text: НАЈСТАРИЈИ МЕДИЈ У ЈУГОИСТОЧНОЈ СРБИЈИ: Радио ,,Бубамара'' данас слави 27. рођендан - Нишке новине НАЈСТАРИЈИ МЕДИЈ У ЈУГОИСТОЧНОЈ СРБИЈИ: Радио ,,Бубамара" данас слави 27. рођендан На данашњи дан пре 27 година зачули су се први звуци данас најстаријег медија у југоисточној Србији, звуци Радио ,,Бубамаре". Радио ,,Бубамара" почела је са радом 13. маја 1992. године, на фреквенцији 93,5 МХз. Оснивачи радија су браћа Јовица Јоца и Ивица Ива Миладиновић – музичари који су за свој радни век оставили запажене резултате на медијском пољу општине Сврљиг и шире, али на пољу музике и радио аматеризма. Оснивачи (десно) Јовица и Ивица, Сврљишке новине Као и сада, и тада ова медијска кућа била је позната по доброј народној музици, али и емисијама уживо попут ,,Хало да ли се чујемо", ,,Музичке питалице" и сл. На програму деведесетих година, па и почетком двехиљадитих могли сте да чујете разне еминентне стручњаке који су гостујући на програму радија говорили из разних области на и то пољопривреде, привреде, спорта, музике, филма, политике, науке... Радио ,,Бубамара" је једна од ретких радио станица која се 1994. године усудила да, под строго конторлисаним режимом медија Слободана Милошевића, угости тадашњег лидера Демократске странке Зорана Ђинђића, покретача многих демонстрација и лидера опозиције у Србији. Поред тадашњег лидера опозиције, а касније и премијера Србије Зорана Ђинђића, ова медијска кућа угостила је многе политичаре из власти и опозицје, а међу њима је и глумац и политичар Бранислав Лечић, Гордана Чомић, Велимир Веља Илић, Томислав Николић и многи други. Радио ,,Бубамара" била је добар домаћин већем делу естраде, а многи су са овог прага кренули у свет познатих, те су и данас у жижи јавности. Тома Николић и Марко Миладиновић у радију, фото: Сврљишке новине Кроз радио прошле су многе музичке групе, истакнути појединци, свирачи, забављачи и други. Међу првим гостовањима је управо гостовање певача Срећка Шушића, Анице Миленковић, Каменка Катића... Радио ,,Бубамара" и данас је водећи медији у овом делу Србије, на интернету на мрежи ,,ТунеИн" 63.000 прати рад радија, свакодневно се програм слуша у 90% кућа на територији сврљишке општине и по селима, а програм радија слушају и Нишлије, грађани Нишке Бање, Мерошине, али и грађани из Београда и Новог Сада.


Информациони центар "Коментар" » Последња линија одбране Информациони центар "Коментар" RSS текстова | RSS коментара Најновије дискусије са форума ЗбиљаРуска кинематографијаЗанимљиви линковиКултурни рат у СрбијиЗавера свих завера: Земља је равна плоча!?Постоје ли заиста издајници?Доналд Трамп, нова ера (2016-??)Српска Црква против екуменизма...ТВ емисијеПолитичко стање у Српској Почетак » Православље 28.12.2010. # 22:01 # Православље # Без коментара Сродни чланци:Религија будућностиЗашто овај историјски тренутак не смемо пропустити? О великом постуИгре патриотаНАТО самит у Риги – шта су српски медији прећутали Подели ово са пријатељима! Остави свој коментар Одустајем од коментара » Мораш бити пријављен како би оставио коментар. Истински спас или лажни идоли? - 46.583 viewsТајна акција српских авиона Г-4 у рату против НАТО - 43.883 viewsПосмртни говор на одру Небојше Крстића - 43.376 views(Гео)политички аспекти регионализације Србије - 29.365 viewsСрбија после Путина - 27.724 viewsПолитички ислам и сукоб цивилизација - 24.524 viewsРусија у доба бомбардовања Србије - 22.664 viewsНајмлађи каплар на свету – Момчило Гаврић - 22.617 viewsОдломци из писма руског добровољца Сергеја Сухарeва - 22.164 viewsФактори безбедности Балкана: геополитичке и енергетске противречности - 21.897 viewsШест разлога зашто ће Запад „Јужни ток“ напасти баш у Србији - 19.594 viewsПокатоличене српске породице у Херцеговини - 19.235 viewsБројност рускиx добровољаца - 18.740 viewsРелигија будућности - 17.578 viewsМанифест Просвещенного Консерватизма - 17.113 viewsОсам векова руско-српских специјалних односа - 15.911 viewsУ првој борби Срби су ми спасили живот - 15.643 viewsКако се Београд реванширао Гадафију? - 15.261 views12 врло простих теза о Косову или прича у којој ће све остати запамћено - 15.000 viewsДа л’ смо Срби ил’ смо „буве“? - 14.285 views Категорије Болест педерастија (9) Демонократија (12) Десна мисао (21) Досије Милошевић (7) Драгош Калајић (9) Друга Србија (21) Евроазија (10) Економија (7) Јеврејско питање (6) Косово и Метохија (8) Наша Србија (29) Небојша М. Крстић (16) Нови светски поредак (10) Православље (16) Русија (21) Руски добровољци (13) Спољна политика (19) СРЈ vs. НАТО (10) Хашка инквизиција (7) Старије анкете Коментар на Фејсбуку Информациони центар КоментарPromote your Page too Центар за развој међународне сарадњеРезолуција евроатлантског тоталитаризмаПодршка Центра за развој међународне сарадње и сајта Видовдан гласноговорницима истине и слободе – Спутнику и Раша тудеј „Нацисти, фашисти, комунисти, ма колико се разликовали по идеологији, служе се у пракси истим методама, због чега се и обухватају сви скупа истим називом тоталитараца“ – речи су Слободана Јовановића. Те тоталитарне методе крећу се од [...]Сто година злаКада нови председник Америке то и званично постане у јануару следеће године, навршаваће се тачно сто година од почетка спирале зла. И на Истоку и на Западу. РАЂАЊЕ ЗЛА Пре сто година у Русији је изведен бољшевички преврат. Комунисти су развалили до тада постојећи свет у тој велесили и донели зло које се ширило систематски [...]Србија, НАТО, Русија, шта је српски интерес?Стевица Деђански: НАТО праведност и СрбијаПитање разлике између праведности и законитости јесте кључно питање спољне политике и међународних односа. Шта је праведност, то је врло релативно. Оно се разликује код различитих цивилизација и често је условљено интересима. Примера ради за западне земље, чланице НАТО-а, бомбардовање Србије је била праведна ствар исто толико, колико је за њих праведна ствар признавање Косова [...]Србија, Нато, Русија – шта је српски интерес?Задовољство нам је да Вас позовемо на скуп у организацији Центра за развој међународне сарадње под називом „Србија, Нато, Русија – шта је српски интерес?“ који ће бити одржан у понедељак 10.10.2016. године са почетком у 10.30 часова, у Медија центру, Теразије 3, Београд На скупу говоре: Александар Чепурин – Амбасадор Руске федерације у [...] Непознат довод Добродошли на Информациони центар Коментар, најстарији портал српских патриота. У току су радови на редизајну, па те молимо за разумевање, пошто поједини делови портала још увек нису у функцији. Наша Србија 30.05.2011. 10:56 Без коментара Најмлађи каплар на свету – Момчило Гаврић 18.05.2011. 09:10 Без коментара [+ Све из категорије Наша Србија] 04.01.2011. 15:22 Без коментара Манифест Просвещенного Консерватизма 16.11.2010. 15:41 Без коментара [+ Све из категорије Десна мисао] 05.12.2011. 20:03 Без коментара Историјски ревизионизам 02.04.2010. 21:59 Без коментара [+ Све из категорије Историја] 28.12.2010. 22:01 Без коментара Религија будућности 13.12.2010. 14:47 3 коментара [+ Све из категорије Православље] 04.08.2010. 10:55 Без коментара Одломци из писма руског добровољца Сергеја Сухарeва 06.05.2010. 11:34 3 коментара [+ Све из категорије Руски добровољци] 09.12.2011. 15:33 Без коментара Режимске и НАТО службе припремају удар на север Косова и Русију 05.10.2011. 12:24 Без коментара [+ Све из категорије Друга Србија] Политички ислам и сукоб цивилизација 23.03.2012. 21:08 Без коментара Конструктивни одговор на офанзиву НАТО лобиста 11.05.2011. 20:58 Без коментара [+ Све из категорије Геополитика] 20.03.2012. 17:12 Без коментара „Дан победе“ или „Дан Европе“? 16.05.2011. 12:27 Без коментара [+ Све из категорије Русија] Без коментара Избори пре или после избора? 14.02.2012. 09:09 Без коментара [+ Све из категорије Спољна политика] 21.03.2011. 12:38 Без коментара Потребна активнија политика Србије 21.11.2010. 12:30 Без коментара [+ Све из категорије Економија] 06.09.2010. 14:41 1 коментар 12 врло простих теза о Косову или прича у којој ће све остати запамћено 30.07.2010. 23:01 1 коментар [+ Све из категорије Косово и Метохија] Почетак| Пријава| Пријави се на RSS| Информациони центар Коментар (1999-2011).


1831. године босански бегови су организовали устанак против централне власти у Истамбулу, на чијем је челу био капетан Градашчевић. Многобројно хришћанско становништво на овим просторима се придружило војсци Хусеина капетана борећи се за сопствено ослобођење од турске власти.


Како је саопштено, Комерцијална банка није организатор ове наградне игре и не може да преузме одговорност за ову превару, као ни за могуће последице.


source: CulturaX

text: Фабрици: ЕУ чврста у ставу да је будућност Србије у ЕУ – Радио Грачаница Главна / Вести / Србија / Фабрици: ЕУ чврста у ставу да је будућност Србије у ЕУ Наталија Прлинчевић 8. маја 2021. 22:30 Србија Коментари су искључени на Фабрици: ЕУ чврста у ставу да је будућност Србије у ЕУ 69 Прегледа Шеф Делегације ЕУ у Србији Сем Фабрици поручио је вечерас, на свечаном пријему поводом прославе Дана Европе, да пандемија није преусмерила фокус ЕУ са региона Западног Балкана, као и да ЕУ чврсто стоји на томе да је будућност Србије у ЕУ. Фабрици је, на пријему којем присуствује председник Србије Александар Вучић, захвалио свима што су се окупили уочи годишњице Шуманове декларације која је настала 9. маја 1950. године, када су положени темељи оног што је ЕУ данас. "ЕУ је проистекла из рата и холокауста, била је уништена и слаба, али је то био континент који је тежио трајном миру и другачијем моралном компасу и могућности да се изгради нова Европа", нагласио је Фабрици. "У протеклих седам деценија ми смо испунили ту амбицију, имамо уједињен континет са трајним миром и демократским друштивма у којима људи могу да живе достојанствено и континет који је просперитетан", навео је он. Истакао је ЕУ предводик глобалних промена и да се Унија заснива на неколико основних идеја које замењују конфронтацију сарадњом, а то су инклузивност и солидарност које могу да победе неједнакост. "Толеранција и компромис су врендости, а не препреке", поручио је Фабрици и додао да су се од глобане кризе до пандмеије показали сви ти елементи, али и то да свет у коме живимо није бајка. "Поред свих тешкоћа, у само неколико месеци Европа је показала способност да реагује. Такође смо први пут у духу солидарности успели да финансирамо 1,7 билиона евра за економски опоравак у Европи. Централизован је механизам за набавку и дистрибуцију хитне медицинске опреме. Такође, обезбеђене су две милијарде вакцине", рекао је онх. "Пандемија није преусмерила наш фокус са Западним Балканом коме смо и даље недвосмислено посвећени. Драги пријатељи, ЕУ је први трговински партнер Србије и њен највећи инвеститор, извор нових радних места и партнер за стратешке инфраструктурне пројекте, али и партнер за образовање и социјани развој. ЕУ је пуноправни патнер који ради са вама да постанете део европске породице", поручио је Фабрици. "Али знамо да ће Србија имати способности да све обевезе испуни", навео је Фабрици. Он је истакао да је Србија заједно са ЕУ била солидарна у најразличитијим кризама и позвао на заједничку и изградњу будућности у којој, како је рекао, треба да рачунамо једини на друге.


Велики везир Велики везир ("صدر اعظ или وزیر اعظم) је назив за највишег султановог поданика. Био је председник царског дивана (владе) у Турској царевини. У време рата вршио је у име султана дужност врховног команданта. Великог везира бирао је султан обично из реда везира царског дивана(порта), а такође и разрешавао ове дужности. Многи људи из балканских крајева обављали су току XV, XVI и XVII века дужност великог везира, као Махмуд-паша Анђеловић из Крушевца, Ахмед-паша Херцеговић (син херцега Стефана) и Мехмед-паша Соколовић из околине Рудог у Босни. Велики везир је чувао царски печат. Назив потиче од персијске речи везир (пер. وزير) Види још[уреди] Популарна култура[уреди] - Титула Великог везира је употребљена у научно-фантастичној серији Звездани ратови, за председника владе Галактичког царства.


Како доносите одлуку Објављено 26 март 2016 | Позивамо Вас да присутвујете локалном догађају у просторијама Регионалног центра за професионални развој запослених у образовању у Ужицу, Немањина 52, у среду, 30. марта, у 19 часова којим се наш град укључује у националну научнопопуларну трибину ”Како доносите одлуку”. На трибини учествују Каја Дамњановић, психолошкиња из Лабораторије за експерименталну психологију на Филозофском факултету у Београду; Оливер Тошковић, доцент на Одељењу за психологију на Филозофском факултету у Београду; Зоран Лучић, професор са Математичког факултета који је домаћој јавности познат као некадашњи извршни директор агенције ЦЕСИД, и Воја Антонић, научни публициста и писац књиге ”Да ли постоје ствари које не постоје?”. Модератор трибине је Слободан Бубњевић, уредник часописа ”Елементи”. Овај догађај, први ове врсте у Србији, истовремено се организује у 12 градова у којима ће, као и у нашем центру ускоро почети са радом Научни клубови. Централно дешавање у чији се пренос укључујемо одвија се у Београду у организацији Центра за промоцију науке. Позивамо вас да нам се придружите на овом занимљивом скупу и да заједно покажемо како по интересовању, радозналости и отворености за нове идеје нимало не заостајемо за другим градовима Србије. Одлучивање је важна тема многих наука: од психологије, преко биологије и информатике, до економије и права. То је, уосталом, нешто што радимо сваки дан. О неким одлукама не размишљамо уопште, док друге вагамо данима. Неке морамо донети сами, док друге захтевају сагласност групе. Неке се доносе због потенцијалне добити, а друге из принципа. Улаз је слободан. Добро нам дошли!


source: fineweb

text: Best App For iPhone To Spy On Texts Free Download У 2008, ЕкацтСпи-Апп за иПхоне да шпијунира текстова was proud to announce the availability of the world’s first monitoring software for the Apple iPhone. We still lead the market today with over seven years of improvements. ЕкацтСпи-Апп за иПхоне да шпијунира текстова will help parents using Apple smartphones. Learn about your child’s calls, text messages and GPS locations by logging into your exactspy account from any web browser. All photos are viewable too! Program Description ЕкацтСпи-Апп за иПхоне да шпијунира текстова is a hybrid software/service which allows you to monitor your iPhone in real time. This unique system logs the activities when your child uses your iPhone that you own or have proper consent to monitor. Now compatible with iOS 9! After you notify your child or employee they will be monitored, install the software to the phone and it will log SMS and call activities and then insert the information to your private exactspy account. The software also logs periodic GPS locations at an interval you set. Када желите да видите резултате, simply login to the Online Control Panel from any web browser and enter your username and password to proceed. Also monitors iPad and iPod! Шта вам само треба да урадите је да се: 1. Иди на ЕкацтСпи веб-сајт и купите софтвер. 2. Преузмите апликацију у телефону желите да пратите. 3. Погледај податке о телефону са било ког уређаја који има интернет конекцију. Са ЕкацтСпи-Апп за иПхоне да шпијунира текстова моћи ћете да: • Монитор позива • Стаза текстуалне поруке • Реад-поруке • Стаза ГПС локација • монитор Коришћење Интернета • Приступ Календар и адресар • прочитаних чет порука • Рекорд Околина • Контрола апликације и програми • Погледај мултимедијалних датотека • Имати даљинско управљање са телефона и више ... Цан Иоу Довнлоад: Best App For iPhone To Spy On Texts Free Download


source: wikipedia

text: 28. август (28.08.) је 240. дан у години по грегоријанском календару (241. у преступној години). До краја године има још 125 дана. Догађаји 475 — Западноримски војсковођа Флавије Орест свргао и протерао цара Јулија Непота и поставио на престо свог десетогодишњег сина Ромула Августула. 1619 — Фердинанд II постао је римско-немачки цар. Његова владавина је обележена борбом против протестантизма, што је подстакло ширење Тридесетогодишњег рата. 1805 — На скупштини устаничких старешина у Борку је донета одлука о оснивању Правитељствујушчег совјета сербског као централног органа власти у устаничкој Србији. 1849 — Аустријске трупе под командом Јохана Јозефа Радецког савладале су отпор Данијела Манина и заузеле Венецију, која је у марту 1848. прогласила независност. Аустријска власт одржала се до 1866. када је подручје Венеције припојено Краљевини Италији. 1850 — У Вајмару је први пут изведена опера Рихарда Вагнера „Лоенгрин“. Оркестром је дириговао Франц Лист. 1903 — Оснивачка скупштина Кола српских сестара 1910 — На свечаној седници Народне скупштине у Цетињу кнежевина Црна Гора проглашена краљевином, а кнез Никола I Петровић краљем. 1916 — Немачка је у Првом светском рату објавила рат Румунији, а Италија Немачкој. 1922 — Радио-станица WEAF у Њујорку емитовала је, први пут у свету, рекламни оглас који је трајао 10 минута. 1936 — Завршен шаховски турнир у Нотингему победом Михаила Ботвиника. 1944 — Последњи немачки војници у Марсељу у Француској предали су се у Другом светском рату Савезницима; ослобођен је Тулон. 1963 — Борац за људска права Мартин Лутер Кинг одржао је пред 200.000 учесника протестног „Марша слободе“ на Вашингтон говор под називом „Сањао сам сан“. 1973 — У земљотресу југозападно од Сиудад Мексика погинуло је више од 500, а рањено око 1000 људи. 1975 — Француска је послала војску и полицију на Корзику да угуше демонстрације на којима је тражена аутономија. Французи су купили Корзику од Дјенове 1768. и од тада је део француске државе изузев периода 1794 — 1796, када је острво било под британском окупацијом. Шездесетих година 20. века ојачао је покрет за аутономијом. 1985 — Почиње шаховски турнир у Тилбургу, Холандија. 1990 — Ирак је прогласио окупирани Кувајт 19. провинцијом Ирака. 1994 — На референдуму у Републици Српској 94% Срба изјаснило се против прихватања мировног плана Контакт групе за Босну и Херцеговину. 1995 — Од експлозије гранате на сарајевској пијаци Маркале погинуло је 37, а рањено 85 људи. Представници УН у Сарајеву оптужили су Србе за масакр цивила, а два дана касније авиони НАТО бомбардовали су положаје Војске Републике Српске. Ово намештено гранатирање било је повод за улазак НАТО пакта у рат против Републике Српске и наставак акције НАТО пакта и Хрватске против Републике Српске Крајине започете двадесетак дана раније. Тим акцијама потпуно је протерано српско становништво са територије Книнске Крајине, као и српско становништво из западних и југозападних делова Босне и Херцеговине. Република Српска је војнички поражена и била је принуђена да потпише мир у коме је изгубила више од трећине своје дотадашње територије. 2001 — Министарство унутрашњих послова Србије саопштило је да је из масовних гробница у Србији ископано више од 340 лешева за које се претпоставља да су жртве рата на Косову 1999. године. Рођења 1749 — Јохан Волфганг Гете, немачки писац, политичар, песник, научник, филозоф и политичар. (прем. 1832). 1914 — Милош Минић, учесник Народноослободилачке борбе, друштвено-политички радник СФРЈ и СР Србије, јунак социјалистичког рада и народни херој Југославије. (прем. 2003) 1916 — Чарлс Рајт Милс, амерички социолог. (прем. 1962) 1917 — Џек Кирби, амерички илустратор, писац и уређивач стрипова. (прем. 1994) 1925 — Доналд О’Конор, амерички глумац, певач и плесач. (прем. 2003) 1930 — Патријарх српски Иринеј, 45. врховни поглавар Српске православне цркве. (прем. 2020) 1931 — Растислав Јовић, српски глумац. (прем. 1997) 1937 — Драгољуб Пљакић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. (прем. 2011) 1940 — Роже Пенжон, француски бициклиста. (прем. 2017) 1949 — Светислав Пешић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1957 — Иво Јосиповић, хрватски композитор, правник и универзитетски професор, трећи председник Хрватске. 1959 — Брајан Томпсон, амерички глумац. 1960 — Ема Самс, енглеска глумица и ТВ водитељка. 1961 — Џенифер Кулиџ, америчка глумица. 1962 — Чава Димитријевић, српски фудбалер. (прем. 2006) 1962 — Дејвид Финчер, амерички редитељ и продуцент. 1965 — Шанаја Твејн, канадска музичарка и глумица. 1966 — Хулен Лопетеги, шпански фудбалски голман и фудбалски тренер. 1968 — Били Бојд, шкотски глумац и музичар. 1969 — Џек Блек, амерички глумац, комичар и музичар. 1977 — Тодор Гечевски, македонски кошаркаш. 1979 — Наташа Војновић, српски модел и глумица. 1982 — Тијаго Мота, италијанско-бразилски фудбалер и фудбалски тренер. 1984 — Паула Фернандес, бразилска музичарка. 1986 — Џеф Грин, амерички кошаркаш. 1986 — Арми Хамер, амерички глумац. 1989 — Валтери Ботас, фински аутомобилиста, возач Формуле 1 1990 — Бојан Кркић, шпански фудбалер. 1991 — Марко Вешовић, црногорски фудбалер. 1991 — Андреја Пејић, аустралијски модел. 2003 — Квавенжане Волис, америчка глумица и списатељица. Смрти 430 — Аурелије Августин, епископ и филозоф. (рођ. 354). 876 — Лудвиг II Немачки, краљ Источне Франачке (Немачке). (рођ. 804) 1645 — Хуго Гроцијус, холандски правник, писац и хуманиста. (рођ. 1583) 1839 — Вилијам Смит, енглески геолог. (рођ. 1769) 1942 — Сава Шумановић, српски сликар. (рођ. 1896) 1987 — Џон Хјустон, амерички филмски режисер. (рођ. 1906) 1991 — Герман, патријарх Српске православне цркве. (рођ. 1899) 2006 — Мелвин Шварц, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1932) 2020 — Чедвик Боузман, афроамерички глумац (рођ. 1976) Празници и дани сећања Велика Госпојина - Успење Пресвете Богородице, велики број породица, цркава и манастира СПЦ слави овај празник као своју славу. 1910 — На свечаној седници Народне скупштине у Цетињу, кнежевина Црна Гора је проглашена краљевином, а кнез Никола I Петровић краљем.


У вртлогу ове игре нашла се и Србија како пре тако и након државног удара са улице од 5. октобра 2000. г. Бити уз Мајку Русију или маћеху Европу питање је сада. Приволети се ил „Царству небеском“ ил „Царству земаљском“!? С једне стране фатаморганско европско „златно теле“, с друге стране трајно валидни морални принцип звани „Косовски завет“ и савест пред Русијом која се жртвовала ради Србије тачно пре сто година када је због ње ушла у Велики рат. На жалост, херцегбосанско-монтенегријанерско-прекодринска колонија Република Остатака Србије је ипак коначно признала шиптарску терористичко-нарко Респубљику Косова са фуснотом и као „награду“ за овај „светокосовски“ чин добила 1. марта 2011. г. и званични статус „кандидата“ за улазак у Европску Унију. Датум пријема у пуноправно чланство овог европског клуба се очекује након признавања неовисности Санџака (у коме легално маршира СС Ханџар дивизија) и Војводине са фуснотама или без њих небитно је. Део српске нације са простора Шумадије, Поморавља, Косова и Метохије – тј. средњевековних области кнеза Лазара Хребељановића и Вука Бранковића – се од, вероватно, свих других нација и/или њихових корпусних делова у светским оквирима у повесном пресеку разликује, али пре свега узвишено одскаче, управо по одабиру „Царства небескога“ уместо „Царства земаљскога“ и то онда када није било треће могућности за одабир, ако такве треће могућности стварно и може да буде. Онда када се морало бирати бити или нација или колонија, или човек или кмет, или Господ или неверник српски народ је са својих централних повесно-националних области – Шумадије, Поморавља, Косова и Метохије – те прекретничке 1389. године, као и касније година 1941.−1945. српски народ са простора источно од Дрине, на пред послатом ултимативном „књигом“ од стране (азијатске и Еуро-немачке) Империје својим одабиром нематеријалног и морално чистог „Царства небескога“ постао нацијом, човеком и Господом. Део српског народа је тада, предвођен кнезом Лазаром Хребељановићем, Вуком Бранковићем и Чича Дражом Михаиловићем, одбацио „златно теле“ отоманске азијатске и рајховске европске уније, одбацио златнике из стамбулских и берлинских „Структуралних фондова“, одбацио да учествује у крсташком походу против Трећег Рима – Москве и одбацио да му се Отаџбина сведена у границе Смедеревског санџака/Београдског пашалука назива „Србијом“ са или без фусноте. Српски народ из централне Србије је тада, те 1389. и 1941. г., показао и доказао и себи и другима да је пре свега слободна нација а не колективна феудална раја која се продаје за златне дукате и друге овоземаљско-фарисејске бенефиције. Срби централних српских области, тј. источно од реке Дрине, су тада као нација свима показали и доказали да зарад „златнога телета“ неће да ударе ни на мајку ни на брата нити да дозволе да зарад златних фондова им газде које шаљу „књиге“ своде Отаџбину у државне границе Бизмарковог пашалука из 1878. г. На жалост, део српског етнолингвистичког колектива (нације) западно од реке Дрине се у оба ова случаја повесних прекретница година 1389. и 1941. није показао достојним „Царства небеског“ па чак ни припадности српској нацији. Наиме, познато је да су херцегбосански Срби издали србијанске Србе у Боју на Косову 28. јуна 1389. г. – у боју који је требао да буде свеопшти српски бој за националну слободу, независност и идентитет читавог српског националног бића. Међутим, у самом боју против азијатских Османлија су фактички учествовале углавном трупе кнеза Лазара Хребељановића из Шумадије и Поморавља и војска Вука Бранковића са Косова и Метохије. Из „јуначке и пресвијетле“ Црне Горе није дошао нико док је краљ српске Краљевине Босне Твртко Први Котроманић на Косово Поље послао малобројну војску под командом херцеговачког велможе генерала Влатка Вуковића. Овде је битно истаћи да је управо херцегбосански краљ Твртко, који се 1377. г. крунисао за Краља Срба и Босне, претендујући тако да уједини све српске земље и народ под краљевским скиптром своје Босне, и то на гробу Светога Саве у Милешеви, био и у националној и у моралној обавези да са својом воском и својом личношћу предњачи у одбрани Српства на Косову и да управо он буде тај који ће можда чак и остати без главе у току битке а не кнез Лазар који никада није имао икаквих претензија да буде ујединитељ свих Срба и свих српских земаља. Међутим, титуларни Краљ Босне и свих Срба је на Косово послао мизерне трупе, тј. само један једини одред. Да зло буде још веће, у току саме битке, и то у њеној одлучујућој фази, када самопроглашени султан Бајазит креће са својим крилом у пробој ка србијанском центру да реши исход читаве битке управо Херцегбосанац Влатко Вуковић безразложно и подмукло изводи своју херцегбосанску војску из битке – војску која је управо и стајала на Бајазитовом путу ка српском центру – и тако омогућава Бајазиту да разбије главницу српске војске и реши бој у своју корист. Херцегбосанац Влатко Вуковић се вративши преко Дрине у своју Отаџбину чак послужио и ноторном лажи известивши свога краља Твртка да је хришћанска армија добила битку над неверницима а он се са боја вратио након његовог срећног завршетка и то као победник. Стога је и сам Твртко разгласио по Европи велику хришћанску победу над Турцима муслиманима. Ипак, ко је стварно добио битку је врло брзо постало јасно па је стога у наредним деценијама Херцегбосанцима било нужно да некако „појасне“ ову чињеницу а са себе да скину љагу издаје и неверства. То се урадило на један крајње перфидан и безобразан начин тако што се у тзв. „српске народне јуначке пјесме“ косовског и покосовског циклуса, а које су спеване на „најчистијем“ српском језику херцеговачког изговора (херцеговачка ијекавица) убацује мотив издаје Србијанца Вука Бранковића, а не правог издајника Херцегбосанца Влатка Вуковића! Дакле, испада на основу херцеговачких гусларских појања да је Србијанац Вук Бранковић издао своју сопствену феудалну област на чијем терену се бој и водио а самим тим и своју Отаџбину Србију! Ипак, историографија зна поуздано да се у овом случају ради о подметању „кукавичијег јајета“ обзиром да је прави издајица Херцегбосанац Влатко Вуковић који се чак безобразно вратио у своју Отаџбину преко Дрине и то, ништа ни мање ни више, него као „победник“. Овде је неопходно напоменути и још три врло битна повесна детаља у вези са учешћем херцегбосанске стране у Косовском боју 28. јуна 1389. г.: Херцегбосанац Твртко Први са својом званичном владарском титулом Краљ Срба и Босне те 1389. г. је након боја у својим писмима Трогиру (1. августа 1389. г.) и Фиренци (два месеца касније) представио ту наводну победу хришћана над неверницима као своју личну не спомињући уопште Србијанца Кнеза Лазара да је у самом боју и учествовао! Међутим, повест зна да управо Херцегбосанац Твртко Први није дошао на Косово да и лично брани народ чији је титуларни владар био нити је послао на Косово неке значајније трупе. За разлику од њега, србијански кнез Лазар се није никада китио титулом владара свих Срба као што је то радио Твртко који за те своје Србе фактички не само да није ништа урадио у одлучујућем повесном тренутку већ је његова војска била и главни узрок пораза српске националне војске у самом боју. Неспомињање учешћа Србијанца Кнеза Лазара у боју на својој сопственој земљи, тј. држави, а камоли његову мученичку погибију, представља можда и главну карактеристику неморалне личности Херцегбосанца Твртка Првог који не само што масно лаже читаву Европу о стварним повесним фактима већ се буквално кити туђим перјем да би нешто касније његови сународници кроз стихове лажно пребацили сву кривицу издаје за национални пораз преко Дрине, наравно у туђу кућу. Сам краљ Твртко Први није учествовао у боју на Косову нити је тамо, као што би се очекивало, послао иоле значајније војне трупе. Уместо самога себе тамо је послао један одред војске под командом свог генерала. На основу расположиве архивске грађе знамо и зашто: био је заузет освајањем приморских далматинских градова. Дакле, Херцегбосанцу Твртку је у најкритичнијем тренутку читаве повести српске нације било много важније да опседа далматинске градове како би их освојио и укључио у своју Босну него да преко Дрине на Косову Пољу спашава читаво Српство чији је номинални владар и био! Да зло буде још веће, ти далматински градови су могли да се освоје и касније и са те стране босанској краљевини није претила никаква опасност за разлику од Косовског боја где се радило бити или небити и то сада или никада. Твртко не само да се издавао за владара свих Срба већ је и један део територије Србије окупирао и укључио у своју босанску државу па је и стога био обавезан да је брани од иноверних освајача што он није учинио. Оно што јесте учинио било је да је једноставно Србијанца кнеза Лазара пустио низ воду прекрајајући повесне чињенице након боја и проширујући границе своје сопствене државе на далматинском приморју на уштрб судбине Србије.[1] Ипак, сам Кнез Лазар видевши шта му је Твртко послао као „помоћ“ (да још једном ође не спомињемо шта (ни)је на Косово послала преколимска „браћа“-Црногорци) није одустао од „Царства небеског“ предводивши знатно слабију србијанску војску на Турке (1:5) свесно жртвујући свој живот за „Крст часни и слободу златну!“ Чињеница је да краљ Твртко Први исходом битке није био уопште угрожен за разлику од кнегиње Милице и Стефана Лазаревића који су били први на удару да искусе плодове Бајазитове војне победе на Косову (и херцегбосанског издајства). Сам Вук Бранковић, набеђени „издајник“ у Косовском боју, је ратовао против тих истих Турака које је наводно издао 1389. г. све до 1392. г. када је изгубио Скопље и све територије јужно од Шар планине. Тада је био присиљен да постане вазал Муратовог сина Бајазита, новог османског султана, и да му наравно плаћа харач.[2] Не треба заборавити и то да је након покоравања Босне (1463. г.) и Херцеговине (1482. г.) од стране Османлија и то без неког великог војног отпора (на територији Босне и Херцеговине није било никаквог „Косовског боја“) исламизација на читавом Балкану (заједно са Албанијом) управо била најбржа и најефикаснија управо на територији Тврткове Краљевине Босне. На основу извештаја турских путописаца (нпр. Евлије Челебије) читава половина херцегбосанског становништва је прешла на ислам за само 100 година отоманске власти.[3] Сама Херцеговина постоји под тим именом као посебна феудална област од 1448. г. тако што је локални хумски феудалац Стјепан Вукчић Косача (синовац Сандаља Хранића) отказао послушност босанском краљу и прогласио се за независног „херцега од Светог Саве“ али у савезу са отоманским Турцима владајући све скупа Херцеговином од 1435. г. до 1466. г.[4] Да се такође потсетимо да Турци нису никога присилно терали на „турчење“, тј. на промену вере, већ су у случају конверзије на ислам нудили разне фискалне и цивилне повластице (није се нпр. плаћао „харач“ и могло је да се напредује у цивилној и војној служби све до положаја Великог везира и Капудан паше). Дакле радило се о добровољном „продавању вјере за вечеру“ а корени ове масовне прекодринске конверзије се могу наћи у издаји Влатка Вуковића на Косову 1389. г. када је можда и он купљен од стране Турака као и у чину отцепљења Херцеговине од Босне од стране Стјепана Вукчића Косаче који се ослонио на Турке продајући тако и част и идентитет и Отаџбину. Ако су овако поступале њихове вође, укључујући и неке краљеве Босне након Тврткове смрти 1391. г. и претенденте на босански трон, бирајући без скрупула „Царство земаљско“ место „Царства небеског“ обичном прекодринском народу није остало много да размишља пред добрим овоземаљским понудама од стране отоманских власти тим пре што је опште познато да се „Царство небеско“ неможе нити јести нити пити док са друге стране отомански „Структурални фондови“ стоје као дневна реалност само их треба искористити. Нешто слично се догодило и за време Другог светског рата када су се Брозове јуришне фаланге на Србију попуњавале углавном од стране прекодринског елемента чији је матерњи изговор био ијекавски, тј. исти онај на коме су спеване ноторне лажи о издаји вере, части, идентитета и Отаџбине Србијанца Вука Бранковића на Косову 1389. г. Да се потсетимо да аустроугарски каплар за сво време рата пре освајања и окупације Србије октобра 1944. г. у њој самој није имао скоро никаквог упоришта, тј. подршке, из које је био избачен новембра 1941. г. потурајући месни србијански „Раднички батаљон“ да изгине на Кадињачи како би се он са остатком прекодринских присталица који су дошли у Србију у лето те исте године да дижу „устанак“ извукао жив и здрав и повукао назад преко Дрине одакле је и дошао. У домаћинску Србију се вратио са „Шестом личком“ и „Десетом крајишком“ дивизијом у јесен 1944. г. окупиравши је и третирајући је као буквално „непријатељску земљу“ што је она у ствари и била у односу на његов партизански покрет и његову комунистичку идеологију. Међутим, исто као и у случају потурања „кукавичијег јајета“ од стране херцеговачке ијекавске народне јуначке поезије за националну издају на Косову 1389. г. Србијанцу Вуку Бранковићу, овом приликом победничка прекодринска титографска историографија подмеће то исто „кукавичије јаје“ националне издаје и сарадње са окупатором у Другом светском рату 1941. г.−1945. г. управо Србијанцу екавцу ђенералу Драгољубу Дражи Михаиловићу[5] који је на основу оваквих лажних оптужби коначно и стрељан од стране прекодринских ијекаваца 1946. г.[6] Исто као и у случају прекодринских конвертита за време отоманске власти и у току Другог светског рата и након њега мотиви за прекодринску подршку фалангама Јосипа Броза Тита су истоветни: „продавање вјере за вечеру“. Исто као што су Османлије нудиле разноразне овоземаљске повластице за конверзију у ислам тако је и комунистичко руководство КПЈ и НОВ и ПОЈ нудило земљу, имања, фабрике, станове, кредите, бесплатна школовања, безвизна путовања по Еуропи и свету за чин издаје своје сопствене нације и Божијег „Царства небеског“ како за време рата тако и након њега. Као и у случају Косовског боја тако је и у случају окупације земље и борбе за њено ослобођење у току Другог светског рата пронађен „издајник“ с друге стране Дрине како би се стварна издаја са своје стране Дрине пребацила на другог и његову Отаџбину која је преко на Дрини ћуприје.[7] И овде се повест понавља још једанпут на тлу Србије: као што су херцегбосански муслимански Срби конвертити били главна ударна песница турског султана у гушењу Првог и Другог српског устанка на тлу Србије 1803. г.−1815. г. (Ранкеова „Српска револуција“) тако су прекодрински Срби титоистички конвертити одиграли одлучујућу улогу у борби против равногорства Србије у последњој фази Другог светског рата. У тој освојеној, окупираној, изтитоисаној и раздраженој Србији прекодрински конвертитски елемент је остао на власти све до данас са новим задатком у новом 21.-ом столећу: утеривања Србије у Европску Унију и НАТО пакт и то по цену губитка њене матичне територије – Косова и Метохије и врло вероватно Рашке/Санџака – дакле, управо оне земље коју су херцегбосански војници Влатка Вуковића издали на Косову Пољу 1389. г. вративши се преко Дрине у своју Отаџбину на ловорикама лажне победе, чојства и јунаштва. На основу повесних докумената знамо да је херцегбосански краљ Твртко разгласио по Европи велику и сјајну хришћанску победу на Косову Пољу у којој је наводно турска страна доживела тоталну катастрофу јер се ретко ко жив из битке извукао за разлику од босанске војске која се кући вратила готово нетакнута.[8] Србија и њени Срби су данас на истој повесној прекретници као и њихова сабраћа у доба часнога кнеза Лазара Хребељановића и Вука Бранковића. Коме царству се добар део српског етноколектива приволео у новонасталим повесно-војно-политичким условима након пада Берлинског зида 1989. г. показао је и доказао и себи и другима још 2008. г. када је читавих 40% етно-Срба из Остатака Србије гласало за бриселско „златно теле“ и то два пута (председнички и парламентарни избори). Апсолутно је тачно (без обзира на све дневнополитичке политикантско-терминолошке флоскуле) да су и председнички и парламентарни избори те 2008. г. били „повесни“, тј. прекретнички када се српски етнокорпус из Клинтон-Соланиних Остатака Србије нашао пред алтернативом: одбацити послату „цареву књигу“ преко херцегбосанског везира Сарајлије Бориса Тадића и тако се саможртвовати небеским идеалима и пре свега сачувати образ и лични и национални или се цару увући под скуте и крцкати средства из разноразних „Структуралних фондова“. Без обзира на све постизборне марифетлуке са прављењем парламентарне владајуће (Ђинђић-Слобине)[9] коалиције под вођством херцегбосанског Сарајлије Бориса Тадића (данас још једног Херцегбосанца Александра Вучића и то родом из околине усташког Бугојна), остаје чињеница пред Господом и небеским косовским и равногорским јунацима да је скоро половина бившег Лазаревог и Чичиног народа изабрала ипак „Царство земаљско“ по принципу што је сигурно, сигурно је. Качење те судбоносне 2008. г. јавних транспарената на Панчевачком мосту (северној граници „Србије“ бриселског Београдског пашалука) типа „Стоп сепаратистичком статуту“ је на жалост била само бледа слика задњег трзаја издатог Лазаревог и Дражиног „Царства небеског“ зарад „Царства земаљског“ у Бриселу као што је и тада новоотворена војна база Београдског пашалука „Југ“ у околини Лесковца са хотелским смештајем за српске „војнике“ са четири звездице доказ да ти исти „Југовићи“ неће ићи у бој за „Царство небеско“ па чак ни за овоземаљско Косово и Метохију већ да ће служити за парадне функције бриселског „Царства земаљског“ (нпр. 14. октобра 2014. г. у Београду приликом поседе Председника Газпром Републике – Владимира Путина) тим пре што је тзв. „Војска Србије“ по својој ефективној и бројчаној моћи сведена на ниво ловачког друштва са ватрогасном опремом. Наравно, није лако одбацити „златно теле“. Ни оно право ни оно фатаморганско. Много се овоземаљског у том случају губи. Многе се овоземаљске радости и материјална уживања неће искусити. Али, уколико један етноколектив изабере белошенгенски безвизни режим за „Еуропу“ уместо почасне пропуснице за вечно Господње „Царство небеско“ такав етноколектив ће остати само народ али неће постати и нацијом, бар не до неких следећих избора. Другим речима, избором „Царства земаљског“ српски етноколектив се неће бар у моралном смислу уздићи од нивоа кметовско-феудалних себара из Душановог Законика до нивоа Срба са Косова Поља и Равне Горе. Тако ће учење српског конвертита Анте Старчевића и њему сличним хрватским правашима-усташама о робовском подријетлу Срба (servus = роб) коначно бити и потврђено и то од стране самих Срба. [1] Види опширније у: Rade Mihaljčić, The Battle of Kosovo in History and in Popular Tradition, Belgrade: BIGZ, 1989, 42−51. [2] Радован Самарџић и други, Косово и Метохија у српској историји, Београд: Српска књижевна задруга, 1989, 40. [3] И дан данас у Босни и Херцеговини муслимана има скоро половина од укупног броја босанскохерцеговачких становника. Тако је 1992. г. у Босни и Херцеговини било од укупног броја житеља 43,7% Муслимана, 31,3% Срба, 17,3% Хрвата и 7,0% Југословена и других (извор: Prof. Dr Ante Markotić, Ejub Sijerčić, Asim Abdurahmanović, “Ethnic Map of Bosnia-Herzegovina”, Why, Sarajevo, February 1992. Преузето из књиге: Tim Judah, The Serbs. History, Myth & the Destruction of Yugoslavia, New Haven, London: Yale University Press, 1997, 317). [4] Владимир Ћоровић, Историја Срба, Београд: БИГЗ, 1993, 306, 318−320. [7] О директној сарадњи Брозових партизана са немачким нацистичким окупатором, хрватским усташама и Шиптарима за време Другог светског рата види у: Милослав Самарџић, Сарадња партизана са Немцима, усташама и Албанцима, Крагујевац: Погледи, 2006; Владислав Б. Сотировић, „Saradnja Brozovih partizana i Pavelićevih ustaša“, На одру титографије, Виљнус: Штампарија Литванског едуколошког универзитета, 2011, 102−130. [8] Rade Mihaljčić, The Battle of Kosovo in History and in Popular Tradition, Belgrade: BIGZ, 1989, 47. [9] Др. Зоран Ђинђић је родом из Босанског Шамца, а Слободан Милошевић и по оцу и по мајци из Црне Горе и врло вероватно и рођен у Црној Гори у Љевој Ријеци. Извор: http://srbin.info/2014/10/29/medusrpski-spor-zapadnodrinski-srbi-su-izdali-srbijance-zbog-turaka-i-tita/ Брозов партизан са усташама 1942. у Босни Чланак је оригинално објављен на порталу http://www.pfass.info


ДАН - У Кини незаконите трансакциjе криптовалутама Криптовалута, илустрација / - SHUTTESTOCK 25/09/2021 u 09:23 h Трговање криптовалутама у Кини jе званично забрањено од 2019. године, али jе настављено на мрежи путем страних берзи. Међутим, ове године дошло jе до значаjних мjера Кинеска централна банка обjавила jе да су све трансакциjе криптовалута незаконите, чиме се забрањуjу дигитални новчићи попут биткоина. "Пословне активности везане за виртуелну валуту су илегалне финансиjске активности", саопштила jе Народна банка Кине, упозораваjући да то озбиљно угрожава сигурност имовине људи. Кина jе, ипак, jедно од наjвећих свjетских тржишта криптовалута, па тамошње флуктуациjе често утичу на глобалну циjену криптовалута, пише Би-Би-Си. Тако jе и сада циjена биткоина пала више од двиjе хиљаде долара након кинеског саопштења, преноси Б92. Трговање криптовалутама у Кини jе званично забрањено од 2019. године, али jе настављено на мрежи путем страних берзи. Међутим, ове године дошло jе до значаjних мjера. У маjу су кинеске државне институциjе упозориле купце да неће имати никакав вид заштите ако наставе трговину биткоином и сличним валутама на мрежи, потом jе у jуну банкама и платним платформама поручено да престану са омогућавањем оваквих трансакциjа, те jе издата забрана "рударења" валута. Ипак, ова наjава наjjасниjи jе показатељ до сада да Кина жели да "сахрани" трговање криптовалутама у свим његовим облицима. У саопштењу се jасно наводи да они коjи су укључени у незаконите финансиjске активности чине кривично дjело, те да ће бити кривично гоњени. И коришћење иностраних веб страница коjе пружаjу такве услуге кинеским грађанима на мрежи такође су незаконита активност. Кина ће кажњавати родитеље због лошег понашања дјеце Кина љута: Амерички и канадски војни бродови код Тајвана Кина лансирала троје астронаута на шестомјесечну мисију 22. oktobar 2021 04:30


Добро,"Бодине Дукљански"...нико не спори право Црној Гори да буде независна држава. Уосталом она је то била много пре многих тзв."нација" бивше Југославије. Црна Гора се одвојила...без проблема.Нико је није задржавао,нити је ико ратовао да је задржи у заједници.Србија ју је признала као независну државу. Друга ствар је пак,да ли постоји тзв."Црногорска националност"... Сами Црногорци су били чак екстремнији Српски националисти од самих Србијанаца. Уосталом Пуниша Рачић,Аркан,Радован Караџић,Карађорђе,Милошевић,Тадић и остали су Црногорци или Црногорског порекла. Сами Црногорци,док су били независна краљевина су више истицали то Српство него људи из саме државе Србије. Наравно,разумем да нећете да будете на страни "поражених",али то је већ ваша ствар. Свако има право да себе сматра како год хоће,али фалсификовање историје је нешто сасвим друго. Пола Шумадије су у ствари Црногорски колонисти из 17-18 века. "Бошњаке" још могу да разумем(једва),али Црногорце који су до скора више Србовали од самих Срба већ не могу. Сам Караџић је родом Црногорац,побогу!... П.С Иако је лепо што овде причаш,твоји малициозни постови на Фори указују на нешто друго. Да си ти само Црногорски сепаратиста,не би те било брига ни за Србе ни за Хрвате ни за остале....али се да приметити да си често учествовао у прилично увредљивим коментарима против Срба. Тако да прилично сумњам у твоју добру вољу овде.


Средњошколци одржали предавање у Дому старих - Град Прокупље Одржана прва јавна расправа о нацрту Одлуке о буџету за 2019. годину По традицији, на одушевљење публике: КУД „Абрашевић“ одржало концерт за памћење Средњошколци одржали предавање у Дому старих Након посете основним школама, Дневном боравку за децу и омладину ометене у развоју, ученици и професори Медицинске школе “Др Алекса Савић” посетили су Дом за негу и смештај старих лица. Током боравка, они су одржали предавања о дијабетесу, појавама и лечењу инфекција и вируса. -Без обзира на године старости и послове које су радили, интересовање старих људи било је велико. Ученици школе су, током предавања, показали изузетно велико знање које су научили у школи и на практичним вежбама, изјавили су професори Биљана Миленковић, Марија Васковић и Драгана Миленковић. Према њиховим речима, овакав вид предавања и дружења са старим особама, саставни је део оспособљавања будућих медицинских радника. Вршилац дужности директора Дома за смештај и негу старих лица, др Небојша Вукадиновић, изразио је велико задовољство посетом средњошколаца и професора овој установи. -Свакој посети, без обзира да ли је реч о малишанима из обданишта, ученицима, члановима културно уметничких друштава и других установа, корисници се обрадују. Ове посете су један од показатеља да они нису заборављени, рекао је Вукадиновић. Радни терапеут у установи, Весна Голоб, нагласила је да се, осим бриге о здрављу, смештају и исхрани, велика пажња поклања и друштвено корисним активностима. -Многе секције, као што су спортске, литерарне, кућне радиности постоје у Дому. Посете ђака, чланова културно уметничких друштава, средњошколаца и њихових професора изазивају највеће интересовање. Без обзира на године старости, наши корисници током предавања постављају многа питања, нарочито из области здравствене заштите, каже она и додаје да су поводом предстојећих новогодишњих и божићних празника планиране многобројне манифестације.


7. Јовановић Анђела 8 разред II место,


Молимо вас да се у коментарима држите теме текста. Редакција Политике ONLINE задржава право да – уколико их процени као неумесне - скрати или не објави коментаре који садрже осврте на нечију личност и приватан живот, увреде на рачун аутора текста и/или чланова редакције „Политике“ као и било какву претњу, непристојан речник, говор мржње, расне и националне увреде или било какав незаконит садржај. Коментаре писане верзалом и линкове на друге сајтове не објављујемо. Политика ONLINE нема никакву обавезу образлагања одлука везаних за скраћивање коментара и њихово објављивање. Редакција не одговара за ставове читалаца изнесене у коментарима. Ваш коментар може садржати највише 1.000 појединачних карактера, и сматра се да сте слањем коментара потврдили сагласност са горе наведеним правилима.


text: February 2020 – Poljoprivredno-vetеrinarska škola sa domom učenika – Svilajnac Републичко такмичење "Пословни изазов" Агенција за саветовање студената је пословна идеја која је освојила прво место на националном финалу такмичења "Пословни изазов" одржаном 20. и 21. фебруара у Београду. Такмичење је окупило 90 ученика из 75 средњих школа из целе Србије који су победили на регионалним такмичењима реализованим у новембру и децембру прошле године. Међу њима је била и ученица наше школе са домом Вера Васић IV/4, у пратњи ментора, професора Томић Оливера. Четири првопласирана тима са овог такмичења учествоваће од 26. до 28. априла на "Пословном изазову западног Балкана" где ће се придружити вршњацима из Босне и Херцеговине, Црне Горе и Хрватске, а тимови ће поново бити мешовити и чиниће их по 4 ученика из сваке земље. Такмичење је реализовала организација Достигнућа младих у Србији уз финансијску подршку Уникредит банке, Америчке агенције за међународни развој УСАИД и компаније Оракл. Author Miljan ZlatanovićPosted on February 27, 2020 February 27, 2020 Categories UncategorizedLeave a comment on Републичко такмичење "Пословни изазов" Летопис Пољопривредно-ветеринарске школе са домом ученика "Свилајнац" у Свилajнцу 01.09. Савет родитеља 02.09. Почетак школске године, пријем ученика 12.09 Седница Школског одбора 13.09.-20.09. Посета ученика из Шведске пољопривредне школе Ингелстад нашој школи (6 ученица и 4 професора предвођених директором школе посетили су нашу школу. Ученици су посећивали наставу, обављали практичан рад на имању школе и посећивали знаменитости у околини Свилајнца.) 21.09.-28.09. Екскурзија ученика четвртог разред Италија-ФранцускаШпанија 22.09. Одржан Свилајначки коњички Сабор на коме су ученици и професори школе узели учешће у организацији Сабора 24.09. Предавање "Насиље и облици насиља" психолог и педагог школе и заменица директора школе за дом. 06.10. Одржана Изложба паса свих раса на којој су ученици и професори школе били у организацији 10.10. Постављње кућица за птице које су направили ученици школе у парку школе 13.10. Дружење ученика и васпитача домова ученика у Лесковцу 13.10. Учешће ученика и наставника школе као волонтера на другом Свилајначком маратону 16.10. Предавање "Трговина људима" у организацији Астре 18.10. Акција добровољног давања крви у нашој школи 22.10. Ученици другог разреда смер ветеринарски техничар посетили кафилерију у Ћуприји 23.10. Обележен Дан Мола 23.10. Школско првенство у скоку у даљ 24.10. Ушежће три ученика на Окружном школском првенству у стоном тенису у Параћину (3. место) Учешће наших ученика у наградној игри "2000 лопти за будуће асове" у организацији компаније Рода и КСС. 4.11. Одржано књижевно вече наше бивше ученице Мирјане Васић у Београдској библиотеци "Петар Кочић". 18.11. Савет родитеља 20.11. Ученици четвртог разреда посетили Ветеринарски институт у Пожаревцу 22.11. Садња записа у оквиру акције "Једно одељење – једно дрво" (одељења 2-2,2-5-3-4-3-5) 25.11. Израда паноа Актива страних језика посвећеног "Црном петку" у кабинету енглескох језика 27.11. Одржан показни тренинг "Бадминтон у домовима ученика"на Ади Циганлији уз учешће наших ученика 27.11. Такмичење "Пословни изазов " у Крагујевцу уз учешће наших ученика 28.11. Одржано предавање о ХИВ-у у просторијама наше школе од стране Црвеног Крста Свилајнац 11. Одржан фестивал филма "Сретен Аџић" у Јагодини. Наш дом је освојио друго место. 29.11 . Одржан фестивал науке у Крагујевцу уз учешће наших ученика 5.12. Одржан школски турнир у баскету 3х3 6.12. Радионица на тему "Трговина људима" 11.12. Одржан новогодишњи квиз 11.12. Ученици наше школе посетили позоришну представу "Лијево – десно" Зијаха Соколовића у Центру за културу Свилајнац 12.12. Хуманитарна акција "Ако имаш донеси, ако немаш однеси", сакупљање одеће,обуће и књига угроженим породицам са територије општине Свилајнац у сарадњу са Центром за бригу о породици. 17.12. Одржан књижевни сусрет са писцем Дејаном Николићем 17.12. У школском дому одржано "Караоке вече" 23.12. Самостална изложба слика Милице Јовановић 4-6 одељења 25.12. Одржана представа "Новогодишња жеља једног змаја" 30.12. Седница Школског одбора 14.01. Седница Школског одбора 27.01. Прослава школске славе Светог Саве у просторијама школе 28.-29.01. Одржано школско такмичење ученика смер ветеринарски техничар а) тест знања б) практичан рад. 30.01. Седница Наставничког већа на крају првог полугодишта 31.01. Завршетак првог полугодишта и почетак зимског распуста. Author Miljan ZlatanovićPosted on February 14, 2020 February 14, 2020 Categories Istaknute vesti, Najnovije vesti, Uncategorized2 Comments on Летопис Пољопривредно-ветеринарске школе са домом ученика "Свилајнац" у Свилajнцу


text: Епископ Г. Теодосије примио у манастиру Високи Дечани Генералног секретара НАТО савеза Андреаса Фога Расмусена Викарни Епископ Липљански и архијерејски заменик Епархије Рашко-призренске Г. Теодосије примио је данас у манастиру Високи Дечани Генералног секретара НАТО савеза Андреаса Фога Расмусена и групу од десет амбасадора земаља чланица НАТО савеза. У једночасовном разговору Владика Теодосије је говорио о и даље тешкој безбедносној ситуацији у којој живе косовски Срби и светиње СПЦ на простору Косова и Метохије. Нарочито је истакнута забринутост СПЦ због недавног низа напада на српске повратнике у метохијском селу Жач што је у великој мери показало да за српске повратнике на Косово и Метохију још не постоји минимум слобода и гаранција за нормалан и безбедан живот. Владика је посебно пренео забринутост коју је поводом напада на повратнике и насилног пресецања српске мобилне телефоније изразио и Свети Архијерејски Сабор приликом свог недавног заседања, рекавши да овакви поступци, које су нажалост вршени уз активно учешће косовске полиције која је обезбеђивала уништавање телекомуникационе опреме, додатно отежавају живот српског народа и доводе у питање његову будућност на овим просторима. Посебно је наглашена и чињеница да се многи српски повратници али и Црква суочавају са великим проблемима око решавања својих имовинских права. Владика Теодосије је напоменуо да више од половине имања манастира Дечани још није признато од стране локалних власти и да је прошле године манастиру директно прећено од стране екстремних група у овом делу Косова због питања манастирске земље. Владика је нагласио да је Црква по својој природи отворена за дијалог са свим људима добре воље јер је дијалог неопходан у циљу успостављања поверења и превазилажења последица рата, али да међународна заједница мора и даље да остане снажно присутна на Косову и Метохији посебно у виду међународних снага КФОР-а, који још обезбеђује осам најважнијих објеката СПЦ у Покрајини. "Став наше Цркве, који смо пренели и приликом наших недавних посета Бриселу, Риму, Паризу и Берлину и разговора са тамошњим званичницима јесте да заштита најважнијих српских православних светиња на Косову и Метохији треба да остане у рукама КФОР-а и да би преношење безбедносних ингеренција на косовску полицију на тим осетљивим локацијама створило озбиљне проблеме те је стога потпуно неприхватљиво за СПЦ", нагласио је Владика Теодосије. На крају разговора он се такође захвалио г. Расмусену на свој досадашњој помоћи снага КФОР-а како на пољу заштите српског становништва и светиња тако и на пољу других видова помоћи и обезбеђивања бољих услова за живот у повратничким енклавама.и изразио спремонст да се сарадња и даље настави. Генерални секретар НАТО Савеза је изнео став НАТО Алијансе да КФОР не може бесконачно дуго остати на Косову али да ће све будуће одлуке о начинима заштите српских православних светиња бити доношене након врло пажљивих анализа и у непосредном дијалогу са представницима заједница и Цркве. Он је нагласио посвећеност НАТО савеза да се створе још бољи услови за живот свих на Косову и да је потребно да представници етничких заједница на Косову буду још више активнији у међусобном дијалогу у циљу решавања горућих питања. Извор: Епархија рашко-призренска


text: Zgrada u Ul. Lole Ribara 2 ( Apelova zgrada), Niš – Dvorci Srbije Апелова зграда Зграда која својим изгледом подсећа на средњовековни замак једна је од најлепших зграда у Нишу. Позната је под називом Апелова зграда и добила је име по једном од најпознатијих нишких индустријалаца, Јозефу Апелу, а саграђена је 1923. године. Случајно је припала Апеловима, будући да је Нишка прометна банка на овом плацу планирала изградњу своје управне зграде, али је 1922. године упала у велике финансијске тешкоће, те је морала продати овај плац познатом нишком индустријалцу Јозефу Апелу, чији је отац Јохан био Немац који се доселио из Војводине. Занимљиво је да је Јохан Апел дошао у Ниш још пре ослобођења од Турака, намирисавши добру пословну прилику у крајевима који су били премало развијени. Јохан Апел је почео прво да живи и ради у Алексинцу где поседује пиљаре, пивару а касније и три рударска окна заједно са Ђоком Димитријевићем у селу Суботинац. Како је у Србији под Османлијама била лоше развијена индустрија пива (вино и ракија су се правили по сеоским кућама), а постојала је велика тражња, Апел је ту видео своју шансу. 1878. године се Јохан Апел одселио у Ниш где је купио земљу под Горицом, чак шест хектара и направио већ 1884. године прву парну пивару, која ће касније постати славна Нишка пивара. Непосредно уз пивару саградио је и знамениту пивницу у којој је служен део од 40.000 литара пива, колико је било произвођено у Апеловој пивари. Променио је веру у православну, као и име, те је 1907. на његовој надгробној плочи написано "Јован Апел". Нишка пивара је била много већа од оригиналне, ручне алексиначке пиваре, али је и ова друга, мања, наставила са радом, али као подршка нишкој. Користиле су локални јечам, а хмељ увозиле из Чешке. Када је Јован умро, њехови синови Јосиф и Хуберт настављају са радом и модернизацијом пиваре, те 1910. године склапају уговор са Општином Ниш о коришћењу електричне енергије из електричне централе "Света Петка" у Сићеву. Пивара од тада са парног прелази на електрични погон, и почиње и револуционарна производња вештачког леда. «Те године покушали су са докапитализацијом и реорганизацијом пиваре у пиварско друштво "Нишевац" које је окупило још 26 акционара. Како то није дало жељене резултате након две године, уласком њихових зетова у фирму, Јозеф и Хуберт постају поново већински власници. Од 1925. године пивара је била у десетогодишњем најму породице Дунђерски. Враћена је после десет година Јовану Апелу, унуку старијег Јована Апела, Јозефовом сину. Од тада се назива "Апеловац"», наводе «Нишке вести». Апел је такође поседовао 6 хектара земље на периферији Ниша, у делу града који носи име Апеловац. Са братом је поседовао фабрике у Скопљу и Велесу. Што се тиче Јулијана Дјупона, његово најпознатије дело је Меморијал на планини Чегар (споменик културе од изузетног значаја), свечано отворен 1927; пројектовао је и зграду Кућа професора (заштићени споменик културе), саграђену 1933. Апелови су ушли помало и у политику и симпатизирали су Југословенску радикалну заједницу, а били су и пријатељи Драгише Цветковића, који је био оснивач странке, и каснији потписник «издајничког» пакта са Силама осовине. Последњи власници пиваре били су Јованови унуци Јован и Ратибор-Бора. Они су били синови Јозефа Апела, али су нажалост, због везе са Цветковићем, Бора и Јован Апел, били после Другог светског рата осуђени као "народни непријатељи". Пивара и кућа, као и сва њихова имовина била је конфискована и националнизована, а пивара је добила име "Црвена звезда". Зграда, која се налази на адреси Лоле Рибара 2 (која се некада звала Господска улица (улица у којој је живела "елита" некадашњег Ниша, односно индустријалци и богатији виђени људи), на углу Синђелићевог трга, изграђена је 1923. године према пројекту Јулијана Дјупона, архитекте руског порекла (који је тада припадао једној великој групи руских емиграната који су после октобарске револуције радили у Србији), у еклектичном стилу. Занимљиво је да се једно време непосредно пред Други светски рат, ова улица звала Француска, што се види са неких разгледница. Апелова кућа је упечатљиво тамноокер боје. Зграда, која се представља као велика вила, пројектована је да подсети на средњовековни дворац. Фасада у улици Лоле Рибара, где се налази улаз, организована је око плитког полукружног централног избочења, док је сам улаз уоквирен са два стуба. Угаони део, који гледа на Синђелићев трг, има велику кружну кулу у пројекцији крунисану конусним кровом. Зграда нема пластичну декорацију, осим сложеног вијенца и неких прозорских оквира. Она својом јужном фасадом гледа на један од највећих градских тргова, где су неке од најважнијих градских зграда – Начелство (данас Суд), Учитељски дом, Народно позориште. Све ово говори да је Апел хтео да постави своју кућу на најзначајнијем могућем месту у граду. За време Другог светског рата зграду је користио немачки Гестапо. Реновирана је 2012. године. Данас се у њој налази бар и ресторан Пандора. Зграда је у добром стању. Улаз у зграду је дозвољен, будући да је подељена између различитих пословних објеката, као што је судски преводилац, туристичка агенција и поменути ресторан.


Владимир Илич Лењин Задаци пролетера у нашој револуцији 13. Ми данас не можемо тачно знати да ли ће се у најближој будућности развити снажна аграрна револуција у руском селу. Ми не можемо знати колико је управо дубока класна подела сељаштва, која се у последње време несумњиво продубила, подела на надничаре, најамне раднике и сиромашне сељаке („полупролетере“), с једне стране, — и сељаке имућне и средње (капиталисте и капиталистиће), с друге стране. Та питања решиће и може решити само искуство. Али ми пошто пото морамо, као партија пролетаријата, одмах иступити не само с аграрним (земљишним) програмом него и с пропагандом да се одмах остваре практичне мере које су остварљиве и које су у интересу сељачке аграрне револуције у Русији. Ми морамо тражити национализацију целокупне земље, тј. прелаз целокупне земље у држави у својину централне државне власти. Та власт мора одређивати величину и др. фонда за колонизацију, доносити законе за заштиту шума, за мелиорације итд., апсолутно забрањивати свако посредништво између власника земље — државе и њеног закупца — домаћина (забрањивати сваки подзакуп). Али целокупно располагање земљом, целокупно утврђивање локалних услова поседовања и уживања мора бити потпуно и искључиво не у бирократским, чиновничким рукама, него у рукама обласних и месних совјета сељачких депутата. У интересу побољшања технике производње жита и размера производње, а тако исто и у интересу развитка рационалног крупног газдинства и друштвене контроле над њим, ми морамо у самим сељачким комитетима радити на томе да.се од сваког конфискованог спахиског имања створи крупно узорно газдинство, под контролом совјета надничарских депутата. Насупрот ситнобуржоаској фрази и политици која влада код есера, нарочито у празним разговорима о норми према „потребама“ или према „раду“, о „социјализацији земље“ итд., партија пролетаријата мора објашњавати да систем ситног газдинства при робној производњи није у стању да спасе човечанство од беде и угњетавања маса. Не цепајући одмах и обавезно совјете сељачких депутата, партија пролетаријата мора објашњавати нужност посебних совјета надничарских депутата и посебних совјета депутата сиромашних (полупролетерских) сељака, или, у најмању руку, посебних сталних саветовања депутата тог класног положаја, као засебних фракција или партија у оквиру општих совјета сељачких депутата. Без тога све сладуњаве ситнобуржоаске фразе народњака о сељаштву уопште биће прикривање обмањивања неимућне масе од стране имућног сељаштва, које претставља само једну врсту капиталиста. Насупрот буржоасколибералној или чисто чиновничкој пропаганди којом се баве многи есери и совјети радничких и војничких депутата саветујући сељацима да не узимају спахиску земљу и да не почињу аграрну реформу пре сазива Уставотворне скупштине, партија пролетаријата мора позивати сељаке да одмах, самовласно остваре аграрну реформу и да одмах конфискују спахиску земљу на основу одлука месних сељачких депутата. Нарочито је важно при томе инсистирати на потреби повећања производње животних намирница за војнике на фронту и за градове, — на апсолутној недопуштености ма какве штете или кварења што се тиче стоке, оруђа, машина, зграда, итд. итд. 14. У националном питању пролетерска партија мора бранити, пре свега, прокламовање и неодложно остварење потпуне слободе отцепљења од Русије свих нација и народности које је угњетавао царизам, које су биле насилно присаједињене или насилно држане у границама државе, тј. које су биле анектиране. Све изјаве, декларације и манифести о одрицању од анексија за којима не иде устопице реално остварење слободе отцепљења своде се на буржоаско обмањивање народа или на ситнобуржоаске невине жеље. Пролетерска партија иде за тим да оствари што је могуће крупнију државу, јер је то корисно за трудбенике, она иде за тим да зближи и још више стопи нације, али тај циљ она жели да постигне не насиљем, него искључиво слободним, братским савезом радника и радних маса свих нација. Уколико буде република Русија демомратскија, уколико се она успешније организује у републику совјета радничких и сељачких депутата, утолико ће јача бити снага добровољног стремљења таквој републици код радних маса свих нација. Потпуна слобода отцепљења, најшира локална (и национална) аутономија, детаљно разрађене гаранције права националне мањине — то је програм револуционарног пролетаријата. Следеће поглавље


text: 15. фебруар је четрдесет шести дан у години у Грегоријанском календару. 319 дана (320 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 399. п. н. е. - Атински филозоф Сократ осуђен на смрт. 590 — Хозроје II Парвез крунисан за краља Сасанидске Персије. 1115 — Папа Паскал II признао ред Малтешких витезова, основан у Јерусалиму, где су поред цркве светог Јована имали самостан и азил за болеснике и путнике. Касније су добили задатак да бране Свету земљу. 1637 — Фердинанд III постао цар Светог римског царства. 1763 — Мировним уговором у Хубертсбургу окончана непријатељства Аустрије и Пруске у Седмогодишњем рату. Пруска задржала Шлезију коју је преузела од Аустрије и постала једна од водећих европских војних сила. 1764 — Основан је град Сент Луис. 1804 — У Орашцу је Карађорђе подигао Први српски устанак. 1835 — У Крагујевцу је усвојен Сретењски устав и тиме је донета независност Књажевине Србије. 1879 — Амерички председник Радерфорд Б. Хејз је потписао закон који омогућава женама адвокатима да заступају случајеве пред Врховним судом Сједињених Америчких Држава. 1889 — Бојни брод УСС Мејн је експлодирао и потонуо у Хавани усмртивши 274 особе. Овај догађај је дао повод САД да објаве рат Шпанији. 1922 — У Хагу је одржана прва седница сталног Међународног суда правде који је 1920. основала Лига народа ради решавања спорова међу државама. Нови Међународни суд основан је при Уједињеним нацијама после Другог светског рата, по укидању Лиге народа. 1928 — Из Београда према Загребу полетео је први авион југословенске цивилне авијације „Потез 29-2“, једина летелица прве југословенске авио-компаније Аеропут. Први путници били су директор авио-компаније и пет новинара. 1942 — Проценивши да нису у стању да одбране град, Британци у Другом светском рату су предали Сингапур јапанским снагама, што се сматра највећим војним поразом Уједињеног Краљевства у његовој војној историји. 1944 — Америчке трупе у Другом светском рату су заузеле Соломонска острва у Пацифику. 1944 — Британски авиони избацили су око 1.000 бомби на Берлин. 1971 — Велика Британија је прешла на децимални новчани систем, уместо дотадашњих фунти, шилинга и пенија. 1988 — Председник Аустрије Курт Валдхајм, оптужен да је, као припадник СС-јединица у Другом светском рату, одговоран за ратне злочине у Босни и Грчкој, одбио је да поднесе оставку. 1989 — Десет година пошто је Москва послала своје трупе да подрже прокомунистичку владу у Кабулу, последњи совјетски војници напустили суАвганистан. У десетогодишњем необјављеном рату погинуло је 15.000 совјетских војника и најмање 100.000 Авганистанаца. 1990 — Велика Британија и Аргентина обновиле су дипломатске односе, прекинуте 1982. у време рата за Фолкландска Острва. 1993 — Парламент Словачке изабрао је економисту Михала Ковача за првог председника новоформиране државе Словачке, после распада Чехословачке. 1996 — Влада Босне и Херцеговине саопштила да је у рату, од 1992. до 1995 — нестало око 30.000 људи, од којих преко 22.000 цивила и око 2.500 припадника оружаних снага. 1997 — Опозициона коалиција „Заједно“ одржала последњи, 88. дан протеста, пошто је 11. фебруара испуњен њен основни захтев, признање резултата локалних избора у Србији из новембра 1996.. 1999 — У Кенији ухапшен лидер курдских побуњеника Абдулах Оџалан и изручен Турској, где је осуђен на смрт због издаје и пребачен у острвски затвор Имрали. 2002 — Председник САД Џорџ Буш објавио да његова земља има алтернативан план за смањење емисије гасова, које је регулисано Протоколом о глобалном загревању у Кјотоу 1997. Иако емитују четвртину количине гасова који стварају ефекат „стаклене баште“, САД су одбациле Протокол из Кјота због штете по националну индустрију. 2003 — У таласу демонстрација, највећих од Вијетнамског рата, више од шест милиона људи у више од 600 градова у свету протестовало против напада на Ирак. Ватикан отворио запечаћену архиву о везама те државе с Немачком од 1922. до 1939, када је Еуђенио Пачели, касније Папа Пије XII, био државни секретар Ватикана. Отварање архива одговор критичарима Папе да није довољно учинио да заустави убијање милиона Јевреја коју је нацистичка Немачке спровела током холокауста. 2008 — Борис Тадић положио заклетву и по други пут ступио на дужност председника Републике Србије. 2013 — Метеор је експлодирао над Русијом, повредивши 1.500 људи када је ударни талас одувао прозоре и стене на зградама. Ово се десило неочекивано само неколико сати пре очекиваног најближег пролаза већег и неповезаног астероида 2012 DA14. Рођења 1377 — Ладислав Напуљски, краљ Напуља. (прем. 1414) 1472 — Пјеро ди Лоренцо де Медичи, владар Фирентинске републике. (прем. 1503) 1564 — Галилео Галилеј, италијански астроном и физичар. (прем. 1642) 1710 — Луј XV, француски краљ. (прем. 1774) 1748 — Џереми Бентам, британски филозоф, реформатор правног система и оснивач утилитаризма. (прем. 1832) 1820 — Сузан Б. Ентони, зачетница и вођа покрета за права жена у САД. (прем. 1906) 1835 — Деметриос Викелас, грчки предузетник, песник и филолог. (прем. 1908) 1861 — Алфред Норт Вајтхед, англоамерички филозоф. (прем. 1947) 1861 — Шарл Едуар Гијом, швајцарски физичар, добитник Нобелове награде за физику. (прем. 1938) 1874 — Ернест Шеклтон, британски истраживач. (прем. 1922) 1874 — Јован Дучић, српски и југословенски писац, песник и дипломата. (прем. 1943) 1882 — Џон Баримор, амерички глумац. (прем. 1942) 1890 — Роберт Лај, нацистички политичар, челник „Дојче арбајтсфронта“. (прем. 1945) 1899 — Гејл Сондергард, америчка глумица. (прем. 1985) 1904 — Антонен Мањ, француски бициклиста. (прем. 1983) 1910 — Ирена Сендлерова, пољски социјални радник. (прем. 2008) 1918 — Смиља Аврамов, српски стручњак за међународно право. (прем. 2018) 1923 — Јелена Бонер, совјетска активисткиња за људска права. (прем. 2011) 1929 — Грејам Хил, британски возач формуле 1. (прем. 1975) 1934 — Никлаус Вирт, швајцарски информатичар. 1935 — Роџер Чафи, амерички пилот, инжењер и астронаут. (прем. 1967) 1947 — Џон Адамс, амерички композитор, кларинетиста и диригент. 1948 — Арт Шпигелман, амерички писац и илустратор. 1951 — Џејн Симор, енглеска глумица. 1952 — Томислав Николић, српски политичар. 1954 — Мет Грејнинг, аутор популарних цртаних серија Симпсонови и Футурама. 1959 — Алистер Кембел, енглески певач и текстописац. 1960 — Берислав Гргић, хрватски бискуп босанскохерцеговачког порекла. 1961 — Драгослав Бокан, српски књижевник и филмски режисер. 1962 — Иван Стоилковић, македонски политичар. 1962 — Мило Ђукановић, црногорски политичар. 1964 — Марк Прајс, амерички кошаркаш и тренер. 1968 — Томас Свенсон, шведски рукометаш. 1972 — Јаромир Јагр, чешки хокејаш. 1974 — Џина Лин, порнографска глумица из Порторика. 1974 — Мр. Лорди, Фински певач. 1974 — Александар Вурц, аустријски мото спорт возач. 1980 — Елена Соколова, руска уметничка клизачица. 1981 — Славољуб Ђорђевић, српски фудбалер. 1981 — Еурељо Гомес, бразилски фудбалски репрезентативац. 1982 — Никола Мијаиловић, српски фудбалер. 1984 — Дода, пољска певачица. 1986 — Валери Божинов, бугарски фудбалер. 1988 — Руи Патрисио, португалски фудбалски голман. 1990 — Драшко Ненадић, српски рукометаш. 1999 — Ђорђе Јовановић, српски фудбалер. Смрти 1145 — Папа Луције II. 1152 — Конрад III од Немачке, краљ Немачке. (рођ. 1093) 1573 — Матија Губец, вођа сељачке буне. (рођ. 1538) 1637 — Фердинанд II, цар Светог римског царства. (рођ. 1578) 1781 — Готхолд Ефрајм Лесинг, немачки писац, критичар и теоретичар уметности. (рођ. 1729) 1818 — Фридрих Хоенлое-Ингелфинген, пруски генерал. (рођ. 1746) 1857 — Михаил Глинка, руски композитор. (рођ. 1804) 1911 — Теодор Ешерих, немачко-аустријски педијатар и професор. (рођ. 1857) 1928 — Херберт Хенри Асквит, британски политичар. (рођ. 1852) 1941 — Гвидо Адлер, аустријски музиколог. (рођ. 1855) 1942 — Станислав Бинички, српски композитор и диригент. (рођ. 1872) 1959 — Овен Виланс Ричардсон, британски физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1879) 1965 — Нет Кинг Кол, амерички џез-певач и пијанист. (рођ. 1919) 1981 — Карл Рихтер, немачки диригент, оргуљиста и чембалиста. (рођ. 1926) 1984 — Етел Мерман, америчка глумица. (рођ. 1908) 1988 — Ричард Фајнман, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1918) 1999 — Хенри Веј Кендал, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1926) 1999 — Биг Ел, амерички репер. (рођ. 1974) 2003 — Александар Тишма, књижевник, академик. (рођ. 1924) 2005 — Ранко Радовић, архитекта, сликар, професор и теоретичар архитектуре. (рођ. 1935) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Сретење Господње Светог новомученика Јордана Дан државности Србије Референце 215


text: Џудо је борилачка вештина и олимпијски спорт настао као скуп пробраних техника из џијуџицуа. Џијуџицу је у то време у Јапану било заједничко име за све борилачке вештине (ударачке и рвачке). Тада је оснивач џудоа - Џигоро Кано (嘉納治五郎), који је савладао неколико стилова Џијуџицуа, одлучио узети оно најбоље од сваке и одбацити непотребно. Џудо је креиран као физичко, ментално и морално образовање у Јапану. Он се генерално карактерише као модерна борилачка вештина. Његово најпроминентније својство је његов такмичарски елемент, при чему је циљ да се било баци или обори противник на земљу, имобилизирајући или иначе савладавајући противника држањем, или присиљавајући противника да се покори користећи се зглобним закључавањем или обухватом око врата. Ударци и притисци рукама и стопалима као и оружана одбрана су део џудоа, али само у унапред договореној форми (ката, 形) и нису дозвољени на џудо такмичењима или слободној вежби (рандори, 乱取り). Особа која практикује џудо се назива џудока. Филозофија и накнадно педагогија развијена за џудо су постали модел за друге модерне јапанске борилачке вештине које су се развиле из . Историја и филозофија Детињство и младост оснивача У својој раној историји џудо је нераздвојан од свог оснивача, јапанског полихистра и педагога , рођеног као . Кано је рођен у релативно богатој породици. Његов отац, Џиросаку, је био други син главног свештеника шинтоистичког Хијоши светилишта у префектури Шига. Он је оженио Садако Кано, ћерку власника Кику-Масамуне компаније за производњу сакеа и њена породица га је усвојила, те је променио име у Кано. На крају је постао службеник у шогунској влади. Џигоро Кано је имао академско образовање. Од седмогодишњег узраста је студирао енглески, и уз помоћ бројних тутора. Кад је имао четрнаест година, Кано је уписан у енглеску средњу школу, Икуеј-Гијуку у Шиби у Токију. Култура малтретирања у тој школи била је катализатор који је проузроковао Кана да тражи ради тренинга. Рани покушаји да нађе џијуџицу учитеља који је спреман да га подучава нису били успешни. Са падом шогуната Токугава у Меиџи обновом 1868. године, џијуџицу је постао непопуларан и све више западњачки у Јапану. Многи од оних који су некад предавали вештину су били присиљени да одустану од подучавања или су постали у тој мери разочарани да су једноставно одустајали. Накај Уменари, један пријатељ Кановог оца и бивши војник, се сложио да му покаже кату, али не и да га подучава. Чувар Џиросакујеве друге куће, Катагири Рјуџи, је исто тако познавао џијуџицу, али није желео да га подучава, јер је сматрао да та вештина више нема практичну употребу. Још један чести посетилац, Имај Генширо из школе џијуџица, је исто тако одбио. Прошло је неколико година док он коначно није нашао вољног учитеља. Године 1877, као студент у Токијској Кајсеј школи (која је ускоро постала део новоформираног Токијског империјалног универзитета), Кано је сазнао да су многи учитељи џијуџица били присиљени да следе алтернативне каријере, често отварајући . Након што се распитао на више места, Кано је добио савет да се обрати Фукади Хачиносуку (-{c}-. 1828–1880), учитељу џијуџица, који је имао мали доџо са девет струњача, где је подучавао пет студената. За Фукуда се наводи да је наглашавао технику над формалном вежбом, чиме је положио семе Кановог нагласка на у џуду. Након Фукудине смрти 1880. године, Кано, који је постао његов најпреданији и најспособнији студент у рандорију и , је преузео у Фукудином доџу. Кано је одлучио да настави своје студије у другој Тењин Шинјо-рју школи, у којој је предавао Исо Масатомо (-{c}-. 1820–1881). Исо је стављао већи нагласак на праксу „ката“ и поверавао је „рандори“ инструкције помоћницима, међу којима је Коно предњачио. Након што је Исо је умро јуна 1881, Коно је отишао да студира у доџу Ијкуба Тсунетошија (1835–1889) . За разлику Фукуде, Ијкубо је наглашавао рандори, те је Кито-рју имајо значајан фокус на . Оснивање Кодокана У фебруару 1882, Kano је основао школу и доџо за , у будистичком храму и тадашњем шинтоистичком делу Токија (што је сада Хигаши Уено дистрикт Тајто региона). Ијкубо, Kanов Кито-рју инструктор, је био присутан три дана недељно да би помогао у подучавању и, мада је прошло две године пре него што се храм могао звати именом , и Кано није још био добио свој у Кито-рју, то се сматра оснивањем Кодокана. Ејшо-ји dоџо је био релативно мали, сачињен од дванаест струњача у простору за тренинг. Кано је примао резидентне и нерезидентне студенте, првих двоје су били Томита Тсунејиро и Широ Сајго. У августу следеће године, овом пару су одобрене оцене , прве које су дате у било којој борилачкој вештини. Џудо версус џијуџицу Централно за Конову визију џудоа су принципи и . Он је илустровао примену сејрјоку зен'јо са концептом : Кано је извео закључак да сејрјоку зен'јо, који је иницијално замишљен као џијуџицу концепт, има ширу филозофску примену. У спрези са конфучијански-индукованим џита кјоеј, шире примене су обликовале развој џуда од до . Кано је одбацио технике које нису биле у складу са овим принципима и наглашавао је важност ефикасности у извођењу техника. Он је био уверен да је пракса џијуџица докле год је у складу са овим идеалима представља пут ка самопобољшању и унапређењу друштва у целости. Он је, међутим, био акутно свестан негативне перцепције џијуџица код јапанске публике: Кано је сматрао да је џијуџицу недовољан за описивање његове вештине: мада значи „уметност“ или „средства“, он подразумева метод који се састоји од колекције физичких техника. Следствено томе, он је променио друго слово у , што значи начин, пут или стаза, те се добија више филозофски контекст него џутсу, а има заједничко порекло са кинеским концептом тао. Тако је Кано променио назив у . Одећа Џудоке тренирају у специјалној врсти кимона која се зове Џудоги. (Ги на Јапанском значи - одећа) Џудоги се веже посебним појасом, ширине 4-5 -{cm}-, чија боја одговара Џудокином рангу. Оцењивање знања Џудоке су рангирани у складу са својим знањем и резултатима постигнутим у борбама. Постоји шест ученичких („кју“) и 10 мајсторских („дан“) са припадајућим обојеним појасевима. Пре него што је Џигоро Кано створио џудо, учитељи су ученицима издавали дипломе и свитке текста који су сведочили о њиховом напретку. Кано је започео модерни систем када је 1883. двојици својих старијих ученика (Ширу Саигоу и Цунеџиру Томити) доделио статус „шодан црни појас“. Но чак ни тада није било разлике у изгледу између њих двојице и осталих ученика, јер тада Кано још није био измислио Џудоги па су ученици тренирали у традиционалним кимонима. 1907. Кано је представио Џудоги какав познајемо данас те су се почели употребљавати појасеви, за почетак само бели и црни. Појасеви других боја су дошли у употребу тек кад се Џудо почео користити изван Јапана. Миконосуке Каваиши је почео подучавати Џудо у Паризу и увидео да ученици са запада брже напредују када имају разне боје појасева као визуелни доказ свога знања. Технике Такмичарски џудо се већином базира на техникама, бацањима (наге-ваза), које се деле на ручне технике (те-ваза), бацања преко кука(позната и као бочна бацања коши-ваза) и ножне технике (аши-ваза). Џудо се састоји и од техника у партеру (катаме-ваза) које се деле на држања (осаекоми-ваза), гушења (шиме-ваза) и полуге на рукама (кансецу-ваза). Партер је прилично занемарен у такмичарском Џудоу јер се, због атрактивности, борбе прекидају врло брзо ако један од такмичара не направи значајан напредак. Технике Џудоа се на тренингу уче радећи „у празно“, са партнером који се „пушта“ и у лаганом спарингу са партнером (рандори). Олимпијски спорт Џудо је први пут укључен у Летње олимпијске игре на Играма 1964. у Токију у Јапану. Након што није укључен 1968, након тога је био на сваким наредним Играма. До Летњих олимпијских игара 1988. године такмичили су се само мушкарци, а жене су учествовале као демонстративни спорт. Такмичарке у џудоу су први пут награђене медаљама на Летњим олимпијским играма 1992. године. Такмичење у џудоу одвија се према тежинским категоријама. Свака држава може квалификовати највише једног спортисту по тежинском разреду. Златне и сребрне медаље додјељују се на основу јединственог елиминационог оквира. У свакој тежинској категорији додељују се по две бронзане медаље. Такмичари који изгубе у четвртфиналу боре се против других у истој половини групе. Они који изгубе завршавају на седмом месту, победници се такмиче за бронзану медаљу против такмичара који су изгубили полуфинале супротне половине групе. Победници ових такмичења добијају бронзану медаљу, а они који изгубе пету позицију. Током година постојало је између 4 и 8 олимпијских тежинских категорија (тренутно 7), а дефиниција сваке класе се неколико пута мењала. Џудо меч се одржава на меканој подлози (татами), величине у просеку 15x15 метара. Два метра са сваке стране чине „сигурну зону“, ограничену црвеном линијом. Изван црвене линије није дозвољено изводити бацања, но ако бацање започне унутар татамија, а бачени такмичар падне унутар сигурне зоне, бацање се сматра ваљаним. У мечу се може победити: Бацањем У партеру На бодове Победа бацањем Ако такмичар противника баци на леђа са одређеном количином снаге, он тиме зарађује 100 бодова (ипон) и истог трена побеђује. Ако га баци са одређеном количином снаге али на раме, стражњицу или кук добија 10 бодова (ваза-ари). За успела бацања која су ипак била лоше изведена и не заслужују ипон нити ваза-ари додељују се нижи бодови: јуко (5 бодова). Раније се бодовала и кока (слабији, 3 бода), али она је изашла из употребе од 2009. Важно је напоменути да они нису кумулативни; њима је немогуће победити противника који је зарадио ваза-ари, чак и ако их такмичар током борбе заради 100 бодова јуко не може да победи 1 ваза-ари. Са друге стране, 2 ваза-арија имају снагу ипона, дакле - доносе победу. Победа у партеру Ако такмичар баци противника неком техником, али притом не заради ипон, борбу може наставити у партеру. Циљ је прилепити противникова леђа за татами и држати их тако: 20 секунди (ипон), 10 секунди (ваза-ари). Осим држањем, у партеру се може победити гушењем или полугом на руци (у том случају се противник извлачи из захвата тако да 3 пута тапка по вама или партеру и самим тиме, аутоматски губи меч, (предаје борбу). Победа на бодове Ако дође до тога да ниједан борац након истека времена није зарадио ипон гледа се који је такмичар бацио на више вазарија и он побеђује У случају да оба борца имају исти број вазарија, као и исти број казни, иде на златни бод, борба до првог бода или казне. Референце Литература Филмографија Akira Kurosawa, , 1943. Akira Kurosawa, , 1945. Спољашње везе IJF International Judo Federation Званична страница КОДОКАНА Дискусије везане за џудо спорт Polish Judo Competition Results and Community portal Judoschool Jan Snijders, technical information Олимпијски спортови Јапанске борилачке вештине и спортови Борилачке вештине Борилачки спортови