — Викторија Моне, америчка музичарка. Смрти 408 — Аркадије, источноримски (византијски) цар (рођ. око 377) 1873 — Дејвид Ливингстон, шкотски лекар, мисионар и истраживач Африке (рођ. 1813) 1904 — Антоњин Дворжак, чешки композитор (рођ. 1841) 1943 — Раде Драинац, српски песник (рођ. 1899) 1945 — Јозеф Гебелс, немачки нацистички политичар. (рођ. 1897) и његова жена Магда Геблес (рођ. 1901) 1946 — Даворјанка Пауновић Зденка студенткиња, учесница Народноослободилачке борбе и невенчана супруга Јосип Броз Тито. 1993 — Ранасингеа Премадасу, председник Шри Ланке (рођ. 1924) 1994 — Аиртон Сена, бразилски возач формуле 1. (рођ. 1960) Празници и дани сећања Међународни празници Празник рада Српска православна црква слави: Преподобног Јована Светог Јована Новог Јањинског Свете мученике Виктора, Зотика, Зинона, Акиндина и Северијана У Београду пре Другог светског рата овај датум је био рок за селидбу кирајџија из старих у нове станове.


Украјина није спремна за НАТО - Спутњик Србија 15:04 14 Јун 2021 Украјина није спремна за НАТО 15:23 16.09.2016 Преузмите краћи линк Питање уласка Украјине у НАТО није на краткорочном дневном реду војног блока, изјавио је немачки амбасадор у Украјини Ернст Волфганг Рајхел. Украјина тренутно није спремна да приступи Северноатлантском пакту (НАТО) и ово питање није на краткорочном дневном реду тог војног блока, рекао је Рајхел. „Током последњег самита у Варшави овог јула одржан је састанак Украјина—НАТО, на којем су државе-чланице Алијансе донеле заједничку изјаву о развоју будућих односа између Украјине и Пакта. Лидери земаља-чланица НАТО-а потврдили су своју посвећеност политици отворених врата, којом се Украјини даје могућност да се у будућности придружи НАТО-у, у случају реализације свих обавеза. Међутим, ово питање није на дневном реду у блиској будућности“, рекао је Рајхел је за украјински часопис „Ново време“. У децембру 2014. Украјина је суспендовала свој несврстани статус и потврдила своју намеру да уђе у НАТО. У септембру 2015, украјински председник Петро Порошенко потписао је војну доктрину којом се предвиђа потреба да оружане снаге те земље одговарају стандардима НАТО-а до 2020. године. У марту су се Украјина и НАТО договорили о низу реформи које украјинске оружане снаге морају да изврше како би се ускладиле са стандардима Алијансе, након потписивања мапе пута за техничко-одбрамбену сарадњу у децембру 2015. године. прикључивање, НАТО, Европа, Украјина


СЛОБОДА ИЛИ НИШТА: Грађани Србије поново устају против корона терора, протест у 17.30 у Београду! 18-09-2021 12:05 Издвојено Србија Друштво Протест "Слобода или ништа" против корона терора, дискриминације невакцинисаних и других мера које ограничавају слободу грађан Србије заказан је данас у 17.30 на Тргу Николе Пашића у Београду. Организатори позивају на стоп, како кажу, “ковид” фашизму и капитализму, а позиву на протест придружили су се и “Лекари и родитељи за науку и етику”, који су покренули петицију “Стоп присилној вакцинацији и дискриминацији деце експерименталним КОВИД-19 вакцинама”. Подршку скупу дале су и странке ДЈБ и Двери које су позвале своје присталице да на скуп дођу без страначких обележја. Скандал у Сремској Митровици, доктор одбио да прегледа невакцинисане, више о томе читајте ОВДЕ.


source: CulturaX

text: Објављено: 3 децембра, 2012 У свакој хрватској држави, ко год да је води, однос према Србима биће исти. Плашим се да то још није допрло до неких важних мозгова у Београду. Као што српским политичарима није јасно да ће Загреб тек сада, ослобођен потребе да нешто објашњава у вези са "Домовинским ратом" учинити све што може да Србију држи у подређеном положају; да је константно сатанизује, дестабилизује, економски искоришћава (што захваљујући српским властодршцима чини већ годинама) и приморава на сталне уступке. Све се заснива и све ће увек полазити од хрватске дефиниције рата. Знам, многима од вас досадио сам инсистирањем на овом проблему, али то је, чврсто верујем, нулта тачка будућих односа, не само Србије и Хрватске, Срба и Хрвата, већ целог региона. Око тога се врте све поставке и приче, дефиниција рата одређује однос других према Србији и Србима, због српског ћутања пред том дефиницијом – а она каже да је Србија извршила агресију на Хрватску и Босну – Хашки трибунал се, уз остало, понаша овако како се понаша. За оне који су прочитали мој претходни текст на овом месту, додаћу да је америчка лобистичка кућа "Радер и Фин", после ангажовања на страни Хрватске, најпре изашла са дефиницијом рата која је гласила: Србија је извршила агресију на Хрватску, Србија је агресор, Хрватска је жртва. Касније је из ове поставке све изведено. И још се изводи. Трајаће то све док Србија не врати причу у 1990. годину. "Јутарњи лист" се бави могућом новом политичком картом Европе, а повод су избори у Каталонији, кретање те шпанске покрајине ка пуној независности. Наводи се да Стари континент има још неколико подручја на којима бујају сепаратистички покрети, са циљем осамостаљења, и ту "Јутарњи лист" наводи Шкотску, Белгију, Велс, Баскију, Балеарска острва и Војводину. Хрватска већ годинама, кад је Војводина у питању, не спомиње Србију. Војводина се, узмимо, представља у Истри на локалној смотри хране добијене органским узгојем, што није лоше, али је свакако лоше, и опасно, што ниједан медиј у Хрватској за све време трајања смотре не спомиње Србију.


Београд – Министар одбране Драган Шутановац навео је на свом налогу на друштвеној мрежи Твитер да је Слободан Петровић примао плату из буџета Србије. „Потпредседник Тачијеве владе Слободан Петровић примао је и плату из буџета Србије до августа, јер је био портир у Спортском центру Боро и Рамиз! Па докле више?!“, Наведено је у „твити“ Шутановца од 23.децембра. Министар је ово питање покренуо и у петак, гостујући у емисији „Око“ РТС-а. „Постоје људи који су пре 12 година напустили Косово, а и данас примају принадлежности, да не говорим да је до августа месеца потпредседник Тачијеве владе примао принадлежност као бивши запослени у Спортском центру ‘Боро и Рамиз’“, подсетио је Шутановац. Министар је говорио „о паралелним структурама власти које нису на северу Косова, већ су измештене у друге градове ван покрајине“. „То су локалне структуре неких градова и општина у којима више од пола људи не живи на Косову и Метохији“, казао је Шутановац због чега се поставља питање да ли држава треба да финансира такве локалне структуре. „Да ли треба да финансирамо, рецимо, неки музеј у Приштини или неко јавно предузеће или Спортски центар ‘Боро и Рамиз’; да ли ти људи који су напустили Косово треба да примају новац“, запитао је Шутановац. Он је изнео мишљење да „тим новцем треба подстаћи економију и људима који живе на КиМ омогућити да производе и продају у централној Србији под повољнијим условима“.


Активисти Националног Строја у јужном делу Косовске Митровице Неколико активиста Националног Строја је тајно ушло у окупирани јужни шиптарски део Косовске Митровице,а ево и слика. Поглед на Српски део са шиптарске стране Споменик некој "Nena Tereze" Споменик m 1583 0;ерористичком команданту (Shemsi Ahmeti) одговорног за бројне масакре над Србима,којег су полицијске снаге ликвидирале 1999,а споменик је подигнут 2009. Џамија у центру Јужног дела У излогу продавнице карте, самозване "републике Косово" Продавница са разним окупаторским заставама и мајцама а добро се види у доњем десном углу мајца терористичке ОВК (UCK) одговорне за масовно страдање Срба! Зграда у којој су смештене разноразне окупаторске снаге. Поглед на северни Српски део Стока остаје стока,овде можете видети шиптаре како се запиру на Ибру у по бела дана,наравно то и није ништа ново.. А ово је н 3ffa еки шиптарски музеј,наводно неког њиховог јунака ког су чак и Турци морали да питају за прелаз преко његове територије?!! Саграђен тик уз наш стари женски манастир Соколица,а за манастир као и за земљиште тврде да је њихово наслеђе и врше притисак на монахиње да то прихвате или да оду одатле,иначе поступак за утврђивање земљишта је пред самозваним шиптарским судом у Приштини... А ово је капија тог музеја која је обележена и види се пут кој води у шиптарско насеље удаљено око 2 км одатле. Преузето са:Национал Социјалистички Форум Свака част нашим саборцима на акцији! Као што можемо видјети на сликама шиптари врше велики притисак на нашу браћу и силом им намећу своје законе. КОСОВО ЈЕ СРБИЈА НЕМА ПРЕДАЈЕ !


Као што видимо 1548 . године први пут се спомиње Пелагићево у историјским документима као насељено мјесто са срским становништвом у саставу Градачачке нахије. Исто тако, на овом мјесту се спомињу и још два насеља са подручја данашње општине: Трамошница и Орлово Поље.