text: Град Бања Лука или Град Бањалука, по броју становника је највећа јединица локалне самоуправе у Републици Српској и друга у Босни и Херцеговини. Простире се на 1.239 -{km2}-. Према коначним подацима Пописа становништва БиХ 2013. године за Републику Српску које је издао Републички завод за статистику живјело је 180.053 лица, док је према Агенцији за статистику БиХ живјело 185.042 лица. У саставу ове локалне самоуправе налазе се још 53 насељена мјеста, од којих највише становника имају Куљани, Поткозарје, Шарговац, Пискавица, Мотике, Драгочај, Рекавице, Пријечани итд. Име Бање Луке први пут је забиљежено 1494. године. Град је од тада имао бројне успоне и падове у свом развоју, а био је сједиште значајних административних јединица попут Босанског пашалука у Османском царству и Врбаске бановине у Краљевини Југославији. У садашњим границама ова јединица локалне самоуправе функционише од 1963. године, када су општине Бронзани Мајдан, Ивањска и Крупа на Врбасу укинуте и припојене бањолучкој општини. Град Бања Лука данас заузима преко 4,7% територије Републике Српске, а у њему живи око 15% становништва овог ентитета. Највеће је привредно, културно и образовно средиште Републике Српске, те једно од најзначајнијих у Босни и Херцеговини. Географија Положај Већи дио подручја Града Бање Луке припада сливу Врбаса, а мањи дио на западу сливу ријеке Гомјенице, која се улијева у Сану. На овом подручју Врбас губи особине планинске ријеке и улази у низију на свом путу ка ушћу у Саву. У урбаном језгру Бање Луке, које се налази на надморској висини од 163 -{m}-, Врбас прима притоке Сутурлију, Црквену и Врбању. Према различитим геоморфолошким, геолошким и хидролошким особинама, подручје Града Бање Луке се може подијелити на 4 цјелине: равно дно Бањолучке котлине, алувијалне терасе, брда која окружују котлину и Динарске планине на југу. На југозападу подручја се уздиже планина Мањача, а на југоистоку Чемерница. Њихови највиши врхови су Велика Мањача (1.236 -{m}-) и Голи Вис (1.339 -{m}-). Између ове двије планине Врбас је усјекао клисуру у кредним вапненцима. Град се у почетку развијао низводно од некадашњег Горњег Шехера пратећи ток Врбаса, а стамбена насеља која су се градила послије Другог свјетског рата развијала су се у ширину према брдима која окружују урбано језгро. Бања Лука је посебно изложена ризику од земљотреса. Најснажнији земљотрес у овом граду забиљежен је октобра 1969. године, а проузроковао је штету и у 14 околних општина. Територија Града Бање Луке граничи се са општинама Градишка, Лакташи, Челинац, Кнежево, Мркоњић Град, Рибник и Оштра Лука, те Градом Приједором. Геолошке особине и земљишта Подручје равничарског дијела захвата средњи, шири дио котлине (Бањолучко поље) и долине притока Врбаса и Сане (Врбања, Гомјеница итд.), на надморској висини око 150 m. Квартарне наслаге глина, иловача, силикатни пијескови и шљункови, благо су заталасани терени, који представљају пријелаз из долинског у брдски терен. Подручје побрђа (150–600 m) граде стијене дијабаз-кречњачке формације. Тај простор карактерише јако наборан рељеф, који је услов за образовање доминантних киселих смеђих земљишта. Подручје планинских масива (надморске висине 400–1339 m) на јужном дијелу територије града грађено је од кречњачких и доломитних формација. Доминантна земљишта бањолучке територије (преко 90%) спадају у ред аутоморфних земљишта, међу којима су најприсутнија смеђа (камбична) земљишта, а затим и елувијално-илувијална, илимеризована земљишта. Хидроморфна земљишта су распрострањена на мањој територији, а међу њима су најзначајнија псеудоглејна и алувијална земљишта. Клима Клима Бање Луке је умјереноконтинентална, уз утицај климе панонског појаса. Средња годишња температура је 10,7°C, средња јануарска −0,8°C, док је средња јулска 21,3°C. Средња годишња облачност износи 62%. Бањолучки крај одликују изразите зиме, топла љета, знатна колебања температуре, те обилне падавине почетком љета. Најчешћи су вјетрови из сјеверног квадранта, а већи дио године у Бањој Луци влада тихо вријеме. Историја У граду и његовој околини откривена су богата археолошка налазишта која говоре о прастановницима простора око Врбаса. На простору тврђаве Кастел, у данашњем средишту града, пронађен је знатан фонд каменог оруђа и оружја за које се претпоставља да се користило у млађем палеолиту. На истом мјесту утврђено је постојање баденског насеља из нешто млађег периода, енеолита (између 2000. и 1800. године п. н.е.). Поред остатака кућа са дрвеном конструкцијом, облијепљених блатом, откривени су и керамички предмети типични за тај период, као што су шоље са високим цилиндричним вратом и орнаментима, те купасти глинени тегови, који су могли служити у риболову или у примитивној технологији ткања. Први познати становници на овом простору били су Илири и Келти, а шире подручје данашње Бање Луке, пред римско освајање, насељавало је илирско племе Осеријати. Римски војсковођа Германик заузео је подручје данашње Бање Луке првих година нове ере, након гушења познатог Батоновог устанка. На мјесту Кастела био је подигнут римски војни логор, утврђење Кастра (), поред кога је никло и цивилно насеље. Публије Корнелије Долабела, намјесник цара Тиберија у провинцијама Илирик и Далмација, изградио је око 20. године тзв. Пут соли који је повезивао Салону са Сервицијумом, а Кастра је постала важно урбано насеље на том путу. То се може закључити по налазима касноантичког новца, керамике, камена, остатака циглана, зграда и гробница у граду и оближњим селима. У близини Кастела је пронађен Јупитеров жртвеник из другог вијека, који се чува у сарајевском Земаљском музеју. Римљани су спознали и користили љековита својства термоминералних вода у Српским топлицама, те на извориштима у околини града — Слатини и Лакташима. Током 6. и 7. вијека, послије пропасти Римског царства, досељавала су се словенска племена. Од 7. до 12. вијека овим просторима је углавном господарила Византија. Повремено су их заузимали и угарски краљеви, а у 9. вијеку ријека Врбас (или Уна) била је западна граница Кнежевине Србије. Средином 12. вијека територијом данашње Бање Луке владао је први босански бан Борић. О средњовјековном животу у околини Бање Луке свједоче многе повеље и записи издати у градовима врбашке и земљаничке (земуничке) жупе, као и значајни остаци утврђених градова из периода од 13. до 15. вијека у кањону Врбаса и на простору сјеверно од данашњег града, у Лијевчу и Поткозарју. Гребен град се по први пут помиње 1192. године, Врбашки град 1244, жупа Земљаник 1287, жупа Врбања и град Котор (Котор Варош) 1322, Звечај 1404, а Бочац 1446. Крајем 14. вијека овим просторима (тзв. Доњим крајима) владао је краљ Твртко, а почетком 15. вијека моћни феудалац Хрвоје Вукчић Хрватинић. Град се под данашњим именом први пут помиње 1494. године када угарски краљ Владислав II Јагелонац, у повељи упућеној локалним заповједницима Јајачке бановине, наводи име Јураја Микулашића као каштелана Бање Луке. Лингвисти сматрају да је име града настало од ријечи „бан” (односно, архаичног придјева „бања”, у значењу „банова”) и „лука”, при чему је лука означавала ливаду у близини воде. Бања Лука се тада налазила на подручју данашње мјесне заједнице Српске топлице, с обје стране Врбаса. Познато је да су на овом простору прије пада под турску власт постојале жупе Земљаник (Земуник) и Врбас, а недалеко од њих, источно од ријеке Врбас налазиле су се жупе Врбања и Глаж. Од 1463. до 1528. године подручје је било у саставу Јајачке бановине. Османско царство Турци Османлије су освојили Бању Луку 1528. године. Град се снажније развијао од 1553. године, када је сједиште Босанског санџака премјештено из Сарајева у Бању Луку. Први санџак-бег у Бањој Луци био је Софи Мехмед-паша. У његово вријеме се нагло повећао обим трговачких послова, саграђене су ћуприје преко Врбаса и караван-серај. У периоду од 1579. до 1587. године Ферхат-паша Соколовић је изградио чаршију на идеалном простору за развој насеља, на ушћу ријеке Црквене у Врбас (Доњи Шехер). Тада је подигнуто 216 јавних грађевина, од којих су најпознатије: џамија Ферхадија, караван-сарај, око 200 занатских и трговачких дућана, те амбари за жито. Године 1583, Бања Лука је постала сједиште Босанског пашалука, што је била све до 1639. године. У вријеме аустријско-турских ратова Бања Лука је била више пута пустошена, а њено становништво побијено или растјерано. Нарочито је значајна битка која се водила око бањолучке тврђаве 1737. године у којој су обје стране претрпјеле велике губитке. Бању Луку су поред војничких похода пустошиле и велике епидемије куге, од којих је највећа била она између 1813. и 1816, као и чести разорни земљотреси. Крајем турске владавине град је имао 1.126 кућа, од којих су 103 биле у српској вароши. Овај период бањолучке прошлости обиљежио је и Васо Пелагић, први управник православне богословије, основане 1866. године. Пелагић је за школске потребе и ради ширења просвјете у народу штампао 1867. године у Београду „Руковођу за српско-босанске, херцеговачке, старосрбијанске и македонске учитеље”. Примио је чин архимандрита да би заштитио Богословију у Бањој Луци од противника из редова све три вјере, којима се није допадао његов слободоуман школски програм. Муслиманска средња школа првог степена, руждија, почела је са радом 1862. године. За 350 година турске владавине, поред тога што је повремено била сједиште великих административних јединица (санџака и пашалука), Бања Лука је стално имала значајне управне функције нижих нивоа власти. Била је сједиште кадилука, који је основан почетком друге половине 16. вијека, а обухватао је више нахија, међу којима је била и Бањолучка. Средином 19. вијека у Османском царству је извршена реорганизација административне подјеле, када су санџаци постали мање територијалне јединице. Године 1851. основан је Бањолучки санџак, који су чинили кадилуци: Бања Лука, Градишка, Дервента, Тешањ и Жепче. Кадилуци су били подијељени на општине. Аустроугарска Године 1878, Бању Луку је окупирала Аустроугарска. Иако је за вријеме турске власти била административни центар регије, Бања Лука је аустроугарску окупацију БиХ дочекала као заостало оријентално насеље са мање од 10.000 становника. Под новом влашћу град је значајно напредовао. Добио је нове саобраћајнице, водовод, канализацију, електричну расвјету, а развијале су се и привреда и трговина. Жељезничким путем се извлачило дрвно богатство, које се пласирало даље у све крајеве „Двојне монархије”. За вријеме аустроугарске владавине отворена је и гимназија („Велика реалка”, 1895), фабрика дувана (1888), жељезничка станица (1891) и дрвопрерађивачко предузеће „Босна холц”. Аустроугарски генерал Алфред фон Јелзон је покренуо акцију садње дрвореда, у којој је до 1885. године засађено 4.714 стабала, а Бања Лука је постала препознатљива по својим алејама, чија је укупна дужина тада износила 17 km. Најзначајнији Бањолучанин тог времена је писац и народни трибун Петар Кочић, рођен у оближњим Стричићима на планини Мањачи, који је оставио велики и трајни печат у културном и политичком животу овог краја, као и у српској књижевности уопште. У периоду аустроугарске окупације санџаке су замијенили окрузи, а кадилуке котари. Први попис становништва је одржан 1879. године по административним границама из османског периода, а након тога је дошло до промјена. Котари Босанска Костајница и Приједор су припојени Бањолучком округу, а Жепче Травничком. Из Бањолучког котара издвојени су новоосновани котари Котор Варош и Прњавор, те Градски котар Бања Лука. Тзв. Сеоски котар Бања Лука остао је највећи у округу, а поред руралног дијела данашњег подручја Града Бање Луке, обухватао је и простор данашњих општина Лакташи и Челинац. Општинско вијеће Бање Луке имало је 20 чланова, од којих су по 8 били муслимани и православци, 3 римокатолици и 1 јевреј. Начелник општине је био муслиман, први подначелник православац, а други римокатолик. Почетак Првог свјетског рата у Бањој Луци обиљежио је тзв. Велеиздајнички процес. Наиме, по објављивању рата Србији, Аустроугарска је у овом граду похапсила 156 виђенијих Срба и оптужила их за велеиздају. Коначном пресудом, изреченом 1916. године, 16 лица осуђено је на смрт, а 87 их је добило затворске казне. Помиловање осуђених на смрт успио је да издејствује Алфонсо XIII, тадашњи краљ Шпаније, и то преко своје мајке, Марије Кристине, која је била поријеклом са аустријског двора. Захвална Бања Лука и данас има улицу у самом центру града која носи име овога владара. Аустроугарска власт у Бањој Луци окончана је уласком српске војске у град 21. новембра 1918. године. Краљевина Југославија У доба Краљевине Југославије град се убрзано развијао, поготово за вријеме управе енергичног и предузетног Бана Светислава Тисе Милосављевића, првог бана тадашње Врбаске бановине. Тада су изграђене зграде Хипотекарне банке, Банске управе, Банског двора, Соколског дома, Хигијенског завода, Народног позоришта Врбаске бановине и цркве Свете тројице, која је срушена у њемачком бомбардовању (данас Саборни храм Христа спаситеља). Отворен је велики број нових школа, Етнографски музеј Врбаске бановине, подигнут Градски парк, те изграђен градски мост (мост града Патре), један од првих пројеката чувеног инжињера Бранка Жежеља. Све то је утицало и на процват културног живота Бање Луке. Први попис становништва након аустроугарске окупације одржан је 1921. године, а на снази су још увијек биле административне границе из тог периода. За дотадашње котаре се користио назив срез, а умјесто дотадашњег Бањолучког округа, 1923. године на истом простору основана је Врбаска област. Године 1928. укинут је Градски срез Бања Лука. Банска управа Врбаске бановине започела је рад крајем новембра 1929. године, када је укинута Врбаска област. Године 1931. у саставу Бањолучког среза било је 14 општина: Бања Лука (град), Бронзани Мајдан, Буџак, Челинац, Драгочај, Јошавка, Кадина Вода, Клашнице, Крупа, Маглајани, Пискавица, Рекавице, Сарачица и Слатина. Напредак града зауставио је Други свјетски рат и њемачко бомбардовање 9. априла 1941. са великим разарањима, а потом и савезничко бомбардовање 1944. У Другом свјетском рату Бања Лука је била у оквиру Независне Државе Хрватске. Многе српске и јеврејске породице су протјеране, а неке од њих су завршиле у концентрационом логору Јасеновац. Некада бројна јеврејска заједница (углавном Сефарда) у Бањој Луци готово сасвим је нестала. Припадници „Поглавниковог тјелесног сдруга” (Павелићеве гарде) и VIII Усташке бојне (батаљона), починили су у зору 7. фебруара 1942. у бањолучким насељима Дракулић, Шарговац и Мотике, најмасовнији једнодневни покољ у Другом свјетском рату. У овом масакру хладним оружјем је убијено око 2.500 мушкараца, жена и дјеце српске националности. Починиоце овог покоља предводио је натпоручник (капетан) Јосип Мишлов у пратњи петрићевачког жупника, фратра Томислава Филиповића. Преживјело је врло мало свједока, а овај покољ је за вријеме СФРЈ деценијама минимизиран и заташкаван. Порушен и осиромашен, град је од фашиста ослобођен 22. априла 1945. на челу са командантом Миланчићем Миљевићем. Године 1961, на оближњем Бањ брду подигнут је споменик у знак сјећања на неколико хиљада крајишких бораца који су погинули у Другом свјетском рату. СФР Југославија Живот Бање Луке у социјалистичком југословенском раздобљу могао би се подијелити у два периода: од 1945. до разорног земљотреса 1969. и од 1969. до избијања рата у Босни и Херцеговини. До 1948. у Бањој Луци је основано тридесет државних (општенародних) предузећа међу којима и: „Руди Чајавец”, „Крајина”, „Витаминка”, „Аутопревоз”... А предузеће „Сточар” проглашено је 1950. најбољим откупним предузећем у Југославији. Послије ослобођења активне су биле: Комунистичка партија Југославије, Народни фронт, Савез синдиката, Савез социјалистичке омладине, Савез бораца, Антифашистички фронт жена и још неке организације. Градско средиште се територијално ширило а упоредо с тим и водоводна и канализациона мрежа. Градска расвјета је располагала са 150 класичних расвјетних тијела у неком првобитном периоду након ослобођења а 1965. постојало је већ 1500 расвјетних тијела. У оквиру традиционалних и основних градских привредних дјелатности — занатства и трговине, главне постратне промјене односиле су се на нови својински карактер производних средстава. Дакле, укинуо се приватни и успоставио општедруштвени сектор. Основана су нова занатска предузећа: „1. мај”, „29. новембар”, „22. децембар”, „Елмонт”, „Пољоремонт”, „Нова радиност”... Најтежи ударац у послијератном периоду (СФРЈ) граду је задао катастрофални земљотрес 1969. године, након којег је град коначно добио свој данас препознатљиви изглед и значај. Година 1969. дубоко је урезана у историју града и свијест становништва. Најразорнији удар погодио је град 27. октобра 1969. године. Почело је у ноћи 26. октобра у 2.55 ч. јаким „претходним ударом”; подрхтавање се наставило до 8.53 ч. када је град погодио земљотрес јачине 8° Меркалијеве скале, односно 6° Рихтерове скале с епицентром у самом центру града (гдје се данас налази зграда робне куће „Боска”). Захваљујући правовременим мјерама, број људских жртава је сведен на минимум (15 погинулих, а близу 1.000 рањених). Материјална штета је била огромна. Укупно је оштећено 112 привредних организација, 36.267 станова, 131 школска зграда, сви објекти културе, социјалне заштите, јавних служби. Медицински центар је до темеља срушен. Привреда је претрпјела значајне губитке. Након земљотреса је дошло вријеме велике обнове града, када је изграђено мноштво нових објеката и стамбених насеља. Након Другог свјетског рата у Бањој Луци је прво било сједиште округа који се састојао од 20 срезова, од којих је један био и Бањолучки срез са истом територијом као и прије рата. За вријеме пописа становништва 1948. године овај срез се састојао од 25 мјесних народних одбора и градског подручја Бање Луке. Они мјесни народни одбори који нису посједовали минималне услове за преображај у општинска средишта су потом укинути, а срезови су територијално повећани. Тада је Бањолучки срез обухватао 11 општина: Бању Луку, Босанску Градишку, Бронзани Мајдан, Челинац, Ивањску, Котор Варош, Крупу на Врбасу, Прњавор, Скендер Вакуф и Србац. Наредном реорганизацијом су укинуте неке сеоске општине, од којих су три припојене Бањолучкој општини (Бронзани Мајдан, Ивањска и Крупа на Врбасу), а срезови су поново проширени, па су Бањолучком срезу припојени Јајачки и Приједорски, те дио Ливањског среза. Потом је услиједило коначно укидање срезова, а територија Бањолучке општине се више није мијењала. Скорашња историја За вријеме ратног сукоба на подручју БиХ 1992—1995. у Бањој Луци није било директних дејстава, али је дошло до значајних промјена у националној структури становништва. У град је дошао велики број избјеглих и расељених Срба, а из њега је исто тако избјегао велики број Хрвата и Бошњака. Поред тога, овај период бањолучке историје обиљежио је још један трагичан догађај. Од 22. маја до 19. јуна 1992. године у Клиници за дјечје болести у Бањој Луци умрло је 12 новорођенчади. Свима је кисеоник за инкубаторе био неопходан. Због прекида коридора кроз Посавину према Србији, усљед свакодневних борби, била је онемогућена достава кисеоника копненим путем, којим је Бања Лука до тада била снабдијевана. Једина могућност допремања кисеоника била је ваздушним путем, али је на снази била забрана летења изнад БиХ. Авион са боцама кисеоника је на Батајничком аеродрому неколико дана чекао посебно одобрење за полијетање од Савјета безбједности УН. Упркос бројним апелима за помоћ, ово одобрење никада није стигло. Оснивањем Републике Српске, Бањолучка општина је постала највећа у овом ентитету, а Бања Лука највећи и дефакто главни град у којем су сједишта већине републичких институција. Године 1997. усвојен је Закон о Граду Бања Лука, по којем подручје Града Бање Луке чини подручје дотадашње Општине Бања Лука. У Бањој Луци је 2007. године свечано отворен Административни центар Владе Републике Српске. Политичко и административно уређење Град Бања Лука је територијална јединица локалне самоуправе и има надлежности које су законом додијељене општини. Органи власти у Граду Бањој Луци су Скупштина града и Градоначелник. Скупштина града је представничко тијело грађана, и орган одлучивања и креирања политике Града. Скупштина има 31 одборника. Одборници се бирају на непосредним локалним изборима, тајним гласањем, на период од четири године. Градоначелник заступа Град и врши извршну функцију у Граду Бањој Луци. Он руководи Административном службом града, и одговоран је за њен рад. Тренутни градоначелник Бање Луке је Драшко Станивуковић. Становништво, насељена мјеста и мјесне заједнице Према Попису становништва БиХ из 1991. године, општина Бања Лука је имала 195.692 становника, распоређена у 54 насељена мјеста. Према коначним подацима Пописа становништва БиХ 2013. године за Републику Српску које је издао Републички завод за статистику а требало да преузме и објави Агенција за статистику Босне и Херцеговине, у Граду Бањој Луци је пописано или 180.053 (податак РЗС) или 185.042 (податак АГС) лица. Цијело подручје пријератне општине налази се у Републици Српској од њеног настанка. У саставу Града налазе се 54 насељена мјеста, са сједиштем Бањом Луком. Ради непосредног учешћа грађана у локалној самоуправи и с циљем задовољавања њихових заједничких потреба, на подручју Града Бање Луке је образовано 57 мјесних заједница. Привреда До 1992. године Бања Лука је била снажан привредни центар, са 63.000 запослених и развијеном индустријом. Национални доходак по глави становника износио је 2.850 америчких долара, а стопа запослености 32,6%. Привредни развој града био је заснован на развоју индустрије, уз доминацију секундарног сектора у којем је било ангажовано 54% укупног броја запослених. Након четворогодишњих ратних дејстава привреда Бање Луке стагнира. Пропуштена је нова технолошка генерација а опрема је застарјела, покидане су традиционалне спољнотрговинске везе и изгубљени значајни купци и тржишта. Учешће индустрије у структури привреде је двоструко мање него што је било прије рата. У посљедњих неколико година нагло се развија финансијски сектор и Бања Лука постаје финансијско средиште. У 2002. години почиње да ради новооснована Бањолучка берза. Ускоро се и акције највећих предузећа Републике Српске уврштавају на берзанску котацију. Међу њима се налазе акције Телекома Српске, Рафинерије уља Модрича, Бањолучке пиваре, Витаминке и многе друге. Осим берзе, у овом граду су смјештене и друге важне финансијске институције као што су Инвестиционо-развојна банка Републике Српске, Комисија за хартије од вриједности Републике Српске, Агенција за банкарство Републике Српске и Управа за индиректно опорезивање БиХ. Све то Бању Луку чини једним од најважнијих финансијских центара у земљи и требало би да представља основу за привредни развој овог краја. Укупан број запослених у Граду Бањој Луци био је до 2009. године у порасту, а од тада стагнира. Године 2012. износио је 60.320, тј. 25,3% од укупног броја запослених у Републици Српској. Просјечна нето плата 2012. године у Граду Бањој Луци износила је 954КМ, а у Републици Српској 818КМ. По овом показатељу Град Бања Лука био је на четвртом мјесту у РС, иза општина Угљевик, Источни Дрвар и Гацко. Промет робе у трговини на мало 2012. године износио је 905.986КМ или 23,4% од промета у Републици Српској. Образовање Бања Лука је сједиште једне од двије високошколске установе чији је оснивач Република Српска — Универзитета у Бањој Луци. У тренутку оснивања (1975), у саставу Универзитета било је пет факултета: Електротехнички, Технолошки, Машински, Правни и Економски, те три више школе. Касније је основан и Медицински факултет (1978), да би након формирања Републике Српске у Бањој Луци били основани Пољопривредни (1992), Шумарски (1993), Филозофски (1993), Архитектонско-грађевински (1995) и Природно-математички факултет (1996), те Академија умјетности (1999). Године 2012. у Републици Српској је дипломирало 7.567 студената, од тога је 4.575 студирало на некој од високошколских установа са сједиштем у Граду Бањој Луци, а 1.834 дипломирана студента су имала пребивалиште на подручју Града Бање Луке. У Бањој Луци су смјештене бројне јавне и приватне средње школе. Најстарија средњошколска установа је Гимназија, која је у 1995. години прославила сто година постојања, а ту су и: Грађевинска школа, Економска школа, Електротехничка школа „Никола Тесла”, Медицинска школа, Музичка школа „Владо Милошевић”, Пољопривредна школа, Техничка школа, Угоститељско-трговинско-туристичка школа, Школа ученика у привреди, Технолошка школа итд. Град Бања Лука има 29 основних са још 29 подручних школа. Поред њих, у граду функционишу још двије институције за основно образовање: Центар „Заштити ме” и Центар за образовање и рехабилитацију слушања и говора. У школској 2013/2014. години у основне школе на подручју Града Бање Луке уписано је 16.183 ученика од првог до деветог разреда. Предшколско образовање одвија се у Јавној установи Центар за предшколско васпитање и образовање. У њеном саставу се налази 20 вртића које похађа око 2.500 дјеце. Поред ове установе, у Бањој Луци ради и већи број вртића у приватном власништву. Култура У вријеме Краљевине Југославије, односно управе Бана Милосављевића, бањолучко стваралаштво афирмисало је познате креаторе и аниматоре у области културе, који су поставили највреднија остварења на културну позорницу града. Народно позориште и Етнографски музеј основани су исте, 1930. године. Први управник Музеја био је чувени сликар Шпиро Боцарић. У почетку осмишљен као етнографски, музеј с временом повећава фонд историјске и архивске грађе. Име Душана Митровића заузима почасно мјесто у позоришним аналима. Био је управник првог позоришног ансамбла који се састојао од десетак глумаца, међу којима су били Вјекослав Афрић и Владо Зељковић. Недуго затим отворена је библиотека, која сада има обиљежја републичке (ентитетске) народне и универзитетске установе. Поред фонда од 250.000 књига библиотека располаже и са 3.500 уникатних примјерака књига велике вриједности. Дјечје позориште је почело с радом 1960. године, а посљедњих година и ДИС — Позориште младих, дјечји студио глуме „Рода”, те новоосновано Градско позориште Јазавац. Осим у Музеју савремене умјетности Републике Српске, дјела познатих мајстора могу се видјети и у галерији „Терзић”. Концерти, изложбе, промоције и други културни садржаји углавном се одржавају у Банском двору. Музички павиљон у Градском парку Петар Кочић је такође намијењен за организацију музичких, плесних и књижевних вечери, те семинара, промоција, презентација, конференција, модних ревија, изложби и слично. Најпознатије и најугледније културне манифестације у Бањој Луци су Кочићеви сусрети, Светосавска академија, Ђурђевдански фестивал, Фестивал градске и народне музике, Театарфест, Сајам књига, Демофест, Краткофил — фестивал кратког филма, Дани Владе С. Милошевића и др. Филмска остварења се емитују у биоскопу „Палас” и мултиплексу „Козара”. У Бањој Луци се сваке године одржавају двије вишедневне манифестације: „Бањолучке љетне игре” и „Љето на Врбасу”. У области културно-умјетничког аматеризма најактивнија су сљедећа друштва и удружења: „Веселин Маслеша”, „Пелагић”, „Чајавец”, српско пјевачко друштво „Јединство”, дјечји хор „Врапчићи” итд. Туризам Како се град протеже обалама доњег тока Врбаса, на овим просторима риболов је веома старо занимање. Горњи ток Врбаса и цијели ток Пливе богати су разноврсном рибом (прије свих пастрмком, младицом и липљеном), а кањони ових ријека су и туристичке атракције. Доњи ток Врбаса богат је рибом мирних вода: шараном, штуком и сомом. Изузев сјеверне стране, Бања Лука је окружена шумовитим брдима са разноврсном дивљачи. Ловишта срна се налазе на Мањачи и Чемерници, резервати медвједа у шумама код Масловара и Шипрага (општина Котор Варош), а језеро Бардача (код Српца) обилује барском дивљачи, претежно дивљим паткама и гускама. Траписка шума познато је ловиште фазана и зечева, којих има и у резервату на подручју Поткозарја. Захваљујући близини термоминералних извора (Лакташи, Српске топлице, Слатина, Кулаши...) Бања Лука има основне услове за развој бањско-рекреативног туризма. Ради љековитих својстава извори су коришћени и у доба Римљана, али до данас није завршена реконструкција и модернизација свих бањских љечилишта са теренима за рекреацију и осталим садржајима савремене туристичке понуде. Бања Лука је дуго словила као град зеленила са више од десет хиљада стабала, уређеним парковима, зеленим површинама и чувеним алејама. Планови везани за развој туризма подразумијевају санацију тврђаве Кастел и уређење обала Врбаса и зелених оаза у близини града (Бањ брдо, Шибови, Траписти и излетишта поред Врбање). Поред добре природне основе за развој лова и риболова, те бањског, манифестационог и сеоског туризма, у Бањој Луци је у посљедње вријеме све популарнији и авантуристички туризам. Под тим се подразумијевају рафтинг, кајакаштво, планинарење, спелеологија, параглајдинг и сличне активности, за које ријека Врбас и њен кањон представљају идеалну локацију. У туристичке атракције Града Бање Луке спадају и манифестације као што су Козарски етно и Зимзоград. Козарски етно се одржава сваке године у првој седмици мјесеца јула, а први пут је одржан од 2005. године. Програм се изводи на двије локације, у поткозарском мјесту Пискавица и у самом граду. Поткозарска села чувају традицију и народне обичаје Козаре који су стварани вијековима. Специфична пјесма ојкача, народна ношња, кухиња, те традиционалне активности у кући и пољу, дају козарским селима одлике по којима су јединствени у свијету. Зимзоград је посебна туристичка атракција, коју у празничне дане (од 15. децембра до 15. јануара) чини тзв. зимски град у центру Бање Луке. У Граду Бањој Луци је 2012. године остварено 100.960 ноћења туриста, од којих је забиљежено 46.357 ноћења домаћих, а 54.603 ноћења страних туриста. Знаменитости Архитектура Најстарије грађевине у Бањој Луци, које су сачувале аутентични изглед, потичу из периода Османског царства. Бања Лука је тада егзистирала као турска тврђава, војнички логор и касаба, насеље подређено стратешким циљевима, без праве традиције европског града. Нагли урбанистичко-архитектонски развој насеља је започео са јачањем хришћанског грађанског слоја на размеђу турске и аустроугарске окупације у 19. вијеку. Грађевине из аустроугарског периода су Бањој Луци дале изглед европског града у општем урбанистичком концепту и у архитектонским и стилским облицима. Неке од најпознатијих грађевина из тог периода су зграде у Господској улици и зграда старе жељезничке станице из 1891. године (данас Музеј савремене умјетности РС). Крајем 19. вијека у Господској улици (улица Веселина Маслеше) подигнут је низ једноспратних неоренесансних зграда, а доцније и зграда са стилским елементима сецесије, намијењених трговини и становању. Већи број ових објеката сачувао се до данас и својим богатим украсима на вијенцима око прозора и балкона и са декоративним торњићима на угловима чини репрезентативну пјешачку зону у средишту града. Данас се у овим објектима дуж Господске улице налазе многе банке и трговачке радње које нуде робу домаћих и свјетских произвођача. Зграда старе жељезничке станице изведена је као монументално здање, са истакнутим средишњим улазом и бочним крилима на којима су такође репрезентативни портали, са лучним отворима богато украшених архиволти у приземљу, наглашеним профилисаним вијенцима и складним ритмом правоугаоних прозора на спрату, док је перонска страна првобитно имала тријем на челичним стубовима са украсним капителима. Грађена је у неоренесансном маниру, а позицијом је омогућила формирање првог градског трга везаног за Царски друм. Структура и урбана морфологија града настала у периоду аустроугарске окупације била је основа за даљи развој града који је услиједио у периоду Врбаске бановине. У овој фази развоја доминирају нови архитектонски изрази са елементима преузетим из средњовјековног српског градитељства и духа функционализма. Градитељским подухватима из овог периода је заокружена примјена новог урбанизма која је почела у аустроугарском раздобљу, чиме је формиран данашњи европски изглед центра града. У најпознатије репрезентативне јавне објекте Врбаске бановине спадају зграде Градске палате и Банског двора, Палата Републике (тада Хипотекарна банка) и Зграда Народног позоришта РС. Радови на Банском двору почели су у марту 1931, а свечано отварање здања је било 8. новембра 1932. године. Диспозиције овог објекта и Градске палате ријешене су блоковским системом, са свјетларницима уз наглашено централно постављено степениште, смишљено и креативно, са задовољењем свих функција. Габарити обухватају углове улица, код којих се, излазећи фасадама на три стране, формирају затворени блокови. Ово архитектонско рјешење у себи садржи архитектонски израз обједињеног класицизма и елемената српског средњовјековног градитељства, са извученим и наглашеним пиластрима, те са декоративно обрађеним капителима и архиволтама које уоквирују полукружне отворе. Монументални објекат Хипотекарне банке изграђен је 1936. године, а у њему су, поред елемената Баухауса, наглашени и неокласицистички елементи. Двије бронзане фигуре крајишких сељака, које фланкирају репрезентативни портал, израдио је Владимир Загородњук. Од краја априла 2008. године ова зграда постаје Палата предсједника Републике Српске, да би крајем маја исте године била преименована у Палату Републике. На земљишту уступљеном од градске општине, у периоду од августа 1933. до септембра 1934. године, према пројекту инж. Јосифа Голднера, изграђена је зграда под називом Дом краља Петра I Великог Ослободиоца (данас зграда Народног позоришта РС) у којој су били смјештени позориште, музеј, друштво „Змијање”, „КАБ”, а од 1935. године и „Народна библиотека Краља Петра I Великог Ослободиоца”. Зграда позоришта из 1934. године је репрезентативно јавно здање, стилски одређено елементима Баухауса, али уз задржавање неких одлика неокласицизма. Зградом позоришта бан Милосављевић заокружио је цјелину осмишљеног градског језгра. Историјски локалитети Најпознатији историјски локалитет у Граду Бањој Луци је Тврђава Кастел. Поред ове тврђаве, неке од значајних историјских локалитета представљају и остаци утврђених средњовјековних градова у долини Врбаса. На простору Града Бање Луке налазе се двије такве тврђаве: Звечај и Гребен. Тврђава Кастел је најстарији историјски споменик у Бањој Луци. Налази се у средишњем дијелу града и доминира лијевом обалом Врбаса. У прошлости је Кастел био јако војничко утврђење са намјеном да брани котлину Врбаса од непријатељских налета. Тврђава је са свих страна опасана дебелим каменим зидовима, а у њеној унутрашњости, поред љетне позорнице, игралишта за дјецу и националног ресторана налази се Завод за заштиту културног и природног наслијеђа РС, који ради од 1976. године. Звечај је познат по договору који је херцег Хрвоје Вукчић ондје склопио са Дубровчанима против босанског краља Остоје. Град се састоји од цитаделе, бедема који се спуштају ка Врбасу и кула од којих је једна сачувана до висине од око 10 m. Гребен град је страдао приликом пада Јајачке бановине под Турке 1527/28. године. Нешто боље су сачувани само кула над Врбасом и дио бедема који се спуштају према кањону ријеке. Вјерски објекти На подручју Града Бање Луке постоји велики број вјерских објеката. У овом граду и његовој околини највише богомоља имају Српска православна црква, Исламска заједница и Римокатоличка црква. Ту су и сједишта Епархије, Бискупије и Муфтијства бањолучког. Поред објеката три најбројније вјерске заједнице, у Бањој Луци су прије Другог свјетског рата постојала и два јеврејска храма (сефардски и ашкенаски), те једна евангелистичка црква. За вријеме Другог свјетског рата су порушене православне цркве у граду, а за вријеме Рата у БиХ, на овом подручју су срушене џамије и неке католичке цркве. Већина њих је обновљена или је њихова обнова у току. Познато је да су прије османског освајања на овом простору постојале монашке заједнице и хришћанске цркве, а на основу жртвеника пронађеног код тврђаве Кастел, претпоставља се да је ту постојао и антички римски храм посвећен богу Јупитеру. Најстарији вјерски објекат за који се поуздано зна када је саграђен, била је Царева џамија, тзв. Хунћарија и Канунија, подигнута 1528. године, у част султана Сулејмана. Манастир Гомионица се први пут помиње у сачуваним писаним изворима 1540. године. На основу познате грађе претпоставља се да је на мјесту данашње цркве Светог Илије у Крупи на Врбасу постојао манастир у вријеме средњовјековне босанске државе. Већина џамија изграђена је у 16. и 17. вијеку, а најпознатија међу њима је Ферхат-пашина џамија (Ферхадија). Најпознатија православна црква у Бањој Луци је Саборни храм Христа Спаситеља, а од римокатоличких цркава највећи значај за вјернике али и за развој Бање Луке и околине имао је чувени трапистички Самостан Марија Звијезда. Црква Христа Спаситеља је изграђена у српско-византијском стилу, који се на Балкану јавља у архитектонској пракси крајем 19. и почетком 20. вијека. Срушена је у Другом свјетском рату, а обнова је почела тек 1992. године. Зидана је тзв. травертином, вулканским каменом са Блиског истока. На фасади храма налазе се портали, розете, стубови, крстови, бифоре и архиволте које су рађене од карарског бијелог мермера. Стубови (шест великих и четири мала) направљени су од гранита из мјеста Ђадоне (Сардинија). Иако њена унутрашњост још увијек није уређена, данас црква Христа спаситеља архитектонски представља једну од најљепших и највећих православних грађевина на Балкану. Приликом обнове храма 1992. године, одлучено је да он буде посвећен Христу Спаситељу, а да у складу са тим крсна слава Града буде Спасовдан. Ферхат-пашина џамија или Ферхадија је изграђена 1579. у класичном отоманском стилу. У својој дугој историји више пута је била оштећена и реновирана. Најозбиљнија оштећења претрпјела је у земљотресу 1969. године. Тада јој је поломљен минарет, али је темељно рестаурирана и осликана. У рату (1992—1995), заједно са осталих 15 бањолучких џамија била је потпуно срушена, а до данас је обновљена и свечано отворена маја 2016. године. Самостан Марија Звијезда је основан 1869. године. Старохришћански и романички елементи обликују огроман простор тробродне базилике на тачно промишљен, оригиналан начин, с обзиром на то да је средишња лађа дугачка шездесет, а широка десет метара. Унутрашњост самостана одликује се смислом за уређење простора, њежним колоритом и необично умјетничким уобличењем. Споменици и скулптуре Неки од најпознатијих споменика и скулптура у Граду Бањој Луци су Споменик Петру Кочићу, Споменик Топола ужаса, Споменик Дванаест беба и Скулптура „Мир”. Споменик књижевнику и народном трибуну Петру Кочићу (1877—1916) налази се у Градском парку. Аутори споменика су Антун Аугустинчић и Вања Радауш. Постављен је и свечано откривен 6. новембра 1932. године. Споменик Топола ужаса се налази на Тргу жртава Јасеновца испред зграде Народне скупштине Републике Српске у центру Бање Луке. Подигнут је у знак сјећања на жртве усташког логора смрти Јасеновац. Споменик Дванаест беба се налази испред Музеја савремене умјетности Републике Српске. Подигнут је 2008. године у знак сјећања на 12 беба, страдалих 1992. године. Скулптура мира постављена је поводом осамнаесте годишњице од потписивања Дејтонског споразума. Ради се о челичној скулптури у облику голуба који симболично шири крила ка слободи. Скулптура је дјело Миливоја Унковића а налази се у парку поред зграде Владе РС. Излетишта и рекреација Град Бања Лука је познат по бројним зеленим површинама и излетиштима. У граду и околини налази се неколико уређених мјеста за посјете и рекреацију. Углавном су смјештена уз ријеке Врбас и Врбању. Нека од најпознатијих су Бањ брдо, Бањалучки зоолошки врт, Водени парк Аквана, Парк Младен Стојановић итд. Бањ брдо (некада Шехитлуци) познато је бањолучко излетиште, са којег се може видјети готово цијели град. На врху овог брда (431 -{m}- надморске висине) налази се Споменик палим Крајишницима у Народноослободилачкој борби (1941—1945). Споменик је маузолејског типа (висине 13 -{m}- и дужине 24 -{m}-) и рад је једног од највећих југословенских кипара и мајстора меморијалне пластике, Антуна Аугустинчића. Бањ брдо доминира бањолучком котлином, а његов врх је удаљен 5 -{km}- од центра града. Бањолучки зоолошки врт налази се у насељу Траписти, уз ријеку Врбас у сјеверном дијелу града. Званично је отворен 2008. године. Зоолошки врт располаже са неколико десетина, углавном ситнијих, животињских врста, као што су срне, јелен лопатар, патуљасте козе, јазавац, куна златица, или разна перад, али и један примјерак макаки мајмуна. Од крупнијих животиња, ту су медвјед, пар канадских вукова, лама и пар нојева. Водени парк Аквана се простире на 38.000 m2 и представља највећу туристичку и забавну атракцију ове врсте у Бањој Луци и ширем окружењу. Смјештен је у непосредној близини центра града у бањолучком насељу Борик. У његовом саставу су: три базена, најсавременије постројења за пречишћавање воде, спортски терени, угоститељски садржаји итд. Највећи парк у Бањој Луци, који је добио име по познатом љекару и народном хероју из Другог свјетског рата, Младену Стојановићу, располаже бројним забавним и рекреативним објектима, као што су терени за боћање, столови за стони тенис, уређене стазе за шетњу и трчање. У овом парку се налазе и терени ТК Младост, на којима се одржава међународни тениски турнир АТП Челенџер серије. Спорт Од бањолучких спортских клубова најтрофејнији су рукометаши који су свом граду донијели титулу европског првака у рукомету и боксери Славије коју били екипни шампиони Југославије 1974, медитерански и балкански прваци али и европски и олимпијски побједници. Успјехе су постизали и бањолучки стријелци, шахисти, падобранци, фудбалери, бициклисти, кајакаши, кошаркаши и други спортисти овог града. Они су освојили 12 олимпијских медаља (8 златних), 15 медаља са свјетских првенстава, 6 медаља са европских првенстава, 4 са универзијада, 11 са медитеранских игара и 39 са балканских првенстава. Поред клупског првака Европе у рукомету (Рукометни клуб „Борац”), Бања Лука има и побједника европског фудбалског клупског такмичења Митропа куп и Купа Југославије у фудбалу (Фудбалски клуб „Борац”), те велики број екипних и појединачних шампионских титула у првенствима Југославије, Републике Српске, те Босне и Херцеговине. Данас је у Граду Бањој Луци организовано и активно ради више од 100 спортских организација, савеза, спортско-рекреативних друштава и удружења у 22 спорта. На подручју Града Бање Луке постоји више од стотину спортских објеката. Најпознатији међу њима су: „Градски стадион ФК Борац”, спортске дворане „Борик” и „Обилићево” које су заједно са кугланом „Борик” у саставу јавне установе „Спортски центар Борик”, затим Градски олимпијски базен, терени тениских клубова „Младост” и „Борац”, објекат коњичког клуба „Чокорска поља”, куглана „Бања Лука”, стадион са вјештачком травом „Крупа”, рафтинг центар „Кањон” итд. Током априла 2023. године је завршен и изграђен Национални тениски центар Тениског савеза Српске за потребе одржавања професионалног АТП 250 турнира Српска опен. Капацитет централног стадиона је око 6000 места, а овај модерни спортски објекат се налази у оквиру парка Младен Стојановић. Саобраћај На подручју Града Бање Луке најразвијенији вид саобраћаја је друмски, а поред њега, у употреби је и жељезнички, док је ваздушни саобраћај слабије развијен. Кроз град пролазе магистрални путеви М4 (Нови Град — Добој) и М16 (Градишка — Црна ријека (Јајце)), те неки мање значајни регионални и локални путеви. Укупна дужина путева на подручју Града Бање Луке 2005. године је износила 484 -{km}-, од чега је дужина магистралних путева била 81 -{km}-, регионалних 89 -{km}-, а локалних 314 -{km}-. Након периода стагнације у развоју саобраћајне инфраструктуре на подручју Града Бање Луке и цијеле Републике Српске, у посљедњих неколико година ради се на модернизацији и реконструкцији путева. Године 2011. у саобраћај је пуштен ауто-пут Градишка — Бања Лука (дионица европског пута E-661) који веже Бању Луку са европским путем Е-70 (ауто-пут Београд — Загреб). Планирана је и изградња мреже ауто-путева, коју би поред наведеног чинили и правци Нови Град — Бања Лука, Бања Лука — Добој, Шамац — Добој, Шамац — Бијељина и Бања Лука — Купрес. Жељезнички саобраћај се одвија на домаћој линији Добој — Бања Лука — Приједор — Нови Град — Добрљин и међународним линијама Загреб — Бања Лука — Сарајево — Плоче и Бања Лука — Шамац — Винковци — Београд. Аеродром Бања Лука (у мјесту Маховљани, сјеверно од града) изграђен је 1985. године, али је за цивилни саобраћај отворен тек крајем 1997. Прва редовна путничка линија Београд — Бања Лука — Београд отворена је промотивним летом Југословенског аеротранспорта 2. марта 1998. године. С обзиром на неизграђено карго складиште у оквиру аеродрома теретни саобраћај још није успостављен. Медији Телевизијске станице Телевизија Републике Српске (РТРС) почела је са радом 1992. године емитујући први Дневник из студија у Бањој Луци. Крајем 1993. године успостављен је заједнички систем преноса и емитовања програма са Каналом С са Пала, тада под називом Српска радио-телевизија. Данас је Радио-телевизија Републике Српске један од три равноправна емитера у оквиру Јавног сервиса Босне и Херцеговине, који првенствено прати дешавања у Републици Српској. Године 1996. у Бањој Луци је основана Алтернативна телевизија (АТВ), тада са локалном покривеношћу као дописничка јединица прве међуентитетске ТВ мреже ОБН, емитујући два сата дневно локални програм. Неколико година касније постала је једна од најгледанијих телевизијских станица у Бањој Луци и Републици Српској. Поред АТВ и РТРС, неке од најгледанијих домаћих ТВ станица фебруара 2009. године у Бањој Луци биле су Пинк БХ, ОБН, ТВ БН, БХТ1, ТВ Бел и РТВ Виком. Радијске станице Радио Бања Лука је почео да емитује програм 1967. године прво као локални медиј, а касније као регионална радио-станица Босанске Крајине. Крајем 1993. године Радио Бања Лука је интегрисан са Српским радиом на Палама и тако постао дио јединственог система Српске радио-телевизије, која је неколико година касније преименована у Радио-телевизију Републике Српске. Радио Републике Српске је данас савремени електронски медиј који својим сигналом покрива цијелу територију Републике Српске. Посједује мрежу информативно-техничких центара са бројним дописништвима. Поред Радија Републике Српске, неке од најслушанијих бањолучких радио станица су Биг радио, Нес радио, Радио Нес Кастра, Уно радио итд. Радио Биг је почео са радом 1992. године и убрзо након оснивања постао један од најслушанијих медија на подручју бањолучке регије и Републике Српске. Данас емитује три програма, а статистички показатељи бројних истраживања потврђују да је ова радио станица још увијек у врху слушаности на простору који покрива својим сигналом. Нес радио је почео емитовати програм 1997. године као дио компаније „Независне новине”. Својим сигналом покрива око двије трећине Босне и Херцеговине, те дијелове Хрватске и Србије. Нес је прва радио станица из Републике Српске која је успоставила размјену прилога са радио станицама из Федерације БиХ. Дневна штампа Међу најчитанијим дневним новинама у Републици Српској, према истраживањима маркетиншких агенција 2007. године, поред Еуро Блица и београдских Вечерњих новости, били су и бањолучки дневни листови: Глас Српске и Независне новине. Први број Гласа штампан је 1943. године у Жупици код Дрвара, као лист НОП-а за Босанску Крајину. Одлуком Народне Скупштине РС 1992. године постао је дневни лист Републике Српске, а под данашњим именом Глас Српске излази од 2003. године. Дневни лист Независне новине основан је након Рата у БиХ, када је критички писао о владајућој Српској демократској странци (СДС) у Републици Српској али и о режиму бившег предсједника СР Југославије, Слободана Милошевића. Током 1999. године Независне новине су писале и о ратним злочинима које су српске паравојне снаге починиле за вријеме ратних сукоба од 1992. до 1995. године. Градови побратими и партнери Град Бања Лука има потписан протокол о сарадњи са сљедећим градовима: Патра, Грчка Москва, Русија Кајзерслаутерн, Њемачка Београд, Србија Лавов, Украјина Нови Сад, Србија Крањ, Словенија Бари, Италија Битонто, Италија Сремска Митровица, Србија Суботица, Србија Кампобасо, Италија Модин Макабим Реута, Израел Напомене Референце Литература Спољашње везе Туристичка организација Бање Луке Бањолучки велесајам Мапе, аеродроми и временска ситуација локација (-{Fallingrain}-) Сателитска мапа (-{Wikimapia}-) Википројект географија/Насеља у Босни и Херцеговини


Quote: Генерално гледано, лева свастика је симбол стварања, па самим тим и плодности, рађања и др. Quote: Па, морам да признам да има бисера - типа "Анахтон и Нефертити су били ванземаљци са Сиријуса", "треба практиковати јогу" и "треба постати вегетаријанац", али гледано уопштено, књига је генијална ( са тим у вези, па сви генији су мање-више блесави, како другачије објаснити Хитлерову намеру да забрани лов, или да забрани припадницима нове аристократије исхрану речном рибом ). Књига обилује информацијама и што се тиче сврхе књиге, да разобличи комунизам и хришћанство као јеврејску заверу, у потпуности испуњава циљ. Проко, слажем се са тобом да не треба правити нове поделе, али ако тврдиш да постоје дезинформације, онда бих волео да то конкретизујеш. Ако мислиш на тврдњу да су пре појаве хришћана у Римском царству само педери били разапињани на крст, зашто мислиш да је то дезинформација, кад је човек лепо дао извор . Шалу на страну, зар не мислиш да већу поделу изазива изјава "најсветије институције" у земљи како су "у Јасеновцу Срби и Јевреји заједно страдали" , или то што је световно име Патијарха московског и целе Русије, Алексеја, Ридиген?! Не знам ко ту изазива поделу, само знам - ко је у служби јеврејског окупатора, тај је против мене, па онда сам и ја против њега и тачка. Наравно, то је моја лична ствар, а млади покрет, ако се некад зезнемо те га оснујемо, мора избегавати све што би могло умањити његову моћ утицаја на масе и сва питања која га се не тичу, па самим тим и питање религије. Ево слике Велеса, и кад смо код њега, има ли неко идеју како да се докопамо до превода "Велесове књиге"?


source: wikipedia

text: 28. јул (28.07.) је 209. дан године по грегоријанском календару (210. у преступној години). До краја године има још 156 дана. Догађаји 1330 — Српски краљ Стефан Дечански потукао у бици код Велбужда војску бугарског цара Михајла Шишмана. Шишман погинуо у тој бици. 1586 — Томас Хериот из Колумбије донео прве кромпире у Енглеску. Крајем XVI века кромпир пренет и у Шпанију. У почетку гајен као украсна биљка, али због пораста становништва, ратова и глади широм Европе ушао и у исхрану. 1737 — Аустријанци окупирају Ниш и Османлије им предају кључеве града. 1821 — Перу прогласио независност од Шпаније. 1858 — Први пут употребљен отисак прстију као знак идентификације. Употребио га Вилијам Хершел у Индији, када је узео отисак од Рађјадара Конаија са полеђине једног уговора. 1868 — Ратификован је 14. амандман Устава САД, којим су црнци добили право на држављанство САД. 1876 — У бици на Вучјем долу, код Билеће, Црногорци победили турску војску под командом Муктар-паше и нанели јој тешке губитке, око 4.000 мртвих и рањених и 310 заробљених. 1914 — Аустроугарска објавила рат Србији, месец дана после атентата на престолонаследника Франца Фердинанда у Сарајеву. Даљи ток догађаја довео до Првог светског рата. 1919 — У Амстердаму почео Међународни синдикални конгрес, на којем је основан Интернационални савез синдиката, познатији под називом Амстердамска синдикална интернационала. 1937 — Јапанци у Другом кинеско-јапанском рату заузели Пекинг. 1940 — Британци у Другом светском рату одбили немачки напад на медитеранско острво Малту. 1941 — У одмазди за пожаре у немачким гаражама Немци у Београду у Другом светском рату стрељали више од 120 људи, махом Јевреја, комуниста и њихових симпатизера. 1943 — Краљевско ваздухопловство је у операцији Гомора бомбардовало Хамбург, изазвавши ватрену стихију која је усмртила 42.000 немачких цивила. 1945 — Амерички бомбардер Б-25 у густој магли ударио у „Емпајер стејт билдинг“ у Њујорку, тада највишу зграду у свету. 1976 — У земљотресу у којем је потпуно разорен кинески град Тангшан погинуло најмање 242.000, а повређено 164.000 људи. 1984 — Председник САД Роналд Реган отворио Олимпијске игре у Лос Анђелесу, које су бојкотовали СССР и још неке земље тадашњег совјетског блока као реванш за амерички бојкот Олимпијских игара у Москви 1980. 1999 — Европски суд за људска права прогласио француску државу кривом за тортуру над затвореником осумњиченим за растурање дроге. То је била прва пресуда овог суда једној европској земљи. 2000 — Мировне трупе Уједињених нација ушле у делове граничног подручја између Либана и Израела. Израел 24. маја, после 22 године, повукао трупе из окупационе зоне од 15 km. 2001 — Алехандро Толедо преузео дужност председника Перуа, као први председник индијанског порекла у историји те земље. Рођења 1804 — Лудвиг Фојербах, немачки филозоф и антрополог. (прем. 1872) 1857 — Ђорђе Магарашевић, српски професор, филолог и књижевни историчар. (прем. 1931) 1866 — Беатрикс Потер, енглеска књижевница, илустраторка, научница, најпознатија као ауторка дечјих књига са животињама. (прем. 1943) 1874 — Ернст Касирер, немачки филозоф. (прем. 1945) 1887 — Марсел Дишан, француско-амерички сликар, вајар, шахиста и писац. (прем. 1968) 1888 — Владимир Дворниковић, југословенски филозоф и етнопсихолог. (прем. 1956) 1899 — Велибор Глигорић, књижевни и позоришни критичар, професор. (прем. 1977) 1902 — Карл Попер, аустријско-британски филозоф. (прем. 1994) 1904 — Павел Черенков, совјетски физичар, добитник Нобелове награде за физику (1958). (прем. 1990) 1910 — Душан Анђелковић, српски и југословенски књижевник. (прем. 1997) 1915 — Чарлс Хард Таунс, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1964). (прем. 2013) 1924 — Александар Ђорђевић, српски редитељ. (прем. 2005) 1926 — Власта Велисављевић, српски глумац. (прем. 2021) 1927 — Џон Ешбери, амерички песник и критичар уметности. (прем. 2017) 1929 — Џеклин Кенеди Оназис, супруга Џона Кенедија, 35. председника САД. (прем. 1994) 1938 — Луис Арагонес, шпански фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2014) 1938 — Арсен Дедић, хрватски композитор и музичар. (прем. 2015) 1943 — Ричард Рајт, енглески музичар, најпознатији као суоснивач, клавијатуриста и певач групе -{Pink Floyd}-. (прем. 2008) 1954 — Уго Чавез, венецуелански политичар и официр, председник Венецуеле (1999—2013). (прем. 2013) 1957 — Милан Ст. Протић, српски историчар, политичар и дипломата. 1960 — Љубивоје Тадић, српски глумац, редитељ и драматург. 1966 — Мигел Анхел Надал, шпански фудбалер. 1974 — Алексис Ципрас, грчки политичар, премијер Грчке (2015—2019). 1975 — Џералд Браун, амерички кошаркаш. 1977 — Емануел Ђинобили, аргентински кошаркаш. 1979 — Огњен Ашкрабић, српски кошаркаш. 1980 — Вања Плиснић, српски кошаркаш. 1981 — Мајкл Карик, енглески фудбалер и фудбалски тренер. 1983 — Владимир Стојковић, српски фудбалски голман. 1984 — Џон Дејвид Вошингтон, амерички глумац. 1986 — Семих Ерден, турски кошаркаш. 1987 — Немања Петрић, српски одбојкаш. 1987 — Софија Рајовић, српска глумица, ТВ водитељка и модел. 1987 — Педро Родригез, шпански фудбалер. 1988 — Анка Гаћеша Костић, српска глумица и кореографкиња. 1993 — Хари Кејн, енглески фудбалер. 1993 — Шер Лојд, енглеска музичарка и модел. Смрти 450 — Теодосије II, источноримски (византијски) цар. (рођ. 401) 1655 — Сирано де Бержерак, француски писац. (рођ. 1619) 1741 — Антонио Вивалди, италијански композитор и виртуоз на виолини. (рођ. 1678) 1750 — Јохан Себастијан Бах, немачки композитор. (рођ. 1685) 1794 — Максимилијан Робеспјер, један од главних вођа Француске револуције. (рођ. 1758) 1897 — Јанко Керсник, словеначки писац и политичар. (рођ. 1852) 1942 — Вилијам Питри, британски археолог. (рођ. 1853) 1968 — Ото Хан, немачки хемичар и нуклеарни физичар. Добитник Нобелове награде за хемију 1879. 1972 — Северин Бијелић је био српски и југословенски глумац. (рођ. 1921) 1980 — Милан Ајваз, српски глумац (рођ. 1897) 1992 — Академик Јован Рашковић, политичар, оснивач СДС-а у Хрватској. (рођ. 1929) 1996 — Иван В. Лалић је био српски песник, есејиста и преводилац. (рођ. 1931) 2003 — Боб Хоуп, амерички комичар. (рођ. 1903) 2004 — Франсис Крик, енглески биолог. (рођ. 1916) 2007 — Душан Прелевић Преле, српски музичар писац и сценариста. (рођ. 1948) 2016 — Владица Ковачевић, југословенски и српски фудбалер и тренер. (рођ. 1940) 2018 — Драгослав Огњановић, српски адвокат (рођ. 1961) Празници и дани сећања


Јучерашњи двоброј Сведока (22 април 2008.)на две велике стране пише (Слободан Јовановић је аутор текста) о томе да је Ђинђића (након што је , треће године свог премијеровања променио курс) на овај или онај начин убило Косово, а доказ за то налазе у чињеници да је одмах после његове смрти нестала комплетна његова косовска документација, док је његов последњи интервју доскора био прикриван. Као и у случају сваког убиства, најосумњиченији су они који су имали највише користи од његове смрти--баш они који су, са свечаним изразима лица , носили његов посмртни ковчег. А иза тога се померили по један степеник навише у хијерархији власти. Pet godina kasnije, jedan od njih još je aktuelan. I vodi politiku suprotnu Djindjićevoj po pitanju Kosova. Ruzica Djindjic, the widow of assasinated Serbia's prime minister Zoran Djindjic received an emotional hug from Serbia's President Boris Tadic, during the memorial service marking the 5th anniversary of Djindjic assassination, Wednesday, March 12,2008, in Belgrade, Serbia.


За годину дана биће завршене фабрике Нидек и Тојо у Србији - | - Извор: Танјуг Председник Србије Александар Вучић изјавио је данас у Новом Саду, на почетку изградњe фабрике електричних мотора јапанске Нидек корпорације да ће та јапанска фабрика, као и фабрика Тојо Тајерс у Инђији, бити завршене за годину дана. Извор: РТВ Пинк Вучић је рекао да се завршетак тих фабрика поклапа са обележавањем 140 година од успостављања дипломатских односа Србије и Јапана. Председник је казао да ће бити завршен и пројекат одсумпоравање у ТЕНТ-у у Обреновцу, који је значајан за животну средину. "Управо то говори колико смо велики помак направили у односима две земље и колико сада имамо већи број пројеката", навео је Вучић. Истакао је да је долазак Нидека фантастичан успех и да је тешко било довести таквог инвеститора. Председник је за главног и извршног директора Нидек корпорације Ђун Секија рекао да је човек чудесне енергије и захвалио му што данас присуствује полагању камена темељца за фабрику у Новом Саду. Вучић је скренуо пажњу да је Секи навео инвестицију од 250 милиона евра, што је тренутно договорено, али да је њему пре обраћања у два наврата рекао да спремају инвестицију у Европи од 1,5 милијарди евра, од чега ће чак милијарду бити у Србији. То ће бити огромна улагања, рекао је Вучић и додао да Нидек прави најбоље електромоторе у свету и да ће та јапанска компанија ове године достићи нови рекорд у пословању. Председник истиче да такве компаније доносе најбољу и иновативну технологију. "Ово је осма фабрика коју отварамо у Новом Саду за седам година, што много говори колико се Србија променила. Ово више нису радно интензивне, већ капитално интензивне фабрике и суштински мењају позицију Србије и јачају нашу економију на најбржи могући начин", навео је Вучић. Kаже да једна јапанска пословица каже - не плаши се спорог хода, већ стајања и да је зато важно да Србија не стоји већ да стално добија нове инвестиције. Вучић је рекао да када је разговара са Шинзо Абеом да му је јапански премијер рекао да долазак јапанских компанија не доноси само најмодернију технологију, већ и високо њихово учешће у БДП-у земље. Председник је рекао да ће прво бити запослено у Нидеку 260 радника, а онда 500 и да ће они добити ново знање и нову одговорност. Вучић је изразио наду да ће Европа и свет превазићи тренутне тензије и казао да је забринут због раста цене струје у небеса, да се она више не може набавити по цени нижој од 300 евра по мегавату, а производња кошта 50 евра. То, према његовим речима, показује колико је огроман недостатак електричне енергије, али и гаса, што погађа све, па и нас. "Ми смо у бољој позицији него други, али можете замислити када ја оволико бринем каква је ситуација код оних код којих је лошије стање", рекао је Вучић истичући да се нада да ће 6829 разум да превлада. Kада Нидек дође у Србију то, каже, значи да смо напредовали и умели одговорно да се односимо ка тој инвестицији, да смо успели да покажемо ону врсту одговорности која нам није била својствена. Рекао је да је за Србију овај инвестициони пројекат важан, указујући да Нидек прави моторе, за које није ни знао да постоје. "Све то прави Нидек и све ће да се прави кроз ових неколико фаза у Србији", подвукао је он. Рекао је да је председник компаније Секи рекао шта је прва фаза, најавио кратко другу фазу, а онда следе трећа, четврта и пета, које су све фазе будућности за Србију, што доноси и Војводини и Новом Саду велике приходе у будућности, што ће омогућити да се више улаже у путеве и водоводну мрежу, еколошке пројекте. То су, додаје, ствари које су за нас од апсолутно кључног значаја. "Поносан сам што након више од 40 година био неко ко је могао да угости јапанског премијера. Нико пре мене, од успостављања вишестраначког система, није имао ту могућност", рекао је он. Kазао је да је поносан да је Србија са Јапаном успоставила веома добре односе. Указао је да не постоји светски лидер с којим није разговарао, али да је одговоран, дисциплинован приступ у понашању Абе Шинза показао зашто је Јапан тако успешан и зашто, иако на тешком географском месту, успео да превазиђе све кризе, катастрофе, увек побеђује и изнова се обнавља. Захвалио се компанији Нидек што потенцијалним инвеститорима из других земаља увек говори лепе ствари о Србији и што је изабрао ово дивно место за своје улагање. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: 4. мај (04.05) је 124. дан у години по грегоријанском календару (125. у преступној години). До краја године има још 241 дана. Догађаји 1493 — Папа Александар VI, Шпанац, издао едикт о подели Новог света између Шпаније и Португалије, према којем све новооткривене земље западно од Азора треба да припадну Шпанији. 1626 — Индијанци продали Менхетн холандском трговцу Петеру Минојту за тканине и ђинђуве у вредности од око 24 долара (око 600 долара из 2006). 1780 — У Епсому у Енглеској одржане прве коњичке трке. 1886 — У експлозији бомбе која је бачена на полицајце који су покушавали да растерају скуп радника у Чикагу, погинуло је осам особа, а рањено 60. 1919 — Почеле демонстрације кинеских студената против одлуке Версајске мировне конференције да немачки поседи у провинцији Шандунг буду предати Јапану. Демонстрације „Покрет 4. маја“ прерасле у национални покрет, који је покренуо преко 10 милиона људи. 1938 — Даглас Хајд постао први председник Ирске на основу новог Устава, којим је прокламована њена независност. 1970 — Америчка национална гарда је убила четири и ранила 11 студената Универзитета „Кент“ у држави Охајо, који су демонстрирали против Вијетнамског рата. 1979 — Вођа конзервативаца Маргарет Тачер после победе над лабуристима на парламентарним изборима постала је прва жена-премијер у историји Велике Британије. 1990 — На првим вишестраначким изборима после Другог светског рата, у Хрватској убедљиво победила Хрватска демократска заједница Фрање Туђмана. 1992 — ЈНА се повукла са дубровачког ратишта, чиме је угашена трећа Дубровачка република. 1994 — Израел и Палестинска ослободилачка организација потписали споразум о почетку примене ограничене палестинске аутономије у Гази и Јерихону. 1994 — Емитовањем првог сервиса вести Београдска независна новинска агенција, Бета, почела рад. 1996 — Лидер конзервативаца Хосе Марија Аснар постао премијер Шпаније, чиме је окончана тринаестогодишња владавина социјалиста. 2001 — Подигнута оптужница против Радета Марковића, који је у време режима Слободана Милошевића био начелник Државне безбедности Србије. По оптужници за одавање државне тајне, Марковић 6. јула 2001. осуђен на годину дана затвора, а по тужби за умешаност у убиство четири функционера Српског покрета обнове на Ибарској магистрали, у октобру 1999, 30. јануара 2003. осуђен на седам година затвора. 2001 — САД гласањем избачене из Комисије за људска права при Уједињеним нацијама, што је први пут у историји те међународне организације. Рођења 1825 — Томас Хенри Хаксли, енглески биолог и антрополог, поборник теорије еволуције Чарлса Дарвина. (прем. 1895) 1881 — Александар Керенски, руски револуционар и политичар. (прем. 1970) 1900 — Антун Аугустинчић, хрватски и југословенски вајар. (прем. 1979) 1921 — Едо Муртић, хрватски сликар, графички дизајнер и позоришни сценограф. (прем. 2005) 1925 — Јене Бузански, мађарски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2015) 1928 — Хосни Мубарак, египатски политичар, 4. председник Египта. (прем. 2020) 1929 — Одри Хепберн, америчка глумица и хуманитарка. (прем. 1993) 1930 — Миљан Миљанић, српски фудбалски тренер и функционер. (прем. 2012) 1942 — Никола Стојановић, српски редитељ и сценариста. (прем. 2021) 1944 — Миро Вуксановић, српски књижевник. 1961 — Луис Ерера, колумбијски бициклиста. 1964 — Горан Прпић, хрватски тенисер и тениски тренер. 1964 — Роко Сифреди, италијански порнографски глумац, редитељ и продуцент. 1970 — Вил Арнет, канадско-амерички глумац, комичар и продуцент. 1972 — Мајк Дернт, амерички музичар, најпознатији као басиста групе -{Green Day}-. 1976 — Никола Шкорић, српски глумац. 1980 — Соња Колачарић, српска глумица. 1981 — Ерик Ђемба-Ђемба, камерунски фудбалер. 1985 — Бо Макејлеб, амерички кошаркаш. 1985 — Фернандињо, бразилски фудбалер. 1987 — Хорхе Лоренцо, шпански мотоциклиста. 1987 — Сеск Фабрегас, шпански фудбалер. 1992 — Јован Крнета, српски фудбалер. 1996 — Џејлен Адамс, амерички кошаркаш. 1998 — Тијана Богдановић, српска теквондисткиња. Смрти 1869 — Јован Хаџић, српски писац и политичар. (рођ. 1799) 1871 — Марија Анунцијата, кћи краља Фердинанда II. (рођ. 1843). 1903 — Гоце Делчев, вођа македонског национално-револуционарног покрета. 1972 — Пепе Самитијер, шпански фудбалер и тренер. (рођ. 1902) 1980 — Јосип Броз Тито, председник ДФЈ, ФНРЈ и СФРЈ. (рођ. 1892). 1994 — Јосип Палада, југословенски и хрватски тенисер. (рођ. 1912) 1999 — Миленко Павловић, пилот који је погинуо током НАТО агресије 2003 — Сесто Брускантини, италијански оперски певач. Празници и дани сећања Међународни празници Светски дан борбе против астме Међународни дан ватрогасаца Српска православна црква слави: Свештеномученика Јануарија Светог мученика Теодора


source: fineweb

text: петак, 10. децембар 2010. Софокле "Антигона" Драма као књижевни род ДРАМА – ДРАМ – радити, акција... НАЈОБЈЕКТИВНИЈИ КЊИЖЕВНИ РОД – ЛИЧНОСТ ПИШЧЕВА СЕ ПОТПУНО ГУБИ И ЕПИКА И ДРАМА ПРИКАЗУЈУ ДОГАЂАЈЕ, АЛИ СЕ У ЕПСКОЈ ПОЕЗИЈИ ПРИЧА О ЈЕДНОМ ЗАВРШЕНОМ ДОГАЂАЈУ, А У ДРАМСКОЈ СЕ ЈЕДНА САДАШЊА РАДЊА САМА РАЗВИЈА ПРЕД НАМА И ТЕЖИ ЗАВРШЕТКУ У НЕПОСРЕДНОЈ БУДУЋНОСТИ! ДРАМА ДОБИЈА СВОЈ СМИСАО НА ПОЗОРНИЦИ Сукоб лика са: Друштвом Другим драмским ликовима Са самим собом ( унутрашњи сукоб) ТЕХНИЧКА (СПОЉАШЊА) 0БЕЛЕЖЈА ДРАМЕ: ЧИН – ЈЕДНА ТЕМАТСКА ЦЕЛИНА СЦЕНА – ИЗМЕНА УНУТАР ЧИНА ПОЈАВА – ОДРЕЂУЈЕ СЕ ПРЕМА УЛАЖЕЊУ И ИЗЛАЖЕЊУ ЛИКОВА СТРУКТУРА (САСТАВ) ДРАМЕ: ТЕМА ТОК РАДЊЕ КОМПОЗИЦИЈА: увод-заплет-врхунац-перипетија-расплет ОВИХ 5 ЕТАПА РАДЊЕ ПОНЕКАД МОГУ ИМАТИ И ПРОЛОГ И ЕПИЛОГ. ЛИКОВИ ДИЈАЛОГ МОНОЛОГ ДИДАСКАЛИЈЕ КЛАСИЧНА ДРАМА ЈЕ ПОШТОВАЛА ТРИ ЈЕДИНСТВА: ЈЕДИНСТВО РАДЊЕ ЈЕДИНСТВО МЕСТА ЈЕДИНСТВО ВРЕМЕНА ДРАМА: ТРАГЕДИЈА, КОМЕДИЈА, ДРАМАУ УЖЕМ СМИСЛУ АНТИЧКИ ТЕАТАР Настао је и развијао се у старој Грчкој. Од 6. века пре наше ере. Због пространости гледалишта глумац се пењао на КОТУРНЕ и стављао ТРАГИЧНУ МАСКУ. Говорио је ПОЈАЧАНИМ ГЛАСОМ текст који је био писан СВЕЧАНИМ, УЗВИПЕНИМ, АРТИЦИФИЈЕЛНИМ ЈЕЗИКОМ (уметничким – другачијим од разговорног) – да би се узбудило гледалиште! Периклово доба Ко је био Перикле? Перикле је био државник,беседник,политичар и мецена. Шта је то теорикон? Теорикон је позоришни порез који се додељивао сиромашним Атињанима ако су посећивали позоришне представе. Зашто кажемо да је Перикле био мецена? Зато што је био поклоник уметности,а уметнике је и материјално помагао. Дионис Дитирамб – хорска песма у славу бога Диониса (бог вина и плодности). Дионисови пратиоци су били САТИРИ (ТРАГОС – јарац) Драма је и настала од хорске песме певане у част бога Диониса – РИТУАЛНИ КАРАКТЕР – у марту – слављење пролећа. Из хора је изведен један певач и тако је настао ДИЈАЛОГ (Теспис, Есхил, Софокле – увео 3. глумца). У античком театру улога хора је велика – у трагедијама изоштравао и наглашавао унутрашњи смисао на прелазу сцена! Хор говори о ономе што је шире од живота јединке, као нека виша савест... Трагедија се развила из хорске песме која је ритуално славила бога Диониса. Митови и легенде (као овај о богу Дионису) за Грке су представљали свету истину – ГРЦИМА СУ МИТОВИ БИЛИ ЊИХОВА ИСТОРИЈА (веровали су у њих и свима су били познати) Мит је узиман као грађа за стварање драмских дела. Трагедије су на тај начин задобиле универзалност и мисаону дубину – гледаоцима је прича била позната – трагедија је само освежила и оживела! Јунаци трагедија – АРХЕТИПОВИ – оличења општељудског искуства. Трагедија Човек у Грчкој митологији Човек је мали и безначајан у сложеном космосу али се налази у центру! Антропоцентризам- читав свет се врти око човека, све што се догађа догађа се ради њега. Антропоморфизам- човек је мерило свих ствари, што значи да је све представљено човеком, посебно се односи на богове. Богови управљају људима. Митови су описивали сукобе и односе човека са боговима – присуство тајанствених сила у људском свету. Трагични јунак - централни лик трегедије, који умире не због властите кривице, већ судбине која му је донела несрећу (без кривице крив). ХЕРОЈ КОЈИ ИСКАЧЕ ИЗ УТВРЂЕНОГ ПОРЕТКА ОДЛИКЕ: ХИБРИС (гордост и охолост) ЧОВЕКОВО СУОЧАВАЊЕ СА ОКОЛНОСТИМА КОЈИМА НЕ УПРАВЉА ЊЕГОВА ВОЉА, ВЕЋ СУДБИНА И БОГОВИ. Трагичка кривица (хамартиа) је кривица због које трагични јунак трпи! Трагични завршетак - крајњи расплет трагедије у којем јунак тешко настрадава: убијају га или се сам убија, бива прогнан и сл. Катарза Двозначност трагичног јунака: Опомињу – кршењем поретка су подсећали на задату меру Привлаче – испаштањем су потврђивали човечност јер се боре за више циљеве. КРИВИ СУ И ПЛАЋАЈУ ВЕЛИКУ ЦЕНУ ИЗАЗИВАЈУ СТРАХ И САЖАЉЕЊЕ - очишћење и растерећење од напетости МИТОВИ: ТРОЈАНСКИ КРУГ – после Тројанског рата (Илијада) ТЕБАНСКИ КРУГ – Едип и његова деца АНТИГОНА 1.Ко је Едип и у каквом је он сродству са Антигоном? Зашто је његов род проклет? Којим несрећним догађајем започиње ова трагедија? 2.Наброј ликове из "Антигоне" и објасни у каквим су они односима. 3.Дијалогом између којих ликова започиње Антигона? О чему разговарају? Објасни разлоге због којих заузимају супротне ставове! На основу тога наведи њихове особине. 4.У Грчкој трагедији је хор имао водећу улогу. Карактерише, прати, сугерише радњу. О чему пева хор на почетку трагедије? 5.У Првој еписодији (2. чин), Креонт се обраћа Тебанцима. О чему говори? Окарактериши га (наведи неколико особина), на основу онога што изговара (пресуђује). 6.Након Креонтовог обраћања Тебанцима и саопштавања пресуде, долази стражар и саопштава му вест. Опиши разговор између Креонта и стражара. Како је прекршена Креонтова наредба? Шта му говори стражар, ко је прекршио закон? 7.Антигона је и поред толике страже посула прах по Полинику. Како Креонт реагује на то и какву претпоставку износи у разговору са стражаром? 8.О чему пева хор након сукоба Креонта и стражара? Кога у "увијеној форми" осуђује и зашто? 9.Шта се дешава у Другој еписодији (3. чин)? Ко се поново појављује пред Креонтом и да ли је сам? Како је откривен кривац? 10.Како Антигона реагује када је стражари разоткривају у њеној намери? 11.Које разлоге наводи Креонту за свој чин? 12.Да ли се Антигона опире Креонту и бори да сачува свој живот? 13."Само лудак ми лудим сматра чин". Како разумеш ове речи? Коме су упућене? 14.Како Антигонино признање и решеност утичу на Креонта? 15.Које законе поштује Антигона, а које Креонт? Какви су ти закони и по чему се разликују? 16.Како Исмена доживљава осуду Антигоне? Зашто се зачиње сукоб између њих две? 17.Ко је Хемон и на који начин он испашта због сукоба Антигоне и Креонта? 18.Какву песму пева хор након Антигонине осуде на смрт? 19.Шта се дешава у Трећој еписодији (4. чин)? Са киме се сукобљава Креонт и какву болну истину сазнаје? 20.Како се завршава сукоб Хемона и Креонта? Какву је смрт Креонт пресудио Антигони? 21.Какву песму пева хор након Хемонове одлуке да оде у смрт за Антигоном? 22.У Четвртој еписодији (5. чин) одводе Антигону у смрт. Коме се она обраћа и за чим јадикује? 23.Зашто се Антигона толико жртвује за брата? Шта наводи као разлоге? 24.У Петој еписодији појављује се нови лик. Шта он саветује Креонту и са каквом га болном истином суочава? 25.Шта се дешава са Креонтом након разговора са Тиресијом? 26.Након Креонтовог покајања, какву песму пева хор? 27.Шта се дешава у Ексоди? Шта говори гласник? 28.Како реагује Еуридика на вест гласника? 29.Како се убила Еуридика? 30.У каквом стању затичемо Креонта након смрти сина и жене? Зашто је Антигона трагичан лик? Зашто је Креонт трагичан лик? Зашто се "Антигона" може протумачити као критика власти и система? Зашто се "Антигона" може протумачити као сукоб мушког и женског принципа? Зашто "Антигона" пропагира хуманистичку идеју - идеју човекољубља? Зашто је "Антигона" актуелно дело и данас се игра и у модерним костимима? Које су идеје и вредности из "Aнтигоне" универзалне и безвремене? СКРОМНОСТ И ФЛЕКСИБИЛНОСТ ЈЕ ВРЛИНА МУДРИХ. НЕСКРОМАН ЧОВЕК, КОЈИ МИСЛИ ДА СВЕ ЗНА, НЕМА ПОТРЕБЕ ДА ДАЉЕ НАПРЕДУЈЕ... Пред богом су сви једнаки. ПОНЕКАД СТРАДА И ОНАЈ КОЈИ ЧИНИ ДОБРО, ПОТВРЂУЈУЋИ ДОБРО У ЧОВЕКУ! НЕМА НЕОГРАНИЧЕНЕ ВЛАСТИ. ЧОВЕК ЈЕ МЕРА СВИХ СТВАРИ. ЉУДИ СУ КАО КУГЛЕ, ШТО СУ УГЛАЂЕНИЈИ (РАЗУМНИЈИ) ИДУ ДАЉЕ! КОМЕ ЗАКОН ЛЕЖИ У ТОПУЗУ ТРАГОВИ МУ СМРДЕ НЕЧОВЈЕШТВОМ. Свет је опасно место не због оних који чине зло, већ због оних који гледају и не предузимају ништа. (На кога се ово односи?) ДА ЛИ ЈЕ АНТИГОНИНА РЕШЕНОСТ ОПРАВДАНА? ДА ЛИ ЈЕ ЛУДОСТ БОРИТИ СЕ ЗА ЉУБАВ – ПОКОПАТИ БРАТА И ПРКОСИТИ КРУТИМ ЗАКОНИМА ЈЕДНОМ ЧИСТОМ СЕСТРИНСКОМ ЉУБАВЉУ... ИМА ЛИ НА СВЕТУ ВИШЕ АНТИГОНА ИЛИ ИСМЕНА? ДА ЛИ СЕ ДАНАС СУПРОТСТАВЉАМО “КРЕОНТИМА”? ЧЕГА ЈЕ СИМБОЛ АНТИГОНА? Симбол отпора ономе што је против човека. Софоклеова „Антигона“ је пример експлицитног приказа добрих и лоших људских особина. Док смо је читали, сви смо се потпуно унели у дело: замишљали себе на Антигонином месту и оштро осуђивали Креонтове зле и безобзирне поступке. Упркос трагичној судбини те младе девојке, били смо задовољни исходом дела, задовољили правду, враћали Креонту мило за драго. Да, било је тако. Али, јесмо ли се ми икада запитали због чега онда у реалном свету има људи попут Креонта? Вероватно нисмо. Нисмо у делу препознали апел да схватимо неке природне и моралне законитости. Још увек нисмо свесни чињенице да је позориште и књижевност својеврсна школа. У том првобитном сукобљавању државног права и поретка ствари, мушког ума и прорачунатости и емотивности жене и њене спремности да се жртвује за сакралне и породичне дужности, рођен је први и највећи симбол отпора против неправедног закона... Софоклова „Антигона“, иако написана у 5. веку пре нове ере, има шта да поручи и људима данашњег времена – ПОДСЕЋА НА ПОБУНУ КОЈА ЈЕ УМРЛА У САВРЕМЕНОМ СВЕТУ! Ту је разоткривање интимног у човеку, све до урушавања тог система од стране моћнијег, глобалног и хладног друштва. Док се ми бунимо и покушавамо нешто да урадимо, други на трагедију гледају равнодушно. Замислите Антигону данас: Како би изгледала? Који модни стил би гајила? Да ли би носила пирсинг? Да ли би и шта би студирала? Шта би слушала од музике?


У периоду од 1946. године на овамо учествовало је око 1 000 мјештана Пелагићева на разним радним акцијама широм земље.