text: Свемир, космос, васиона или универзум је бесконачно пространство које нас окружује. Свемиром зовемо простор-време, који чине светле галаксије (које садрже много звезда и других небеских тела) расуте у тамном међугалактичком (и међузвезданом), условно, „празном” простор-времену које зовемо вакуум. То је свеукупни простор-време у коме плови мноштво материјалних небеских тела као што су: звезде, планете, сателити, планетоиди, комете, метеори, црне рупе и неутронске звезде. Ипак, највећи део материје и енергије је највероватније у облику такозване тамне материје и тамне енергије. Звезде су најуочљивија небеска тела у Свемиру и састављена су од ужарене плазме. Поред нама најближе звезде Сунца, голим људи могу видети од око 6.000 до око 10.000 звезда. Телескопом могуће је приметити светлост са стотина милијарди звезда. Удаљености међу звездама су огромне и мере се светлосним годинама (СГ). Светлосна година је пут дуг око 9,46 билиона километара који пређе светлост за годину крећући се брзином од 299 792 458 -{m/s}- у безваздушном простору. Сунце је Земљи најближа звезда која се налази на удаљености од 149 600 000 -{km}- или 8,3 светлосних минута (см). Осим Сунца, најближа је Проксима Кентаури (-{Proxima Centauri}- или -{Alpha Centauri C}-) која је удаљена око 4,3 СГ. Звезде се међусобно разликују по величини, боји и сјају. Најсјајнија звезда у сазвежђу Орион је Бетелгез (-{Betelgeuze}- или -{Alpha Orionis}-), а Антарес (-{Alpha Scorpii}-) у сазвежђу Скорпион. На небу се виде звјездани скупови који нас фасцинирају својим изгледом и зову се сазвежђа или констелације. Има их 88, а најпознатија су: Велики и Мали Медвед, Шкорпион, Стрелац и др. Међутим, звезде се природно групишу у веће звездане скупове познате као звездана јата или кластери. Више таквих звезданих јата чини галаксију, а галаксије опет чине галактичко јато или метагалаксију унутар простора. Наша галактика се зове Млечни пут или једноставно Галаксија, и спиралног је облика. Сунце се налази на самом рубу једног њеног рукавца, заједно са још неколико најближих звезда. Најближе галаксије нашој су Велики и Мали Магеланов облак који представљају њене природне пратиоце. Велики Магеланов облак је удаљен 179 000, а Мали Магеланов облак 210.000 СГ. Поред поменутих небеских тела и звезданих система у Свемиру постоје и многи други занимљиви тајанствени објекти попут квазара у интергалактичком и маглина у интерстеларном простору који се крећу великим брзинама. Удаљености између самих галаксија, метагалаксија и квазара су много веће од међузвезданих, и крећу се у границама од неколико стотина хиљада до преко милиона светлосних година. Те удаљености нису сталне и непрестано расту у току времена, што је узроковано феноменом познатим као ширење Свемира. То значи да Свемир није статичан него динамичан, тј. све се мења и све се креће. Све у Свемиру плови и за све вреде познати природни закони. Тежа небеска тела увек привлаче она лакша, а она лакша под утицајем силе гравитације ротирају око тих тежих. Ништа се у Свемиру не дешава случајно; све има свој узрок. Свемир је у суштини таман простор коме се не назире ни почетак ни крај; то је свод који има дубину. Он није ни празан простор (вакуум), јер је увек испуњен енергијом, што сведочи обилато електромагнетско зрачење које пристиже до нас из далеких свемирских пространстава. Дефиниција Свемир је уобичајено дефинише као све што постоји, све што је икад постојало, и све што ће икад постојати. Према нашем данашњем разумевању, Свемир се састоји од три конституента: простор-време, форми енергије, укључујући електромагнетну радијацију и материју, и физичких закона који их повезују. Свемир исто тако обухвата сав живот, сву историју, а неки филозофи и научници чак сугеришу да обухвата и идеје као што је математика. Појам Свемира У првој половини XX века реч Свемир се употребљавала у смислу значења речи целог просторно-временског континуума у којем егзистирамо заједно са свом енергијом и материјом унутар њега. Покушаји да се схвати сам смисао Свемира с највеће тачке гледишта су направљени у космологији, науци која се развила из физике и астрономије. Током друге половине -{XX}- века развој опсервационе космологије, назване још и физичком космологијом, је довео до поделе у вези с значењем речи Свемир између опсервационих и теоретских космолога, где су претходни обично одбацили наду за опсервирањем целог просторно-временског континуума, док су каснији задржали ову наду покушавајући пронаћи најразумније спекулације за моделовање целог просторно-временског континуума, упркос екстремним потешкоћама у стварању слике било којег емпиријског ограничења у овим спекулацијама и ризику од свођења на ниво метафизике. Термини познати Свемир, опсервабилни Свемир и видљиви Свемир се често користе при описивању дела Свемира који се може видети или пак опсервирати. Они који су уверени у то да можемо опсервирати цели континуум могу користити израз наш Свемир, односећи се делимично само на његов познати део људским бићима. Ширење, старост и теорија Великог праска Александар Александрович Фридман (1888—1925) је замислио 1922. године да се свемир шири, то јест да се галаксије удаљавају једна од друге, али његово писање првобитно није имало већи одјек, а слично је било и са тврдњом Жоржа Е. Леметра објављеном неколико година после да је свемир који се брзо шири могао започети као једна тачка, „први атом”, али када је такву замисао свемира подржао Алберт Ајнштајн и други истраживачи су је прихватили. Најважнији резултат физичке космологије, сазнање да се свемир шири, изведен је из посматрања црвеног помака уобличеног у Хаблов закон. Екстраполацијом тог ширења по времену, назад у прошлост, достиже се гравитациони сингуларитет, прилично апстрактан математички концепт, који можда одговара, а можда и не одговара стварности. Из тога је израсла теорија Великог праска, која је данас преовлађујући модел свемира. Старост свемира, рачунајући од Великог праска, према садашњим подацима које је прикупила -{WMAP}- сонда агенције НАСА (, Вилкинсонова сонда микроталасне анизотропије) процењује се на око 13,7 милијарди (13,7 × 109) година, са границом грешке од око 1% (± 200 милиона година). Друге методе процене старости дају различите вредности за старост свемира које крећу од 11 милијарди до 20 милијарди година. Већина оцена груписана је у опсегу 13-15 милијарди година. Фундаментални аспект Великог праска може се данас видети у опсервацији која се заснива на чињеници да што су галаксије даље од нас то брже од нас одмичу. Такође се може уочити при космичком микроталасном позадинском зрачењу које је много слабије зрачење од оног скорије насталог након Великог праска. Ово позадинско зрачење је значајно униформно у свим правцима, које су космолози покушавали да објасне почетним периодом брзе инфлације (ширења) уз Велики прасак. Структура васионе Свемир се грубо речено састоји од звезданих система (збир милиона звезда), празног простора, и међузвездане масе. Звездани системи су организовани у звездане популације, звездане асоцијације и звездана јата и суперјата. Галаксије су основни елементи васионе. За све васионске објекте типично је да су растојања између њих знатно већа од димензија самих објеката. У случају галаксија то изгледа отприлике овако: ако замислимо да је просечна галаксија величине новчића од једног динара (стварне димензије су им реда 1.018 -{km}-), средње растојање између галаксија износи око један метар. Међугалактички простор испуњен је практично само зрачењима чији су извор углавном звезде у галаксијама, као и одређеном количином веома разређеног међугалактичког гаса. Галаксије нису равномерно распоређене у простору. Оне се групишу у јата галаксија - системе који могу да садрже од неколико десетина до неколико хиљада чланова. Тек су оваква јата галаксија статистички равномерно распоређена у простору. Основне особине васионе јесу њена хомогеност и изотропност. Ако посматрамо разне области васионе увек исте велике запремине, у свакој од њих ћемо, у просеку наћи исти број галаксија. У томе се састоји хомогеност васионе. Ако пак из било које тачке у васиони вршимо посматрање у различитим правцима у сваком правцу ћемо, у просеку, срести исти број галаксија, у томе се састоји изотропност васионе. Другим речима у васиони не постоји ни једно место и ни један правац који би се по ма чему разликовао од осталих: свако се место равномерно може сматрати центром васионе или што је исто центар васионе не постоји. Нашем посматрању доступан је само одређени део васионе, тај део васионе називамо мета галаксија. Васиона за нас, дакле није бесконачна. За посматраче на земљи постоји дефинисан својеврсни хоризонт васионе који је од нас подједнако удаљен у свим правцима. Можемо се донекле слободно изразити и рећи да је васиона састављена од бесконачно много метагалаксија које се преклапају и у просеку не разликују једна од друге. По данас усвојеној интерпретацији постојање ове границе васионе последица је њеног ширења, проучавањем спектра светлости са удаљених галаксија показало је да су у њима спектралне линије померене, ка већим таласним дужинама и то тим више што је галаксија удаљенија од нас. Ова појава је названа црвени помак, а најдоследније се може објаснити Доплеровим ефектом. На основу овога формулисан је Хаблов закон, који каже да је брзина којом се дата галаксија удаљава од нас сразмерна њеној тренутној удаљености. Два пута даља галаксија удаљава се два пута брже итд. Галаксија која се налази на хоризонту наше метагалаксије толико је далеко да се удаљава практично брзином светлости, па је њена светлост толико помакнута ка великим таласним дужинама односно малим учесталостима да се више не може осматрати. То је порекло хоризонта васионе. Васиона која се шири је у одређеном тренутку своје прошлости то ширење морала и да почне и то из стања у којем је густина материје била изузетно велика. У почетном тренутку ове фазе ширења морао је да се одигра неки процес који је материји саопштио почетне нивое које и данас опажамо. Тај процес називамо Велики прасак. Једначине кретања говоре да се велика експлозија одиграла пре око 13 × 109 (13.000.000.000 година). Још једна важна особина васионе јесте и њен елементарни састав. Огроман експериментални материјал сведочи да масу васионе чини око 70% водоника, око 29% хелијума и само око 1% свих осталих тежих елемената заједно. Напоменимо још да коначност брзине светлости и свих узајамних деловања има и следећу неизбежну последицу. Гледајући удаљене области васионе ми гледамо у њену прошлост. Величина Свемира и опсервабилни Свемир Постоји неспоразум у погледу чињенице да ли је Свемир коначан или бесконачан према просторној величини или запремини. Ипак опсервабилни Свемир којег сачињавају све локације које имају утицаја на нас откако је Великом праску придружена брзина светлости је поуздано коначан. Руб космичког светлосног хоризонта је удаљеност од 13,7 милијарди светлосних година. Садашња удаљеност до руба опсервабилног Свемира је већа, откако се Свемир шири; а процењује се на око 78 милијарди светлосних година. Ово би сачињавало садашњу запремину познатог Свемира, а која је једнака 1,9 × 1033 кубних светлосних година (под претпоставком да је овај регион савршено сферичан). Опсервабилни Свемир садржи око 7 × 1022 звезда, организованих у око 1010 галаксија, које саме чине галактичке кластере и суперкластере. Број галаксија може бити чак и већи, што се заснива на Хаблеовом дубоком пољу опсервираним космичким телескопом Хабл. Ми живимо у центру Свемира којег опсервирамо, према привидној противречности Коперниковог закона који каже да је Свемир мање или више униформан и да нема приметног центра. Ово је једноставно јер се светлост не креће бесконачно брзо и што опсервирамо само прошлост. Што гледамо даље и даље, видимо ствари из све ближих временских епоха док се не приближимо граничном нултом времену модела Великог праска. А пошто се свјетлост креће истом брзином у свим правцима према нама, ми живимо у центру нашег опсервабилног Свемира. Облик Свемира Важно отворено питање у космологији је облик Свемира. Као прво, не зна се поуздано да ли је Свемир раван, односно да ли правила Еуклидове геометрије важе уопће. Данас многи космолози сматрају да је опсервабилни Свемир (привидно) раван, с локалним наборима где масивни објекти ремете просторно-временски континуум, као што је језеро (привидно) равно. Ово мишљење је добило на снази најновијим подацима Вилкинсонове микроталасне анизотропнe сонде (-{WMAP}-), посматрајући „акустичне осцилације“ при температурним колебањима космичког позадинског зрачења. Као друго, не зна се поуздано ни да ли је многоструко повезан. Свемир нема просторну границу према стандардном моделу Великог праска, али ипак може бити просторно коначан. Ово се може схватити ако користимо дводимензионалну аналогију: сфера нема руба, али поред тога има коначну површину (). То је дводимензионална површина с константном кривином у трећој димензији. Тродимензионални еквивалент је неповезани „сферни простор“ који је открио Бернхард Риман и који има коначну запремину (). Уз то су све три димензије константно закривљене у четвртој. (Друге могућности укључују сличну „елиптичну површину“ и „цилиндричну површину“, где су, у конфликту с обичном геометријом, два краја цилиндра међусобно повезана, али без савијања цилиндра. Ови су такође дводимензионални простори с коначним површинама, постоје и безбројне друге. Ипак, сфера има једину и можда естетичнију задовољавајућу особину да су све тачке на њој геометријски сличне). Ако је Свемир заиста неповезан а просторно коначан, као што је описано, онда би путовање по „правој“ линији у било ком правцу теоретски узроковало повратак у почетну тачку након путовања до удаљености еквивалентној „периферији“ Свемира (што је немогуће према нашем садашњем схватању Свемира, док је његова величина много већа од величине опсервабилног Свемира). Стриктно говорећи, требало би звезде и галаксије назвати „сликама“ звезда и галаксија, док је могуће да је Свемир вишеструко повезан и довољно мали (и подесно, можда, комплексног облика) који можемо видети једанпут или неколико пута иза њега у разним и можда свим правцима. (Замислите кућу од огледала). Ако би то било тако, стварни број физички удаљених звијезда и галаксија би био мањи него што је данас прорачунато. Мада ни ова могућност није искључена, резултати најновијег истраживања космичког микроталасног зрачења (КМЗ) чине је веома неизвесном. Судбина Свемира Александар Александрович Фридман (1888—1925) описао је 1922. године две могућности шта ће се догодити са свемир који се шири. Према првој могућност свемир ће се шири и разређивати до одређене границе, а тада ће преовладати гравитација и он ће почети да се скупља, самоурушава. Према тој замисли галаксије ће се сабијати а и звезде у њима. Материја ће постајати све сабијенија, а гравитација и температура у сабијеном свемиру стално ће расти. У једном тренутку може се скупљати до исте величине из које је почео настанак свемира. Тако се могу успоставити кружна понављања пулсирајућих свемира и може их постојати бесконачан број, или скоро бесконачан. Према другој Фридмановој замисли свемир неће имати довољно гравитације да заустави ширење и ширити све више, постајаће празнији и хладнији, а простора у свемиру ће бити све више. На крају све што постоји биће толико удаљено да ће простор-време постати скоро потпуна празнина. Значи свемир се може ширити се до нестанка. Зависно од средње густине материје и енергије у Свемиру, он ће се наставити ширити заувек или ће се гравитационо успорити и евентуално сабити у „великом колапсу“. Генерално докази предвиђају да не само да нема довољно масе или енергије да узрокује поновно сажимање (реколапс), него се чини да се то ширење Свемира убрзава и да ће се ширити целу вечност (в. убрзавајући Свемир или детаљније за коначна судбина универзума). Мултиверзум Постоји неколико спекулација о томе да вишеструки свемири егзистирају на високом нивоу мултиверзума (познатог и као мегаверзум) и да је наш Свемир само један од њих. (Има галаксија иза нашег опсервабилног Свемира, али то не значи да би могле бити део неког другог свемира. Ако је наведени навод тачан, можда се наш Свемир шири до у бесконачност.) На пример, материја која пада у црну рупу у нашем Свемиру би могла да се појави као „Велики прасак“ у другом свемиру. Ненаучне теорије Јудео-хришћанско веровање Потом рече Бог: нека буду видела на своду небеском, да деле дан и ноћ, да буду знаци временима и данима и годинама; И нека светле на своду небеском, да обасјавају земљу. И би тако. И створи Бог два видела велика: видело веће да управља даном, и видело мање да управља ноћу и звезде. И постави их Бог на своду небеском да обасјавају земљу. И да управљају даном и ноћу, и да деле светлост од таме. И виде Бог да је добро. И би вече и би јутро, дан четврти. (1 Мојсије 1. 14-19). Овако се у првој књизи Мојсијевој описује стварање небеских тела и њихов утицај на Земљу. Ово веровање је распрострањено међу верницима јудео-хришћанским и свима онима који верују библијским изворима. Филозофија За Плотина, свемир је јединствено биће којим влада симпатија (симпатхеиа), саосећај који међусобно прожима и повезује све. То значи да се свако деловање, ма где било, осећа и преноси и на друге делове свемира. Види још Космос Мултиверзум Антиматерија Референце Литература Додатна литература Спољашње везе Наука 50: Космос (РТС Образовно-научни програм - Званични канал) Astronomski magazin Osnove astronomije Astronomija NET Zika.rs — Svemir — портал за иновације и футуристику, вести из области астрономије и истраживања свемира Supergenije.rs — Svemir -{Amazing Space}- -{Astronomy Picture of the Day}- -{Dark Matter, Cosmology, and Large-Scale Structure of the Universe}- -{Farlexova Enciklopedija-poglavlje Svemir}- -{Sedam Kosmosa }- -{The estimated size of the universe}- -{Cosmology FAQ}- -{The Dark Side and the Bright Side of the Universe Princeton University, Shirley Ho}- -{Multiple Big Bangs}- -{Discovery Channel, Stephen Hawking's Universe}- -{The Known Universe by the American Museum of Natural History}- -{Understand The Size Of The Universe – by Powers of Ten}- -{A Flight Through the Universe – BerkeleyLab}- -{3D Universe Hayden Planetarium}- -{Browser visualization of nearby stars (Chrome browser)}- Црквенословенски изрази


Матрас Kondor (Кондор) K-105 120 х 200 купить в Минске Матрас Kondor K-105 120 х 200код 36.348 МатрасVegas Smart Spark 120х190код 85.959199,00руб.В корзинуМатрасVegas Smart Spark 120х200код 85.961199,00руб.В корзинуМатрасБарро Элит 529 120х186код 432.084357,72руб.В корзинуМатрасEOS Премьер 19 "Геркулес" 120x195 джерсикод 423.2172 210,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Прада Ч-19 120x186код 417.332247,00руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 615HR 120x200код 432.386440,52руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 618HR 120х186код 432.393547,80руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон Ч-19 120x190код 417.200193,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Прада Ч-19 120x190код 417.333247,00руб.В корзинуМатрасEOS Премьер 4/5а "Люкс прима" 120x190 джерсикод 423.277662,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Прада Ч-19 120x195код 417.334247,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон Ч-19 120x195код 417.201193,00руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 615HR 120x186код 432.365440,52руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Медика-1 Ч-77 120x195код 424.062816,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Прада Ч-19 120x200код 417.335247,00руб.В корзинуМатрасVegas Smart Spark 120х195код 85.960199,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон Ч-19 120x200код 417.202193,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Медика-1 Ч-77 120x200код 424.063816,00руб.В корзинуМатрасEOS Премьер 4/5 "Мультилюкс Прима" 120x190 джерсикод 423.242895,00руб.В корзинуМатрасEOS Премьер 11 "Триумф" 120x195 джерсикод 423.133887,00руб.В корзинуМатрасEOS Элит 18 "Виктория" 120x190 джерсикод 421.931914,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон-2 Ч-19 120x186код 417.253218,00руб.В корзинуМатрасEOS Элит 18 "Виктория" 120x195 джерсикод 421.932914,00руб.В корзинуМатрасEOS Элит 7 "Премьер" 120x180 джерсикод 422.350662,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон-2 Ч-19 120x190код 417.254218,00руб.В корзинуМатрасБарро Элит 503 120х200код 431.964258,36руб.В корзинуМатрасБарро Элит 503 120х190код 431.950258,36руб.В корзинуМатрасБарро Элит 573 120х186код 432.196208,37руб.В корзинуМатрасEOS Аспект 23 "Орион" 120x195 джерсикод 423.470374,00руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон-2 Ч-19 120x195код 417.255218,00руб.В корзинуМатрасБарро Элит 573 120х190код 432.203208,37руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон-2 Ч-19 120x200код 417.269218,00руб.В корзинуМатрасБарро Элит 503 120х195код 431.957258,36руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 618HR 120х200код 432.791547,80руб.В корзинуМатрасБарро Элит 573 120х195код 432.210208,37руб.В корзинуМатрасБарро Элит 573 120х200код 432.217208,37руб.В корзинуМатрасБарро Элит 571 120х186код 432.140189,96руб.В корзинуМатрасБарро Элит 591 Тандем 120x186код 432.831496,51руб.В корзинуМатрасБарро Элит 571 120х190код 432.147189,96руб.В корзинуМатрасБарро Элит 507 120х186код 432.026345,05руб.В корзинуМатрасБарро Элит 529 120х200код 432.105357,72руб.В корзинуМатрасБарро Элит 591 Тандем 120x190код 432.839496,51руб.В корзинуМатрасБарро Элит 571 120х195код 432.154189,96руб.В корзинуМатрасБарро Элит 506 120х186код 431.999307,24руб.В корзинуМатрасБарро Элит 507 120х190код 432.033345,05руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 618HR 120х195код 432.407547,80руб.В корзинуМатрасБарро Элит 529 120х195код 432.098357,72руб.В корзинуМатрасБарро Элит 591 Тандем 120x195код 432.847496,51руб.В корзинуМатрасБарро Элит 571 120х200код 432.161189,96руб.В корзинуМатрасБарро Элит 506 120х190код 432.005307,24руб.В корзинуМатрасБарро Элит 507 120х195код 432.040345,05руб.В корзинуМатрасБарро Сыр 618HR 120х190код 432.400547,80руб.В корзинуМатрасБарро Элит 591 Тандем 120x200код 432.855496,51руб.В корзинуМатрасБарро Элит 506 120х195код 432.012307,24руб.В корзинуМатрасБарро Элит 503 120х186код 431.943258,36руб.В корзинуМатрасБарро Элит 507 120х200код 432.047345,05руб.В корзинуМатрасБарро Элит 529 120х190код 432.091357,72руб.В корзинуМатрасБарро Элит 506 120х200код 432.019307,24руб.В корзинуМатрасБелабеддинг Плутон Ч-19 120x186код 417.199193,00руб.В корзину


source: wikipedia

text: Атински војсковођа и државник, живео је око 480. п. н. е Аутор „Милетских прича“, живео је око 100. године. Грчки ритор, апологета и исповедник хришћанства. Живео у II веку. de:Aristeides es:Arístides (nombre)


source: fineweb

text: Репрезентација Србије у хокеју на леду учествује на Светском првенству Друге дивизије, групе „А“. Такмичење се одржава у Рејкјавику – Исланд, а интересантан је податак да се међу одабраним српским оклопницима налази и један члан Хокејашког клуба Црвена звезда. Добро се зна да је црвено-бела школа хокеја добро позната и ван Србије, зна се да млађе категорије нашег клуба освајају највише пласмане на међународним турнирима, али ретко ко је могао да помисли да наш клуб има и једног сениорског репрезентативца. Част ХК Црвена звезда брани Никола Бибић који се изборио за репрезентативни позив и нашао међу 22 одабрана. Наша репрезентација ће за противнике имати хокејаше Естоније, Исланда, Шпаније, Хрватске и Новог Зеланда. Само победник турнира избориће пласман у Прву дивизију, група „Б“.


text: Здухаћ Здухаћ, вједогоња, вјетровњак, облачар, градобранитељ, виловити, змајевити или аловити био је у српском народном предању човјек са специјалном способношћу да заштити своје имање, село или крај од временских непогода, као што су олуја, град и обилне кише. Његово дјеловање састојало се у сукобљавању са демонима за које се вјеровало да доносе стихију, или у употреби посебних магијских обреда. Демонским доносиоцима непогоде сматрани су ђаволи, але, аждаје, орлови, црне птице, душе утопљеника и објешењака и др. То су могли бити и сами заштитници од невремена који су имали моћ да управљају кретањем олујних и градоносних облака: одводећи их од својих њива, могли су да их наведу над туђе. Са доносиоцима непогоде сукобљавали су се људи са урођеном способношћу да им у сну душа напусти тијело, након чега се узносила ка облацима да у борби порази демоне и одагна невријеме. Душа би се затим враћала у тијело, а човјек би се будио знојав и уморан. Често је било вјеровање да се овакви људи рађају у кошуљици.[a] Такви су били здухаћи или стухе У Црној Гори, источној Херцеговини, дијелу Босне и Санџаку, вједогоње у дијелу Црне Горе, те змајевити и аловити људи у источној, средишњој, јужној Србији и Банату. Најчешће су се борили заједно здухаћи једног подручја против туђих здухаћа који су наводили олујне и градоносне облаке над њихову територију. Пораз у овој борби значио је губитак пољске и сточне плодности свог краја, уз истовремено преношење те плодности на подручје побједничких здухаћа. Здухаћи су могли бити и неке домаће животиње. Вједогоње су се за вјетровитих дана тукле по планинама ишчупаним дрвећем, па они који надвладају преотму берићет поражених. Змајевити и аловити борили су се за своје село против ала, демона који су предводили облаке изнад њива да би уништили усјеве. Змајевитим људима приписиване су особине змајева, митских бића која су сматрана за неумољиве борце против ала; постојало је и вјеровање да се они рађају из везе жене и змаја. Вјетровњаци, познати у неким дијелова западне Србије, духом су се сукобљавали са црном птицом која је доводила стихију над поља њиховог села. У неким се подручјима, пак, вјеровало да заштитници од непогоде тијелом узлијећу ка тмурном небу, без напуштања душе. То је био случај са виловитим људима у Драгачеву и неким аловитима у Банату. Након боја са демонима враћали би се кући уморни, изгребани и изубијани. Облачари из Сремa нису имали моћ летења, већ су трчећи по угроженом пољу водили борбу против аждаје, која је летећи у тмурним облацима бљувала град по усјевима. Градобранитељи из Поцерине нису се упуштали у овакве битке, него су свој крај штитили посебном магијом и обредним текстовима које су научили од неког старијег браниоца. Њихово дјеловање било је усмјерено како на разбијање градоносног облака, тако и на одвраћање утопљеника, објешењака и ђавола који су га доводили над усјеве. Тврдило се и за одређене жене да својим бајањем могу обезбиједити своје село од разорне стихије. Сви ови заштитници су иначе били обични људи који су нормално живјели и радили у својој средини као и други, док не наиђе невријеме. Садржај Доносиоци непогоде[уреди] Временске непогоде као што су олуја, град и обилне кише могле су за кратко вријеме да опустоше њиве, поља, воћњаке, винограде, те да доведу у питање материјалну основу људске егзистенције. Вјеровало се да их изазивају натприродне силе, које су представљане на различите начине. Бог пушта непогоду на људе одређеног подручја да би их казнио због њихових гријеха. Анђели и неки свеци такође кажњавају на овај начин, али и ђаво је означаван доносиоцем невремена.[1] Истакнути предводник олујних и градоносних облака у средишњој, источној, јужној Србији и Банату био је демон ала (звана и хала),[2] док се у Срему вјеровало да аждаје, летећи кроз густе и страшне облаке, бљују град.[3] Предводници облака замишљани су такође у облику орлова и црних птица.[4] Улога доносиоца непогоде давана је душама утопљеника, објешењака, погинулих од грома, и уопште жртава несретног случаја или убиства.[3] Живи људи као што су попови, вјештице и они који су овладали одређеним магијским вјештинама могли су навести невријеме над подручје којем су жељели нанијети штету.[1] У Буковици и Лици су сматрали да зли људи послије смрти, па и за живота, иду пред градом и наводе га на које год хоће поље.[5] Народ је упућивао молитве Богу и свецима да их заштите од ових пошасти, али је прибјегавао и магијским поступцима. Био је врло распрострањен поступак „расијецања“ облака и града сјекиром, косом, српом, мотиком или ножем. Кад би примијетили приближавање градоносног облака, сељаци би изашли на двориште машући у његовом смјеру неким од ових алата, или би их поставили оштрицом према облаку, а забиљежено је и бацање сјекире или чекића у том смјеру. Неки су тјерали град пуцањем из прангија и пушака. Такође су покушавали да умилостиве доносиоца непогоде, што се огледа у обичају изношења трпезе са хљебом и сољу на двориште приликом појаве пријетећих облака. У другим поступцима људи су користили објекте који су претходно коришћени у календарским и породичним светковинама и обредима, уздајући се у заштитно дјеловање сакралне силе којом су због тога прожети. Неке од поступака обављале су само жене или само мушкарци, а друге жене и мушкарци заједно. Род извршитеља поступка могао је зависити од употребљеног предмета (нпр. коса се сматрала мушким, а срп женским оруђем), док је у неким случајевима род био небитан.[3] Већина ових радњи била је попраћена изговарањем обредних текстова, који имају посебну семантику, симболику и структуру. У њима су се сељаци обраћали облаку, граду, чуду, нечастивој сили, али, утопљеницима и објешењацима (најчешће поименично зазивајући неког таквог из свог краја), светом Јовану, светом Сави, Јеремији, Герману и др. Настојали су да одврате страшног предводника облака од својих поља, плашећи га нечим још страшнијим што се наводно налази у њиховом селу; напримјер: „Назад, назад, ало! 'Вамо је већа ала, чувај се!“ или „Еј, не иди, чудо, на чудо! Имамо чудо големо: овамо је родила ђевојка ђевојку, ђевојку од девет година! Не иди, чудо, на чудо: имамо чудо големо!“ Често је била присутна представа о градоносним облацима као о говедима, обично бијелим: „О Сава и Невена! Вратите та бела говеда! Овамо им нема паше. Имамо само пепела да им очи истерамо!“ При томе су у вјетар просипали пепео од жара на коме се за Божић пекла чесница. (Сава и Невена су били момак и дјевојка који су се због несретне љубави утопили у Морави.) Као предводници облака–говеда јављају се такође свети Јован и свети Сава: „Свети Саво, своја говеда врати из нашег села!“[3] Заштитници од непогоде[уреди] Код Срба је било раширено вјеровање да постоје нарочити људи који су у стању да заштите своје имање, село или крај од деструктивног дејства стихије.[4] Појединци, већином одрасли мушкарци, били су познати и признати у својој околини као такви.[3] Њихове особине и начин дјеловања разликовали су се од подручја до подручја. Здухаћ (стуха) и вједогоња[уреди] У Црној Гори, источној Херцеговини, дијелу Босне и Санџаку, човјек чији дух штити свој крај од непогоде називан је здухаћ и стуха, уз више мјесних варијанти тих имена: са гласом х или без њега, са в умјесто х, са крајњим ћ или без њега, са ч умјесто ћ и др.[6] Ове именице вјероватно су изведене од словенског коријена дух, уз могући утицај грчке ријечи стихио (στοιχείο), која значи „дух“. Та ријеч потиче од старогрчког стоихеон (στοιχεῖον), чиме су означавана четири основна елемента природе — ваздух, вода, ватра и земља. У грчком народном предању, стихио је дух–заштитник села или области који се у ваздуху бори за добробит свог краја против духова из других подручја.[7][8] Израз стихио могао је утицати и посредно, преко грчке посуђенице у неком предсловенском балканском језику. Албанска ријеч stuhi значи „олуја“, а тако се звао и женски демон олује.[6] Негдје се вјеровало да се здухаћи рађају у црвеној, негдје у бијелој кошуљици,[6] а додатни услов могао је бити да се то деси у извјесни петак и одређени час.[9] Да би се натприродна моћ оваквог дјетета сачувала, кошуљица се морала осушити и брижљиво чувати, да би му била предата кад одрасте. Он би је отада увијек држао уз себе ради заштите, нарочито кад се бори као здухаћ, при чему је стално морала бити скривена од погледа.[6] Дјеца и жене могли су бити здухаћи, али то су најчешће били одрасли мушкарци. По спољашњем изгледу углавном се нису разликовали од обичних људи, иако су се по неким особинама издвајали од њих. Имали су изузетно тврд сан, из којег их је било веома тешко пробудити. Били су сањиви, сјетни, замишљени и озбиљни, али такође натпросјечно јаки, сналажљиви, издржљиви у невољама и тешкоћама. Придаван им је јуначки карактер; вољели су свој крај, штитили га и борили се за њега. Доживљавани су као благодат и срећа свог краја и дома.[6] Убрајани су међу људе блиске анђелима и свецима, са којима су се често састајали;[8] неријетко су сматрани за пророке. У Семберији се вјеровало да здухаћи знају гатати гледајући у плећку и да могу разговарати са стоком. Паштровићи су сматрали да они чују све што се дешава у свијету. Ако би неко стао здухаћу на ногу, чуо би исто што и он. По вјеровању Куча, здухаћи се одликују по томе што могу далеко да скоче.[10] За неке историјске личности вјеровало се да су били здухаћи, између осталих за Марка Миљанова и Петра I Петровића.[6] Један од најчувенијих здухаћа био је травар и видовњак Мато Глушац (1774–1870) из Корита код Билеће у источној Херцеговини.[9] Помињало се да неко и примјеном одређених магијских радњи може постати здухаћ, иако се генерално вјеровало да је то резервисано само за оне који су рођењем предодређени.[6] Ова урођена способност је била цијењена; међутим, здухаћ се могао предати у „ђавоље коло“ и употребљавати своје знање и снагу по „ђавољем напутку“. Такав здухаћ се након смрти претварао у вампира. Постоји опис начина на који је човјек спреман да служи ђаволу мога постати здухаћ: „Кад ко хоће да буде стуха, треба за четрдесет дана да се не умива ни Богу моли. Након четрдесет дана треба да отиде на какву равницу, па да окружи око себе круг и у тај круг сједне. До мало дође ђаво, па га пита хоће ли у његову војску и у какав ће облик да га претвори. Он му каже [облик] и ђаво му учини, и тако постане стуха.“[10] Сматрало се да сваки крај, племе и братство имају своје здухаће, који су се најчешће борили заједно. Били су устројени као војска, предвођени старјешином, а главни непријатељи били су им здухаћи из других подручја. Циљ борбе био је потући ове непријатељске духове и тако сачувати свој крај од олује и градоносних облака које су доносили, а затим ту стихију навести на њихово подручје.[6] Пораз у овој борби значио је губитак пољске и сточне плодности свог краја, уз истовремено преношење те плодности на подручје здухаћа који су побиједили.[9] Здухаћи су се могли удруживати на разним нивоима, више или мање локалним. Тако су Кучи вјеровали да се боре здухаћи са њихове стране планинског вијенца Комова против оних са друге стране тог вијенца.[6] Босански су се борили против херцеговачких, херцеговачки против црногорских, а црногорски удружено против прекоморских, тј. здухаћа са талијанске обале Јадрана.[8] За Мата Глушца забиљежио је 1906. године херцеговачки писац Радован Перовић, алијас Тунгуз Невесињски, по сјећању Стојана Ковачевића из Срђевића код Гацка: „И младо и старо, и сиромах и богаташ, и Срби и Турци су га уважавали и радо дочекивали. Знали су да је један од вођа добрих планинских стуха и да оним злим, приморским, неће дозволити да му у планинама преотму годину или ма какву штету учине.“[9] Перовић такође биљежи ријечи здухаћа Живка Лажетића из Добреља код Гацка: „Када ти се ми побијемо са рудинскијем (Рудине су у билећком крају) стухама, да видиш чуда и белаја! Ми вазда њих надбијемо, ако им приморске стухе не дођу у помоћ. A ако им дођу, ми побјегнемо у највише планине — само да их одмамимо да нам не чине зло по пољима!“[11] Здухаћи су се тукли углавном ноћу, нарочито између друге половине фебруара и краја марта, те од божићних поклада до Божића.[10] Водили су битке високо у ваздуху, у облацима,[8][9] или по висовима, планинама и на морској обали.[6] Њихове борбе пратили су снажни вјетрови и ковитлаци вихора. Сматрало се опасним бацати камење у вјетар, јер би се тако могло избити око здухаћу, који би убио кривца.[8] У борби су користили разноврсно оружје: комад луча[b] зашиљен на крајевима, вретено,[6] дреново пруће, гранчице, сламчице, иверје, перушке, борове шишарке, стогове сијена,[8] водене капи, буково лишће.[9] Други су се тукли огромним камењем или великим дрвећем, буквама, јелама, брестовима и храстовима, које су чупали једном руком скупа са корјењем. За најснажније здухаћко оружје сматрао се комад луча нагорио на оба краја или било какав опаљен комад дрвета.[6] Сваки здухаћ носио је у борбу кабао, варићак и метлу са гумна,[c] са циљем да своје судове напуни берићетом туђег подручја након побједе над тамошњим здухаћима.[6][9] У варићак је метлом згртао пољску плодост, а у кабао претакао млијечни принос покореног краја. Отимање ових реквизита од непријатељског здухаћа сматрано је за велики успјех у борби.[4] Вјеровало се да здухаћи могу бити и неке животиње, као што су овчарски пас, во, крава, ован предводник, коњ и јарац. Они су ступали у бој углавном ради одбране свог стада, а од исхода њихових сукоба зависила је само сточна плодност.[6] Такве животиње су чували и пазили; нипошто их не би продавали. Коња или овна здухаћа у Приморју су звали виленик или вилач. У ужичком крају се вјеровало да градоносне и олујне облаке предводе здухаћи који лете над њима у облику огромних птица. За њихове противнике у селу сматрани су врани во и трогодишњи пијевац — нарочито овај други, због чега га нису клали већ су га чували као кућног заштитника. Представа о враном волу као браниоцу од града стоји насупрот горе поменутој представи о бијелим говедима као градоносним облацима.[3] По једном опису из источне Херцеговине, душа здухаћа могла је преузети облик орла или птице бијелих крила, жутих ногу и црвеног кљуна. Гласање те птице личило је на звиждук чобана када прикупља стоку.[9] По планинским врлетима могли су се борити у облику бикова.[10] Када му се душа врати у тијело послије напорне борбе, здухаћ је обично био слаб и исцрпљен, често дуже времена болујући од умора док се сасвим не опорави. У овим биткама могло је бити жртава, те се вјеровало да здухаћ који буде „рањен“ или „погине“ неће дуго живјети након што се духом врати у тијело. За човјека који умре напречац претпостављало се да је био здухаћ.[6] Павле Ровински (рус. Павел Аполлонович Ровинский), руски филолог, етнограф и путник, забиљежио је у другој половини 19. вијека сљедећу причу коју је чуо код Цеклињана, племена на југу Црне Горе:[10] |„||Био један Цеклињанин здухач, па га побиједили други здухачи, те је морао да умре и ето умире. Доносе му разне понуде, но он не узима ништа зато што је све узалудно. Најзад, он истјера све из куће, осим једног брата, познатог јунака; и од врата све отјераше, да не би прислушкивали. Послије тога самртник каже брату: „Ја ћу сигурно умријети, ако се не замијеним; а ти то можеш учинити и спасити ме, ако будеш имао довољно снаге.“ Наравно, брат то обећа; онда болесник настави: „Мораћеш ноћас отићи на ту и ту планину, три-четири сата одавде, а пут води готово непрекидно кроз густу шуму. Доћи ћеш под једну скалу [литицу] и ту се заустави, а спопашће те велики страх. Да би се храбрио узми своје двије леденице [кубуре] и нож сребрних корица.“ — Узећу и пушку — додаје брат. А болесник наставља: „Можеш узети и њу, али само да те храбри, вајде од ње нећеш имати никакве, али нож мораш обавезно имати са собом.“ — Могу поћи и без икаквог оружја, с бритвом, ако се иде на једног, а с оружјем чак и на стотину — опет га прекида брат. Онда болесник наставља: „Не јуначи се много, али нож обавезно узми. Кад дођеш под скалу небо ће бити ведро, свијетло, а у ваздуху тишина; затим ћеш примијетити од Румије један прам облака и дунуће вјетар. Прам ће се претворити у огроман олујни облак који ће покрити цијело небо и настаће мрак какав никад ниси видио; дунуће вјетар, фијукаће, хучати и пиштати, што ти такође никад ниси чуо; коса ће ти се дићи на глави да ће се и капа подићи; бојим се да од страха не полудиш. А ако издржиш, угледаћеш како из олујног облака падају на земљу три бика: плавоња, шароња и галоња.[d] Друга два почеће да бију првог, који је најслабији зато што је већ рањен. Побрини се да ножем посијечеш ону двојицу, али припази да не закачиш плавоњу; од тога бих умро, као и ако би га она двојица надјачала.“ Саслушавши све то, брат узме двије леденице, доспе праха, подоштри кремење, припреми их тако да би и на рођеног оца скресале; тури их за појас, између њих нож и поврх свега заметну пушку преко рамена. Упути се. Иде он тамном шумом; дође под скалу; мјесец и звијезде свијетле, па је као дан; уоколо тишина, угодно; сјео он и запалио лулу. Не прође много времена кад ли се показа прам облака од Румије; затутња, захуча и све се зби као што је болесник рекао. Коса му се дигла да је три пута набијао капу на главу. Најзад, из олујног облака падају три вола и почињу борбу; све као што је речено. Онда он удари ножем шароњу у врат, овај се заљуља и паде; плавоња се охрабри. Затим удари галоњу и овај се свали; плавоња их само докрајчује роговима. Не задовољи се он тиме но их, бојећи се да и ако су оборени поново не устану, сијече ножем све док је у њима било даха. Олујног облака наједном неста; с њиме и плавоња исчезну. Опет свијетле мјесец и звијезде; опет тишина и благодат. Иде он кући као на крилима, стиже и затече брата како сједи поред огњишта и додаје дрва на ватру, здрав као да није ни био болестан. |”| —Са руског превео Радоман Кордић У Боки которској, Грбљу и дијеловима бивше Катунске нахије у старој Црној Гори, човјек који је дјеловао као здухаћ називао се вједогоња или једогоња; за њега су такође говорили да је вједит, сјеновит, „у сјен“, „у вјетар“. Важило је правило: ако се дијете роди у кошиљици, женско ће постати вјештица, а мушко вједогоња. То се могло спријечити на тај начин да се кошуљица пресијече на пасјем кориту и баци; дијете би у том случају израсло у обичног човјека.[12][13][14] Аналогија између вјештице и вједогоње огледа се и у сљедећим стиховима Његошевог Горског вијенца (чија се радња одвија почетком 18. вијека):[15] Бог са нама и анђели божји! А ево си удрио, владико, у некакве смућене вјетрове, ка у марчу кад удри вјештица ал' у јесен мутну вједогоња. Ове ријечи упутио је сердар Вукота владики Данилу, који је прије тога изговорио један монолог „међу свима као да је сам“, износећи продорну визију о сукобу хришћанства и ислама, о исламизацији, те о усамљеној борби малобројних Црногораца против турског поробљавања. Други и трећи стих могу се упоредити са народном изреком „у махнити лик ударити“, тј. пасти у сулуди занос. Сердар пореди владичин занос са заносом вједогоње и вјештице кад из њих изађе дух. Вјеровало се да се то најчешће дешава у марту и октобру, када се вријеме највише мути. Послије наведених сердаревих ријечи, „владика се трза као иза сна“.[15] Док се за вјештице тврдило да наносе зло првенствено својим ближњима,[16] вједогоње су штетиле само туђим крајевима, а своме су били на корист. Након што у сну изађу из тијела, ови духови су по планинама изваљивали дрвеће којим су се међусобно тукли, па они који надвладају пренесу на своје подручје берићет са подручја поражених. Тако су се напримјер бокељске вједогоње бориле против „неаполитанских“.[13] За главне међу њима сматрани су они који су длакави и имају реп, као и међу вјештицама.[10] По запису Вука Караџића, „кад умре човјек за којега се мисли да је једогоња, ударе му глогово трње под нокте и ножем црнијех кора испресијецају жиле испод кољена, да не би могао излазити из гроба (као вампир)“.[13] Свети Петар Цетињски проповиједао је у народу против сујевјерја; оштро се супротстављао проказивању и прогањању жена као вјештица. Поводом једног таквог инцидента који се десио у Црмници августа 1830, написао је посланицу у којој, између осталог, стоји и ово: „Ја сам по свијету у нека мјеста ходио и неколико књигах читао и нигђе не нађох, нити ми ко каза, да има вјештицах и вједогоњах, нако међу слијепим и жалостним Српским народом, а зашто него зато што је слијеп и зашто више лажи вјерује, него ли Јевангелије Христово и Христове науке и заповједи.“[17] Вјетровњак и виловити[уреди] Људи чији дух штити свој крај од непогоде звани су у једном дијелу западне Србије вјетровњацима. За неког чобанина Живка из села Шљивовице на Златибору вјеровало се да је био вјетровњак. Пред олују он би запао у дубоки сан и духом одлазио да се бори са „црном птицом“ која предводи облаке. Кад би се након битке вратио у тијело, морао се извјесно вријеме одмарати док не поврати снагу. Ником није причао шта се са њим дешавало док је био у бесвјесном стању. Када би неко Живка грдио, називао би га „здуваћ“, што је у овим крајевима био погрдан израз. За вјетровњаке се такође причало да могу довести непогоду над имање човјека са којим су у свађи.[4] У Драгачеву се приповиједало о виловитим људима, који су при појави градоносних облака ишчезавали, да би се послије неког времена појавили окрвављени и издерани. Упитани гдје су били, једино би одговорили да су се ишли борити против оних који су доводили град над њихово село, не дајући никакве подробније информације о томе.[3] Змајевити и аловити[уреди] У источној, средишњој, јужној Србији и Банату, људи–борци против непогоде називани су змајевити или (х)аловити људи.[2][4] У наведеним подручјима уже Србије приписиване су им особине змаја, који је замишљан као летећа огњена сила, духовно биће благонаклоно према људима. Он је имао своју територију, на којој је боравио крај шумских вода или у шупљој букви у планини.[18] Постоји велики број топонима са основом змај, напримјер Змајевац, који се најчешће односи на извор или врело.[14] Змај се бринуо да његов крај добије потребну количину кише у право вријеме, ради доброг напретка усјева. Његов заклети непријатељ био је демон (х)ала, чији је главни посао био да навлачи олујне и градоносне облаке изнад њива да би уништила усјеве. Када би примијетио да се ала приближава, змај би узлетио у облаке да би се борио против ње и отјерао је са свог подручја, спасавајући тако усјеве.[18] Слично је дјеловао змајевити или аловити човјек: чим би опазио да ће бити невремена, за које је знао да га доноси ала, оставио би све своје послове и узлетио у облаке да се бори са њом. Чинио је то тако што би запао у дубоки сан или обамрло стање на мјесту гдје се тог тренутка затекао, или повукавши се претходно негдје на страну, након чега би му из тијела изашла душа и отишла према облацима. Тврдило се да он ни не дише док му се душа, која је могла преузети облик змије или гуштера, не врати у тијело. Битка са алом могла је потрајати читав дан, па и неколико дана, за које вријеме је човјек остајао обезнањен обилно се знојећи од напора. Током ове борбе постојала је опасност да ала приђе тијелу змајевитог и науди му, што се могло спријечити на тај начин да неко маше било каквим сјечивом изнад њега, или да сјечиво буде забодено изнад његове главе док лежи.[4] Забиљежена је прича о змајевитом човјеку који је опазио алу у облацима док је косио. Косачима поред себе рекао је: „Ја одох да спавам, а ви машите косом изнад мене.“ Легао је и заспао, а онај што је махао косом изнад њега случајно га мало закачи и посијече. Кад се пробудио, пожалио се да га је ала ранила и да је изгубио много крви. Један змајевити из села Богујевца код Прокупља увијек је са собом носио комад косе или нож. Након што би опазио да се спрема непогода, легао би на земљу и забо сјечиво изнад главе, те би се винуо духом у облаке да се бори са алом. Када је отишао на одслужење војног рока, заспао је током једне грмљавине без сјечива, и тако умро.[4] Змајевити људи су се у неким крајевима називали и аловитима. Овај придјев изведен из именице „ала“ значи „који има демонске, натприродне особине“, а може се осим на људско биће примијенити на змаја, змију, коња, дрво, војску и ријеку. Кориштен је такође у крајевима који нису знали за демона алу; у Црној Гори се за здухаћа могло рећи да је аловит човјек.[19] Але су у неким подручјима могле бити и позитивни ликови. У средишњој Србији и Банату, ала је била везана за одређени крај и штитила га је од ала из других крајева.[2][4] Са овим је повезана представа да кад град или олуја униште берићет једног простора, он бива пренешен на неки други простор, по вољи демона који је донио непогоду.[1] На тај начин су се але међусобно бориле да сачувају свој крај, а да похарају градом туђи, ради преотимања његовог берићета. Ове представе о алама у великој мјери поклапају се са представама о здухаћима. У околини Крушевца, кад су на Бадње вече и о слави кадили и благосиљали, говорили су: „Сачувај Боже нашег чувара алу.“[4] Понегдје се придјев „аловит“ односио на људе чији су дух изједначавали са самом алом. Кад би наишли градоносни облаци аловит човјек би пао у занос, а из њега би изашла његова душа — ала. Она би одлетјела пред облаке и одвела их над поља туђег села. Неки човјек за кога се тврдило да је аловит описан је као необично висок, дуге браде и бркова, сув и коштуњав у лицу. За лијепог времена обављао је своје послове као и други, али чим би се наоблачило затворио би се у кући и замрачио прозоре, не излазећи док не прође невријеме. За њега се такође причало да је боловао од падавице.[20] У бољевачком крају се за епилептичаре вјеровало да су аловити, те да за вријеме епилептичког напада из њих излази дух и предводи градоносне облаке.[3] У Банату су се борци против хале називали халовитим људима. У селу Кусић код Беле Цркве халовити је био Илија Бордан, за кога су причали да има реп као у пркуљиша. Назив пркуљиш односио се на демонске људе који су ноћу узимали облик дјетета или неке животиње, и чинили зло. Кад би настала грмљавина Илијин спољни лик се мијењао — он се борио против хале. Ако је хала надјачавала, он би лежао и спавао, а ако је он њу надвладавао, облаци би се разилазили. У истом селу причало се о халовитом који је пред наилазак невремена упозоравао људе да бјеже кући, док би он узео руду од воловске запреге на леђа, па тијелом узлетио у облаке. Враћао се послије неког времена изморен, изгребан и подеране одјеће. У селу Соколовац у румунском дијелу Баната, халовитим су сматрали неког човјека са четири сисе. Кад би наступила опасност од града, он би узјахао своју кобилу и нестајао на три-четири дана; враћао се сав издеран и изубијан.[3] Змајевити, односно аловити људи рађали су се, као и здухаћи, у кошуљици, а вјеровало се да су они већ од самог рођења способни да се боре са алом. У једној причи, змајеви опколе алу, а ова им се отме и побјегне у неку воденицу. На њену несрећу, ту се затекла жена са малим дјететом које је било змајевито: оно дограби камен и уби алу.[4] По вјеровању са подручја Ниша, аловито дијете борило се у облацима са алом тако што ју је тукло гредељом од плуга, а у борби му је помагао смук. Због тога су ове змије остављали на миру кад би наишли на њих.[19] Тврдило се да змај настаје од смука који наврши одређени број година.[18] У Лесковачкој Морави се вјеровало да ће овакво дијете тек тада постати способно да се супротстави али, када три бабе за дан и ноћ испреду плетиво, исплету хаљиницу за дијете и обуку га. За то вријеме нису смјеле проговорити ни ријечи. Свети Илија такође је сматран за заштитника од ала. Јездећи по небу у својим кочијама, убијао их је муњом, а при томе га је пратило змајевито дијете.[4] Друга представа везана за змајевите људе је да се они рађају из љубавне везе жене и змаја, који је сматран за великог љубавника и заводника лијепих жена. Посјећивао их је ноћу тако што би ушао у кућу кроз димњак и претворио се у човјека. Вјеровало се да жени која проведе ноћ са змајем ниједан други мушкарац више није привлачан. Змај је, пак, могао пасти у љубавни занос због којег би заборавио да обезбиједи кишу за своје подручје. Ако су у селу закључили да је суша настала јер се змај занио њиховим женама, истјеривали би га правећи заглушујућу буку звоњењем, лупањем у канте, пиштањем у звиждаљке и сл. Једна народна пјесма говори о вези између Царице Милице и јастребачког змаја.[18] Сјеверно од планине Јастребац смјештен је град Крушевац, у коме се од 1371. налазио двор Милице и њеног мужа Цара Лазара. Сљедећи стихови описују како је змај навече посјећивао царицу:[21] Мало било за дуго не било, засија се Јастребац планина а полеће змаје од Јастрепца од Змајевца од воде студене, па се прими уз Крушево равно а долеће на бијеле куле, те он паде на меке душеке; збаци змаје рухо огњевито, па с царицом леже на јастуке. Змај је тако посјећивао Милицу годину дана, кад је Цар Лазар примијетио како му је жена сјетна и блиједа, те је замолио да му каже шта је мучи. Царица му је испричала о овим посјетама, а он ју је посавјетовао да сљедећи пут пита змаја да ли се икога боји, осим Бога. Учинивши тако, Милица је успјела навести змаја да јој повјери да се једино боји сремског деспота Вука. Лазар је послао писмо Вуку, а овај је дошао у Крушевац и убио змаја након што га је прогонио високо у облацима.[21] За људе рођене из овакве везе вјеровало се да су изузетно снажни, да их нико не може савладати, да су необично мудри, а такође да су жустри и преки. Неки славни јунаци сматрани су змајевитима, напримјер поменути деспот Вук Бранковић, познат у народу као Змај Огњени Вук, и деспот Стефан Лазаревић, син Царице Милице. По спољашњем изгледу нису се разликовали од осталих људи, осим што су имали крилца испод пазуха. Причало се да је једном змајевитом дјетету мајка одсјекла крилца мислећи да ће га тако учинити обичним дјететом; међутим, оно је умрло. Међу особинама које су змајевити насљеђивали од својих очева била је склоност да се сукобљују са алама, и способност да их поразе да би тако сачували берићет свог краја од града и олује које су але доносиле.[4][18] Облачар[уреди] У Срему се вјеровало да постоје змајеви који живе у високим планинама и лете високо на небесима, испуштајући притом мноштво искри. Испод њих у густим и страшним облацима лете зле аждаје које бљују град на усјеве. Против њих и њихових помоћника борио се облачар, који би одјурио право испод тмурних облака, чим би примијетио да се накупљају изнад сеоских поља. Ту би затим трчао лијево, десно, горе, доље, пратећи кретање аждаје, при чему је држао штап уздигнут према облаку или је размахивао рукама. Не би престао док се сасвим не измори и прокисне до голе коже. Познат је случај једног облачара из Мирковаца код Винковаца. Кад би вјетар одувао облаке без посљедица по усјеве, он се поносно враћао са поља у село дичећи се својом устрајношћу пред страшним непријатељем. А кад би град пао на усјеве, он би се правдао да је дао све од себе, али непријатељ је навалио на њега десетороструком жестином. Мирковчани су му вјеровали и жалили га онако покислог и изубијаног градом. У јесен је са таљигама и врећама ишао од домаћина до домаћина и прикупљао пшеницу за свој труд и борбу.[3] Градобранитељ[уреди] У Поцерини су заштиту свом селу пружали градобранитељи, који су тај „занат“ изучили код неког старијег градобранитеља. Њихово дјеловање састојало се у вршењу магијских обреда и изговарању обредних текстова. Градобранитељ у селу Липолист у општини Шабац био је Никола Стојковић, који се тиме бавио око 40 година, све до 1950их. Ноћ уочи сваког већег празник он је узимао земљу и остатке свијећа са гробова објешењака и утопљеника, брашно испод жрвња, воду испод воденичког кола и росу с траве „гдје су виле плесале коло“. Све би то помијешао и од те смјесе правио грудвице величине љешњака, које је од Божића до Божића сакупљао у једну торбу. У истом периоду је на сваки празник сакупљао росу у једну флашицу.[3] Кад наступи непогода, по Николином опису њега обузме велика узбуђеност, у грмљавини он чује некакву музику, сви му се мишићи напрегну, и нешто га тјера да крене. Он узима срп и косу, вратило разбоја на које су навијене нити основе коју је сновала једна од сестара близанкиња, торбу с грудвицама и флашицу с росом које је сакупио током прошле године. С тим трчи право према облаку не гледајући ни лијево ни десно, нити пазећи куда гази. Изашавши на поље, забада косу у земљу, те изговара молитву којом призива муњу и гром. Удаљивши се од косе, навијеним вратилом „раскрштава“ облаке, тј. крсти их бајући да се и они раскрсте. Трчи даље и кад се нађе директно испод градоносног облака „растреса“ га помоћу грудвица и росе, молећи објешењаке и утопљенике да падне „кишица као ова росица“. Осим тога изговарао је још разне друге молитве. За ове услуге Никола је добијао од сељака пшеницу и кукуруз. На крају је био упозорен од власти да прекине са овом дјелатношћу.[3] Градобранитељ у селу Букор био је 1950их Тривун Селенић. Кад би примијетио да ће бити града, Тривун је одлазио иза села, махао рукама према облаку и изговарао сљедеће: „Равише ђавише, нађуниши пиштоље, на срми хаљина, на врата цуру! Цопа варинова глава. Ја сам овде војвода први. Овде вам није постављено за ручак. Идите тамо на брда она. Тамо вам је постављено. Тамо и ручајте.“ По Тривуновим ријечима облаке предводе ђаволи у друштву са погибалцима, тј. душама утопљеника и објешењака. Реченицом „Ја сам овде војвода први“ хоће да каже да је он поглавар ђавола и да сви они морају њега да слушају. Тривун је признавао да је све то гријех — и то што се проглашавао ђаволским војводом, и то што је одгонио град од свог села, јер ће он пасти и причинити штету на неком другом мјесту. Миљко Ивковић из Добрића није изговарао никакве молитве. Он изађе на поље, скине капу, прекрсти се и врати капу наглаву. Ножем прекрсти градоносни облак три пута, расијецајући га на четвртине, које затим отјера од поља на четири стране. На крају забије нож ручком у земљу, оштрицом према облаку.[3] Бајалица[уреди] Поред претходно описаних заштитника од непогоде, који су били већином мушкарци, вјеровало се и за неке жене да својим бајањем могу елиминисати опасност од невремена. Тако су за Стану Томић, лекарушу из Јарменоваца код Тополе, њени сусељани тврдили да боље од свих одгони град. При појави градоносног облака, она постави софру насред куће, па на њу стави хљеб са сољу и запаљену славску свијећу. Затим излази на двориште и виче: „Ој Радомире обешењаче, води коло наоколо. Врати та бела говеда тамо, не дај им овамо. Овамо је веће чудо, девојка од седам година родила дете, у свилене га пелене повила, у свилен гајтан везала. Не дај нама на винограде, не дај нама на родне њиве.“ У вријеме кад је ово забиљежено (1956), Стана је тако већ тридесет година бранила Јарменовце, откад се тамо доселила из оближње варошице Рудник. У таковском крају су тврдили да нека села никада не бије град, зато што у сваком од њих има жена која то спречава. У ужичком крају забиљежено је вјеровање да је село обезбијеђено од града ако је у њему жена која зна да „маше и разбраја“.[3] Поређење са другим традицијама[уреди] У словеначкој и хрватској традицији такође је присутно вјеровање о људима са урођеном способношћу да им душа по потреби може да напусти тијело. Након изласка душа преузме облик бика, пса, вепра или неке друге животиње, пресреће доносиоце невремена и бори се са њима да сачува усјеве свог краја. Забиљежени су различити називи за такве људе: ведомци у толминској регији, могути у Туропољу, времењаци или вримењаци у Лици и Сињској крајини, легроманти или нагроманти у јужној Далмацији и околини Дубровника. Сличне битке водили су вишћуни у дијелу Далмације и штригуни у Истри, мушки пандани вјештице (која је искључиво штетна). Сви ови заштитници борили су се углавном између себе — нпр. времењак против времењака, вишћун против вишћуна — а онај који побиједи одвео би непогоду од свог краја над подручје пораженог. У Славонији се причало о грабанцијашима, лутајућим одрпанцима, који су способност да воде облаке стицали током живота, тако што би кад изуче „дванаест школа“ отишли на „врзино коло“.[1] Крсник, кресник или кршњак из Словеније, Истре и Кварнера, чији је дух након напуштања тијела преузимао облик животиње, борио се против опасних демона штитећи свој крај од зла уопште, укључујући и временске непогоде.[7] Сличне особине имали су benandanti из Фурланије у сјевероисточној Италији, који су могли бити мушкарци и жене; задњи пут се помињу у списима Инквизиције из друге половине 17. вијека.[22] Крсници и бенанданти рађали су се у кошуљици. За берићет, обиље своје територије међусобно су се сукобљавала натприродна бића под именом обилњаци у дијелу Словеније, брганти у предјелу између Похорја и Караванки, те комбали у Међимурју. Њихове сукобе пратила је грмљавина.[1] У грчком фолклору дух стихио (στοιχείο) је штитио свој крај борећи се у ваздуху против туђинских, непријатељских стихио духова.[e] Код Македонаца је змеј имао своју територију коју је бранио од але или од ламје, створења насталог стапањем але и грчког демона ламије. Код Албанаца је dragoj био човјек-змај обдарен огромном снагом и моћу летења; рађао се у кошуљици. Своје подручје бранио је од женског демона званог kuçedra или kulshedra, замишљаног у облику огромне змије или старе жене, која је између осталих зала доносила и невријеме.[7][24] Код Бугара се змей у облацима сукобљавао са деструктивном халом, при чему ни змей ни хала нису везани за одређену територију. У румунској традицији нема заштитника од непогоде, коју производе џиновски летећи змијолики створови звани balaur и zmeu. Балауром је могао управљати зли чаробњак шоломонар (рум. şolomonar) јашући на њему. Сасвим епизодно среће се у неким мјестима румунског Баната представа о шоломонарима званим влва (vîlva), који су се борили против влви из других села.[7] Код Влаха из источне Србије, влва је била особа, мушкарац или жена, која је бранила своје село од тешких провала облака и града. Забиљежена је прича из шездесетих година 20. вијека о двојици влва, Ђорђу Курићу и Страину Драгојевићу, из села Рудна Глава у општини Мајданпек. Они су морали такмичењем да докажу ко је од њих двојице бољи влва, након што су сељанима досадили кафанским препиркама око тога чије су веће заслуге за одбрану села од невремена. Натјерали су их да се успужу уз једну двоспратну кућу и да дохвате цријеп са крова. Драгојевић је успио у томе, док је Курић пао са пола пута и задобио тежак лом ноге.[25] У пољском фолкору, производњом облака и града бавио се планетник (пољ. płanetnik), хмурник (chmurnik) или облочник (obłocznik): маглу је сабијао у облаке, а лед гвозденим млатовима разбијао у зрна града. По једној доживљају, планетници су били душе умрле или убијене некрштене дјеце, или душе утопљеника, објешењака и уопште особа умрлих неприродном смрћу. По другом доживљају, то су биле душе живих људи утонулих у дубоки сан, али и особе које су за вријеме олује тијелом узлијетале на небо. Планетници су били пријатељски настројени према људима, често су их упозоравали на олују или град. Могли су да управљају кретањем облака.[3] У Закарпатској области у Украјини су вјеровали да градоносне облаке наводе духови самоубица који се налазе у њима, носећи град у врећама; они га и праве разбијајући лед, а све то чине под командом ђавола. Градивник, градобурник или хмарник, човјек специјалних моћи, није им допуштао да град истресу над поља његовог села, већ им је заповиједао да то учине изнад шуме или неке воде, при чему је према облаку махао својим магичним штапом. У неким мјестима среће се представа о градивнику, понекад званом и чернокнижник, чији је дух током сна напуштао тијело и тукао се са другим таквим духовима. Њихове битке одређивале су гдје ће пасти град, јер је побједник одводио облак над село пораженог.[26] У фолклору Закарпатске области присутни су такође босоркун и босорканя, који су двоедушники тј. бића са двије душе. Дању су као и сви други људи, али ноћу понекад заспу дубоким сном из којег их је готово немогуће пробудити. Тада из њих изађе демонски дух који лута напољу у њиховом људском облику или се преметне у неку животињу, напримјер у пса, зеца, коња, кокош, змију, миша или слијепог миша, или у предмете као што су точак, жарач и др. Овај дух чини зло својој околини, а оног ко би га покушао зауставити запухнуо би смртоносним вјетром.[3] Здухаћи, односно змајевити људи, могу се у извјесним погледима упоредити са шаманима (у које спада и мађарски taltos): дух и једних и других напушта тијело да би се борио против злих духова за добробит своје заједнице. По неким предањима шамани су се такође борили једни против других, обично у животињском облику.[27] Међутим, да би неко постао шаман, морао је претходно проћи кроз обуку и иницијацију, док код здухаћа тога нема — он се напросто рађа као такав. Шаман је прије поласка на „пут“ облачио посебну одјећу чији су детаљи имали симболично значење; код здухаћа одјећа не игра никакву улогу.[10] Да би шаманова душа напустила тијело, он доводи себе у стање екстазе кроз одређене поступке као што су бубњање, плесање, пјевање, па и употреба одређених наркотика. Здухаћи и змајевити људи напросто заспу, иако се из описа да им тијело при томе обамре може претпоставити да и они западају у неко стање екстазе. Код шамана је опис изласка и путовања душе пун разних детаља и догађаја, а код здухаћа га уопште нема. Ипак, појам о путовању душе може се назрети из изреке „отишли су у вјетрове“, којом се изражавало да су здухаћи кренули у борбу. Ровински је записао ријечи које је чуо једне вјетровите мартовске вечери у Црној Гори од једне жене: „Чуј, како они пјевају — путници, отишли су високо — високо! Срећан им пут!“[10] Напомене[уреди] - Кошуљица или амнион је провидна танка заштитна опна која окружује ембрион у материци. Дијете се понекад роди обавијено овом опном, која се лако одстрани без икаквих посљедица по дјететово здравље. - Луч је комад дрвета богатог смолом који се употребљавао за расвјету и потпаљивање ватре. - Кабао је дрвена посуда у коју се музло млијеко или којом се захватала вода. Варићак је цилиндрични дрвени суд запремине око 10 литара, којим се мјерила количина жита и брашна. Гумно је заравњени округли простор у селу или његовој близини, на којем се вршило жито. - Плавоња је назив за бика свијетлог крзна, а галоња за бика тамног крзна. - Појам νεφοδιώκτης, дословно „облакогонитељ“ на грчком, поменут је у 61. канону Шестог (Трулског) васељенског сабора.[3] Теодор Валсамон, византијски коментатора канона из 12. вијека, наводи да је овај „облакогонитељ“ гатао и прорицао будуће догађаје на основу изгледа облака. То је био један од паганских хеленских обичаја који су се још увијек упражњавали у 7. вијеку кад је сабор вођен, и који су осуђени у наведеном канону.[23] Референце[уреди] - Раденковић, Љубинко (2001). „Облачари“. ред. Светлана Михайловна Толстая, Љубинко Раденковић. Словенска митологија: енциклопедијски речник. Београд: Zepter Book World. ISBN 978-86-7494-025-9. - Раденковић, Љубинко (1996). „Митска бића српског народа: (х)ала“. Лицеум (Крагујевац: Универзитет у Крагујевцу) 2. ISSN 1451-4109. - Толстой, Никита Ильич; Толстая, Светлана Михайловна (1981). „Заметки по славянскому язычеству (5): Защита от града в Драгачеве и других сербских зонах“. ред. Никита Ильич Толстой. Обряд. Текст. Славянский и балканский фольклор. 3. Москва: Наука. pp. 46–8, 62, 64, 83, 102–12, 117. - Зечевић, Слободан (1981). „Ветровњак – змајевит човек“. Митска бића српских предања. Београд: ИРО „Вук Караџић“, Етнографски музеј. - Ардалић, Владимир (март 1999). „Вукодлак“. Буковица: Народни живот и обичаји. Пројекат Растко. - Пантелић, Никола (1970). „Здухач“. ред. Шпиро Кулишић, Петар Ж. Петровић, Никола Пантелић. Српски митолошки речник. Београд: Нолит. - Плотникова, Анна Аркадьевна (19. јануар 2008). „Севернобалканский ареал народных представлений о змее – атмосферном демоне“. Словенска етнолингвистика. Пројекат Растко. - Плотникова, Анна Аркадьевна (2001). „Здухач“. ред. Светлана Михайловна Толстая, Љубинко Раденковић. Словенска митологија: енциклопедијски речник. Београд: Zepter Book World. ISBN 978-86-7494-025-9. - Јањић, Жарко (8. децембар 2007). „Митолошке приче – добри и зли духови (1)“. Глас Српске (Бања Лука: АД „Глас Српске“) 65 (11348). ISSN 0350-3925. - Кордић, Радоман (1990). Здухач: психоанализа текста. Београд: Научна књига, Никшић: Универзитетска ријеч. pp. 21, 42, 71–77, 221–22. ISBN 978-86-427-0115-8. - Јањић, Жарко (15. децембар 2007). „Митолошке приче – добри и зли духови (7)“. Глас Српске (Бања Лука: АД „Глас Српске“) 65 (11355). ISSN 0350-3925. - Драговић, Ђорђија (1997). „Народни обичаји у Загарачу“. Гласник Етнографског института САНУ (Београд: САНУ) 46. ISSN 0350-0861. - Караџић, Вук Стефановић (1867). „Вједогоња или једогоња“. Живот и обичаји народа српскога. Беч: Ана Караџић. pp. 215. - Петровић, Сретен (1999). Демони у људском и полуљудском облику. „Основи демонологије“. Систем српске митологије. Српска митологија. 1. Ниш: Просвета. ISBN 978-86-7455-415-9. - Петровић Његош, Петар II (1979). ред. Радосав Бошковић, Видо Латковић, Никола Банашевић, Вуко Павићевић. Горски вијенац / Луча микрокозма. Целокупна дела Петра II Петровића Његоша (6. издање). 3. Београд: Просвета. стихови 612–67. - Пантелић, Никола (1970). „Вештица“. ред. Шпиро Кулишић, Петар Ж. Петровић, Никола Пантелић. Српски митолошки речник. Београд: Нолит. - Петровић Његош, Петар I (2000). "Поуке из посланица св. Петра". ред. Рајко Драгићевић, отац Јован (Ћулибрк). Свети Петар Цетињски: Житије, дјело, молитва. Пројекат Растко. - Зечевић, Слободан (1981). „Змај“. Митска бића српских предања. Београд: ИРО „Вук Караџић“, Етнографски музеј. - Бјелетић, Марта (2004). „Јужнословенска лексика у балканском контексту. Лексичка породица именице хала“ (PDF). Балканика (Београд: Балканолошки институт САНУ) 34. ISSN 0350-7653. - Петровић, Петар Ж. (1970). „Аловити људи“. ред. Шпиро Кулишић, Петар Ж. Петровић, Никола Пантелић. Српски митолошки речник. Београд: Нолит. - Караџић, Вук Стефановић (1845). „Царица Милица и змај од Јастрепца“. Српске народне пјесме. 2. Беч: Вук Стефановић Караџић. pp. 255–262. - Klaniczay, Gábor; Hoppál, Mihály (2001). „Shamanistic Elements in Central European Witchcraft“. ed. Brian P. Levack. Witchcraft, Healing, and Popular Diseases. New Perspectives on Witchcraft, Magic, and Demonology. 5. New York: Routledge. ISBN 978-0-8153-3674-7. - „61. правило святого вселенского шестого собора“. Шестой Вселенский Собор - Константинопольский. КАНОН - Свод законов православной церкви. - Elsie, Robert (2001). A Dictionary of Albanian Religion, Mythology and Folk Culture. Лондон: C. Hurst & Co. Publishers. ISBN 978-1-85065-570-1. pp. 74–5, 153–5. - Дурлић, Паун Ес (1995). „Култ мртвих као основа за одређење религије Влаха“. ред. Недељко Богдановић. Етно-културолошки зборник за проучавање културе источне Србије и суседних области (Сврљиг: Етно-културолошка радионица) 1. ISSN 0354-7485. - Левкиевская, Елена (2001). „Облакопрогонники“. Родина: российский исторический иллюстрированный журнал (Москва: ФГУП «Пресса») 8 (1–2). ISSN 0235-7089. - Елијаде, Мирча (1985). „Епилог“. Шаманизам и архајске технике екстазе. прев. Зоран Стојановић. Нови Сад: Матица српска. |Чланак Здухаћ је пример међу сјајним чланцима. Позивамо и Вас да напишете и предложите неки сјајан чланак.


Међународни дан волонтера КСНУМКС - Хвала свим волонтерима широм свијета | Емергенци Ливе Међународни дан волонтера КСНУМКС - Захваљујући свим волонтерима широм свијета By Мартина Тессер\t Последње измене 5. дец. 2018 Међународни дан волонтера (ИВД) on КСНУМКС децембар био је именован од стране Уједињене нације у КСНУМКС-у као међународни дан обиљежавања славе моћи и потенцијала волонтеризма. То је прилика за волонтере, и волонтер организације, да подижу свест и постигну разумевање за допринос који они дају својим заједницама. Такође се посматра као јединствена прилика да добровољци и организације прослављају своје напоре, поделе своје вредности и промовирају свој рад међу својим заједницама, невладиним организацијама (НГКСНУМКС), агенцијама Уједињених нација, владиним властима и приватном сектору. чин волонтирања се налази у свим културама, језицима и религијама. Сваке године стотине милиона људи волонтира своје време и вештине како би помогло да свет постане боље место. Када се добровољно ангажују, они помажу у побољшању живота других. И када се добровољно јављају, они такође добијају већи осећај припадности њиховим заједницама. На КСНУМКС децембру, људи широм свијета ће прославити ИВД са скуповима, парадама, волонтерским сајмовима, групним чишћењима, крвним донацијама, конференцијама, изложбама, прикупљању средстава, радионицама и догађајима препознавања волонтера. Међународни дан волонтера (ИВД) КСНУМКС, "Волонтери граде Изолативне заједнице", препознаје волонтери широм света - са посебним фокусом на волонтере локалне заједнице - који доприносе стварању својих заједница отпорнијим од природних непогода, економских стреса и политичких шокова. Тема кампање комбинује препознавање волонтера са конкретним доказима из државе Светски извјештај волонтеризма (СВВР) КСНУМКС. #ИВДКСНУМКС фокусира се на вредности волонтеризма кроз процену локалних волонтера, укључујући маргинализоване групе и жене, који чине скоро КСНУМКС проценат волонтера широм свијета и њихов утицај на изградњу #РесилиентЦоммунитиес. Удружењецивилна заштитапрви одговор Париз: амбуланте се придружују жутим јакнама у протесту против реформи француске владе ХСЕ одбија преговоре са ПНА синдикатом. Ирска национална служба за хитне случајеве успоставила је штрајк средином децембра Кључно истраживање кетума као лијека против болова: прекретница за Малезију Пас дарује крв да би спасио штене. Како функционира давање крви пса? Прво фармацеутско друштво за узгој медицинског канабиса у Колумбији Турникет или нема џигерице? Два стручна ортопеда говоре о потпуном колену ... Индија: 20,000 нових случајева ЦОВИД-19 у једном дану. Треће место у свету после Бразила и САД-а Две нове летелице ће стићи у Руанду како би подржале УН МЕДЕВАЦ операције Потрага и спашавање у Великој Британији, друга фаза САР-а...


На све то је никао један споменик, споменик Милораду Илије Самарџићу. У тим страшним и пакленим временима, људи су преко ноћи заменили своје послове и алате борбом и оружјем. Милорад је био један од многих који је исказао храброст и витештво својим великим делима у ратним временима.


Он је хармоникаше из Угљевика назвао најбољим амбасадорима српског народа и Републике Српске у свијету.


ЧЕКАЈУЋИ ЕРУПЦИЈУ | Политикин забавник Како је један од великих романа 20. века – „Испод вулкана” – надахнуо редитеља Џона Хјустона и рокера Џека Бруса да створе сопствена ремек-дела Џон Хјустон, један од највећих редитеља свих времена, снимио је 1983. године филм „Испод вулкана”. Снимио је, дакле, још једно величанствено дело у којем је Алберт Фини бриљирао у улози британског конзула алкохоличара Фирмина. Све је ту било како треба. И режија, и глума, фотографија, камера и атмосфера. Све. То ме сада подсети на одговор Џека Николсона саговорнику који је приметио да Николсон глуми у свим важнијим филмовима већ тридесетак година – да он не снима филмове, већ класике! Класике је углавном режирао и Џон Хјустон. Неколико пута су се и преклопили, Николсон и он, и ти филмови су – разуме се – опет постали класици. Хјустон је волео изазове, петпарачке приче, озбиљну литературу и музику, лов и жене, волео је сликарство, бурбон у великим количинама, Ирску и Мексико, дуван и волео је шуме, воде и песничење. Управо као и Малколм Лаури, творац једног од најважнијих и најутицајнијих романа двадесетог столећа. Познато је да је за основу готово свих својих филмова Џон Хјустон користио књижевне предлошке, па био то роман или приповетка, драмски комад или кратка новинска прича. Овога пута ухватио се укоштац са опасним делом. Знао је добро како испред себе има једно опако лудило, једну сурову, интимну повест у кошмарном загрљају са стварношћу, роман са суманутим осећањима, отворено приповедање, честитост и кретање по рубним подручјима живота и уметности. И Хјустон је успео. Направио је филм достојан претходника. А то ретко коме пође за руком. Има их тек неколико десетина, оних доиста великих редитеља који су на основу класичних дела створили скоро исто тако важна остварења, те кроз нову, филмску уметност, пронели глас изврсног изворног штива. И да, Хјустон је успео у томе више пута. Повест о рокенролу Малколм Лаури је своје најбоље дело објавио 1947. године. Није дуго поживео. Био је генијалан писац али и пијаница. Врло су потресни неки његови стихови, одломци из писама или „Паклени камен” ( добар део тога је већ објављен кроз издавачку делатност „Градца”). Но, свеједно, за Лаурија се зна, он је написао ремек-дело „Испод вулкана”. У том роману ради се о последњим сатима живота Џефрија Фирмина, бившег британског конзула у једном мексичком граду на Дан мртвих 1938. године. Много тога је стало у тај роман. Ужасне, претеће ствари које су данас врло присутне и једнако опасне као и онда. А радња је заиста смештена у једну малу варош испод вулкана, једног од оних који још „раде”. Сада неко може упитати: „А какве везе има ово са овом рубриком и где је ту прича о рокенролу!?” Ако ћемо право, има га и код једног и другог, и код Хјустона и код Лаурија. Има га и на још једном месту, код Џека Бруса. А тај Џек Брус био је рокер до саме сржи свог бића. И један од највећих композитора у популарној музици. И хајде да, ако је то изводљиво, сада оставимо по страни чувену групу „Крим”, где је са Џинџером Бејкером и Ериком Клептоном оставио велики, дуговечни траг у рок музици. Њихова имена спомињаће се још дуго. Јер већ се родила нова, весела дисциплина – историја рокенрола. Признавали ми то или не, биће то све озбиљнија наука. Вратимо се Џеку Брусу. Његов трећи албум, након прекрасног првенца „Song for a Tailor”,1969, и наредног, дивљег, грубог, џезираног „Things We Like”, био је дивни мозаик чудесних, никада пре и никада касније толико осећајних песама на истом месту, насловљен „Harmony Row”. Хармони Роу је заправо била, да то тако кажемо, најдужа кућа у Глазгову, граду у којем је Џек Брус одрастао. Знате већ сви оне дуге британске куће „слепљених” зидова које заузимају неретко и обе стране улице. Само што је Хармони Ро била дужа од једне миље. Џек је порастао ту у близини. И она слика са омота албума урађена је недалеко одатле, када су Хармони Роу најзад срушили. Често су и ти Енглези били врло опаки варвари. А да није тога, не би било ни рокенрола каквог га данас знамо. Јер у суштини рок музике јесте следећа реченица: „Срушићемо све”, док је данас то: „Срушићемо већ нешто, само да видимо шта!” И – изгледа да је управо то оклевање нанело веома велику штету рокенролу. Џек Брус није оклевао. Направио је један од најдивљијих и најнежнијих албума у повести популарне музике. То је једна честита и природна мешавина фолка, па дивљег рока, шкотских пустара, америчких широких цеста и неке чудесне, укусне меланхолије. Та атмосфера која влада целим албумом просто је омамљујућа. Све до последње песме на плочи. Но, о томе касније. Џек Брус је на снимање позвао своје старе знанце из Нуклеуса, Криса Спединга на гитари, који ће постати одговоран и уважен студијски музичар, и Џона Маршала, који ће, по снимању ове плоче, прећи у славну џез-рок скупину „Софт Машин” и са њима одсвирати класике џез-рок кантерберијске сцене седамдесетих. Да, чудни су путеви рокенрола. Џон Маршал је у бенду наследио настрадалог бубњара Роберта Вајата који се, накратко, повукао из света музике. По несрећи и по уласку у инвалидска колица, Вајат је створио неколико истинских ремек-дела које свакако газе ону комичну границу између популарне и озбиљне музике. Наравно, најпре мислим на плочу „Rock Bottom”. Но, о томе неком другом приликом. Брус је на свом албуму певао и свирао све остало, бас, чело, клавир, хармонику и верујем још понешто. Текстове је начинио „четврти члан групе 'Крим'”, луцидни Пит Браун. Истина је и следеће: никада није писао лошије, а опет, ту се налазе и неки његови најбољи стихови. Али исти тај Пит Браун има кредит који се не може лако потрошити. Написао је он и неке од најлепших песама у рокенролу. Само ћу поменути „Тему за замишљени вестерн”, са првог Брусовог албума, а коју су ускоро обрадиле опаке рок скупине, попут „Колосеума” или „Маунтин”. Ови други свирали су ту нумеру на Вудстоку и то извођење било је величанствено. Неки зналци кажу како је то био зенит тог фестивала. Сам Џек Брус у више наврата рекао је да му је управо ово најличнија и најдража плоча. Исто то потврдио је и његов пријатељ Питер Браун. И то се види, наиме, чује из сваког тона. Тај албум је на тренутке сетан, затим еуфорично срећан, да би, кроз неколико врсних соло деоница, улетео у меланхоличне лавиринте и вриштећи, искорачио из њих. Савршенство. А онда, на концу албума, долази, јасно, и та фамозна завршна песма којој је сваки бенд или самостални извођач, у то доба, прилично посвећивао пажњу. И она је, баш у овом случају, била потпуно супротна од остатка снимљеног материјала, а опет, на неки волшебан начин, и сагласна. То су дивни трикови највећих мештара. Песма се зове „Consul at Sunset”. Није тајна, али лепо је знати како је Џек Брус био образован и начитан човек. Није, наравно, ни тајна како је био велики поштовалац прозе Малколма Лаурија. Брус је, желећи да удене Лауријев „Вулкан” у свој музички универзум, написао мелодију које се досетио током једног од читања омиљеног штива, а Пит Браун речи. И тако је створена једна од најчуднијих „мексикана” које сам икада чуо. Имала је у себи дах шкотског вресишта и врлети, као и дух Глазгова. Имала је и дух конзула Фирмина, са истом снагом као и касније код Хјустона. И приближно оном што је сам Малколм Лаури остварио. Ах, да, треба ли да поменем како је и ова плоча непатворено, чудесно ремек-дело? Не треба, подразумева се. Џек Брус напустио нас је једног касног октобра пре пет година. И када ми неко помене то како је Џек Брус мртав, ја се увек сетим оног дијалога између Кевина Спејсија и Френкија Велија, у сјајном и субверзивном филму „Пливајући са ајкулама”, када му Спејси баца сценарио у руке и каже: „Шта мислиш, коме да дамо ово да режира?” Када Вели, асистент, набраја неколико редитеља, Спејси му готово ноншалантно, замера што се није сетио Дејвида Лина. Вели му, у чуду, одговара: „Али, Дејвид Лин је умро.” Кевин Спејси се бесно окреће свом асистенту и изговара реченицу вредну памћења: „Немој то више никада да ми кажеш! Дејвид Лин није мртав. Он само... тренутно није доступан.” Исто ћу поновити и за Џека Бруса. Није мртав. Тек – недоступан... Верујем како је у сјајном друштву. Све сами сродници. Џек Брус, Џон Хјустон и Малколм Лаури. Видим их како пију. У прашини, испод вулкана. Они добро знају зашто су ту. Они чекају ерупцију. Она долази.


source: CulturaX

text: Закључци Главног одбора СРС РС | Srpska radikalna stranka Republike Srpske Закључци Главног одбора СРС РС Објављено јул 1st, 2009 У Скупштини РС опасно ђубриво ! декларација, одбор, скупштина, статут Главни одбор Српске радикалне странке Републике Српске на сједници одржаној у Бања Луци 21.06.2009. године, усвојио је следеће З А К Љ У Ч К Е : 1. Усваја се Декларација о општем стању и односима у Републици Српској и БиХ уз оцјену да је за тренутно стање одговарна Влада Републике Српске и Савјет министара БиХ. Главни одбор је затражио оставку Владе Републике Српске и Савјета министара БиХ и позвао друге политичке странке и невладине организације на дијалог у вези са могућношћу расписивања пријевремених избора . 2. Главни одбор странке сматра да је неопходно детаљније анализирати и дијагностицирати стање у Републици Српској и БиХ и предложити конкретније мјере и активности у циљу превазилажења тешког стања у свери политичких односа, и посљедица економско-социјалне природе због неспособности и неодговорности владајућих политичких странака и извршних органа власти у Републици Сртпској и БиХ. 3. Главни одбор странке је донио одлуку о одржавању редовне сједнице Скупштине Српске радикалне странке Републике Српске до краја 2009. године и задужио предсједника странке и Извршни однбор странке да у складу са Статутом странке припреме неопходне акте за Скупштину на којој ће бити биран предсједник и други органи странке као и измјене Стстута и програмске орјентације странке у циљу правовремених припрема за опште избор 2010. године. 4. Главни одбор странке је подржао ставове Извршног одбора странке, усвојене на сједници 29.03.2009. године, и овластио предсједника и руководство странке да наставе разговоре са другим опозиционим парламентарним и ванпарламентарним странкама у циљу постизања договора у вези са формирањем могућих коалиција и формирањем савеза о чему ће коначан став заузети Извршни и Главни одбор странке, водећи рачуна о програмским принципима и интересима странке. 5. Главни одбор странке је оцијенио да је неопходно веће ангажовање руководства и свих чланова Гланог одбора странке у циљу јачања кадровске и организационе инфраструктуре странке као и успостављање боље координације рада између руководства, Извршног одбора, окружних и општинских одбора странке. Savez udruženja malih akcionara Republike Srpske сеп 13th Улица "Светог Саве" бр. 23 78430 Прњавор, мобилни телефон предсједника Савеза: 065 408 200 мобилни телефон секретара Савеза: 065 665 005, телефакс: 051/660-169, е-mail: tppromet@teol.net ЈИБ: 440317341001 жиро рачун: 552 034 000 26019 74 код Hypo Alpe Adria bank aд Бања Лука Датум: 13.09.2010. године ПРЕДМЕТ: Позив за подршку развојном пројекту од националног интереса позивамо вас да подржите национални развојни пројекат, који је Савез УМА РС креирао са циљем спашавања и развоја привреде Републике Српске. Свједоци смо поражавајућих катастрофалних ефеката приватизације, којом је државни капитал у предузећима у РС практично поклоњен појединцима који нису имали интереса да развијају како предузећа, тако и привреду РС у цјелини. Поред тога, треба респектовати чињеницу да малих акционара у Републици Српској, има преко 800.000, и да они имају значајне власничке удјеле (проценте власништва од 20-50%) у појединачним предузећима и фондовима. Како привреду РС усмјерити ка консолидацији и развоју? Ми смо до националног развојног пројекта дошли искуствено, као и ангажовањем стручњака из релевантних области. Основни проблем јесте у штетном или неквалитетном вођењу предузећа у РС. Дакле, задатак нам је изборити се за квалитетну управљачку функцију у предузећима. Ово прописују и смјернице за корпоративно управљање које су општеприхваћене како од стране међународне заједнице, тако и од стране домаћих институција. Поставља се питање да ли је у овој ситуацији у оквиру тренутних законских рјешења управљачку функцију могуће ставити у развојну функцију предузећа. На ово кључно питање, ми смо дошли до одговора: да, могуће је, и то на сљедећи начин: давањем подршке националном развојном пројекту, који у својој основи садржи слиједеће елементе: - институционална подршка Савезу УМА РС додјељујући му статус удружења од јавног интереса, или директном владином подршком Савезу УМА РС у реализацији овог пројекта, - уз институционалну подршку Савез УМА РС формира удружења малих акционара у свим предузећима у РС, како би извршио концентрацију власништва малих акционара, - представници тако формираних удружења малих акционара по предузећима заједно са представницима државних фондова (Фонд ПИО, Фонд реституције, Акцијски фонд), те приватизационих инвестиционих фондова (поготово ако се и у овим фондовима формирају удружења малих акционара), на скупштинама акционарских друштава најчешће имају већински пакет акција и изабраће нову управљачку структуру, - нова управљачка структура у предузећима, треба да се састоји од поузданих и стручних кадрова из самих предузећа (а најчешће су то представници удружења малих акционара из предузећа), и младих перспективних стручњака, - та нова управљачка структура у предузећима ће сагледати финансијску позицију предузећа, извршити консолидацију и реорганизацију, те обезбиједити отпочињање пословања предузећа у складу са начелима сталности, рентабилности, ефикасности и профитабилности. На овај начин ће се остварити вишеструки ефекти: - обезбиједиће се консолидација и развој предузећа, - запослити стручни млади кадар, прије свега незапослена омладина. То ће такође произвести и друге далекосежне позитивнне ефекте, као што су: - повећање запослености, - пораст животног стандарда, - побољшања платног биланса, - повећања БДП. Овај пројекат треба да прате и одређена законска рјешења, нарочито у дијелу обавезе предузећа да пруже подршку и обезбиједе услове за нормалан рад удружења малих акционара, као и одређени антикорупциони закони, а у складу са општеприхваћеном политиком придруживања РС и БиХ ка Европској унији, како сумњиви 'предузетници' којима није био циљ да развијају предузећа, не би поново преузели деструктивну улогу. Основе развојног план су презентоване на овогодишњој међународној конференцији Бањалучке берзе. Будући да Савез УМА РС до краја септембра мјесеца организује конференцију за новинаре, гдје ће бити изнесена проблематика везано за стварно стање у привреди РС, те бити презентован овај пројекат, сматрамо да је изузетно битно да нам до тада предочите свој став о наведеној проблематици како би могли да информишемо јавност да ли можемо рачунати и на вашу подршку.


ОТИСЦИМА ДЛАНОВА И ОПАЛОГ ЛИШЋА ДО УМЕТНИЧКЕ СЛИКЕ - СомборЊуз Поводом европске недеље мобилности у суботу, 21.09.2019. године у Сомбору је у Парку Хероја одржана инклузивна радионица – „Јесен – сликање рукама“. Радионицу су заједнички организовали Црвени крст Сомбор и „MOBILITY“ ДОО Сомбор. У радионици су учествовала деца са сметњама у развоју и инвалидитетом и уз помоћ својих пратилаца потрудили су се да насликају надолазеће годишње доба. Акрилним бојама су остављали отиске својих дланова, као и опалог лишћа на платну. На крају радионице настала је једна дивна уметничка слика која представља јесен, као и неколицина малих слика са отисцима дланова наших малих уметника.


text: Други човек РПЦ: Прогон цркве у Црној Гори као у Украјини, тиме управља иста рука - 17.02.2020, Sputnik Србија https://rs.sputniknews.com/20200217/drugi-covek-rpc-progon-crkve-u-crnoj-gori-kao-u-ukrajini-time-upravlja-ista-ruka-1121868071.html Закон о слободи вероисповести у Црној Гори уперен је против интереса Српске православне цркве и даје држави право да отуђи црквену имовину, што је недопустиво... 17.02.2020, Sputnik Србија 2020-02-17T18:53+0100 вести, ненад поповић, украјина, протести 18:53 17.02.2020 Закон о слободи вероисповести у Црној Гори уперен је против интереса Српске православне цркве и даје држави право да отуђи црквену имовину, што је недопустиво, рекао је председник Одељења спољних црквених веза Московске патријаршије митрополит Волоколамски Иларион. Митрополит Иларион, који важи и за другог човека Руске православне цркве, састао се у Београду са министром за иновације и технолошки развој Србије Ненадом Поповићем. "Постоји сличност између ситуација у Црној Гори и Украјини, где режими под изговором стварања националне цркве, прогоне једине канонски признате Српску православну цркву и Руску православну цркву. Очигледно је да једна рука управља овим догађајима и да је у питању исти сценарио", рекао је Иларион. Саговорници су разговарали и о изградњи духовног центра Руске православне цркве при Цркви свете тројице, подворју Московске патријаршије у Београду. Истакнуто је да иницијатива за изградњу овог центра има снажну подршку Српске православне цркве, Владе Србије и Града Београда. Поповић је изразио захвалност Руској православној цркви на подршци Српској православној цркви и верницима на Косову. Поповић је казао да су српски народ и његове светиње у Црној Гори дубоко угрожени због усвајања спорног Закона о слободи вероисповести у овој земљи, оценивши да су политички разлози довели до усвајања тог закона. "Основни политички мотиви су у повезаним интересима Мила Ђукановића и НАТО пакта, који виде СПЦ као главни проблем за успостављање трајне и стабилне власти садашњег црногорског режима и као потенцијалну претњу за потпуну контролу НАТО пакта на Балкану и јужном Јадрану", рекао је Поповић. Он је навео да народ у мирним протестима у Црној Гори, којима "мудро руководи" митрополит Амфилохије са свим осталим епископима, свештенством и монаштвом на простору ове земље, брани своју веру, вековне светиње и свој идентитет. "Тај народ никада неће прихватити да буде лишен своје цркве и својих вековних светиња и да га силом и претњама угурају у некакву лажну државну цркву по вољи садашњег истински богоборног комунистичког режима", оценио је Поповић. Он је указао да је сценарио који се одвија у Црној Гори истоветан са идејом каква је била са стварањем канонски непризнате такозване Украјинске православне цркве, која би била одвојена од Руске православне цркве, као што би лажна црква у Црној Гори била потпуно одвојена од Српске православне цркве. "А све је то део старог сценарија слабљења српског и руског народа, који су још једини истински сачували своју независност, слободу и снагу православне вере", рекао је Поповић.


text: Због блажих мјера дијаспора и комшије хрле у БиХ | БН Упркос пандемији, регистарске таблице земаља региона, али и стране на аутомобилима Босанаца из дијаспоре, нису риједак призор на бх. цестама. Босна и Херцеговина 26.02.2021 | 19:54 Да су због много опуштенијих мјера у односу на остатак Европе бх. скијалишта и планине, односно посебно Босна и Херцеговина, прави мамац за туристе – осим фотографија гужви с туристичких одредишта, потврђују и званични подаци Граничне полиције БиХ за јануар и фебруар ове године. "На улазу у Босну у Херцеговину евидентирано је највише држављана сусједних земаља, Хрватске, Србије и Црне Горе, с обзиром на то да је још на снази одлука Савјета министара БиХ при којој држављани тих земаља нису дужни посједовати ПЦР тест приликом уласка у БиХ ако улазе директно из своје државе, а исто то вриједи и за њихове супружнике и малољетну дјецу ако су странци", казала је у изјави за Клиx Франка Вицан, потпарол Граничне полиције БиХ. Предочила нам је и податке, закључно с јучерашњим даном. "Од 1. 1. до 25. 2. 2021. године, на улазу у БиХ евидентирано је укупно 570.296 страних и 426.986 држављана БиХ. У истом периоду, на излазу је евидентирано 546.340 страних и 524.273 држављана БиХ", каже Вицан. Додаје да је највише евидентираних страних држављана на улазу било из Србије, Хрватске, Црне Горе... Предочила нам је и упоредне податке са истим период прошле године из којих је видљиво да је непосредно прије избијања пандемије на бх. границама била знатно већа гужва. Наиме, од 1. јануара до 25. фебруара 2020. године, у БиХ је ушло 1.253.615 странаца и 613.195 држављана наше земље. У том период на излазу из БиХ евидентирано је 1.183.595 страних и 759.466 држављана БиХ. По уласцима у БиХ у том периоду предњачили су такође сусједи – Хрвати, Србијанци и Црногорци. Зна багра на власти да без дијаспоре нема ни пара и то им је једини сигуран извор прихода а за пандемији ће лако, за годину или две стиће и вакцине... А зна и дијаспора да им је преживљавање викенда овде дупло јефтиније, па на повратку нарамак цигара и ето те "љубави" према родном крају! Да се не лажемо! Све казњавају и малтретирају обицни свет,а Јахорина ради нормално као да корона не постоји и о цему прицамо овде.... Ма о цему ти прицас??? Како презивљавање у италији сваки wикенд излазим и зивим нормално као и у Босни, мало у свијет да видите како зиве људи До јуче је све било једна Држава. Људи су изпреплитани родбинским везама, наравно да посјећују једни друге. Сад то дође ко неко чудо. А до прекључе је све то била једна Краљевина, па није ваљало комуњарама! Јесу ли те то учили у школи? Изгледа нису. Битне су паре за багру на власти да имају шта трчати у џепове,а што се тиче здравља народа кога брига,народ су овце за шишање!! Цудо Бозије, да и поред блазих мјера у БиХ, јако мали број обољелих и умрлих од "КОРОНЕ". ПА, НАМА ВАКЦИНЕ НИСУ НИ ПОТРЕБНЕ. ТАКО ЈЕ !!!! НАМА НЕ ТРЕБАЈУ ВАКЦИНЕ ! НАРОДУ ТРЕБАЈУ ПАРЕ !!!! П А Р Е НЕ ДАЈУ, НАРОДУ НОРМАЛНО ДА ЗИВИ. Ко је болестан овде ???


Обавјештење Линте за Србе који су родом и поријеклом из ФБиХ петак, 30. јула 2021. | 11:40 четвртак, 18. јануара 2018. Предсједник Савеза Срба из региона Миодраг Линта oбавјештава Србе који су родом и поријеклом из Федерације БиХ да све потребне информације у вези регистрацијe некретнина могу наћи на сајту Савеза Срба из региона www.ssr.org.rs и у нашем мјесечном листу Српско коло који се бесплатно дијели нашим земљацима. У 79 општина у Федерацији БиХ има око 1800 катастарских општина. Једна катастарска општина обухвата једно или више села или насеља. Линта истиче да се у Републици Српској и у Федерацији Босне и Херцеговине спроводи регистрацијa некретнина, што практично значи замјену старих земљишњих књига са новим земљишним књигама или успостављање нових земљишних књига у општинама гдје су оне биле уништене током Другог свјетског рата. Општински судови преко својих земљишно-књижних канцеларија објављују огласе у којима позивају власнике који имају некретнине у одређеним катастарским општинама да пријаве своја права на некретнине (земљиште, објекте) у року од 60 дана, а најдуже годину дана. На сајту Савеза Срба из региона се налази: листа 340 катастарских општина у којима је успостављен катастар некретнина и који се преузима у нове земљишне књиге у тим катастарским општинама; списак 56 катастарских општина у којима је истекао рок од годину дана од дана објаве огласа за пријаву права на некретнине; листа 166 катастарских општина у којима траје рок од годину дана за пријаву права на некретнине или је у току припрема за објаву јавног огласа; контакти земљишно-књижних канцеларија свих општинских судова и одјељења судова у Федерацији БиХ. На сајту Савеза Срба из региона могу се, између осталог, наћи одговори на питања: Да ли грађани могу након истека рока од годину дана од дана објаве огласа да пријаве права на своје некретнине? Шта је потребно доставити од документације да грађани пријаве права на своје некретнине? Да ли општински суд може да донесе рјешење да општина или кантон буду уписани као власници? Да ли постоји обавеза ретроактивног плаћања пореза на имовину? Каква је ситуација са некретнинама које су у старим земљишним књигама уписане као општенародна или општинска својина? Да ли се признају исправе са оставинских расправа које су закључене у Србији? Каква је судбина лица која нису рођена у БиХ и која немају држављанство БиХ? Да ли општински судови прихватају као доказ о власништву потврде Високог комесаријата УН за избјеглице да су српске избјеглице посједници некретнина у БиХ? Линта позива све земљаке који сматрају да се крше њихова имовинска права од стране земљишно-књижних канцеларија у Федерацији БиХ да се јаве канцеларији Савеза Срба из региона у Новом Саду. Радно вријеме канцеларије је понедјељком, сриједом и петком од 9 до 16 часова, а уторком и четвртком од 12 до 19 часова). Бројеви телефона су 021/66 13 600 и 021 /27 00 441. Мејл адреса: info@ssr.org.rs Лист Српско коло може се лично узети у канцеларијама Савеза Срба из региона у Новом Саду и Београду (улица Краљице Марије 47/2, код Вуковог споменика) или наручити путем мејла или телефона у нашој канцеларији у Новом Саду. Бесплатане примјерке листа шаљемо поштом. Линта: Убиство Оливера Ивановића б... Линта: Посјета предсједника Вучића... Линта: Безочна лаж ДПС-а да се Вучић мијеша у унутрашња питања Црне Горе Линта: Апел Иницијативе младих нереалан; хрватска власт се неће извинити жртвама „Олује“ Линта и представници избјегличког насеља Камендин на састанку у Комесаријату за избjеглице Линти није дозвољено да посјети Народну Скупштину Црне Горе


Хор " Косовски божури" у Нишу


Земљиште је продавано прилично јефтино, зато што је власт у Истамбулу жељела да створи нове економске односе и нови друштвени систем по угледу на цивилизовану Европу. Према предањима, у Горњем Жабару је нека баба Јерковићка, која је била домаћин куће, за једногодишњи род воћњака откупила 30 хектара.