text: Методе за лечење отицања мрежњака - Нерви - 2018 Одређивање мрежњаче је уобичајена офталмолошка патологија, због чега је мрежњача одвојена од васкуларне. Формирање овог проблема може изазвати број негативних фактора, као и физиолошких карактеристика. Који су узроци и симптоми отицања мрежњаче? Како се то може открити и ефикасно третирати? Колико су озбиљне потенцијалне компликације болести? О овоме и многим другим стварима које ћете прочитати у нашем чланку. Како се десило отицање мрежњаче? Ретина је најфинија структура визуелног система. Он поставља очију из унутрашњости. Са то доживљавају светлосних импулса који пролазе кроз претходно предњим и средњим деловима ока, што заузврат се претварају у таласа побуду нервних аксона и одговарајућих ћелија се преносе до мозга, где чине објективно виђење слику. У одсуству патологије, мрежњака је блиско везана за хороид са једне стране и стакласто са друге стране. Због великог броја болести, патологија, синдрома, траума у очима и других фактора, ова фино структура може пиксирати. Обично овај процес прати дегенерација мембрана, смањење густине и притиска стакленог тела, руптуре саме ретине. Што је већи део таквог проблема, тежи степен одреда је дијагностикован од офталмолога. Завршна фаза болести је комплетно одвајање мрежњаче из васкуларне мембране. Један од најчешћих узрока отицања мрежњака, савремени офталмологи верују: Миопиа. Распрострањен недостатак рефракције вида, популарно назван "миопија". У просеку, половина свих пацијената са ретиналном детацхментом пате од ове болести пре формирања патологије; Афакииа. Одсуство сочива у аномалији развоја визуелног система или неопходне хируршке интервенције. Сваки трећи пацијент са одредом има ову историју; Артифакт. Присуство у очима вештачке леће, најчешће пластике. 20 посто са главном патологијом имају такав имплант; Повреде ока. Свака траума, директно или индиректно повезана са визуелним системом. Проблем са пилингом мрежњаче манифестује се у 10-15 посто случајева. Често предодређују развој болести комбинацију неколико разлога, посебно ако се формирају на позадини преципитира фактора, као што упорног поремећаја циркулације у васкуларном систему, вирусних офтамолошке болести, тешког физичког и емоционалног стреса, физиолошког старења тела са прогресивним дегенеративним процесима у слузокожа и еластичне мембране тела. Симптоми и фазе отицања мрежњаче Озбиљност симптома отицања мрежњача зависи од степена патологије - што је већа, то је негативнији офталмолог и пацијент који може да открије. Главне фазе отицања мрежњака: 1 фаза. Мали одред, који обично заузима површину не више од 1 квадранта; 2 стаге. Класични одјек мрежњаче, дијагностикован код већине пацијената. Област патологије - до 2 квадранта; 3 стаге. Подзбирни тип патологије, који покрива површину до 3 квадранта; 4. фаза. Укупан одрез мрежњаче, у којем је потпуно одвојен од васкуларне мембране. Главни симптоми заједно са напредовањем одреда укључују: Пхотопси. Краткотрајни визуелни недостаци у облику блица, варница и муња, који се појављују и нестају спонтано. Обично му претходи почетак патолошког процеса; Метаморфопсија. Шири спектар визуелних плутајућих дефеката у облику таласа, филамента, мува. Појављују се мало чешће од фотопсије, али се могу субјективно посматрати у широком временском интервалу - од 5 минута до неколико сати. Ова манифестација је карактеристична за један степен отицања мрежњаче; Слаб вид, кршење координације покрета. Симптоми су карактеристични за 2. степен патологије и виши. Оштрина визуелне перцепције се смањује у сразмери са подручјем одреда, са светлим екстерним стимулусима пацијент може имати проблема са координацијом покрета; Мутноћа, губитак периферних региона. Обично приказује вео пред очима, смањујући угао гледања и формирање "мртвих углова", сенке и других фиксних недостатака у периферним деловима су у корелацији са СУБТОТАЛ ретине ока; Губитак централног вида и слепила. Укупна и завршна фаза развоја патологије, респективно. Правовремена, а нарочито рана дијагноза отицања мрежњаче у већини случајева омогућава прецизну апаратурно-кируршку корекцију патологије и значајно повећава шансе за повољан исход и очување визуелног квалитета. Главне активности укључују следеће методе: Инспекција фундуса. Користе се асферични сочиво или тро-огледало Голдман аналог; Мерење видне оштрине; Испитивање периметрије; Мерење интраокуларног притиска и паралелно испитивање ока на прорезу. У присуству додатних компликација, могу се користити следеће методе: ЦТ и МРИ испитивање; Флуоресцентна ангиографија; Оптичко-кохерентна томографија задњег дела и зидова ока; Ултразвучно скенирање у дводимензионалном режиму; Друге мјере директно или индиректно потврђују главну дијагнозу - од биомикроскопије, студије ентопијских појава и електрофизиолошких испитивања до комплексних лабораторијских испитивања са испоруком свих потребних биоматеријала. Као што показује савремена офталмолошка пракса, конзервативни поступци лечења ретиналног одреда нису ефикасни. Одвојени препарати могу бити додељени специјализовано техничар за привремено уклањање симптоматска испољавања патологије попут јаког запаљења (кортикостероиди), секундарне бактеријске уништавање (антибиотици), итд, али и даље главно упориште терапије остаје хирургије, и класични хардвера помоћу неинвазивни закључавање ретине одреда. Типичне процедуре су третман у датој ситуацији су у наставку. Ова неинвазивна процедура може помоћи у обнављању крвотока у периферним судовима и спречити одвајање мрежице у раним фазама патолошког процеса. Обавља се углавном амбулантно. Пре догађаја, пацијент се инсталира леком који дилати зенице, након чега се примењују анестетичке капи. Пацијент преузима фиксну позицију. Ласерска јединица ниске фреквенције примењује се на око и лечење проблематичних локализација почиње са усмереним снопом светлосних импулса. Инжењерском подизањем температуре у зони директног дејства, ласер врши лемљење и лепљење оштећених шкољки и ткива, а болни осећаји су практично одсутни. Сама процедура не траје више од 20 минута, ефикасност у раним фазама одвајања мрежњаче флуктуира између 70-75 процената. Витректомија је класична хируршка и офталмолошка процедура за уклањање дела стакластог хумора или овог елемента визуелног система у целини, након чега лекар добија директан приступ мрежњачици. Догађај се обично води под општом анестезијом. Кроз специјалне микросеквенције лекар уклања стакло из шупљине, а затим враћа интегритет мрежњаче и ојачава га узимајући у додир. После завршетка главних акција, уместо физиолошке течности, пред собом се ставља замена компонента у облику уравнотеженог солног раствора или вештачких полимера, а вањске пункције су затворене. Просечно време рада је око 2,5-3 сата. Течно стакло тело је потпуно рестаурирано у оку самостално за месец дана, када се користи физиолошки раствор који не захтева замену. Екстракасно пуњење Инвазивна хируршка техника усмјерена на конвергенцију и фиксацију одвојених места ретине с пигментним епителом кроз дјеловање на површини склере. Након тачног одређивања локализације патологије, кроз рез у коњунктиву у беоњаче површину суперпонира печат меког силиконског сунђера, након чега се врши фиксира шавовима и исушивање картон течности од гаса или његове замене са раствором у специјалном контејнеру (тзв ектрасцлерал баллонирование). Завршна фаза је коњунктивно шивање и обнова. Операција траје око 1-1,5 сати и дјелује на 1-3 фазе отклањања мрежњаче. Криопсија мрежњаче Ова техника је обично помоћна и користи се паралелно са пуњењем, као додатак витректомији или као алтернатива ласерској коагулацији. Основни принцип је замрзавање разблажених или пукотиних секција мрежњаче са посебним криогеном. Поступак се изводи на задњем зиду очију, његов резултат је учвршћивање ивица мембрана и њихових ожиљака. Одреда мрежњаче може изазвати развој широког спектра негативних последица људског визуелног система. Штавише, често је и патологија компликација одређених болести, а не само офталмолошког спектра. Најчешће се јављају додатни проблеми када се неблаговремена дијагноза отицања мрежнице, у случајевима неуспешних операција или недостатка третмана као такве. Уз све то, чак и квалитетна терапија, која се на време понесе пацијенту, не гарантује потенцијалну појаву патолошких последица. Типичне компликације: Дисконтинуитети и перфорације суседних мембрана. Провести читав низ офталмичких проблема, од дијастаза до страбизма; Формирање крварења, узрокованих крварењем испод ретикуларне мембране или у стакленом телу; Значајно погоршање светлосне транспарентности рожњаче и раст дегенеративних процеса у њој уз формирање ерозије, што доводи до смањења квалитета вида и других патологија; Успоравање или заустављање циркулације крви у централној артерији која је хранила мрежницом. Заузврат, узрокује локалну тромбозу и друге патологије кардиоваскуларног система; Комплетна слепота у фази терминала одрезивања мрежњаче. Сада знате све о симптомима, лечењу и узроцима отицања мрежњаче. Да ли је дијагноза одреда мрежњаче? Оперативни третман ће вам помоћи! Желим да вам данас кажем о детету мрежњаче и околностима у којима сам наишао на ову болест. По завршетку универзитета, добио сам посао у великој телекомуникационој компанији. Сви њени запослени прошли су годишњи преглед у једном од најпознатијих Градских центара здравља. А онда, једног дана на другом таквом догађају, отишао сам у канцеларију окулисту. Пријем је провела девојка о мојим годинама, што ме је веома збунило. Она је у очи покрила лек који разбија зенице и почео да прегледа крв. После тога, почео сам да кажем веома ужасне ствари, наводно почиње одвајање мрежњаче, то прети потпуном слепилом, а само хитна (и плаћена) операција, која се води у њиховом Центру, помоћи ће. Морам рећи да у то доба нисам имао примедби о свом виду. У фрустрираним осећањима, вратио сам се кући и почео размишљати о томе где добити новац за лечење. Али мој тадашњи будући супруг, након што сам слушао цијелу причу, савјетовао ми је да тражим савјест да консултујем другу амбуланту за искуснијег доктора, што сам урадио. За чистоћу експеримента, нисам рекао ништа о мојој "дијагнози" другом оцулисту. Овог пута испитивање је трајало дуже и било је темељније. Непотребно је рећи да нисам нашао никакав ретиналну одред. Од тада је прошло много година, а моја ретина (фие, фие, фие) и даље је на свом месту. Оно што је било на медицинском прегледу - неискуство лекара или наметање плаћене клинике - не знам, али то није тако важно. Најважније је да се све завршило добро. И тако да се не налазите у сличној ситуацији, данас ћу покушати да вам детаљно кажем о узроцима, симптомима и начинима лечења ретиналног одреда. Ко је упозорен наоружан! Структура мрежњаче, његова функција Ретина је танак слој нервног ткива који покрива унутрашњу површину задње стране јабучице. Има сложену структуру која вам омогућава да сагледате светлосну слику пројицирану од корнеје и сочива, претворите је у нервне импулсе и пошаљете на визуелни одјел мозга. Ретина се састоји од централног дела - макуле - и периферије. Из биологије школе знамо да постоје визуелни фоторецептори две врсте - шипке и шипке. Зупци нам пружају јасну визију и перцепцију боја, а шипке нам омогућавају да видимо у условима недовољног осветљења. Макула мрежњаче садржи више чуњева, а периферни регион - шипке. Дакле, јасно видимо када гледамо директно испред нас, а латерална визија нам помаже да се оријентишемо у простор око нас. Ретина је чврсто везана за хороид (хороид), што осигурава снабдевање крвљу и исхрану. Одвајање ових слојева једне од других назива се одред (одвајање) мрежњаче. Ова патологија је једна од честих у офталмологији, може се манифестовати у било којој доби, али најчешће утиче на способне особе 25-50 година. Зашто развити ретиналну одред? Постоји неколико врста одреда мрежасте оплате: реуматогене или примарне тракционо Ексудативно или секундарно Примарни (регматогени) одред наступи услед формирања у херметичној мрежи оштећења руптура кроз које интраокуларна течност почиње да продре у основне слојеве. Она врши притисак на ретино и изазива одлазак из хороида. Најчешће се јављају мрежњаче у пределу њене дистрофије (редчење). Отклоп од вуче - други најчешћи облик ове болести и повезан је са утицајем стакла. Ова супстанца подсећа на свој изглед транспарентним гелом. Она заузима око 75% волумена очију и има неколико јаких зглобова са мрежницом. Промене у структури стакла могу довести до прекомерног напетости слоја мреже и његовог одвајања од основне шкољке. Секундарни (ексудативни) одред најчешће је оправдано развојем очних патологија, неоплазама, заразним запаљењем. Трауматична ретина наступа након пенетрације рана или тупих повреда у очима, чело, храмова, а може се појавити чак и неколико година након инцидента. Постоје одређене категорије људи који су предиспонирани да развију ретиналну одред. Препоручујемо да посетите ординацију офталмолога најмање једном годишње: Особе са умјереним до високим нивоом миопије; људи који су прошли операцију очију; спортисти и особе које доживљавају велики физички напор; они који имају наследне случајеве ове патологије. Методе за одређивање болести Целокупна опасност од одвајања мрежног слоја очију је у томе што у почетним фазама можда није праћена видљивим симптомима. Како се површина пилинга повећава, као видљиви знаци попут светлих блица или искрица светлости, црних тачака - "лети" у видном пољу, може се појавити тамни вијенац са обе стране. Што више утиче на централни део мрежњаче, брже ће погоршати вид. После прекида контакта са хороидом, мрежњака престаје да прими исхрану, а непрекидне промене се одвијају у својој структури. На њеној површини постаје мање еластична мембрана. Продужени одвод доводи до одумирања слоја, потпуног слепила и, на крају, до смрти очију. Само благовремена медицинска помоћ ће помоћи да се избегну озбиљне компликације. Одређивање мрежњаче може се излечити! Веома је важно схватити да никаква "чудесна" капи, инфузије, ињекције неће помоћи вратити одвојену мрежасту шкољку на своје оригинално место. Одред је подложан само хируршком третману, без обзира како не бисте желели да га избегнете Развој ласерских технологија у офталмологији дозвољава лекарима да елиминишу ову патологију на почетку свог развоја и враћају пацијентову визуелну оштрину. У сложенијим случајевима, предложена је операција. Као што већ знамо, врло често је примарни узрок отицања мрежњака појављивање руптура на његовој површини. Ако је ова појава откривена у почетној фази, могу се користити ласерске методе које ће помоћи при чувању ивица рупа и очувању интегритета слоја. За борбу против празнина постоје два начина: У првом случају, помоћу ласера, наноси се микро-опекотине на месту прелома, који узрокују коагулацију (коагулацију) ткива, а настали ожиљци затегнују ивице рупе. Операција се врши без крвопролића, без продирања у шупљину ока. Криопокси такође доводи до формирања ожиљака, али овај резултат се постиже након излагања хладу на одговарајућем месту мрежњаче. Хирургија за отицање мрежњаче може се обавити како на површини склере (екстрасклералне методе) тако иу унутрашњости очног зглоба (ендовитрална метода). Дакле, за екстра-склерално пуњење, заптивање је унапред израђено, које се поставља на склеру на месту одвајања мрежњаче. Силиконски сунђер се убацује кроз резање коњунктива и фиксира се помоћу посебних шавова. У овом случају, ваздух или посебан гас се уноси у очну јајну жицу, која "изједначава" мрежну шкољку и обезбеђује његово чврсто уклапање на месту заптивања. За фиксирање резултата користи се ласерско дејство. У екстрасклеротичном балону, балон се поставља на склеру ока. Попуњавање ваздухом омогућава вам да створите спољни притисак на мрежњаку, уклоните течност која се акумулира између мреже и васкуларних слојева, а накнадна ласерска коагулација их обезбеђује. Операцијама унутар очна је витрецтоми - уклањање стакленог тела. Уместо издвојене супстанце, специјално уље или гас се пумпа у уши, који притискају одвојене слојеве једни према другима. Ова врста операције се користи за одвајање вретена мрежњаче. Избор методе лечења или њихове комбинације зависи од фазе развоја патологије, локације одвајања мрежњаче, могућих контраиндикација на поступак. Важно је запамтити да чак и успешно изведена операција не може гарантовати одсуство компликација и побољшање видне оштрине на претходни ниво. Стога, буди пажљивији за здравље ваших очију и чешће посјетите офталмолога! Ретина ока је структура која се састоји од мноштва нервних влакана, визуелних рецептора (штапића и зглобова) који обављају функцију која апсорбује светлост и неуромускуларну функцију. Много кластера нервних и васкуларних елемената може делимично надокнадити недостатак вида у патолошким променама. У израженој фази болести се развија потпуни губитак вида, у видном центру мозга се формирају неповратне промјене. Патолошке промене могу се пратити код крварења, трауматских повреда, наследне патологије структуре васкуларног и нервног система. Код старијих особа узрок дета је дегенеративан-дистрофични поремећај повезан са оштећеном исхраном и снабдевањем крви у позадини секундарних дегенеративних-дистрофичних болести. Повећана напетост мрежњаче формира се код хипертензивних болести услед повећаног притиска унутар малих капилара. Изолација секундарног и примарног одреда. Примарни облик се развија из регматогених разлога. Секундарни облик је ексудиван, вучни. Појава горе наведених носолоских типова изазвана је изазивајућим факторима: Абнормалности структуре крвних судова; Неарсигхтеднесс; Дегенеративни услови фундуса; Операције на очима. Код рехгогеног отицања мрежнице, патолошка оштећења крвних судова и нервних влакана постепено се повећавају. Крвављење, отицање доводи до раздвајања васкуларних и ретикуларних мембрана. Сличне промјене се развијају под утицајем краниоцеребралних повреда (код спортиста, боксера), са прекомерним физичким стресом, периодичним хипертензивним кризама. Такве варијанте су међу бројним трауматским опцијама. Ексудативне варијанте се појављују у позадини одређених болести: Оццлусион; Анемија срчаних ћелија; Интокицатион, токицосис. Са ексудацијом инфилтрација се јавља унутар очију, што повећава локални притисак. Патологија води развоју секундарних болести очију - главкома, катаракте. Трауматске врсте одреда формирају се са траумом очију. Елиминише се само оперативним методама. Само-зарастање је немогуће. Немојте помоћи и конзервативним средствима. Научна литература указује на још један разлог за одвајање ретино-генетских дефеката. У пракси ова врста се јавља код неколико чланова породице, али локализација абнормалних гена није утврђена. Симптоми пилинга Људи са високим степеном миопије често доживљавају реуматогени одред. Симптоми су повезани са пенетрацијом течности из стакла кроз сузе испод љуске. Повећани ризик од обољења код људи са високом стопом миопије изазван је дилатацијом интраокуларних ткива. Истезање мрежнице је провокативни фактор који доводи до потпуног губитка вида без брзог лечења. Симптоми ексудативног одвајања примећују се када се стакло хумора мења, када везивно ткиво омета нормално функционисање. Ожиљци протежу мрежничку мрежу, промијене њене морфолошке особине, али руптуре се не јављају, појављу се крварење, отицање ткива. Са трауматичном сортом са стране васкуларне мембране, течност се прекомерно акумулира због оштећења артерија. Сличне морфолошке промене изазивају туморе интраокуларних ткива. У присуству тешких симптома потпуног одвајања - губитак вида, крварење, отицање унутар очију, само хируршка интервенција помаже у обнављању визуелне функције. Важно је идентификовати ране симптоме пилинга: Избеглице које су локализоване на страни темпоралне кости у пределу оболелог ока; Покривач са оштећене стране са покретима главе. Прогресија доводи до погоршавања овог симптома, тако да особа постепено губи визуелну функцију; Акумулација великог броја "мува" је главна манифестација болести. Формира се на позадини крварења, што доводи до руптуре мрежњаче, едема стакластог. Наведене морфолошке промене доводе до смањења видне оштрине. Гледајући околне предмете, особа види искривљене, померене линије. Контуре предмета су замућене. Током спавања, едем се смањује, пошто оста почива. Визија се побољшава, тако да пацијент изгледа да је губитак визуелне функције у вечерњим сатима резултат замора за дан. Привремени карактер губитка видне оштрине током прогресије болести доводи до трајних симптома. Када се услов не може користити фоликални лекови и капи за очи, према томе, ако идентификујете прве знаке патологије описане, одмах се обратите лекару. Препоручује се строг кревет у кревету како би се спречило напредовање амбулантних поставки. Методе за дијагностиковање одвајања мрежњаче Да би се спречило слепило, потребно је благовремено открити ране манифестације носолога. Поред клиничких симптома за верификацију патологије користе се и клиничке и инструменталне методе: Офталмоскопија помаже у откривању едема, крварења унутар фундуса. Домаћи офталмологи имају неколико метода дијагнозе - индиректна офталмоскопија, објектив од три огледала. Европски експерти имају арсенал метода донекле шири. Ултразвучни преглед ока прописује се замућеном сочивом. Немогућност офталмоскопије у стакленим лезијама доводи до потребе за алтернативном дијагнозом путем ултразвука. За правовремену дијагнозу одреда, стручњаци Светске здравствене организације препоручују формирање група пацијената са високом вероватноћом одреда. Болест се често јавља код људи са тешком миопијом, хипертензивним пацијентима. Процена одрживости интраокуларних ткива за предвиђање могућих патолошких поремећаја у будућности врши се електрофизиолошким прегледима. Савремени методи дијагностиковања ретиналне детекције: Тонометрија показује смањење интраокуларног притиска, испод 16 мм. гт; стр. Периметрија - открива одступања бочног вида; Електрофизиолошки преглед одређује функционалност оптичког нерва, нервног система; Студија оштрине вида; Офталмоскопија - помаже у визуализацији подручја дефеката у мрежњачи; Ултразвучни преглед показује количине уништења, замућења сочива и рожњаче, често се комбинују са патологијом. Европске клинике имају способност да темељно испитају стање интраокуларног дна. Таква опрема нам омогућава да у раној фази идентификујемо патологију. Лечење отицања мрежњака - савремене методе Главна суштина лечења руптуре мрежњаче је затварање дефекта. У ту сврху користи се ласерска експлозија или хладна експозиција. Под утицајем процедура долази до ожиљка оштећења. Интегритет се брзо обнавља суспендовањем силиконског заптивка како би васкуларни омотач био ближи одвојеној мрежници. За хируршку интервенцију користе се следеће процедуре: Ласерска коагулација за редчење и ограничавање локација прелома; Витректомија - уклањање измијењеног стакластог тела, увођење течног силикона, физиолошко рјешење. Да би се побољшале особине флуида, перфлуороугљеник се користи за апсорпцију васкуларне мембране на мрежњаку; Кружно пуњење; Уградња локалних печата - са делимичним одредом. Избор методе одређује хирург индивидуално на основу дијагностичких података, природе курса болести код сваког појединца. Народни лекови за одвајање мрежњаче Поред лековитих препарата и оперативних метода, користе се фоликални лекови који побољшавају процес лечења, али се не могу користити за монотерапију патологије. Мед садржи многе природне супстанце (микроелементе, витамине), ензиме, флавоноиде. Клиничке студије показују да подмазивање зуба са медом доводи до нормализације трофичних својстава, зарастања трауматских дефеката, промовише ресорпцију запаљенских жаришта. Састав садржи антибактеријске, антивирусне лекове, антифунгалне агенсе. У народној медицини, мед је коришћен за ублажавање упале од очију, за лечење лезија туберкулозе коњунктива. Мед за очи није производ који пчелари сакупљају. Само код индустријске производње лекова, стручњаци имају прилику да креирају жељени медицински облик. У ове сврхе фармацеутске компаније подижу посебне пчеле, у којима је мед у малим количинама одабран током дужег периода. Сложеност припреме препарата одређује високу цену, али трошкове оправдавају медицински квалитет. Пажљиво молим! Ако се мрежњача око очисти, не можете сами себе да примате лекове. Мала празнина не доводи до значајног губитка вида, али постепено повећава величину одреда. Напредовање патологије доводи до неповратних промјена и потпуног слепила. Од великог броја очних болести, одвајање мрежњаче заузима посебно место као патологија, која у одсуству непосредног третмана може довести до неповратног губитка вида. Коверат меса назива се мозак, који је изведен на периферију, у вези са заједничким развојем у пренаталном периоду ових два органа. Свако поремећај у ретиналној активности повезан са његовим одредом доводи до значајног губитка вида и захтева хитну хируршку интервенцију. Одређивање ретине је патолошко стање повезано са одвајањем мрежњаче од хороида очију. Одреда може бити последица витрео-цхориоретиналних дистрофичних процеса на ретини, што доводи до његовог руптура. У формираном простору, течност улази из стакленог тела, који ослобађа мрежну шкољку на свом путу. Овај механизам формирања дета је карактеристичан за миопију високог степена. Одређивање мрежњаче може се десити услед трауме на оку - потресу или пенетрацију. Ово не преломи само мрежу, већ и друге шкољке очију. То аблације мрежњаче може изазвати различите болести организма - туморе цхороид, увеитис и ретинитис, мрежњаче васкуларни поремећаји, дијабетична ретинопатија, старосне макуларне дегенерације, и други. Најопаснији су периферни витреохориореални дистрофије, који не доводе до оштећења вида, у апсолутно здравим људима и стога су веома ретки. Ово захтева темељито испитивање периферне зони мрежњаче кроз широку зеницу користећи Голдман објектив са три огледала. Стога, фактори ризика који могу довести до одреда су: периферне витреоцхориоретиналне дистрофије мрежњаче; отицање мрежњаче на упареном оку; миопија високог ранга са променама на фундусу; друга патологија мрежњаче; рад на подизању тежине и физичком напору; присуство отицања мрежња од блиских рођака. Пацијенти са ризиком треба да буду на диспанзеру са офталмологом и морају се испитати са широким учеником једном годишње. На срећу, болест има карактеристичне знакове, знајући у чему, можете осумњичити одред и одмах доћи до квалифицираног офталмолога. Након што се ретина отелотила, пацијент може видети пред очима "завесу", која не нестаје ни након прања очију, нити након увођења било каквих капи. Блицеви или муње могу бити узнемирујући. Када одред одреди централно подручје мрежњаче, визија се значајно смањује, предметни предмети изгледају изобличени, неки од њихових детаља пада са видика. Треба запамтити да ова патологија иде апсолутно безболно. Само тотално одвајање мрежњаче узрокује смањење вида, са периферним одредом, вид се уопће не може узнемиравати. Зато морате обратити пажњу на оне промене које су изненада настале, а ако сумњате на озбиљну болест, одмах се консултујте са офталмологом. Пацијент изводи стандардног испита очима, што укључује одређивање оштрина вида корекцију и без граница теренима, мерењем очног притиска. Користи ехобиометрију, која вам омогућава да сумњате на одвајање због присуства додатних патолошких врхова. Пацијент прегледао лекар на слит ламп и офталмоскопом после три закопавање капи шири зенице. По правилу, овај скуп студија је довољан да утврди дијагнозу. Међутим, да се разјасни статус аблације мрежњаче врши ултразвук ока који нам омогућава да се одреди висину и степен одреда, његовој мобилности, за откривање пукотина и одреде њихов број, виде патолошке промене у стакластог тела, формирање тумора у житнице, што би могло довести до одред. Након пажљивог прегледа пацијента, витреоретални хирург одлучује о типу хируршке интервенције у појединачном случају. Треба запамтити да је ова болест хируршка и да захтева хитну хируршку интервенцију. Нема вежбања, капи, ињекција, уређаја и народних метода, не третира се! Покушавајући сами да се носите са проблемом, можете изгубити драгоцјено време, јер се "свеж" одред одредјује првих 2 месеца након појаве. Током овог периода, шансе да ће се визија опоравити после операције су велике. Хируршки третман "старог" одреда је много тежи за хирурга и пацијента, а период рехабилитације је дужи. Што дуже остане мрежа одвојена, све сензорне живцне ћелије умиру, па чак и поред потпуне анатомске способности, не може се доћи до рестаурације изгубљеног вида. Поред тога, одвајање мрежњаче може изазвати и друге тешке болести очију - иридоциклитис, компликоване катаракте, секундарни глауком. Постоји неколико група операција које се користе за одвајање мрежњаче. Њихов главни циљ је створити услове за потпуну везиву пилинга очију. Ектрасцлерал интервенција (баллонирование, пуњење) - изван делу беоњаче у региону пројекције дисконтинуитета суперпонираним печат који притиска беоњаче унутра, доводећи га на одвојене мрежњаче. Ендоваталне операције се изводе унутар очне јабучице. У овом случају се врши витрецтомија - уклањање измењеног стакластог тела, шверцектомија - уклањање ткива везивног ткива које се протежу на мрежњаку, ендолегера коагулација око руптура. Пофос (перфлуорорганско једињење) се уноси у стаклену шупљину уместо стакластог тела, који притиска и повлачи мрежну мрежу са својом тежином. Неколико дана касније, она се мења у силиконско уље или физиолошки раствор. Хипер- или хипотермични ефекти (ласерска коагулација, криопекси) као монотерапија се изводе са периферним равним ретиналним одредима. Чак и након успјешне операције, пацијенту је потребан редован надзор код офталмолога 2 пута годишње, уз детаљно испитивање свих блокираних прекида мрежњаче. Такви пацијенти подлежу редовним курсевима конзервативног лечења, укључујући увођење метаболичких, ретинопротективних, препарата витамина-ткива. Неопходно је искључити физички напор и подизање тегова до краја вашег живота након операције. Профилакса отицања мрежњаче Уколико пацијент има висок степен кратковидости са променама у фундуса, или друге патологије мрежњаче који може изазвати његово одвајање, требало би да буде 1 пута годишње посетити офталмолога за преглед фундуса са широким учеником. То би требало да поштује физички напор, а не да оштро подигне озбиљност, штити од удараца у главу и очи. Исте препоруке односе се на оне који имају висок вид и без проблема са очним мрежницом. Опхтхалмолог Рожкова Н. Г. говори о одреду мрежњаче: Како одабрати праве капи за очи од иритације и црвенила очију? Птоза - спуштање горњег капака од једва запажене до пуног затварања очнога јаза. Птоза се јавља прилично често, и код одраслих и код деце.


source: wikipedia

text: 20. јун (20.6.) је 171. дан године по грегоријанском календару (172. у преступној години). До краја године има још 194 дана. Догађаји 451 — Битка на Каталаунским пољима: Западноримски војсковођа Аеције зауставља навалу Атилиних Хуна на Галију. 1214 — Издавањем посебне повеље основан универзитет Оксфорд, најстарији у земљама енглеског говорног подручја. 1459 — Турци улазе у небрањено Смедерево и Српска деспотовина престаје да постоји. 1756 — У ћелији затвора у Калкути угушила се 123 од 146 британских војника које је ухапсио индијски гувернер Бенгала. Затвор касније постао познат као „црна рупа Калкуте“. 1789 — Посланици Трећег сталежа новопрокламоване Народне скупштине у Француској заклели се да се неће разићи док не донесу нови устав, што је био увод у почетак Француске револуције. 1819 — У енглески град Ливерпул упловио брод „Савана“, први пароброд који је препловио Атлантски океан. Путовање од америчке луке Савана, у Џорџији, трајало 27 дана и 11 часова. 1891 — Британија и Холандија дефинисали границе колонијалних поседа на острву Борнео. 1928 — Пуниша Рачић је у атентату у Народној скупштини убио двојицу посланика ХСС, смртно ранио Стјепана Радића и ранио још тројицу посланика ХСС. 1944 — Поразом јапанске флоте окончана поморска битка у Филипинском мору у Другом светском рату. 1960 — Краткотрајна Федерација Мали, коју су чинили Суданска Република (данас Мали) и Сенегал, добила је независност од Француске. 1960 — Амерички боксер Флојд Патерсон у мечу у Њујорку нокаутирао Швеђанина Ингемара Јохансона и постао први боксер који је успео да врати титулу светског првака у тешкој категорији. 1963 — СССР и САД се договориле о успостављању „црвеног телефона“ после Кубанске кризе. 1972 — 19 припадника Бугојанске групе је тајно прешло југословенско-аустријску границу. 1973 — У Аргентину се после 18 година избеглиштва вратио бивши председник Хуан Доминго Перон. За председника поново изабран у септембру 1973. 1991 — Парламент Немачке тесном већином изгласао премештање престонице из Бона, који је био главни град Западне Немачке, у Берлин. Источна и Западна Немачка ујединиле се у октобру 1990. 1992 — Лидери Чешке и Словачке Вацлав Клаус и Владимир Мечјар постигли договор о подели Чехословачке у две државе. Председништво Босне и Херцеговине прогласило ратно стање, објавило општу мобилизацију и увело радну обавезу. 2000 — Француски суд ослободио оптужби немачког лекара Ханса Муенка, који је радио у лабораторији у логору Аушвиц, уз образложење да је сувише стар за судски процес. Ослобађајућу пресуду против њега 1947. донео суд у Кракову, у Пољској, где је ухапшен после рата, а потом пуштен на слободу. Француска медијска кућа Вивенди, односно њена кабловска ТВ Канал плус и канадска компанија Сиграм постигли договор о уједињењу у послу вредном 33,7 милијарди долара, којим је практично створена нова глобална медијска снага. 2001 — Скупштина Србије усвојила Закон о једнократном порезу на екстрапрофит и екстраимовину стечену коришћењем посебних погодности у време режима Слободана Милошевића. Перуански суд осудио Американца Лорија Беренсона на 20 година затвора због сарадње с левичарском герилом у брзо угушеној побуни за свргавање Конгреса Перуа. Генерал Первез Мушараф положио председничку заклетву, заменивши Мухамеда Рафика Тарара, који је на функцији председника Пакистана фигурирао од војног удара који је 1999. извршио Мушараф. 2002 — У експлозији гаса у руднику у кинеској провинцији Хејлунгђанг, на североистоку Кине, погинуло 115 особа. 2003 — Председник Италије Карло Азељо Ћампи потписао закон којим је петорици италијанских лидера омогућено да се код кривичног гоњења позову на имунитет. Тим потезом заустављено суђење премијеру Силвију Берлусконију због корупције. 2015 — Србија постала првак света у фудбалу до 20 година, поразивши Бразил резултатом 2:1. 2021 — У војном делу компаније Слобода Чачак дошло је до експлозије током које је троје људи лакше повређено. Експлозија се десила у погону у коме није било електричне струје, значи да у том погону није било никаквих електричних водова које би могли да доведу до неких варнице које би изазвале експлозију. Тако да се експлозија десила под јако чудним околностима, а надлежни органи испитују узрок експлозије, укључујући и могућност саботаже. Рођења 1819 — Жак Офенбах, француски композитор и челиста. (прем. 1880) 1902 — Марко Ристић, српски писац, песник и дипломата. (прем. 1984) 1909 — Ерол Флин, аустралијско-амерички глумац. (прем. 1959) 1928 — Мартин Ландау, амерички глумац, учитељ глуме и продуцент. (прем. 2017) 1928 — Жан-Мари ле Пен, француски политичар, оснивач и дугогодишњи председник странке Национални савез. 1930 — Јован Антић, српски глумац. (прем. 1994) 1931 — Џејмс Толкан, амерички глумац. 1933 — Дени Ајело, амерички глумац, продуцент и музичар. (прем. 2019) 1937 — Љубомир Драшкић Муци, српски редитељ, сценариста и глумац (прем. 2004) 1941 — Стивен Фрирс, енглески редитељ и продуцент. 1942 — Зденка Вучковић, хрватска певачица. (прем. 2020) 1949 — Лајонел Ричи, амерички музичар, глумац и музички продуцент. 1952 — Џон Гудман, амерички глумац и комичар. 1958 — Светозар Цветковић, српски глумац и продуцент. 1967 — Владимир Драгутиновић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1967 — Никол Кидман, аустралијска глумица. 1968 — Роберт Родригез, амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1969 — Драган Мићић, босанскохерцеговачко-српски фудбалер и фудбалски тренер. 1975 — Паулина Манов, српска глумица. 1977 — Гордан Гиричек, хрватски кошаркаш. 1978 — Франк Лампард, енглески фудбалер и фудбалски тренер. 1983 — Џош Чилдрес, амерички кошаркаш. 1985 — Дарко Миличић, српски кошаркаш. 1987 — Асмир Беговић, босанскохерцеговачки фудбалски голман. 1988 — Стефан Синовец, српски кошаркаш. 1990 — Фаб Мело, бразилски кошаркаш. (прем. 2017) 1991 — Петар Ђуричковић, српски фудбалер. 1993 — Сеад Колашинац, босанскохерцеговачки фудбалер. 1993 — Ђорђе Милошевић, српски кошаркаш. 2001 — Бојан Томашевић, црногорски кошаркаш. Смрти 840 — Луј I Побожни, франачки краљ и цар Светог римског царства. (рођ. 778) 1459 — Ретродраг Ситничар, српски витез. (рођ. 1421) 1597 — Вилем Баренц, холандски истраживач. (рођ. отприлике 1550) 1836 — Емануел Жозеф Сиејес, француски револуционар и свештеник. (рођ. 1748) 1837 — Вилијам IV, британски краљ. (рођ. 1765) 1923 — Франсиско Панчо Виља, мексички револуционар, вођа сељачког покрета. (рођ. 1878) 1933 — Клара Цеткин, немачка револуционарка. (рођ. 1857) 1943 — Олга Поповић-Дедијер лекарка и учесница Народноослободилачке борбе. (рођ. 1914) 1973 — Георгиј Вернадски, руски историчар. (рођ. 1887) 2002 — Јован Христић, српски песник, драматург, есејиста, преводилац и књижевни и позоришни критичар. (рођ. 1933) 2005 — Џек Килби, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1923) Празници и дани сећања Међународни празници Светски дан избеглица Српска православна црква слави: Светог мученика Теодота Анкирског Свете мученице Киријакију, Велерију и Марију Светог Маркела - римског папу Светог Маркелина - римског папу Преподобног Данила Скитског


Контролисање људи путем програмирања подсвести Sunday, 10 June 2012 Наши политичари напросто су болесни од сужења перцепције. На њихову подсвест може се утицати различитим техникама чак и на даљину, што користе тајне службе и научници корпорација. Примери се виде свуда. Стално поручивање: ‘нема спаса без приватизације’, ‘требамо ЕУ да бисмо се спасили’, говори довољно с ким имамо посла, каже Санела Ахметовић. Тврдње изречене на недавној трибини о ‘Светској влади’ према којима се намера може спаковати у кутију и послати поштом, према којима припадници ‘елите’ који познају ‘технологију духа’ могу људе да убеди да раде и оно што не желе, касније су изазвале бурну полемику у јавности. О тој изузетно занимљивој, но у медијима ретко присутној теми, разговарали смо са Санелом Ахметовић, пранотерапеуткињом чији посао подразумева знање о механизмима људске подсвести, па и техникама манипулације људима. На који начин се може управљати људима? - Свуда се свим силама подстиче несигурност и страх, те се свако приклања тамо где се осећа најсигурније. Жалосно је, но истинито, да се данас најчешће безбедност тражи у сенци новца. Живот се све више своди на тешко стицање и управљање новцем, па се проналазе и пречице. Заборавља се да је важан пут због путовања самог, да су важни сви које сретнеш на том путу те да циљ не оправдава средства. Може се, дакле, рећи да управљање људима олакшано ослабљивање заједнице и духа појединца. Одузимањем и трошењем њихове виталне снаге прекомерним радом, стресним окружењем, усмеравањем пажње на неважне ствари путем индустрије забаве, музике, медија, те трчањем за испразним вредностима које особе чине константно фрустрираном и празном. Форсира се брза страст, брзо сагоревање, наглост, непромишљеност, немоћ над доживљајем сопственог смисла постојања. Зато постаје нормално предати се, односно да припада неком или нечем што нуди ‘готов’ идентитет који не можеш сам изнутра изњедрити. Друштвени оп 4000 ис успеха данас је популарност, поседовање, надмоћ, статус ега. То је директно у супротности са унутрашњим поривом духовно и психолошки здравог појединца. Целовита, витална особа природно тежи живети сврховито, доприносити заједници и бити корисна друштву. Жели се поносити својим доприносом целом свету, а не високим статусом. Можете ли бити мало одређенији? - Детаљнији одговор на питање: Како се то ради, јесте: ради се нечијом намером. Питам се је ли овако лоше стање у економији и привреди случајно? Како ја то видим, све што имамо сада од привредне и економске ситуације била је нечија намера. Све што јесте, почиње намером. Заправо, било је потребно пуно енергије и планирања да би се створило актуелно стање несигурности и разочарења. Како се намером може деловати на некога или нешто? - Све је вибрација. Пример музичке виљушке је добар пример преноса вибрације. Ако приближимо вибрирајућој музичкој вилици другу вилицу, вибрација тона од једне ка другој се преноси и самом близином. Тако се одређена уверења, мисли, зависност, намере, емоције, страхови, бес, беспомоћност и несигурност преносе из подсвести у подсвест појединцима путем одређених окидача у медијима, рекламама, новинама, те путем поља колективног несвесног. Прво се створи уверење у одређеној групи људи, да нису довољно паметни, битни, вредни, нудећи им неефикасна решења за наметнуте проблеме, а потом се довољно дуго третирају као глупани, јадници док они сами не повјерују у своју ничим заслужену улогу, па више уопште не реагују на омаловажавање. Наметнута улога остаје као комуникациони мост који се користи само по потреби – када та улога треба дати неки резултат. Уопштено, о снази креирања намером, не зна се много у јавности, али се одавно користи у тајним службама и у војне, научне, те политичке сврхе. Где све препознајете употребу те технике? - Употребљава се на више нивоа. Музичка и филмска индустрија обликује свесност детета од његовог најранијег доба. Дете нема ставове, незаштићено је од утицаја и нажалост, формира се имитирајући околину. Оно што уочи као занимљиво, то ће касније и чинити, колико год му тврдили да је то штетно. Медији и Влада обликују понашање одраслих лажима, страхом и несигурношћу. Догађаји који узрокују колективну несигурност и беспомоћност, су масовна хипноза. На пример, одлуке владе о ратовању – иако то народ не жели – имају сврху продубљивања унутрашњег конфликта у појединцу и умањења његове самосвести и интегритета. Свесност има своје мишиће. Уколико се редовно користи постаје буднијим и одговорнијом те способнијом преузимати задатке и проналазити решења за проблеме у заједници. Међутим, уколико се мишићи свесности не употребљавају, свесност се деградира, затвара у прошлост, саботирајући особу и умањујући њен доживљај соп 4000 1089;твене вредности. На нивоу медија, реч је о врло суптилним манипулацијама подсвешћу. Одређене речи или представе користе се као подсвесна ‘сидра’ за утицање на понашање. Понекад су то само две речи, а чешће спајање одређених појмова односно манипулације представама. Можете ли навести конкретне примере ‘програмирања подсвести’ у хрватској политици? - Леп пример су две речи; Успех Референдума. Иако је закон прилагођен с намером да буде легално прихватити гласање мање од 50 одсто становништва РХ, те две речи медији су наглашено користили да у јавности не би дошло до незадовољства резултатом референдума. Пре самог референдума систематски су коришћене речи због којих су гласачи, незадовољни потезима Владе око придруживања ЕУ, били омаловажени и увредама подстицани да не изађу на референдум, те су због тога били унапред резигнирани и намерно одговорени од гласања. То су речи: евроскептици, антиеуропејци, балканска ескадрила, југосентименти, неинформисани, очајници... Будући да људи имају природну потребу да припадају, да одбацују оно чему не могу веровати, те да не желе бити омаловажени и погрешно декларисани, одбацили су легитимитет референдума непојављивањем на гласачком месту. Многи ПроЕ гласачи у кругу својих ближњих ширили су ЕУ кампању користећи помодно исте изразе. Цитирали су колумнисте из ПроЕ медија изругујући се онима који су били против уласка Хрватске у ЕУ. Несвесним бићем може манипулисати ко год тако одлучи. Оном ко живи своју истину, свој интегритет, немогуће је наметнути лажну сигурност споља, завести га даровима и обећањима. Претпостављам да због тога велики број људи уопште није изашао на референдум. Препознали су стратегије и намеру Владе приликом најављивања референдума. Онима који јасно виде намере које стоје иза спољних сугестија, тешка је увреда наставити разговор на нивоу на којој им политичари додељују унапред омаловажена улогу. Примери програмирања подсвести виде се посвуда. Константно поручивање: ‘ви требате нас да бисмо вас спасили’, ‘ми требамо ЕУ да бисмо се спасили’, ‘нема спаса без приватизације’, ‘нема нам спаса уопште’ или можда само ако нам помогне ММФ ‘- говори довољно с ким имамо посла. Како се долази до тих и сличних сложеница? Ко креира те слогане? - Постоје цели речници измишљени за политичке потребе програмирања подсвести масе. Те речи масу наводе на привид немоћи или је тера у игнорисање. Обоје је подједнако добро за елиту. Речник којим се користи избацује појединца из властитог интегритета и у уму му ствара представу притиска, односно неизбора, и сугерише само једно решење. Тада се наметне решење које је наручено по вољи елите. На које ионако више нико не реагује. Док се окренеш, већ је нових 100 закона изгласано. Нити један није легитиман док га становништво не прихвати. 3a8e 052;и, међутим, уопште не учествујемо у тим важним одлукама. Наши законоклепци су сретни због тога, иако нам се ругају због одустајања од комуникације с њима. Величамо их као што деца у шестој години величају своје ауторитете, јер су почела спознавати да не могу сама испунити своје потребе. Међутим деца у деветој години, руше све идеализоване ауторитете и од оних којима су се дивили и пљескали им за свако умеће, с презиром почињу захтевати истинитији однос према стварности. Они највиши падају најниже у њиховим очима. Наравно, у том процесу саморазвоја идентитета деца дубоко пате јер се осећају усамљено и разочарано. Њихово ‘Ја’ се ипак неповратно жели сместити у стварност каква год да јесте. Зашто ми одрасли не можемо прихватити болну стварност и оснажити се испуњавајући своје потребе? Зар деветогодишње дете има више мудрости од одраслог човека? На пример, зашто ми, који одржавамо систем и због којих држава, власт и закони постоје, не бисмо свакодневно одржавали референдум интернетом? Нека народ каже што мисли о одређеном закону – о сваком закону, сваки дан. Или барем нека референдумом изабере владу којој ће веровати, састављену од способних грађана, који нису никоме подобни осим народу. Као што је то учинио Исланд. Постоји ли драстичан пример контролисања масе или програмирања подсвести? - До које мере је то усавршено, може се и овако предочити: постоји и врло стручан начин контролисања ума који су развиле немачке тајне службе и психолози, путем којег се стварају посебни агенти – људи програмирани да чине одређене задатке и то потпуно несвесно, након што им се након много година спомене одређени код у речима. Такве особе су програмиране дружењем с неком особом (програмером), а да ни не знају да су програмирани. Живе нормалан живот док не чују ‘код’ који изазове бујицу мисли, осећаја и намера из подсвести и у тачно одређеном периоду наведе је на неки чин, или понашање. Такви агенти користе се за терористичке и самоубилачке акције, покретање лажних револуција, намештање политичких и научних тајних пројеката елите. Нешто попут норвешког Брејвика. И људе, дакле, дресирају? - Тачно. Чини се да је изрећи своје мишљење данас постала бахатост и ароганција, док се бескичмењачко савијање пред било којим налетом критике назива одмереношћу и културом. Заправо, дресирају нас да престанемо да комуницирамо међусобно и производимо решења на било какав начин... Јесу ли људи који користе технику програмирања увек свесни да то чине, или су и они програмирани? - Често је несвесно користе. Иако примећују 3ff9 да недостаје нешто у томе, настављају с користољубљем за сваки случај. Обећавају, унапред лажући јер то ионако раде и њихови конкуренти. Срце им је ‘хакирано’ љубављу према статусу, моћи и новцу, те самољубљем и припадношћу онима горе, изнад народа.[...] Како програмирају обичне људе? - Треба знати да је свако програмиран до неке мере, са свим што је доживљавао у прве три године, па до пубертета. За процес освешћивања потребно је доста анализе и вишак слободног времена, ког нема довољно, а то није случајно. На личној и колективном нивоу подсвести, појединцем се лако манипулише због потребе за заједништвом, припадањем, искреношћу, најчешће страхом. Страх и непријатност су темељно оруђе за програмирање. Контролисати се може и незнањем, извртањем и сакривањем чињеница. Последица тога је осећај разочарања самим собом и окружењем, немогућност критичног мишљења, тупост уопштено. ТВ рекламе увелико програмирају колективно несвесно. Истраживања су показала да је потребно пола године да се након периода приказивања рекламе, из подсвести појави програм у стилу: овај производ морам купити. Свако би се изненадио да прекине ток програмираних мисли и одлучи да борави сам неко време у природи, слушајући само глас своје душе о том што је њему заиста важно и корисно. Готово да се не би имао по што вратити у град. Све што му је потребно, нашао би у себи. Што је различитија и богатија унутрашња креативна снага појединца, то је теже његову машту ‘потчинити и укалупити’ те слепити са подсвешћу различитих других особа у смеру нечије непознате намере. Тешко је некога ко може изнедрити своје сопствене мисли и осећања окупирати спољним неприродним излучевинама.[...] Потребно је бити храбар и поштовати себе. Улога жртве је вероватно програмирана путем догађаја из историје: сталних ратова на овим просторима. Када би се та улога освестила и отпустила, остале би великодушност, честитост и добронамерност према свакоме те способност зацељивања унутрашњег и спољног раздора. То се може догодити и у једном дану. Довољно је већ закорачити у знање. Није могуће манипулисати онога који препознаје манипулацију и делује конструктивно и целовито у свом интересу и интересу своје заједнице.[...] Који још битан догађај су велики медији намерно скрили? О чему не разговарамо, а требали би? - Занима ме питају ли се наши политичари зашто је погинуло 72 члана пољске Владе у наводној авионској несрећи и због чега им нико од државника из околних земаља није дошао на погреб. Сви су се испричавали немогућношћу доласка због вулканског праха у атмосфери, иако су неки били удаљени само 400 километара и могли су доћи аутомобилом. Неком је ипак било важно одати последњу почаст. Бискуп Mieczyslaw Cieslar, поглавар варшавске бискупије Евангеличке цркве, погинуо је у недељу увече код Лодза док се 4000 враћао с погреба у Кракову. Један од ретких који је дошао на погреб, погинуо је, дакле, због отказивања кочница. Младић који је снимао видео на којем се види да су убијани преживели и да њихова тела падају након пуцњева тројице униформисаних мушкараца, избоден је двапут и искључен са уређаја у болници. Но уместо о тим догађајима, медији су известили да се пољски члан Владе извињава руској јавности због малициозних теорија о саобраћајној несрећи пољских државника. Шта би се могло крити иза тога? - Пољска је једина држава у Европи која је имала раст у доба кризе. Хтела је да помогне суседним земљама да изађу из рецесије. Једина није насела светској превари с вакцином против свињског грипа – то је у глобалним размерама невероватна и голема ствар. Има, осим тога, властите ставове о деструкцији темеља друштва насилним наметањем хомосексуалности као врхунаравног идеала ... Новинарка Jane Burgermeister истраживала је баш ову ситуацију, као и проналазак вируса птичјег грипа у Бечу, у 7 тона анти-вирусног вакцине против свињског грипа, за што је и поднела тужбу америчком ФБИ-у против Светске здравствене организације, Уједињених нација и неколико високих владиних и фармацеутских званичника, те Baxtera AG, Baxter Internationala и Avir Green Hill Biotechnologyja због развијања, производње, растурања и ослобађања биолошког оружја за масовно уништење у Аустрији између децембра 2008. и фебруара 2009., с намером изазивања глобалне пандемије вируса птичјег грипа, те намером профитирања од те пандемије’. Сви њени видео исечци нестали су, међутим, с интернета, као и њене информације.[...] КонтролиÑ?ање људи путем програмирања подÑ?веÑ?ти | СÐ*БÑ?ки ФБÐ*епортер


Владимир Илич Лењин Сеоској сиротињи Сада знамо шта хоће социјал-демократи. Они хоће да се боре против читаве богате класе за ослобођење народа од беде. А код нас на селу беда није ништа мања, она је чак и већа него у граду. Колика је беда на селу, о томе овде нећемо говорити: сваки радник који је био на селу и сваки сељак врло добро зна за сеоску беду, за глад, за зиму и пропадање. Али сељак не зна зашто живи у беди, зашто гладује и пропада, и како да се спасе од невоље. А да би то знао, треба пре свега да схвати откуда потиче сва беда и невоља у граду и на селу. Ми смо о томе већ рекли неколико речи и видели смо да сиромашни сељаци и сеоски радници треба да се уједине с градским радницима. Али то није све. Треба још знати ко ће у селу поћи за богаташима, за сопственицима, а ко за радницима, за социјал-демократима. Треба знати има ли много таквих сељака који, као и спахије, умеју да стичу капитал и да живе од туђег рада. Ако то добро не схватимо, - онда нам никакви разговори о немаштини неће помоћи и сеоска сиротиња неће знати ко треба на селу да се удружује међу собом и с градским радницима и шта треба учинити да би то био сигуран савез, да сељака не би преварио не само спахија, него ни његов сељак - богати газда. Да бисмо то схватили, треба сада да погледамо какву снагу има на селу спахија и каква је снага богатих сељака. Почећемо од спахија. О њиховој снази може се пре свега судити по количини земље коју они имају као своју приватну својину. Рачуна се да у европској Русији има укупно додељене сељачке земље[В] и земље која је у приватној својини око 240 милиона[Г] десетина (осим државне земље, о којој ћемо говорити посебно). Од тих 240 милиона десетине у рукама сељака, тј. у рукама више од десет милиона домаћинстава, налази се 131 милион додељене земље. А у рукама приватних сопственика, тј. у рукама мање од пола милиона породица, налази се 109 милиона десетина. Дакле, ако бисмо рачунали у округлим цифрама, на једну сељачку породицу долази по 13 десетина, а на породицу приватног сопственика по 218 десетина! Али, као што ћемо одмах видети, неједнакост у подели земље је још много већа. Од 109 милиона десетина земље која се налази у приватним рукама седам милиона десетина земље налази се у рукама чланова царске породице - као њена приватна својина. Цар са својом породицом први је спахија, највећи спахија у Русији. Једна породица има више земље него пола милиона сељачких породица! Даље, цркве и манастири имају око шест милиона десетина земље. Наши попови проповедају сељацима да буду скромни и да много не траже, а сами су напљачкали, не презајући ни од каквих средстава, огромну масу земље. Рачуна се, затим, да око два милиона десетина земље имају градови и трговишта и исто толико разна трговачка и индустриска друштва и компаније. 92 милиона десетина земље (тачан број. 91 милион 605.845, али ми ћемо ради једноставности узимати округле цифре) припада мање него половини милиона (481.358) породица приватних сопственика. Половина од тог броја породица су сасвим ситни сопственици; сваки од њих има мање од десет десетина земље. И све оне заједно имају мање од једног милиона десетина. А свака од тих шеснаест хиљада породица има више од хиљаду десетина земље; оне имају свега шездесет и пет милиона десетина. Колика се огромна количина земље налази у рукама крупних земљепоседника види се још из тога што нешто мање од хиљаду породица (924) има свака више од десет хиљада десетина земље, и све оне заједно имају двадесет и седам милиона десетина! Хиљаду породица има исто онолико колико два милиона сељачких породица. Разумљиво је да милиони и десетине милиона народа морају живети у беди и гладовати и увек ће живети у беди и гладовати, докле год неколико богаташа буду имали тако огромне количине земље. Разумљиво је да ће и државна власт, сама влада (па макар то била и царска влада) играти онако како јој крупни земљепоседници свирају. Разумљиво је да сеоска сиротиња нема ни од кога и ниоткуда да чека помоћи, док се сама не удружи, не уједини у једну класу ради истрајне и огорчене борбе против те спахиске класе. Овде треба приметити да код нас многи људи (па чак и многи образовани људи) гледају сасвим неправилно на снагу спахиске класе, говорећи да „држава“ има још далеко више земље. „Већ сада - кажу ти рђави сељакови саветодавци - већи део територије (тј. целокупне земље) Русије припада држави“ (ове су речи узете из новина „Револуционарна Русија“, бр. 8, стр. 8). Ево због чега греше ти људи. Оци су чули да у европској Русији држави припада 150 милиона десетина. То је истина. Али они су заборавили да тих 150 милиона десетина претстављају готово у потпуности необрадиву земљу и шуме на далеком северу, у Архангелској, Вологодској, Олоњецкој, Вјатској и Пермској губернији. Држави је, дакле, остала само она земља која досада није била подесна за обрађивање. А, обрадиве земље држава има мање од четири милиона десетина. И ту обрадиву државну земљу, (на пример, у Самарској губернији, где је има нарочито много) богаташи узимају под закуп јевтино, у бесцење. Богаташи узимају хиљаде и десетине хиљада те земље, а затим је дају сељацима кудикамо скупље. Да, врло рђаво саветују сељака они који кажу: држава има много земље. Доиста, много добре земље имају крупни приватни земљепоседници (међу које спада и цар), а ови крупни приватни земљепоседници држе у својим рукама и саму државу. И док се сеоска сиротиња не уједини и тим својим уједињењем не постане моћна сила, дотле ће „држава“ увек бити покорни слуга спахиске класе. А не треба заборавити ни ово: раније су племићи били готово једини земљепоседници. Племићи и сада имају врло много земље. (Године 1877-1878 рачунало се да 115.000 племића има 73 милиона десетина.) Али данас је главна сила постао новац, капитал. Много и премного земље су накуповали трговци и богати сељаци. Сматра се да су племићи за тридесет година (од 1863 до 1892) изгубили (тј. више продали него купили) за више од шест стотина милиона рубаља земље. А трговци и угледни грађани су купили за 250 милиона рубаља земље. Сељаци, козаци и „други сеоски становници“ (како наша влада назива људе простог занимања за разлику од „племенитог“ и „чистог света“) купили су за 300 милиона рубаља земље. Дакле, сваке године сељаци по читавој Русији докупљују просечно за 10 милиона рубаља земље у приватну својину. Дакле, има разних сељака: једни живе у беди и гладују, а други се богате. Дакле, све више има богатих сељака који иду за спахијама, који ће бити на страни богаташа против радника. И сеоска сиротиња која хоће да се уједини с градским радницима треба добро да размисли о томе, да види има ли много таквих богатих сељака, каква је њихова снага и каква нам је организација потребна за борбу против те снаге. Ми смо малочас говорили о рђавим саветодавцима сељака. Ти рђави саветодавци кажу: сељаци већ имају своју организацију. Та организација је мир, сеоска заједница. Мир - то је велика снага. Мир чврсто уједињује сељаке; организација (тј. удружење, савез) сељаштву у миру колосална је (тј. огромна, безгранична). То није истина. То је бајка. Можда су је измислили добри људи, али то је ипак бајка. Ако будемо слушали бајке, ми ћемо само упропастити своју ствар, упропастићемо савез сеоске сиротиње и градских радника. Нека сваки сеоски становник добро погледа око себе: да ли је мир, да ли је сеоска заједница налик на савез сиротиње за борбу против свих богаташа, против свих оних који живе од туђег рада? Не, није налик, нити може бити налик. У сваком селу, у свакој сеоској заједници има много надничара, много упропашћених сељака, а има и богаташа, који сами узимају надничаре „на вечито“ и купују земљу. Ти богаташи су такође чланови сеоске заједнице и у њој воде главну реч, зато што претстављају силу. А зар је нама потребна таква организација у коју улазе богаташи, где главну реч воде богаташи? Нипошто. Нама је потребна организација за борбу против богаташа. Дакле, таква организација као што је мир за нас никако не ваља. Нама је потребна добровољна организација, организација само оних људи који су схватили да треба да се удруже с градским радницима. А сеоска заједница није добровољна, него од државе наметнута организација. Сеоска заједница не обухвата само оне људе који раде за богаташе, који хоће да се заједнички боре против богаташа. У сеоску заједницу улазе разни људи, не по својој вољи, него зато што су њихови родитељи живели на тој и тој земљи, радили за тог и тог спахију, што их је власт записала у ту и ту сеоску заједницу. Сељаци не могу слободно да изиђу из сеоске заједнице, они не могу слободно да приме у сеоску заједницу страног човека кога је полиција записала у другу општину, а који би нама за нашу организацију можда био потребан баш овде. Не, нама је потребна сасвим друкчија организација, добровољна организација само радника и сиромашних сељака за борбу против свих који живе од туђег рада. Одавно су већ прошла она времена кад је мир претстављао снагу. И та се времена никад више неће повратити. Мир је претстављао снагу када међу сељацима готово није ни било надничара и радника који лутају по читавој Русији, тражећи зараде, када готово није ни било богаташа, када је феудални господар угњетавао све сељаке подједнако. А сада је новац постао главна сила. Због новца се и чланови исте заједнице кољу међу собом као дивље звери. Сељаци који имају новаца угњетавају и пљачкају чланове своје сеоске заједнице горе него понеки спахија. Сад нама није потребна организација као што је мир, него организација против власти новца, против власти капитала, организација свих сеоских радника и сиромашних сељака разних сеоских заједница, организација читаве сеоске сиротиње и градских радника за борбу против спахија и богатих сељака подједнако. Каква је снага спахија, видели смо. Сада треба погледати има ли много богатих сељака и каква је њихова снага. О снази спахија ми смо судили по величини њихових имања, по количини земље коју имају. Спахије слободно располажу својом земљом, слободно је купују и продају. Зато се о њиховој снази може тачно судити по количини њихове земље. А сељаци код нас ни дан данас немају права да слободно располажу својом земљом, они су и дан данас упола кметови, везани за своју сеоску заједницу. Зато се о снази богатих сељака не може судити по количиии додељене им земље. Богати сељаци се не богате на земљи која им је додељена; они купују много земље, купују и „на вечито“ (тј. у своју приватну својину) и „на годину“ (тј. узимају под закуп), купују и од спахија и од сељака, од оног који напушта земљу, који од невоље даје свој део земље у закуп. Зато ће бити најправилније да богате, средње и сиромашне сељаке поделимо према броју коња које имају. Сељак који има много коња, готово увек је богат сељак; ако држи много теглеће стоке, значи да има и много усева, да има и друге земље осим додељене, да има и новаца у резерви. Осим тога, ми можемо дознати колико у читавој Русији (у европској Русији, не рачунајући Сибир и Кавказ) има сељака са више коња. Разуме се, о читавој Русији се може говорити само у округлим цифрама: између појединих срезова и губернија постоје велике разлике. На пример, близу градова има често богатих сељака-земљорадника који имају сасвим мало коња. Једни се баве уносним повртарством, други држе мало коња, али много крава и тргују млеком. Свуда по Русији има и таквих сељака који се не богате од земље већ од трговине: набављају муљаче за зејтин, прекрупаче и отварају друга предузећа. Свако ко живи на селу врло добро познаје богате сељаке у свом селу или околини. Али ми треба да дознамо колико их има у читавој Русији, каква је њихова снага, да сиромашни сељак не би ишао насумце, затворених очију, него да би тачно знао ко су му пријатељи, а ко непријатељи. Да видимо, дакле, колико има сељака са много а колико са мало коња. Ми смо већ рекли да у Русији има у свему око десет милиона сељачких домаћинстава. Та домаћинства имају сада вероватно око петнаест милиона коња (пре четрнаест година било их је седамнаест милиона, али сада их је мање). Дакле, просечно на сваких десет домаћинстава долази по петнаест коња. Али сва је ствар у томе што једни - а њих је мало - имају по више коња, а други - а њих је врло много - уопште немају коња или их имају мало. Има најмање три милиона сељака који немају коња, а око три и по милиона имају само по једног коња. То су или сасвим упропашћени или сиромашни сељаци. Ми их називамо сеоском сиротињом. Од десет милиона њих, има шест и по, тј. скоро две трећине! Затим долазе средњи сељаци, који имају по један пар теглеће стоке. Таквих сељака има око два милиона домаћинстава и они имају око четири милиона коња. После њих долазе богати сељаци, који имају више него по један пар теглеће стоке. Таквих сељака има милион и по домаћинстава, а они имају седам и по милиона коња[Д]. То значи да отприлике шести део сељачких домаћинстава држи у својим рукама половину свих коња. Кад то знамо, онда можемо доста тачно оценити снагу богатих сељака. Њих је по броју врло мало: у разним сеоским заједницама, у разним општинама, њих ће се наћи по једно десет до двадесет на сваких сто домаћинстава. Али та малобројна домаћинства су најбогатија. Зато они и имају, у читавој Русији, скоро исто онолико коња колико сви остали сељаци заједно. Дакле, они имају и скоро половину свих сељачких усева. Такви сељаци имају много више жита него што треба њиховим породицама. Они продају много жита. Њима жито не служи само за исхрану, него највише за продају, за стицање новца. Такви сељаци , могу гомилати новац. Они га улажу у штедионице и банке. Они купују земљу у приватну својину. Ми смо већ рекли колико земље купују сељаци сваке године у Русији; скоро сва та земља доспева у руке баш тих малобројних богатих сељака. Сеоска сиротиња мора да мисли не о томе како ће купити земљу, него о томе како ће се прехранити. Она често нема новаца ни за хлеб, а камоли за куповање земље. Зато све банке уопште, а нарочито сељачка банка, нипошто не помажу свима сељацима да купују земљу (као што понекада тврде сувише наивни људи или они који варају сељака), него само незнатном броју сељака, само богаташима. Зато и они рђави саветодавци сељака о којима смо већ говорили не говоре истину о сељачкој куповини земље, тврдећи да та земља тобоже прелази од капитала раду. Земља никада не може прећи раду, тј. сиромашном радном човеку, јер се за земљу плаћа новац. А сиротиња никад нема нити може имати сувишног новца. Земља прелази само у руке сељака који имају новаца, прелази капиталу, само у руке оних људи против којих сеоска сиротиња треба да води борбу у савезу с градским радницима. Богати сељаци не само да купују земљу на вечито, него они такође узимају највише земље и на годину, тј. под закуп. Они отимају земљу од сеоске сиротиње, узимајући под закуп велике комплексе. Ето, на пример, само у једном срезу (Константиноградском) Полтавске губерније израчунато је колико су земље узели под закуп богати сељаци. Па шта се испоставило? Оних који су узимали под закуп по 30 и више десетина на једно домаћинство било је сасвим мало, свега по два домаћинства на сваких петнаест домаћинстава. Али су ти богаташи приграбили у своје руке половину целокупне закупљене земље, и на сваког богаташа је долазило по 75 десетина закупљене земље! Или, на пример, у Тавриској губернији израчунато је колико су богаташи приграбили од оне земље коју су сељаци закупили од државе као сеоска заједница, као мир. Испоставило се да су богаташи, који чине по броју свега једну петину домаћинстава, приграбил,и три четвртине целокупне закупљене земље. Земља се свуда даје за новац, а новац држи само мали број богаташа. Даље, сада и сами сељаци дају много земље под закуп. Напуштају додељену земљу, јер немају стоке, немају семена, немају чим да воде газдинство. Без новца се данас не може ни са земљом ништа учинити. На пример, у Новоузенском срезу Самарске губерније богати сељаци - од свака три домаћинства по једно, а некад и по два - узимају додељену земљу под закуп у својој сопственој или туђој сеоској заједници. А додељену земљу дају под закуп сељаци који немају коња или они који имају само по једног коња. У Тавриској губернији читава трећина сељачких домаћинстава даје додељену земљу под закуп.Под закуп се даје четвртина целокупне сељачке додељене земље, четврт милиона десетина. И од те четвртине милиона сто педесет хиљада десетина (три петине) долази у руке богатих сељака! И ту се опет можемо запитати да ли је организација као што је мир, сеоска заједница, корисна за сиротињу. У сеоској заједници ко има новаца, има и власт. А нама је потребна организација сиротиње из разних сеоских заједница. Исто онако као што сељака варају причама о куповању земље, варају га и разговорима о јевтином куповању плугова, жетелица и разних других савршенијих оруђа. Организују земска складишта, артеље и кажу: модерна оруђа побољшавају положај сељаштва. То је чиста превара. Сва та боља оруђа доспевају једино у руке богаташа, а сиротиња их готово никако не добија. Њој није ни до плугова, ни до жетелица, него само до тога како да одржи голи живот. Сва та „помоћ сељаштву“ јесте помоћ богаташима и ништа више. А маси сиротиње, која нема ни земље, ни стоке, нити ма каквих залиха, - нећеш помоћи тиме што ће боља оруђа бити јевтинија. Ето, на пример, у једном срезу Самарске губерније избројали су колико савршенијих оруђа имају богати сељаци, а колико сиромашни. И нашли су да пети део домаћинстава, тј. најимућнија домаћинства, имају готово три четвртине свих савршенијих оруђа, а да сиротиња, половина домаћинстава, има свега тридесети део тих оруђа. У том срезу од укупно 28 хиљада домаћинстава има око 10 хиљада домаћинстава без коња или са по једним коњем; а тих 10 хиљада домаћинстава имају у свему седам савршенијих оруђа од укупно 5724 савршенијих оруђа, колико свега имају сва сељачка домаћинства у читавом срезу. Седам оруђа од 5724 - ето колико сеоска сиротиња учествује у свим тим побољшањима сељачког газдинства, у ширењу плугова и жетелица, који тобоже помажу „целокупном сељаштву“! Ето шта може да очекује сеоска сиротиња од људи који причају о „побољшању сеоског газдинства“! Најзад, једна од најглавнијих особина богатог сељаштва састоји се у томе што оно узима у најам слуге и надничаре. Као и спахије, богати сељаци такође живе од туђег рада. Као и спахије, они се богате зато што сељачка маса пропада и сиромаши. Као и спахије, они гледају да из својих радника исцеде што је могуће више рада, а да им плате што је могуће мање. Када милиони сељака не би били потпуно упропашћени и када не би морали ићи на рад код туђих људи, да раде као најамни радници, да продају своју радну снагу, - онда богати сељаци не би могли живети, не би могли водити газдинство. Тада они не би имали где да узимају „напуштену“ земљу, не би имали где да налазе раднике. А милион и по богатих сељака по свој Русији сигурно узимају у најам најмање милион слугу и надничара. Разумљиво је да ће богати сељаци у великој борби између класе сопственика и класе сиромаха, између послодаваца и радника, између буржоазије и пролетаријата, стати на страну сопственика против радничке класе. Сада знамо положај и снагу богатог сељаштва. Да видимо како живи сеоска сиротиња? Ми смо већ говорили да сеоска сиротиња сачињава огромну већину, готово две трећине свих сељачких домаћинстава у читавој Русији. Пре свега, домаћинстава која немају ниједног коња има најмање три милиона, а данас, вероватно, чак и више, до три и по милиона. Свака гладна година,, свака неродица упропашћује десетине хиљада газдинстава. Становништво се повећава, живот постаје све тежи, а сву најбољу земљу спахије и богати сељаци већ су приграбили у своје руке. И сваке године пропада све више и више народа, одлази у градове и фабрике, иде у надничаре, постаје прост радник. Сељак који нема ниједног коња - то је већ сасвим сиромашан сељак. То је пролетер. Он живи (уколико живи, а боље рећи не живи, него животари), он живи, не од земље не од газдинства, него од најамног рада. То је рођени брат градског радника. Сељаку који нема коња не користи ни земља: половина домаћинстава која немају коња дају додељену земљу под закуп, а понекад је и за бадава предају сеоској заједници (а гдекад и сами доплаћују!), јер нису у стању да обрађују земљу. Сељак без коња сеје отприлике једну десетину, једва - две. Он увек мора докупљивати жито (ако има зашта да купи), - својим житом он се никад не може исхранити. Не живе много боље ни сељаци са по једним коњем, којих у Русији има око 3 и по милиона домаћинстава. Наравно, има и изузетака, и ми смо већ говорили да овде онде има средњих, па и богатих сељака са по једним коњем. Али ми не говоримо о изузецима, о појединим местима, него о целој Русији. Ако узмемо читаву масу сељака са по једним коњем, то је без сумње маса беде и немаштине. Чак у земљорадничким губернијама сељак са једним коњем сеје 3-4 десетине, ретко 5; од свог жита не може ни он да живи. Чак и кад је родна година он се не храни боље него сељак који нема ниједног коња, - он, дакле, никада не једе доста, стално гладује. Газдинство сасвим пропада, стока је слаба, нема довољно хране, нема снаге да обрађује земљу како ваља. На све своје газдинство (осим хране за стоку) сељак са по једним коњем може потрошити, на пример, у Вороњешкој губернији - највише двадесет рубаља годишње! (Богати сељак троши десет пута више.) Двадесет рубаља годишње - и за закуп земље, и за куповање стоке, и за поправку рала и других оруђа, и за чобанина и за све друго! Зар је то газдинство? То је непрекидно мучење, непрекидна робија, вечито тегљење. Сасвим је разумљиво што међу оним сељацима који држе по једног коња има и таквих, и то доста, који дају додељену земљу под закуп. Сиромах и од земље има мало користи. Новаца нема, а од земље не само што не може добити новаца, него се не може ни прехранити. А новац је потребан за све: и за храну, и за одећу, и за газдинство, и за порез. У Вороњешкој губернији на сељака који држи по једног коња само порез износи годишње обично око осамдесет рубаља, а он за све трошкове не може скупити више од 75 рубаља годишње. Ту се само потсмеха ради може говорити о куповању земље, о савршенијим оруђима, о сеоским банкама: то никако није измишљено за сиротињу. А где да се нађе новац? Мора да се тражи „зарада“. Сељак са једним коњем, као и сељак без иједног коња, животари такође само од „зараде“. А шта то значи - „зарада“? То значи рад код туђих људи, најамни рад. То значи да је сељак који има само једног коња упола престао бити домаћин и да је постао најамни радник, пролетер. Зато се такви сељаци и зову полуиролетери. Они су такође рођена браћа градског радника, јер и њих на све могуће начине гуле свакојаке газде. За њих исто тако нема другог излаза, нема другог спаса, него да се удруже са социјал-демократима ради борбе против свих богаташа, против свих сопственика. Ко ради на подизању железница? Кога пљачкају предузимачи? Ко је дрвосеча и ко сплавари? Ко ради као слуга? Ко ради за надницу? Ко ради тешке послове по градовима и пристаништима? Све то ради сеоска сиротиња. Све су то сељаци који имају по једног или немају ниједног коња. Све су то сеоски пролетери и полупролетери. И колико је таквог света у Русији! Израчунато је да се у Русији (осим Кавказа и Сибира) сваке године издаје по осам, а каткад и по девет милиона пасоша. Све су то сеоски радници. То су сељаци само по имену, а у ствари су најамни радници. Сви они треба да се удруже у један савез с градским радницима, и сваки зрак светлости и знања који допре у село јачаће и учвршћивати тај савез. Не треба заборавити још једну ствар у вези са „зарадом“. Разни чиновници и људи који мисле чиновнички радо говоре да су сељаку „потребне“ две ствари: земља (само не одвећ много, али много се нема одакле ни узети, јер су богаташи све приграбили!) и „зарада“. Зато, веле, да би се помогло народу, треба у селима оснивати што више индустрије, треба .„давати“ више „зараде“. Такве речи су чисто лицемерје. Зарада за сиротињу - то је најамни рад. „Давати „зараду“ сељаку, значи претварати сељака у најамног радника. Дивна помоћ, нема шта! За богате сељаке има и друге „зараде“, за коју је потребан капитал, - на пример, подизање млина или каквог другог предузећа, куповање вршалице, трговина и томе слично. Бркати ту зараду богатих људи с најамним радом сиротиње, значи варати сиротињу. Богаташима је, наравно, корисна таква превара, за њих је од користи да се ствар прикаже тако, као да је свака „зарада“ приступачна свим сељацима. А ко сиротињи стварно жели добро, тај јој говори праву истину и само истину. Остаје нам сада да кажемо нешто о средњем сељаштву. Ми смо већ видели да у средње сељаке можемо отприлике у читавој Русији да убрајамо оне који имају по један пар теглеће стоке, и да таквих сељачких домаћинстава има око два милиона од укупно десет милиона. Средњи сељак стоји на средини између богаташа и пролетера, - зато се и зове средњи сељак. И он живи осредње: кад је добра година, он саставља крај с крајем у свом газдинству, али му невоља увек стоји иза леђа. Он нема никакве уштеђевине, или има врло мало. Зато је његово газдинство несигурно. До новца тешко долази: од свога газдинства он веома ретко скупи толико новаца колико му треба, па и то на једвите јаде. А ићи у надницу, значи напустити газдинство, и оно ће почети да пропада. Многи средњи сељаци ипак не могу без зараде да изиђу на крај: приморани су да раде као најамни радници, невоља их гони да се упрегну у спахиски јарам, да падају у дугове. И средњи сељак готово никад не може да се извуче из дугова: он нема сигурних прихода као богати сељак. Зато кад је једанпут запао у дугове - то је исто као да је себи ставио омчу на врат. И он се не ослобађа дугова док сасвим не пропадне. Средњи сељак највише робује спахији, јер је спахији за испомоћни рад потребан сељак који није упропашћен, сељак који има и пар коња и пољопривредне справе. Средњем сељаку је тешко ићи далеко, - зато се он и упреже у спахиски јарам и за жито, и за испашу, и за закуп одрезака, и за зимске позајмице у новцу. Осим спахије и кулака, средњег сељака притискује богати сусед: он му увек преотима земљу, и никад неће пропустити случај да га не притегне где може. И тако живи средњи сељак: ни риба, ни птица. Он пе може бити ни прави, истински газда ни радник. Сви средњи сељаци теже да постану газде, хтели би да буду сопственици, али то веома малом броју полази за руком. Веома је мало оних који узимају у најам чак и слуге или надничаре, који се труде да се обогате од туђег рада, да преко туђих леђа ускоче међу богаташе. А средњи сељаци не само да већином не узимају најамне раднике, него и сами морају ићи у најам. Свуда где почиње борба између богаташа и сиротиње, између сопственика и радника, - средњи сељак се налази на средини и не зна куда да иде. Богаташи га зову на своју страну: ти си, веле, газда, сопственик, шта ћеш ти са голаћима-радницима? А радници говоре: богаташи ће те преварити и огулити, нема ти другог спаса, него да нам помажеш у борби против свих богаташа. Та борба за средњег сељака води се свуда, у свим земљама где се радници социјал-демократи боре за ослобођење радног народа. У Русији та борба баш сад започиње. Зато ми ту ствар треба добро да проучимо и јасно да схватимо каквим преварама богаташи привлаче средњег сељака, да бисмо разголитили те преваре, да бисмо помогли средњем сељаку да нађе своје праве пријатеље. Ако руски радници социјал-демократи одмах пођу правим путем, ми ћемо успети много пре него немачки другови-радници да створимо чврст савез сеоског радног народа и градских радника и да брзо дођемо до победе над свим непријатељима радног народа. Следеће поглавље