text: Мађарска () суверена је држава y југоисточном региону средњој Европи која се простире на 93.030 km2 Панонске низије. Мађарска се на северу граничи са Словачком, на североистоку са Украјином, на истоку и југоистоку са Румунијом, на југу са Србијом, на југозападу са Хрватском и Словенијом, а на западу са Аустријом. Мађарска има скоро 10 милиона становника, углавном етничких Мађара и значајну ромску мањину. Мађарски, службени језик, најраспрострањенији је уралски језик на свету и међу неколико неиндоевропских језика који се нашироко говоре у Европи. Главни и највећи град је Будимпешта; друге велике урбане области чине Дебрецин, Сегедин, Мишколц, Печуј и Ђер. Територија данашње Мађарске је вековима била раскрсница разних народа, укључујући Келте, Римљане, германска племена, Хуне, западне Словене и Аваре. Темељи Мађарске успостављени су крајем 9. века нове ере када је велики везир Мађара Арпад освојио Панонску низију. Његов праунук Стефан -{I}- ступио је на престо 1000. године, створивши Краљевину Угарску. До 12. века постала је регионална сила, достигавши свој културни и политички врхунац у 15. веку. Након Мохачке битке 1526. године, Угарску је делимично окупирало Османско царство (1541—1699). Пала је под власт Хабзбурга на прелазу из 18. века, а касније се придружила Аустријском царству да би формирала Аустроугарску, велику силу почетком 20. века. Аустроугарска се распала након Првог светског рата, а Тријанонским споразумом успостављене су садашње границе Мађарске, чиме је изгубила 71% своје територије, 58% становништва и 32% етничких Мађара. Након бурног међуратног периода, Мађарска се придружила силама Осовине у Другом светском рату, претрпевши значајну штету и жртве. Послератна Мађарска је постала сателитска држава Совјетског Савеза, што је довело до успостављања Народне Републике Мађарске. Након неуспеле револуције 1956. године, Мађарска је постала релативно слободнија, иако још увек репресивна, чланица Источног блока. Уклањање граничне ограде између Мађарске и Аустрије убрзало је распад Источног блока, а потом и Совјетског Савеза. Дана 23. октобра 1989. Мађарска је постала демократска парламентарна република. Приступила је Европској унији 2004, а део је шенгенске зоне од 2007. године. Међутим, током власти актуелног председника Владе Виктора Орбана, многи политиколози сматрају да је Мађарска доживела демократско назадовање, због његовог ограничавања слободе штампе, ерозије независности судске власти и подривања вишестраначке демократије. Мађарска је средња сила у међународним односима, највише захваљујући свом културном и економском утицају. Сматра се развијеном земљом са привредом са високим доготком и заузима 40. место у Индексу хуманог развоја, са грађанима који уживају универзалну здравствену заштиту и бесплатно средње образовање. Мађарска има дугу историју значајног доприноса уметности, музици, књижевности, спорту, науци и технологији. Тринаеста је најпопуларнија туристичка дестинација у Европи, која је привукла 15,8 милиона међународних туриста 2017. године. Члан је бројних међународних организација, укључујући Уједињене нације, НАТО, СТО, Светску банку, Међународну инцестициону банку, Азијску банку инфраструктурних инвестиција, Савет Европе, Вишеградску групу и држава посматрач у Савету туркофоних држава. Етимологија „Х“ у називу Мађарске (и латинске Хунгариа) највероватније потиче из историјских асоцијација на Хуне, који су населили Угарску пре Авара. Остатак речи потиче од латинизованог облика византијског грчког Оунгрои (Ουγγροι). Грчко име би могло бити позајмљено из старобугарског агрину, заузврат из огурско-турског Оногура ('десет [племена] Огура'), можда ући у словенски преко дијалекатског *Онгур. Оногур је био збирни назив за племена која су се касније придружила бугарској племенској конфедерацији која је владала источним деловима Угарске после Авара. Петер Б. Голден такође разматра теорију Арпада Берте, који је сугерисао да име потиче од хазарског турског онгар (oŋ „право“, оŋар- „учинити нешто боље, исправити“, оŋгар- „учинити нешто боље“, ставити (то) десно," оŋару "према десно") "десно крило". Ово указује на идеју да је Унија Мађара пре освајања формирала „десно крило“ (= западно крило) хазарских војних снага. Мађарски ендоним је Magyarország, који се састоји од magyar („мађарски“) и ország („земља“). Назив "Мађар", који се односи на народ земље, тачније одражава назив земље на неким другим језицима као што су турски, персијски и други језици као што су Мађаристан или Земља Мађара или слично. Реч magyar је преузета од имена једног од седам великих полуномадских мађарских племена, magyeri. Први елемент маги је вероватно од протоугарског *mäńć- 'човек, особа', који се такође налази у имену народа Манси (mäńćī, mańśi, måńś). Други елемент ери, 'човек, мушкарци, лоза', опстаје у мађарском férj 'муж', и сродан је са Мари erge 'син', финским архаичним yrkä 'младић'. Географија Државе са којима се Мађарска граничи су: Словачка, Украјина, Румунија, Србија, Хрватска, Словенија и Аустрија. Површина државе износи 93.011,4 km2. Мађарска се налази између 45° и 49° северне географске ширине, и 16° и 23° источне географске дужине. Равнице Панонске низије покривају већи део Мађарске. Најважније регије у Панонској низији су Мала мађарска равница и Велика мађарска равница. Највиша тачка је 183 m. Прекодунавска Мађарска је брдовитији предео на западу од обронака Алпа у области Алпокаља (Алпска стопала) преко централне зоне Прекодунавских планина и Мечека до Вилањ планина на југу. Највиша тачка ове области је „Írott-kő“ висине 882 m. Највиши врхови налазе се на Карпатима на северу уз границу са Словачком као Северне мађарске планине (највиши врх: Кекеш, 1014 -{m}-). Мађарска је земља без излаза на море. Њену географију традиционално дефинишу њена два главна водна пута, реке Дунав и Тиса. Мађарску дели по пола Дунав (Duna); друге велике реке су Тиса (Tisza) и Драва (Dráva), док на западу земље лежи велико језеро Балатон. Осим тога, Мађарска има највеће термално језеро на свету, језеро Хевиз. Фитогеографски, Мађарска припада средњоевропској покрајини Циркумбореалног региона у оквиру Бореалног краљевства. Према СФП, територија Мађарске припада копненом екорегиону панонских мешовитих шума. Мађарска има средњу оцену индекса интегритета шумског пејзажа 2019 од 2,25/10, што га је рангирало на 156. место у свету од 172 земље. Флора и фауна Мађарска има веома разнолику флору и фауну. То је савршено место за проналажење неколико источно распрострањених врста или за проналажење других угрожених или узбудљивих организама, који су ретки другде у Европи. Фитогеографски Мађарска припада средњоевропској провинцији циркумбореалне области у оквиру бореалног потцарства холарктичког флористичког царства. Мађарска има 10 националних паркова, 145 резервата природе и 35 заштићених предела. Клима Клима је континентална, са хладним и влажним зимама и топлим летима, а релативна изолација карпатског басена понекад изазива суше. Просечна годишња температура је 9,7 °C. Највиша измерена температура је 41,9 °C у Кишкунхалашу 20. јула 2007. а најнижа −35 °C у Мишколцу 16. фебруара 1940. Просечна највиша температура лети је од 23 °C до 28 °C а просечна најнижа зимска температура је од −3 °C до −7 °C. Област око Печуја се понекад сврстава у Средоземну климу али је ова област тек незнатно топлија од остатка земље и у њој такође зими пада снег. Просечне годишње падавине износе 600 mm, које углавном доносе циклони са северозапада или запада. Проблем представљају "провале облака" које су чешће на југу земље (близу границе са Србијом,Хрватском и Словенијом), када за врло кратко време падне велика количина кише,а неретко се јавља и град. Мађарска је рангирана на шестом месту у индексу заштите животне средине од стране GW/CAN. Национални паркови У Мађарској постоји 10 националних паркова. Национални паркови Агтелек и Хортобађ се налазе на списку Светске баштине Историја Пре досељавања Мађара Данашња територија Мађарске је од 9. године. п. н. е. до краја 4. века била део римске провинције Паноније. У 4. веку су је населили Хуни под вођством Атиле, бича Божијег. Потом ово подручје насељавају германска племена. Након њих долазе Авари и Словени. Прапостојбина Мађара Мађарска прапостојбина (Magyar Őshaza), је теоријска прапостојбина Мађара. Неки верују да је била смештена источно од Урала, док је неки стављају на западну страну. Најпоузданији извори је стављају на место данашњег аутономног округа Хантија-Мансија, Руске Федерације. Одатле су прото-Мађари се преселили јужно, на територије зване Магна Хунгарија. Назив Магна Хунгарија (), први пут се спомиње у списима доминиканског Фратра Јулијана из 1235. године. То је локација где су се населили прото-Мађари и смештена је на западној страни планине Урал, у регији данас познатој по имену Башкортостан, што је аутономна област у Русији. Мађари су се одатле померали ка југозападу у населили Леведију и Етелкез, пре него што су дефинитивно се настанили на данашње просторе. Остатак прото-Мађара је остао и основао Паскатир у регији данашњег Башкоторстана. Око 833. године, мађарска племена су живела у Магна Хунгарије која је била смештена у околини Урала и Леведији која је била егзистирала између река Дон и Дњепар, и била су у директном додиру са великим царством Хазара. Мађари су, у временском периоду од 850. до 860. године, из своје домовине Леведије били потиснути од стране Печењеза и прешли су на нове просторе које су назвали Етелкез (-{Etelköz}-). Мађари су стигли до Дунава негде око 880. године. Своје латинско име Угари по многим изворима Мађари су добили у овом периоду. По једној теорији име Угари је потекло од турске речи -{On-Oghur}- што би значило десет племена, који се односио на седам мађарских и три кабарска племена. Такође је и име Утигури -{Onoghur}- могући извор. Мађарске хронике, традиција и историчари, мађарско порекло и идентитет везују за племена која су дошла у Карпатски басен у неколико таласа. Почетак је везан за Хуне, који су позвани од стране Римљана 361. Настављени су са Секељима, који тврде да су потомци Хуна. После 586. долазе Авари и на крају 895. Мађари са Арпадом на челу. Као део мађарске нације рачунају се и припадници чланова народа староседелаца у Панонској низији и чланови неких других групе народа који су касније дошли и утопили се међу етничке Мађаре, као што су: Јаси, Кумани, Саси, Швабе, Словаци, Украјинци, Срби, Хрвати, Бугари и тако даље. Средњовековна Угарска Мађари су населили Панонију 896, под вођством Арпада. Мађари су 1001. примили хришћанство, а Свети Стефан Мађарски се крунисао за краља. Угарском су владали Арпадовићи од 1001. до 1301, након чега пада под страни утицај. Краљевина Угарска је заузимала просторе данашње Мађарске, данашње Словачке, па све до Трансилваније (Ердеља) у данашњој Румунији, Карпатске Рутеније, Војводине (данашње северне Србије), и још неке мање територије. Поред овога у коегзистенцији са централним угарским краљевством у персоналној унији су биле и Хрватска и Славонија, које Аустроугарском нагодбом улазе у састав угарског дела царства. Све ове територије заједно са Краљевином Угарском су носиле заједнички назив Земље круне Светог Стефана и то од 1102. до 1918. године. Први владари угарског краљевства су били из династије Арпадовића. У раном 14. веку, ова династија је била замењена са Анжујском династијом, а касније са Јагелонцима и такође у разним периодима са нединастичким, ненаследним, владарима Жигмундом Луксембуршким и Матијом Корвином. Слабљење и пад Угарске У Мохачкој бици 1526. Мађарска је претрпела пораз од стране Турака и престала да постоји као независна држава. После ове битке, један део Мађарске пада под власт Османског царства, други улази у састав Хабзбуршке монархије, док трећи (Трансилванија) постаје полунезависна држава под врховном влашћу Османског царства. У оквиру Хабзбуршке монархије Крајем 17. века, Хабзбуршка монархија запоседа Трансилванију и отоманске територије у Панонској низији, тако да сви Мађари долазе под власт Хабзбурга. У периоду реформације, Мађари прилазе лутеранству и калвинизму. Мађари су 1848. године подигли револуцију против Хабзбурга, захтевајући национална права. Оно што су Мађари тражили од Хабзбурга, нису хтели да дају немађарском становништву тадашње Угарске, што је један од разлога што су припадници осталих народности тадашње Угарске - Срби, Хрвати, Словаци и Румуни, стали на страну Хабзбурговаца. Мађари су изгубили рат, а самим тим нису ни остварили своја национална права. Аустроугарска После 1860. године, Хабзбуршка политика према Мађарима се мења, тако да је 1867. године Хабзбуршка монархија трансформисана у Аустроугарску, у којој је Угарска добила велики степен аутономије. Граница између Аустрије и Угарске је ишла реком Лајтом. 8. јуна 1867. Франц Јозеф је крунисан у Будиму круном Светог Стефана. Будим је постала његова резиденција као краља Угарске. Краљица Елизабета (-{Erzsébet királyné}-) је нарочито много времена проводила у Будиму са угарском аристократијом. Мађарска у 20. веку Овај уговор је остао пуноважан све до распада монархије 1918. године, када се после Првог светског рата и пораза Централних сила, Угарска краљевина распала, На централном подручју некадашње краљевине формирана је Мађарска Демократска Република, а остали делови бивше краљевине су припали националним државама немађарских народа, који су насељавали Угарску краљевину. Последњи монарх Аустроугарске, Карло I, крунисан је 1916. у Будимпешти као Карло IV, краљ Угарске. Напустио је престо 13. новембра 1918. и отишао у Швајцарску. 72% територије која је чинила Краљевину Угарску у Аустроугарској припало постојећим суседним земљама Аустрији и Румунији и новоформираним државама Чехословачкој и Краљевини Југославији. Новоформираној Пољској припао је Чарни Дунајец на Карпатима (део некадашње жупаније Арва), а град (жупанија) Фиуме (Ријека) припала је 1924. године Италији. Нове границе су озваничене и ратификоване 1920. године Тријанонским споразумом, остављајући око 3,5 милиона етничких Мађара ван матице. Ово је било уређено у складу са споразумом познатим као 14 тачака америчког председника Вудроа Вилсона. Након краткотрајних Мађарске Демократске Републике, Мађарске Совјетске Републике и Српско-мађарске републике Барања-Баја наступа период Краљевине Мађарске од 1920. до 1946. У Другом светском рату (1939—1945), Мађарска је била на страни сила Осовине. Под командом регента Миклоша Хортија учествовала је у разбијању Југославије 1941. године због чега се тадашњи премијер Пал Телеки убио, после чега су мађарске трупе окупирале Бачку, Барању, Међумурје и Прекумурје. Одреди странке Стреласти крстови учествовали су у многим злочинима над Србима на окупираним територијама посебно у току Новосадске рације. Народна Република Мађарска је у периоду 1945—1989. била под совјетским утицајем. Била је чланица Варшавског уговора. До антикомунистичке и антисовјетске побуне је дошло 1956. под вођством Имре Нађа али је она угушена а Мађарском је владао Јанош Кадар до слома комунизма. Држава је 1989. након револуције извршила транзицију у демократски вишепартијски систем и прешла на капиталистичко уређење слободног тржишта и променила име у Република Мађарска. Мађарска је чланица Европске уније од 1. маја 2004. године. Ступањем на снагу новог Устава 1. јануара 2012, име државе се променило из Република Мађарска () у Мађарска (). Током мигрантске кризе 2015. године, влада је изградила граничну баријеру на мађарско-хрватској и мађарско-српској граници како би спречила илегалну миграцију. Мађарска влада је такође критиковала званичну политику Европске уније због тога што не одвраћа мигранте од уласка у Европу. Постављање баријера је имало ефекта, јер је од 17. октобра 2015. године на хиљаде миграната дневно преусмерено у Словенију. Миграције су постале кључно питање на парламентарним изборима 2018. Фидес је поново победио на изборима са супервећином. Крајем 2010-их, Орбанова влада се нашла под појачаним међународним критикама због наводних кршења владавине закона. Европски парламент је 2018. године изгласао акцију против Мађарске у складу са одредбама члана 7 Уговора о Европској унији . Мађарска је и даље оспоравала ове наводе ЕП. Пандемија коронавируса значајно је утицала на Мађарску. Први случајеви су објављени у Мађарској 4. марта 2020, први смртни случај једанаест дана касније. Дана 18. марта 2020. године, генерални хирург Сесилија Милер објавила је да се вирус проширио на све делове земље. Након одобрења првих вакцина против ковида19 у Европској унији, у Мађарској је 26. децембра 2020. почела бесплатна и добровољна вакцинација. У фебруару 2021, након што је Мађарска постала прва земља ЕУ која је одобрила руске и кинеске вакцине, накратко је уживала једну од највиших стопа вакцинације у Европи. Становништво Према попису из 2011. у Мађарској живи 9.937.628 становника. Од тога Мађари чине 83,7%, Роми (3,2%), Немци (1,9%), Словаци (0,4%), Румуни (0,4%), Хрвати (0,3%) Срби (0,1%) и други (0,6%). Чак 14,7% одбило је да се изјасни. Око 99% становништва говори мађарски, угрофински језик који није у сродству ни са једним суседним језиком. Заштићени мањински језици су грчки, немачки, румунски, словачки, словеначки, српски и хрватски језик. Интраетничке групе Мађара су: Секељи, Палоци, Кумани, Јаси, Јасу и Чанго Мађари. Неке суседне земље имају знатне мађарске мањине, поготово Словачка, Румунија (у Трансилванији) и Србија (у Војводини). Број становника Мађарске је 9.937.628 (2011). Вероисповест: римокатолици (39%), калвинисти (11,6%), лутерани (2,2%), гркокатолици (1,8%), друге религије (1,9%), неизјашњени (27,2%) и без религије (16,7%). Према резултатима генетских истраживања, међу становништвом Мађарске су најзаступљеније следеће патрилинеарне (Y-ДНК) хаплогрупе: Хаплогрупа, R (50,7%) Хаплогрупа I (27,9%) Хаплогрупа, E (16,5%) Хаплогрупа, J (3,4%) Највећи градови У Мађарској званично постоји 298 градова. Највећи и једини милионски град је престоница државе, Будимпешта, а затим следе: Дебрецин, Сегедин, Мишколц, Печуј, Ђер, Њиређхаза, Кечкемет, Стони Београд. Привреда Привреда Мађарске је средње величине, структурно, политички и институционално отворена тржишна високодоходовна економија, део јединственог тржишта Европске уније. Привреда Мађарске је прошла кроз период либерализације тржишта од почетка 90-их као део транзиције из социјалистичке у тржишну економију, попут већине осталих држава бившег Источног блока. Мађарска је чланица Организације за економску сарадњу и развој од 1995, Светске трговинске организације од 1996, и чланица Европске уније (након референдума где је остварена подршка 83,8% изашлих гласача) од 2004. Мађарска је прва држава у којој је отворено представништво кинеске агенције за промоцију инвестиција. Приватни сектор чини 80% БДП Мађарске. Стране инвестиције и власништво фирми је распрострањено, а кумулативне стране инвестиције износе више од 70 милијарди долара. Главне привредне гране су рударство, металургија, производња грађевинских материјала, прехрамбена индустрија, текстилна индустрија, хемијска а посебно фармацеутска индустрија и производња аутомобила. Главни пољопривредни производи су пшеница, кукуруз, сунцокрет, кромпир, шећерна репа, као и месне прерађевине, од свињског, говеђег и живинског меса и млечни производи. Валута Мађарске се зове форинта (знак: Ft; код: HUF) која је уведена 1946. Мађарска као чланица Европске уније је у обавези да ради на увођењу заједничке валуте евра што подразумева испуњавање мастрихтских критеријума. У последње време структура страних директних инвестиција је померена из јефтине текстилне индустрије и прехрамбене индустрије у производњу аутомобила, обновљиве енергије, информационе технологије и туризам. Политика Председника Мађарске (Elnök) бира парламент сваких 5 година. Председник има малу стварну власт, он предлаже председника владе парламенту који га бира, и има улогу главнокомандујућег. Премијер (министар-председник, Miniszterelnök) има главну улогу у извршној власти у складу са Уставом Мађарске. Председник владе бира и смењује министре по сопственом нахођењу. Сваки кандидат за министра мора проћи отворено испитивање пред једним или више парламентарних одбора, те га председник мора формално прихватити. Мађарски парламент (државни сабор, -{Országgyűlés}-) је једнодоман и има 199 заступника. То највише државно тело предлаже и одобрава законе које предлаже премијер. Странка мора освојити најмање 5% гласова грађана да би ушла у парламент. Државни избори за парламент одржавају се сваке 4 године. Уставни суд Мађарске (Alkotmánybíróság) је највише судско тело, има 15 чланова и право да спречи законе које оцени неуставним (не односи се на законе усвојене двотрећинском већином). Устав Мађарске (основно закон, -{Alaptörvény}-) је усвојен 18. априла 2011, а ступио је на снагу 1. јануара 2012. године. Наследио је Устав из 1949. (детаљно ревидиран 1989). У марту 2013. парламент је усвојио сет амандмана који су проширили круг лица овлашћених да покрећу поступак пред Уставним судом, ограничили делокруг Уставног суда, утврдили обавезну старосну границу за пензионисање за судије и тужиоце, утврдили обавезу студената да одређени период раде у Мађарској као надокнаду за школарину, ограничили предизборну пропаганду на државне медије, као и нагласили улогу породице и дозволили властима да у одређеним зонама забране боравак бескућника. Административна подела Мађарска је службено подељена на 40 покрајина: 19 жупанија (), 20 градских жупанија () и главни град (), Будимпешту. Географски и политички Мађарска је подељена на: Региони (), Жупаније (), Котари (), Општине (), Градови (), Села (), Телепи (). Жупаније Републике Мађарске су: Осим средишта жупанија, постоји пет градова са правима жупанија: Ерд (жупанија Пешта) Дунаујварош (жупанија Фејер) Ходмезевашархељ (жупанија Чонград-Чанад) Велика Канижа (жупанија Зала) Шопрон (жупанија Ђер-Мошон-Шопрон) Религија Мађарска је историјски хришћанска земља. Мађарска историографија поистовећује оснивање мађарске државе са крштењем Стефана I и крунисањем Светом круном 1000. године нове ере. Стефан је прогласио католичанство као државну религију, а његови наследници су традиционално били познати као апостолски краљеви. Католичка црква је у Мађарској имала снажно упориште кроз векове, а надбискуп Естергома добио је ванредне временске привилегије као принц-примат (hercegprímás) Мађарске. Иако савремена Мађарска нема званичну религију и признаје слободу вероисповести као основно право, устав „признаје улогу хришћанства у изградњи нације“ у својој преамбули и у члану VII потврђује да „држава може да сарађује са црквама за циљеве заједнице." Попис из 2011. је показао да су већина Мађара били хришћани (54,2%), при чему су римокатолици (37,1%) мађарски реформатски калвинисти (11,1%), лутерани ( 2,2%), гркокатолици (1,8%) и остали хришћани (1,3%). Јеврејска (0,1%), будистичка (0,1%) и муслиманска (0,06%) заједница су мањинске религијске заједнице. По питању верске припадности се 27,2% није изјаснило, док се као изричито нерелигиозно изјаснило 16,7%, а атеистички 1,5%. Током почетних фаза протестантске реформације, већина Мађара је прихватила прво лутеранизам, а затим калвинизам у облику Мађарске реформатска цркве. У другој половини 16. века, језуити су водили кампању против реформације, а становништво је поново постало претежно католичко. Међутим, ова кампања је била само делимично успешна и мађарско племство је успело да обезбеди слободу вероисповедања за протестанте. У пракси је то значило cuius regio, eius religio; стога се већина појединачних локалитета у Мађарској још увек може идентификовати као историјски католички, лутерански и други. Источни региони земље, посебно око Дебрецина („Калвинистички Рим“), остају скоро потпуно реформатски, особина коју деле са историјски суседним етнички мађарским регионима преко румунске границе. Православно хришћанство у Мађарској је повезано са етничким мањинама у земљи: Јерменима, Бугарима, Грцима, Румунима, Русинима, Украјинцима и Србима. Историјски гледано, Мађарска је била дом значајне јеврејске заједнице са јеврејском заједницом која је бројала више од 800.000 пре Другог светског рата, али се процењује да је нешто више од 564.000 мађарских Јевреја убијено између 1941. и 1945. током Холокауста у Мађарској. Само између 15. маја и 9. јула 1944. године, више од 434.000 Јевреја је депортовано у 147 возова, већина њих у Аушвиц, где је око 80% по доласку убијено гасом. Неки Јевреји су успели да побегну, али већину су или депортовали у концентрационе логоре, или су их убили припадници Партије стреластог крста. Од преко 800.000 Јевреја који су живели у границама Мађарске 1941–1944, сматра се да их је преживело око 255.500. Данас у Мађарској има око 120.000 Јевреја. Саобраћај Мађарска се налази у средишњем делу Панонске низије, па је изразито равничарска земља, што погодује развоју свих видова саобраћаја. Друга важна особина земље значајна за саобраћај је да је Мађарска подунавска земља. Мађарска има развијен друмски, железнички, ваздушни и водени саобраћај. Будимпешта, као престоница државе, до те мере је значајан чвор у државној саобраћајној мрежи, да се каже да „сви путеви воде до Будимпеште“. Укупна дужина железничке мреже у Мађарској је 7.606 -{km}- (1998. године), од чега је око 97% стандардне ширине колосека. Електрифицирано је 2.270 -{km}- железнице, а дужина пруга са двојним колосеком је 1.236 -{km}-. Ово говори о развијености железничке мреже и може се рећи да свако значајније место у земљи има железничку станицу и везу железницом. Главни железнички чвор је Будимпешта. Будимпешта је такође једини град у Мађарској са градском железницом и са метро системом, једним од најстаријих у свету (погледати: Будимпештански метро). Укупна дужина друмских путева у Мађарској је 188.490 -{km}-, од чега је са чврстом подлогом 81.950 -{km}-. Дужина ауто-путева тренутно износи 1.481 -{km}- (2016. године). Данашњи државни ауто-путеви и они који ће бити изграђени у блиској будућности повезују престоницу Будимпешту са ободом земље и престоницама суседних земаља. Они се углавном пружају трасама Европских коридора, а носе двозначне називе „М+број“. Мађарска је континентна земља и стога нема поморских лука. Од лука у околним земљама највећи значај за њену привреду има лука Ријека у Хрватској. Са друге стране, речни саобраћај је развијен и међународног је значаја. Дужина речних водених путева у Мађарској је 1373 -{km}- (1997. године). Најважнији водени пут у земљи је река Дунав, важан паневропски пловни пут (Коридор 7) који повезује средњу Европу са облашћу Црног мора и Балкана. Важне луке на Дунаву су: Будимпешта, Баја и Дунаујварош. Дунав је такође важна туристичка маршрута у Мађарској и данас је све више марина и других туристичких садржаја дуж његових обала. Поред Дунава пловна је и река Тиса, а постоје и пловни канали. У Мађарској постоји 45 званично уписаних аеродрома, од којих је 16 са чврстом подлогом. 5 аеродрома у држави има а IATA код (IATA Airport Code) и, самим тим, међународни значај. Највећи и најважнији аеродром у земљи је будимпештански Међународни аеродром „Франц Лист“ (Ферихеђ), удаљен 16 -{km}- југоисточно од града. То је био и једини државни аеродром до 1994. године. Због свог изванредног положаја овај аеродром је и важан регионални саобраћајни чвор. Други по значају аеродром је Међународни аеродром „Шармелек“, који је највише окренут туризму на Балатону. Аеродроми у Ђеру, Дебрецину и Печују су пред отварањем. Образовање Образовање је претежно државно, а област уређује Министарство просвете. Образовање на нивоу предшколског – вртића је обавезно и обезбеђује се за сву децу узраста од три до шест година, након чега је обавезно похађање школе до шеснаесте године. Основно образовање обично траје осам година. Средње образовање обухвата три традиционална типа школа усмерених на различите академске нивое: Гимназија уписује најдаровитију децу и припрема ученике за универзитетске студије; средње стручне школе за средње ученике трају четири године, а техничка школа припрема ученике за стручно образовање и свет рада. Систем је делимично флексибилан и постоје мостови, дипломци стручних школа могу остварити двогодишњи програм да би имали приступ високом стручном образовању, на пример. Студија Trends in International Mathematics and Science Study оценила је ученике од 13 до 14 година у Мађарској међу најбољима у свету за математику и природне науке. Већина универзитета су државни, а студенти традиционално студирају без плаћања школарине. Општи услов за универзитет је државна матура. Мађарски систем високог образовања укључује универзитете и друге високошколске институте, који обезбеђују и наставне планове и програме и сродне дипломе до докторске дипломе и такође доприносе истраживачким активностима. Здравствено осигурање за студенте је бесплатно до краја студија. Енглески и немачки језик су важни у мађарском високом образовању, постоји велики број студијских програма који се предају на овим језицима, што сваке године привлачи хиљаде студената на размени. Високо образовање и обука у Мађарској рангирани су на 44. месту од 148 земаља у Извештају о глобалној конкурентности 2014 Мађарска има дугу традицију високог образовања која одражава постојање успостављене економије знања. Основани универзитети укључују неке од најстаријих на свету, први је био Универзитет у Печују основан 1367. године који још увек функционише, иако су 1276. године Универзитет у Веспрему уништиле трупе Петра Чака, али никада није обновљен. Сигисмунд је основао Универзитет Обуда 1395. године. Други, Университас Истрополитана, основао је Матија Корвин 1465. године у Позоњу. Универзитет Нагисзомбат је основан 1635. године и пресељен у Будим 1777. године, а данас се зове УУниверзитет у Будимпешти. Први технолошки институт на свету основан је у Банској Штјавњици 1735. године; његов правни наследник је Универзитет у Мишколцу. Технолошки и економски универзитет у Будимпешти сматра се најстаријим технолошким институтом на свету са универзитетским рангом и структуром, његов правни претходник Institutum Geometrico-Hydrotechnicum основао је 1782. године цар Јосиф II. Мађарска заузима четврто место (изнад суседа Румуније, а после Кине, Сједињених Држава и Русије) по броју медаља освојених Међународној математичкој олимпијади са укупно 336 медаља. Здравље Мађарска одржава универзални систем здравствене заштите који се углавном финансира из државног здравственог осигурања. Према ОЕЦД-у, 100% становништва је покривено универзалним здравственим осигурањем, које је бесплатно за децу, студенте, пензионере, особе са ниским примањима, особе са инвалидитетом и црквене службенике. Мађарска троши 7,2% БДП-а на здравствену заштиту, трошећи 2.045 долара по глави становника, од чега 1.365 долара даје влада. Мађарска је једна од главних дестинација медицинског туризма у Европи, посебно стоматологије, у којој је њен удео 42% у Европи и 21% у свету. Пластична хирургија је такође важан сектор, са 30% клијената који долазе из иностранства. Мађарска је позната по својој бањској култури и дом је бројних лековитих бања, које привлаче „бањски туризам“. Кардиоваскуларне болести су водећи узрок смртности, што чини 49,4% (62.979) свих смртних случајева у 2013. години. Међутим, овај број је достигао врхунац 1985. године са 79.355 смртних случајева и континуирано опада од пада комунизма. Други водећи узрок смрти је рак са 33.274 (26,2%), број стагнира од 1990-их. Смртни случајеви у несрећама пали су са 8.760 у 1990. на 3.654 у 2013. години; број самоубистава је нагло опао са 4.911 у 1983. на 2.093 у 2013. (21,1 на 100.000 људи), што је најниже од 1956. године. Постоје значајни здравствени диспаритети између западних и источних делова Мађарске; болести срца, хипертензија, мождани удар и самоубиства су распрострањени у претежно пољопривредном и нископриходовном региону Велике равнице на истоку, али ретко у областима средње класе са високим приходима у западном Трансдунаву и централној Мађарској. Пушење је водећи узрок смрти у земљи, иако је у наглом паду: удео одраслих пушача опао је на 19% у 2013. са ранијих 28% из 2012. године, захваљујући строгим прописима као што је забрана пушења на свим затвореним јавним местима широм земље и ограничавање продаје дувана на Националне продавнице дувана које контролише држава. Мађарска је 17. најбезбеднија земља на свету, са стопом убистава од 1,3 на 100.000 људи. Култура Архитектура У Мађарској се налази највећа синагога у Европи, изграђене 1859. године у стилу маварског препорода, са капацитетом да прими 3.000 људи. У земљи се такође налази највеће лековито купатило у Европи, завршено 1913. године у модерном ренесансном стилу и налази се у градском парку Будимпеште; једна од највећих базилика у Европи; друга по величини опатија на свету; и највећа ранохришћанска некропола ван Италије. Значајни архитектонски стилови укључују историцизам и сецесија, односно неколико варијанти сецесије. За разлику од историцизма, мађарска сецесија је заснована на националним архитектонским карактеристикама. Узимајући у обзир источно порекло Мађара, Еден Лехнер, најважнија личност мађарске сецесије, у почетку је био инспирисан индијском и сиријском архитектуром, а касније традиционалним мађарским декоративним дизајном. На тај начин створио је оригиналну синтезу архитектонских стилова. Примењујући их на тродимензионалне архитектонске елементе, произвео је верзију сецесије која је била специфична за Мађарску. Дистанцирајући се од Лехнеровог стила, а ипак узимајући инспирацију из његовог приступа, група „Млади људи“ (Fiatalok), која је укључивала Кароља Коса и Дежеа Зрумечког, користила је карактеристичне структуре и форме традиционалне мађарске архитектуре да би постигла исти циљ. Поред два главна стила, Будимпешта приказује и локалне верзије трендова који потичу из других европских земаља. Сцзесија из Беча, немачки Југендштил, сецесија из Белгије и Француске и утицај енглеске и финске архитектуре огледају се у зградама изграђеним на прелазу из 20. века. Бела Лајта је у почетку усвојио Лехнеров стил, а потом је своју инспирацију црпео из енглеских и финских трендова; након што је развио интересовање за египатски стил, коначно је стигао до модерне архитектуре. Аладар Аркај је имао скоро исти уметнички пут. Иштван Медјазај је развио сопствени стил, који се разликовао од Лехнеровог, користећи стилизоване традиционалне мотиве за креирање декоративних дизајна у бетону. У сфери примењене уметности, главни заслужни за промовисање ширења сецесије били су Школа и Музеј декоративне уметности, који су отворени 1896. године. У центру Будимпеште скоро све зграде су старе око сто година, са дебелим зидовима, високим плафонима и мотивима на предњим зидовима. Музика Мађарска музика се углавном састоји од традиционалне мађарске народне музике и музике истакнутих композитора као што су Франц Лист и Бела Барток, који се сматрају међу највећим мађарским композиторима. Остали познати композитори су Ернст фон Дохнањи, Франц Шмит, Золтан Кодаљ, Габријел фон Вајдич, Рудолф Вагнер-Регени, Ласло Лајта, Франц Лехар, Калман Имре, Шандор Верес и Миклош Рожа. Мађарска традиционална музика обично има снажан дактилски ритам. Мађарска има реномиране композиторе савремене класичне музике, међу којима су Ђерђ Лигети,Ђерђ Куртаг, Петер Еотвос, Золтан Кодали и Золтан Јенеи. Барток је био међу најзначајнијим музичарима 20. века. Његова музика је била подстакнута темама, модусима и ритмичким обрасцима мађарске и суседне народне музичке традиције коју је проучавао, коју је синтетизовао са утицајима својих савременика у свој препознатљив стил. Народна музика је истакнути део националног идентитета и била је значајна у бившим деловима земље који припадају – од Тријанонског споразума из 1920. – суседним земљама као што су Румунија, Словачка, Пољска и посебно у јужној Словачкој и Трансилванији. Након оснивања музичке академије коју су водили Лист и Ференц Еркел, Мађарска је кроз своју музичку историју имала значајан број уметничких музичара. Бротон тврди да је мађарски „заразни звук био изненађујуће утицајан на суседне земље (можда захваљујући заједничкој аустроугарској историји) и да није неуобичајено чути мелодије које звуче мађарски у Румунији, Словачкој и Пољској“. Мађарске мелодије биле су извођене и у области Саболч-Сатмар-Берег и у југозападном делу Трансдунавја, близу границе са Хрватском. Поворка бушара је карневал у Мохачу је велики догађај мађарске народне музике, на којем је раније учествовао давно успостављен и цењени Богисло оркестар. Мађарска класична музика је дуго била „експеримент, направљен од мађарских претходника и на мађарском тлу, да се створи свесна музичка култура [користећи] музички свет народне песме”. Иако је мађарска виша класа дуго имала културне и политичке везе са остатком Европе, што је довело до прилива европских музичких идеја, сељаци су задржали сопствену традицију тако да су до краја 19. века мађарски композитори могли да се ослањају на сељачку музику да (поновно) створе мађарски класични стил. На пример, Барток је сакупљао народне песме из целе централне и источне Европе, укључујући Румунију и Словачку, док је Кодали био више заинтересован за стварање изразитог мађарског музичког стила. Током ере комунистичке владавине у Мађарској (1944–1989), Комитет за песму је претраживао и цензурисао популарну музику у потрази за траговима субверзије и идеолошке нечистоће. Од тада је, међутим, мађарска музичка индустрија почела да се опоравља, стварајући успешне извођаче у области џеза као што су трубач Рудолф Томситс, пијаниста-композитор Карољ Биндер и, у модернизованом облику мађарског фолка, Ференц Себе и Марта Себестиен. Три гиганта мађарског рока, Илес, Метро и Омега, остају веома популарни у земљи, посебно Омега, која има фанове у Немачкој и шире. Старији ветерански андерграунд бендови као што је Беатрис из 1980-их такође остају популарни. Кухиња Традиционална јела као што је светски познати гулаш заузимају истакнута места у мађарској кухињи. Јела су често зачињена паприком (млевена црвена паприка), мађарском иновацијом. Паприка у праху, добијена од посебне врсте бибера, један је од најчешћих зачина који се користе у типичној мађарској кухињи. Густа, тешка павлака звана tejföl се често користи да ублажи укус јела. Чувена мађарска топла речна рибља чорба која се зове рибарска чорба или halászlé је обично богата мешавина неколико врста поширане рибе. Остала јела су пилећи паприкаш, фој грас од гушчје џигерице, порколт паприкаш, вадас, (чорба од дивљачи са сосом од поврћа и кнедле), пастрмка са бадемом и слане и слатке кнедле, попут úrós csusza, (кнедле са свежим сиром и густим сиром крем). Десерти укључују култну Добош торту, штрудле са јабуком, вишњом, маком или сиром, Гундел палачинке, кнедле од шљива, сомлои кнедле, десертне супе и друго. Переце и кифле су широко популарна пецива. Чарда (csárda) је најизразитија врста мађарске гостионице, кафане у старом стилу која нуди традиционалну кухињу и пића. Борозо обично означава удобну старомодну винску таверну, пинце је пивски или вински подрум, а сорозо је паб који нуди точено пиво, а понекад и јела. Бисзтро је јефтин ресторан често са самопослуживањем. Бифе (büfé) је најјефтиније место, где ће купци можда морати да једу стојећи за пултом. Пецива, колачи и кафа се служе у посластичарници cukrászda, док је eszpresszó кафетерија. Палинка је воћна ракија, дестилирана од воћа гајеног у воћњацима на Великој мађарској равници. Мађарска је идеална за производњу вина, а земља се може поделити на бројне регионе. Римљани су донели винову лозу у Панонију, а до 5. века нове ере постоје подаци о великим виноградима у данашњој Мађарској. Своје винарско знање Мађари су донели са Истока. Према Ибн Рустаху, мађарска племена су била упозната са производњом вина много пре доласка у Европу. Токајско вино је интернационално познато вино и бренд Мађарске. Више од 150 година мешавина четрдесет мађарских биљака користи се за прављење ликера уницум . Уницум је горак ликер тамне боје који се може пити као аперитив или после оброка и на тај начин помаже варењу. Светска баштина На списку Светске баштине Унеска налазе се следећа места: 1987. – Обала Дунава, Будимски дворац и Андрашева авенија у Будимпешти 1987. – Старо село Холоке и његова околина 1995. – Крашке пећине Агтелека и Словачког крша у Агтелеку (са Словачком) 1996. – Миленијумска опатија Панонхалма и њена природна средина 1999. – Национални парк Хортобађ 2000. – Ранохришћанска гробница у Печују 2001. – Културни пејзаж Нежидерског језера (са Аустријом) 2002. – Историјски и културни пејзаж Токајских винограда За будуће уписе, Мађарска је предложила дворац у Естергому, полуострво Тихањ на Балатону, будимске термалне пећине, дворац и паркове Вишеграда, систем утврђења и ушће реке Вах у Дунав у Коморану, мрежу сеоског архитектонског наслеђа, државну фарму у Мезехеђешу, дрвене цркве северног Карпатског басена, фосиле из Ипољтартноца, предмодернистичку архитектуру Едена Лехнера и границе Римског царства у Мађарској. Види још Култура Мађарске Референце Литература Спољашње везе Туристичка организација Мађарске (на српском) Званични сајт скупштине Званични сајт председника Званични сајт премијера Историја – Примарна документа Историја – Библиотека Корвинијус Државе у Европи Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније Средња Европа Континенталне земље


Он је затим причао о данашњем ривалу.


source: CulturaX

text: Јенни Лаке У Националном Парку Гранд Тетон - 2021 Јенни Лаке У Националном Парку Гранд Тетон Од свих живописних места у Гранд Тетону, Јенни Лаке је било наше омиљено и нашли смо се да неко време истражујемо то подручје. То је укључивало вожњу бродом преко језера, након чега је уследила планинарење до места Инспиратион. Поглед одозго једноставно је невероватан. Јенни Лаке је љети довољно топла за купање, зато спакујте свој купаћи костим за сваки случај. Након врућег похода око језера, можда ћете доћи у искушење да ускочите и охладите се. Центар за посетиоце има паркинг и информације о броду и шетње у околини. Многи се одлуче за брод, па ако не желите предуго чекати, дођите раније ујутро. Брод на Јенни Лакеу Иако пјешачка стаза кружи око језера, ако желите бржи приступ планинарским стазама које почињу с друге стране, љети можете кренути бродом. Уживајте у спектакуларним планинским пејзажима током вожње, фотографишите се и удишите чист планински ваздух. Једном на другој страни можете се шетати до места Инспиратион, дивећи се слаповима, разнобојним цвећем и малим дивљинама. Идите у јулу и августу да бисте искористили дуге, топле летње дане. Зауставите се код Центра за посетиоце ради више информација о излетима и осталим саветима регенера. Чамац брода креће са пристаништа у близини центра за посетиоце, средином маја до краја септембра. За тренутне сате рада, назовите марину на КСНУМКС-КСНУМКС-КСНУМКС. Слетање бродом је на стази каскаде у кањону каскаде, што такође води до Скривених водопада (миља КСНУМКС) и тачке надахнућа (КСНУМКС миља). Поход до места инспирације У лето, ова стаза је једно од најпопуларнијих планинарења у парку. Стаза се пење на ноге КСНУМКС дужине једне миље. На путу можете посетити и Скривени водопад, прелепи водопад висок КСНУМКС. Услуга Националног парка нуди летачке шетње вођене лети, почевши од КСНУМКС: КСНУМКС ујутро. Поход траје око КСНУМКС сати. Поход је ограничен на прве посетиоце КСНУМКС-а, а за чамац постоји накнада. У јулу и августу, када су дневне температуре у КСНУМКС-у, брзо урањање у хладно планинско језеро може бити прилично освежавајуће, зато понесите свој купаћи костим за сваки случај. Ако вам се не чини планинарење, потражите Јенни Лаке Оверлоок. Једносмјерна асфалтирана цеста од Нортх Јенни Лаке Јунцтион води до високе тачке с погледом на воду. Посетиоци могу паркирати свој аутомобил на видику и приступити стази која води до дугачке стазе дугачке КСНУМКС која се вијуга око целог језера. У супротном, можете наставити пут и паркирати се у центру за посетиоце. Одатле ћете имати лак приступ до марине и брода који се превози током лета. Након планинарења, возите око КСНУМКС минута северно до планинарског дома Сигнал на живописан ручак са погледом на Јацксон Лаке.


„Нацрт је у односу на претходни буџет смањен за 125.000 КМ. Он ће бити прослијеђен у јавну расправу и кроз амандмане може бити промијењен. Ако буде средстава, лако је повећати грантове и студентима и пензионерима, као и борцима и удружењима“, истакао је Вуковић.


text: Клуге од СЗО нема представу кад ће се завршити пандемија широко изљечиве болести • Фронтал.СРБ Клуге од СЗО нема представу кад ће се завршити пандемија широко изљечиве болести Регионални директор Свјетске здравствене организације /СЗО/ за Европу Ханс Клуге сматра да није могуће предвидјети када ће се завршити пандемија ковид 19. понедељак, 27 децембра, 2021 / 11:03 Он је за ТАСС рекао да ће се пандемија завршити када се вакцинише 70 одсто свјетске популације. "За мене је немогуће рећи да ли ћемо се суочити са новим или опаснијим сојевима /вируса корона/ у будућности. Не знам када ће се пандемија завршити, али могу рећи како. Завршиће се када достигнемо покривеност вакцином од 70 одсто широм свијета и када будемо могли да развијемо ефикасан и безбједан антивирусни лијек да лијечимо људе који дођу у контакт са вирусом корона", изјавио је Клуге. Клуге је нагласио потребу да се ојачају здравствени системи широм свијета, те да се будући здравствени радници едукују како би били боље припремљени за сљедећу пандемију. "Завршиће се када ојачамо наше здравствене системе и обучимо будуће здравствене раднике да се боље припреме за сљедећу пандемију, када престанемо да реагујемо на кризу као појединачне државе и почнемо да реагујемо заједно као једна људска породица и када се наоружамо науком и преузмемо одговорност за своје поступке", истакао је Клуге. Званичник је напоменуо да ће епидемија ковид 19 вјероватно постати ендемска, као што је грип или четири друга типа из породице коронавируса који узрокују обичну прехладу. Према његовим ријечима, СЗО предвиђа да ће помијешани природни и имунитет стечен вакцинама на крају помоћи да се заврши пандемија. "До нас је да учинимо све што можемо да зауставимо преношење и наставимо са својим животима. Можда се никад нећемо ослободити ковида 19, али сигурно можемо бити ослобођени пандемије", додао је Клуге.


''Codex Alimentarius - Упозорење свима којима је стало до своје будућности и будућности своје породице Упозоравамо грађане Србије да су се на нашем тржишту појавили прехрамбени производи опасни по живот и здравље обележени знаком пирамиде и именом Codex Alimentarius. Наведени производи су се појавили на тржишту Србије незаконито, јер геноцидни Codex Alimentarius у Србији није усвојен, није ,,усклађен”, нити може бити, јер су одредбе Codex Alimentarius-а у супротности са Ротердамском и Копенхашком конвенцијом, чија је Србија потписница и које имају већу снагу од било ког закона. Било какво мењање или ,,усклађивање” закона да би се Codex Alimentarius почео примењивати у Србији је неприхватљиво док је Србија потписник наведених конвенција. Codex Alimentarius садржи обавезујуће одредбе о коришћењу вештачког говеђег хормона раста и антибиотика у свим врстама меса намењених људској исхрани, што ће мати несагледиве последице по здравље садашњих и будућих генерација. Све врсте прехрамбених намирница се по одредбама Codex Alimentarius-а морају зрачити да би дуже трајале, а не постоје безбедне дозе зрачења за људско здравље. У пољопривредној производњи Codex Alimentarius обавезује употребу једино генетски модификованог семена, а од 12 забрањених хербицида као најопаснијих хемијских средстава за заштиту пољопривредних производа, Codex Alimentarius на листу дозвољених једињења враћа седам, као ДДТ, линдан, малатион и друге отрове. Званичне препоруке Codex Alimentarius-а су смањиле минималне количине хранљивих материја у људској исхрани, тако да ће се у земљама које прихвате Codex Alimentarius, витамини, лековите траве (чајеви), корисни минерали бити забрањени у слободној продаји. Аутори Codex Alimentarius-а су приликом састављања одредби планирали смрт три милијарде људи, једну милијарду од непосредне примене одредби Codex Alimentarius-а, а две милијарде од последица потхранјености и немогућности лечења, а све у циљу смањења људске популације на за њих прихватљиву једну милијарду. Codex Alimentarius је наставак нацистичке филозофије кога је осмислио Fritz De Meer, директор фармацеутске компаније I.G.Farben (данас Novartis) која је производила Циклон Б за гасне коморе у конц логорима током Другог светског рата. Због тога је у Ниирнбергу 1945. године осуђен због злочина против човечности. Зато упозоравамо грађане Србије, уместо Владе Србије и ресорних министарстава која су увучена у коло геноцида над сопственим народом, НЕ КУПУЈТЕ НАМИРНИЦЕ СА ЗНАКОМ ПИРАМИДЕ УЗ КОЈИ СТОЈИ НАЗИВ CODEX ALIMENTARIUS, ЈЕР ТАЈ ЗНАК ПРЕДСТАВЉА НАДГРОБНИ СПОМЕНИК НАШЕМ ЗДРАВЉУ И БУДУЋНОСТИ. Обележене намирнице због штетних 4000 89;астојака у себи код корисника и потомака могу да изазову малигна обољења, стерилитет, шећерну болест, атрофију мозга, импотенцију и још 60 најтежих обољења. Добро загледајте производе при куповини, бескрупулозни произвођачи су већ добили зелено светло од одговорних политичара и описани знак ставили на своје производе, као на паковања виршли у месарама ,,Матијевић”. Бојкотујте те производе, заобилазите такве продавнице, а ако скину знак са производа и наставе са продајом отрова, судићемо им! Никола Алексић, с.р. МОЛИМО ВАС ДА ОВО УПОЗОРЕЊЕ СХВАТИТЕ КРАЈЊЕ ОЗБИЉНО; И ПРОШИРИТЕ ГА ДАЉЕ, ЗА СРБИЈУ БЕЗ ЖИГА!!!!! '' Codex Alimentarius - Wikipedia, the free encyclopedia Ја бих ово назвала великим проблемом...Не знам за вас ал ја сам изгубила апетит.


КОМУНИЗАМ НА БЕОГРАДСКОМ УНИВЕРЗИТЕТУ 1929. - 1940. - репринт оригиналног издања, Београд 1940. - ________________________________________________ После антизаветне, антисветосавске Доситејеве духовне револуције, започело је стварање новог српског човека без Христа, по секуларном, западњачком моделу Човекобога, човека без Бога. Од чов 4000 ;ека без Бога до човека против Бога пут није далек. Тај пут прошао је српски народ од Доситеја до комуниста. Б. Обрадовић, Нова Искра, број 59 "Нека се сваки врати Богу и себи; нека нико не буде ван Бога и ван себе, да га не би поклопила језива тама туђинска, са лепим именом и шареном одећом. Нека се свак, ко је српски родољуб пашти да задобије Царство небеско којим се једино може задржати царство земаљско на дуже време." Владика Николај Велимировић "Кад су мислили да све знају, тек онда нису ништа знали. Јер уколико су више познавали микробе, утолико су мање знали за Бога." Владика Николај Велимировић "А ви, Срби, где сте? Милиони Срба боје се Бога и стиде се светаца Божјих. Где се налазите вас неколико стотина што стојите испред народа српскога: да ли сте са Европом или са својим народом? Ако кажете да сте са Европом, онда се брзо лечите, да не би заразили свој народ. Аколи кажете да сте са својим народом, пазите да се не ухватите у лажи. Јер није лак пут народни. То је узан и тесан пут поста и молитве и милостиње. Ал то је једини спасоносни пут. Богу нека је слава. Амин." Владика Николај Велимировић САДРЖАЈ: Увод Универзитет као комунистичко поприште Приступ 1. "Стручна" студентска удружења 2. Културна и економска удружења 3. Универзитетски семинари 4. Студентске мензе 5. Културне тековине 6. Комеморације 7. "Опште студентски зборови" 8. Пропаганда за "мир" 9. Борба за похапшене другове 10. Пропаганда слободне љубави 11. Дебатни клубови 12. Зидне новине 13. Штампа 14. Са универзитетских катедри Развој комунистичке акције а) у раздобљу 1929. – 33 б) у години 1934 в) у години 1935 г) у години 1936 д) у години 1937 е) у години 1938 ж) у години 1939 камулфажа комуниста промењена политика нова политика з) у години 1940 акције по студентским домовима Савез студентске омладине Социјални проблем нашег студентства и решења која предлажу национални студенти Закључак Додатак писан после народно-државног слома септембра 1941 ОРАО И СВИЊА ИЛИ НАША БРАЋА ПОДМИЋЕНА ОД ТУРАКА Једном свиња из пуна корита пред вратима имућнога дома, и ка умије, по свињски локаше. Орај гордо на крутој литици величава крила одмараше и оштраше смртоносне канџе бацајући пламене погледе на све стране у прољетње јутро, к побједи се новој готовећи. Него свиња, како се налока, поиздиже турин обрљани и угледа на литицу орла. Грокну крупно, па говори орлу: "Шта ту чучиш на голој литици, несретниче и гладни ајдуче, изгнаниче под општим проклетством? Што је твоја жалосна судбина? Празна слава и грабеж крвави, па и с крвљу ручак без вечере. Помири се и предај људима, виђи ка се живи обилато: мени на дан три корита дају, све пуније једно од другога; па цио дан у глиб до ушију, превраћам се, на свијет уживам; ни што мислим, ни главу разбијам, но иза сна на пуно корито." Орk 11c4 2;ј тресну, па прикупи крила, с презренијем одговара свињи: "Мож се хвалит ка поштено живиш пред свињама, али не пред нама, јербо наше племе поносито таквога се гнушава живота. Него ти се чудити и није: свињски мислиш, а свињски говориш То ти сада дају и госте те, ал' не зато рашта ти помишљаш, но док мало накупиш сланине, па ће одмах маљугом по цику. То погађаш, ми смо грабитељи, под вселенским живимо процесом опасности и крвопролића; то су наше игре и пирови. Но ликови наши поносити јесу симбол земног величанства, на крунама царскијем блистају; јошт се круне диче и поносе што су лика нашега достојне." То изрече, па хитро полети, ка крилата из лука стријела, у својему над облаком царству. Оста свиња у гадном брлогу чекајући у чело сјекиру. П 3fed 77;тар Петровић Његош, Пјесме, књига I, 208 УВОД Збивање, друштвено и политичко, у једном раздобљу и у једној средини, може се упознати кроз карактеристичне чињенице које треба средити у целину, уобличити их и објаснити објективне околности њиховог постанка. Покушаћемо да то учинимо с једним раздобљем на Београдском Универзитету; са раздобљем које не чини част ни науци, ни држави, ни народу, ни студентима, нити њиховим наставницима. Желимо да у кратким потезима изнесемо збивања на Београдском Универзитету од 1929. до данас. Главна нит која се провлачи кроз ове редове биће деловање на ширењу комунизма од једног дела омладине и оних који су је у томе послу помагали. Различити су узроци постанка развоја и деловања комуниста на нашем Универзитету. То су, пре свега: 1. Социјална питања, која се намерно или нехотице, не решавају или се решавају непотпуно и неправично; 2. Студентска питања, покаткад од надлежних решавана, но увек непотпуно, недовољно, несистематски, бојажљиво, са отезањем и колебањем; 3. Нерешена политичка питања у земљи; 4. Ненационални и надрислободарски став самих универзитетских наставника, у великој већини масона; 5. Скандалозна политика универзитетских власти, било у погледу универзитетске имовинске политике, било у погледу избора способних за наставнички кадар; 6. Погрешна политика државне власти која, заузета партиско-кликашком борбом, није у прво време уопште обраћала пажњу на Универзитет, а доцније је – када је било скоро већ доцкан – отклањала само спољне манифестације тешке болести наших Универзитета, док је њене узроке остављала неотклоњене и неуништене. 7. Уживачко-јавашлијски дух саме студентске омладине која се у већини одала уживању задовољстава и која се истовремено физички одвајала од породице, а духовно од свог народа и народне традиције; 8. Несметано деловање страних елемената у земљи, поглавито Јевреја како у редовима професора, тако и у редовима студената; 9. Партизанско-капиталистичко-котеријашки дух суревњивости и завидљивости, као и жеља за што лакшим и бржим негомилавањем богатства који је потпуно замрачио видик нашој водећој средини и нашој "интелигенцији"; 10. Недостатак предузимљивости наше старије генерације која је делом изгинула, а делом изморена ратовима за национално ослобођење и уједињење; 11. План и намера Комунистичке интернационале да на Београдском универзитету створи своје упориште, пошто наша земља по својој социјалној структури иначе није погодна за развијање комунистичке идеологије и зато је комунизму потребно, да од наше младе интелигенције која са Универзитета треба да иде у народ, направи мотор марксистичке идеологије и револуције; 12. Недостатак једне првенствено националне и стварно наше народне идеологије, која би била кадра да поне 4000 1089;е народ и да реши многе нерешене етничке, социјалне и покрајинске проблеме нашег народа, као и позно јављање једне такве идеологије у нашем народу, која је данас једина способна да се супротстави и свима силама одупре туђинској јеврејско-бољшевичкој идеологији. УНИВЕРЗИТЕТ КАО КОМУНИСТИЧКО ПОПРИШТЕ Већ одавно је Београдски Универзитет поприште и главно уточиште марксистичке, ненародне, сепаратистичке, противдражавне и анти-монархистичке делатности разних страних, јеврејских и домаћих али издајничких и ненародних елемената. Ова делатност узела је маха на њему и зацарила се поглавито из разлога што је велики део професора надри-слободарски расположен или левичарски настројен; што добар део наставника, неразумевајући народни дух, припада комунистичким, масонским и ротаријанским круговима. Сви ови фаворизовали су, на све могуће начине, разне групе студената почев од ортодоксних комуниста, па преко социјалиста, социјал-демократа, демократа, црногорских и македонских сепаратиста и босанских аутономаша, све до студената припадника мањинских група. Ово су наставнички кругови чинили зато, што су у акцијама наведних студентских група гледали своје оружје против политике свих могућих влада наше државе, од рата за ослободјење до данас. Међутим, свака акција национално, а нарочито монархистички распложених студената, кочена је, па се чак није презало ни од професорских репресалија над њима. Свакој акцији левичара на Београдском Универзитету ови наставнички кругови омогућавали су легални карактер, па чак и тада, када су такве акције биле од највеће штете по интересе народа, Државе и Краља. Левичари су прибегавали и физичком терору, чак и помоћу оружја; левичари су уништавали универзитетску имовину и учила, на најварварскији начин, - али за њих није било казне. Наиме, универзитетска власт никада се није трудила да кривце пронађе, а када би их и пронашла, она је за њихово осуђивање тражила најверодостојеније доказе, који би се у пракси сводили на сопствено признање кривице. Пошто овог није било, није било ни казни. Међутим, националисти нису смели да се бране чак и када су физички нападнути. Националисти су увек били криви, макар и зато, ито нису успели да се склоне или побегну. Временом су национални студенти доспели у такав положај, да нису могли наћи ни заштите од физичког терора необуздане комунистичке руље и њихових банди на Универзитету. С једне стране, физички терор комуниста, а с друге стране префињени притисак професора марксиста и левичара, односно масона – били су и Сцила и Харибда за националисте. Многи од националних студената нису смели да посећују ни предавања, а они који би долазили на часове, морали су да носе оружје и да иду у пратњи наоружаних другова. Комунисти и други против-држ 4000 072;вни, против-народни и издајнички елементи свих њима сродних врста, сасвим слободно дејстувују на Универзитету. Тамо несметано врше пропаганду усмену и писмену, кроз забрањене списе, брошуре, књиге и летке. Ректорат неће да предузима ништа да би ово спречио. Он чак комунистима ("Акциони одбор стручних студентских удружења") даје право да заступају све студенте, даје им моралну и материјалну помоћ; свим средставима и силом своје власти стара се да у корист комунистичких роварења заштити надри-аутономију универзитетских зграда; омогућује потпуну слободу пропаганде комуниста на целом Универзитету, а за противдражавне испаде (певање интернационале, проглашавање штрајка против Државе и "оних који нису санкционисали први покушај Споразума Мачека и Цветковића" слављење злочинаца осуђених на смрт, чак и убица покојног Краља и друго) никога не кажњава, као ни рушење универзитетских зграда, ломљење намештаја, научних инструмената и рушење Студентског дома – Краљеве задужбине. Главни штаб комуниста на Универзитету представља такозвани "Акциони одбор стручних студентских удружења" који сачињавају представници свих студентских "Стручних удружења" са свих факултета. Овај одбор је нелегалан, т. ј. никада није признат од власти, али то није сметало а и данас не смета универзитетским властима да допуштају његову акцију, да преговарају с њим да усвајају његове сугестије, закључке, и да се покоравају његовим уценама. Главна средишта око којих се окупљају студенти комунисти за акцију и где кроје планове, држе забрањени материјал, јесу студентске мензе, просторије разних "стручних" студентских удружења и домови студената: – "Краља Александра" – и "Гајрет", - и студенткиња "Краљица Марија". Путеви и начини којима се шири и пропагира комунизам разнолики су, и углавном ови: 1. "Стручна" студентска удружења. Марксисти су врло добро увидели, да је за владање Универзитетом потребно освојити све позиције у студентском јавном животу. Комунисти и њима подобни издајници народних, животних интереса, добили су стручно удружење под своју власт одприлике за две године рада. Благодарећи плиткоумности бружоазије, комунисти су под фирмом анти-фашистичког или демократског блока, освојили 90-проц. стручних удружења. Недајући опзицији ни право говора, уопште не држећи се друштвених правила и сасвим се непокоравајући универзитетским уредбама и властима, плаћајући чланарину и таксе код уписа за своје присталице и симпатизере, а прећутно чак и помогнути од Универзитетских власти и наставника, марксиста и масона, они су врло лако освојили та стручна удружења. Помоћу лажи и терора, они су, например са двадесет својих црвених бандита, држали у својој власти удружење студената за српско-хрватски језик и књижевност, у којем је б 4000 080;ло учлањено 200 студенткиња - некомунисткиња. Најважнија и најјача комунистичка стручна удружења јесу: Правничко студентско удружење; Удружење медицинара; Удружење студента агронома; Удружење студената математичара; Удружење студената – шумара, Удружење студената машинске и електро-технике (УСМЕТ), и друга. Значај ових удружења јесте у томе што она као што поменусмо: а) састављају тзв. АКЦИОНИ ОДБОР, који наступа свугде и то с успехом, у смислу комунистичке делатности. Као студентска репрезентација он сазива зборове, митинге, организује све манифестације и демонстрације, штрајкове, нереде и туче; б) воде "бригу" о студентским уџбеницима и табацима, о ваншколском стручном образовању студената, имају велики утицај на нове студенте. Статистичке истине ради ваља напоменути да оне имају учлањено највише до 20 проц. студената на Београдском Универзитету. 2. Културна и економска удружења. Од којих је најважније "ПОТПОРНО СТУДЕНТСКО УДРУЖЕЊЕ". Оно је од изванредног значаја јер му се стављају на расположење огромна новчана средства из универзитетских фондова, која комунисти употребљавају за своје људе и за своју пропаганду. Управу Потпорног уружења чине "делегати" стручних удружења, дакле, комунисти. Иначе, освојили су га као и сва стручна удружења; на силу и превару. Углавном, ова су удружења покрајинска, старају се о својим земљацима, материјално их помажу, а зато од студената траже "само" да се одрекну своје Отаџбине и да постану интернационалисте, и црвени. Најважнија су била а и сада су "ВАРДАР", "ВОЈВОЂАНСКИ КЛУБ", "НЕРЕТВА", "ЗЕТА", итд. "Удружење Студената против турбекулозе" помагало је и помаже само комунисте и ако прима паре "од блесаве буржоазије"; зато пак, тешко болесни и национални студенти не могу да добију ништа, могу чак и да умру од туберкулозе – ако се непрефарбају црвеном чивутском бојом. Удружење "САМОПОМОЋ" је удружење чија је основа била сасвим економска; настало је најпре тако што су сами студенти, да би нашли посла у циљу свога издржавања, издржавали или финансирали тај рад. Бавили су се продајом млека, цепањем дрва, разношењем новина, и др. Због непоштења многих чланова, "САМОПОМОЋ" је врло често довођена до економског и финансијског краха, док је природно да је морални крах био у самој основи крах тог црвеног склопа. Зато јој је врло често притицао у помоћ Универзитет. Пре неколико година, у Самопомоћи су зацарили комунисти и ударили свој печат. Доскора су се у њеној управи борили о превласт "троцкисти и стаљинисти". САМОПОМОЋ је организовала и свој хор, намењен певању комунистичке интернационе и других "спасоносних" песама. Чувене су биле "хорске рецитације". Од културних удружења једино "СВЕТИ САВА", Академски Аероклуб, и Југословенско-Бугарска лига нису црвени већ национални. aab 3. Универзитетски семинари. У семинарима, приликом слободних дискусија, комунисти увек иступају организовано. Тамо шаљу, нарочито у почетку године, вичне говорнике и веште агитаторе. То су обично старији студенти или чак и нестуденти. Једини начин таквог њиховог рада на семинарима у томе је што се обично све теме које у почетку године дају професори, дају у циљу пропаганде. Семинарске радове узимају и сасвим млади али комунистички настројени студенти, п 3ff9 72; се то обрађује у комунистичким "кружоцима". Неки наставници (др. ТАСИЋ, др. Јован ЂОРЂЕВИЋ, Божа МАРКОВИЋ – млађи), иду при овоме отворено комунистима на руку. Утицај оваквих семинара је од огромног значаја за млађе студенте, а поготово за оне са прве године. 4. Студентске мензе. Све мензе налазиле су се до сада у комунистичкој власти и престављају најважније страховито оружје у рукама црвених. Бесплатна или повлашћена исхрана сиромашних студената обавезује их много; опсењују их усмене и писмене – "зидне новине", које у комунистичком духу свакодневно обавештавају студенте који се хране у мензи о свим догађајима на Универзитету и ван њега. Осим тога, најбоље пропагаторе мензе и облаче, па чак плаћају и у готовом. Зато је он спреман да се за црвену "идеју" бори до краја, јер сматра да се све то чини само зато, да се сиромашноме помогне. Нарочито "келнери"-студенти, који за послуживање у мензама као награду добијају бесплатну храну, служе као нека врста комунистичке стајаће војске. Њих је сразмерно много; они су редари на зборовима и демонстрацијама, дежурни по факултетима, стражари по аулама, бесплатни посетиоци (клекери) свих комунистичких и јавних приредаба и. т. д. Мензе су комунистима служиле и као стоваришта пропагадног материјала и стоваришта оружја за напад и терор. У фебруару 1935. г. полиција је, приликом претреса "Централне студентске мензе" у Академији Наука, пронашла читаво стовариште предмета за тучу; боксере, гвоздене шипке, батине, каме, камење, ватрено оружје, па чак и алеву паприку у нарочитим омотима, коју је требало да комунисткиње бацају у очи противницима. 5. Културне тековине. Акциони одбор (најчешће) или стручна просветна удружења приређују: а) јавна предавања са комунистичком тезом, тако зване "усмене новине", на којима говоре само комунисти – најчешће чивути, б) књижевне вечери, в) кратке позоришне комаде – разуме се из праве комунистичке литературе, г) хорске рецитације, под дириговањем д-ра Војислава ВУЧКОВИЂА. 6. Комеморације. Комеморације су омиљено пропагадно средство. Ту се врши пропаганда, величају њихови борци, "јунаци" и "мученици" – младићи и девојке које су Чивути ради "идеја", смерно гурнули у смрт, а у исто време њиховим се "мучеништвом" користе, јер знају да то пали код маса. Све те жртве тмурне марксистичке "идеологије" падају због слепе мржње, а од рођеног свог средства – терора. Јер, не може неко насртати на личну слободу, интегритет тела, рањавати, убијати, линчовати и и.т.д., а да и сам не страда. Више пута се држе комеморације каквој међународној комунистичкој величини. На њима се држе комунистички, политички говори прожети духом мржње против свих који нису за комунизам и јеврејску власт. И овде, разуме се, клика игра врло велику улогу. 7. Зборови студената названи обично "Опште студентски". Ов 4000 1086; су зборови које комунисти сазивају тобож ради решења "горећих студентских питања и проблема". У ствари, ови зборови су обичне комунистичке смотре, на којима се ретко када помињу баш та нерешива студентска питања. Уколико она и јесу на дневном реду обично се стављају као неважне тачке на сам почетак збора. На њима се може чути уобичајени комунистички речник; "бедници", "фалсификатори", "разбојници", "бесни пси", фашистичке слуге", "банда", "групица разбојника", "саботери", и.т.д. Опште студентски зборови држе се под протекторатом универзитетских власти. Ове обично траже "гаранцију" да збор неће тећи у политичком смеру и тону, али је већ сваком познато да је то најординарнији изговор. То најбоље доказују многобројне резолуције донете на овим зборовима, које су све без разлике црвеног и политичког карактера. Улога клике (која по наредби или за плату бурно одобрава) и на тим зборовима је пресудна, зато што има да импресионира младе студенте који не познају њихов начин борбе и њихове циљеве. На њима нико не може да добије реч, ако није "ортодоксни". Прекршења овог кажњавају редари и клакери кратким поступком (батином и избацивањем). Излагања говорника на овим зборовима су политичка, а чињенице посматране са званичног комунистичког становишта – у тону генералне линије ИИИ интернационале. Иначе, говорници се труде да слушаоцима наметну утисак да, све што они раде, раде за добро народа, напретка, демократије, културе, и да је све то ради постизања комунистичког раја на земљи. Комунисти сами себи дају епитете: "народни студенти", "анти-фашистички, "синови народа", "поштени студенти", "демократска омладина", "народни борци", "борци за аутономију Универзитета", и.т.д. Једна од омиљених тема за коју они верују да је кадра да окупи студенте око њих, јесте "слобода Универзитета" и "борба за одбрану аутономије Универзитета", која се иначе у пракси извргава у комунистички терор над осталим студентима – дакле, под огромном већином. Иначе, њихова слобода значи: слободу вршења комунистичке, противнароде, противдржавне и издајничке пропаганде, и слободу некажњеног инсултирања и физичког насиља над свима који немају у глави њихову болесну мисао. Аутономија Универзитета је, пак, заклон од позитивних власти и параван иза којег се несметано "дише". Разуме се већи део професора из истих разлога жели и брани овакву аутономију јер је она њима драга више но слобода науке – у којој у ствари и једино треба да се састоји аутономија Универзитета. Поред других згодних парола, комунисти на зборовима истичу и ове: "Слобода науке", "слобода научног деловања на Универзитету", "аутономија универзитета" (у смислу аутономије зграде) и.т.д. Ова се "слобода науке" често своди на штрајкове, који су потпуно неакадемски начин борбе; на насилни прекид пре 4000 ;давања и и.т.д. Многобројни су случајеви спречавања доласка професора националиста на часове, њихово инсултирање, па чак и истеривање са часова. 8. Пропаганда за мир уопште, а посебно за светски мир. Сва њихова акција у том смислу стварно се своди на борбу против реда и организованости националних елемената и националне Државе. 9. Борба за похапшене другове. Скоро сваког месеца комунисти на Универзитету купе потписе за различите петиције упућене властима. То чине да би се на пример пустили из затвора "несрећни народни борци"; да би се у "земљу вратили јунаци са Ебра и Гвадалахаре". Млађи студенти овакве петиције потписују и не знајући шта потписују, јер им се оне потурају на познати комунистички начин. Сакупљачи ових потписа обично се изговарају да не могу свукуд носити прву страну петиције, т.ј. баш ону, на којој пише шта се хоће. Борбу петицијама приређује "Правна заштита", "Одбор за правну заштиту", који организује и скупљање прилога за "похапшене и пострадале другове". Тако се често дешава да студенти потписују петиције против државе, против народа – дакле, против Отаџбине, - и да се тиме предају у руке међународним комунистичким организацијама, којима се петиције често упућују, а и великим "информативним" листовима непријатељски расположеним према нашој Држави и народу. Благодарећи оваквом плодном поступку комуниста-студената млади и наивни студенти против своје воље постају издајице народа, Државе, породице и себе. 10. Пропаганда слободне љубави. Београдским студентима комунистима стоје на расположењу ради пропаганде, женске и мушке екипе за пропаганду слободне љубави, а путем ње – наравно – за ширење марксистичке "идеологије". Младој и новој студенткињи, или студенту, тек изашлом из гиманазијске клупе, приступа овакав партнер или партнерка са пуно пажње. Учиниће им много ситних услуга: понудиће им се да попуни уписницу, ђачки лист, купи марке, да на послугу пенкало, па чак и поклон да. Онда се у разговору пређе на конкретне ствари, те комунистички пропагатор слободне љубави показује пуно "разумевања" за "унутарње проблеме које муче душу и тело сабеседника или сабеседнице". Показаће му лепо како треба бити "напредан" и како треба "одбацити глупе предрасуде данашњег буржоаског склопа" и "наших застарелих предака", како треба "и проживети", "треба се иживети" и "само глупаци и ненапредни људи иду против природе". Разуме се "полни живот ван брака је много бољи и природнији", јер ту младић и девојка могу да мењају партнере, по избору, што је "природно", "јер то чине и животиње". Тако, мало по мало, док под утицајем ових прича и литературе која се накако "случајно" нађе уз ове "напредњаке", или коју они врло раду донесу, пошто је врло "научна" – те полако та "интелигентна птица" долети у кавез. После све иде лако. Н 4000 072;поредо са практичним упражњавањем слободне љубави долази на ред кљукање марксистичком "једино спасавајућом" литературом, водање по састанцима, кружоцима и зборовима, ноћивање по заједничким преноћиштима "у колективу". Долази на ред упошљавање у "мучној студентској борби"; дељење летака, сукоб са националним студентима, агитовање и борба против државне власти – и нови студент остао је изгубљен за Отаџбину: он је постао комуниста. Из тога круга напоље не излази се лако. Јер, дошло се већ у сукоб са породицом, са друштвом, са Државом, са свима етичким и моралним принципима. Ето, тако, путем слободне љубави, омладинац или омладинка пада полако у постављену комунистичку клопку и срозава се на – једнога из стада. 11. Дебатни клубови. Постоје и "дебатни клубови". Организује их Удружење студената права и Комерцијална Висока Школа. Да би пропаганда боље успела, уводну реч обично имају професори наклоњени комунистима, или и сами комунисти, а после – студенти комунисти "расправљају". Ти клубови јесу ћелије распиривања комунистичке болести. 12. Зидне новине. Зидне новине постоје у студентским домовима, у мензама: "Општој", "Земунској", и др., као и просторијама "стручних", "културних" и "економских" удружења. Те новине "објективно" обавештавају студенте о догађајима на Универзитету и ван њега, и у свету. У ствари, у њима се третирају ствари на безочно лажан комунистички манир, у циљу пропаганде. 13. Штампа. Све комунистичке, левичарске, масонске и чивутске књиге слободно се продају на Универзитету, под заштитом универзитетске власти, а деле се чак и бесплатно, што није чудо. Овај посао врше, врло љубазно, млађи студенти комунисти. Ту може да се нађе читава серија издања "Нолита", "Космоса", "Жене данас"; ту се налази "Нови Студент", Издања "Светлости", "Европе", "Млада култура" и све могуће и немогуће забрањене и незабрањене комунистичке књиге и брошуре. 14. Са универзитетских катедри. Професори: др. Драгољуб Јовановић, др. Драгиша Ђурић, др. Јован Ђорђевић и др. отворено су заступали или заступају марксизам у својим предавањима и на семинарима. РАЗВОЈ КОМУНИСТИЧКЕ АКЦИЈЕ 1929. - 1933. По завођењу 6-јануарског режима, аутономија је остала нетакнута. Тада су једино политичке партије распустиле своје студентске клубове на Универзитету и престале са својом политичком делатношћу. Ово стање комунистима одлично долази; они своју делатност – илегалну акцију – спроводе организовано и све јаче. У своме раду не наилазе на противника који би био спреман да им парира. К томе придолазе и студентска нерешена питања: проблем осигурања стана и хране, повишење такса за школовање, давање стипендија талентованим сиромашним студентима, путне повластице, стално до у дубоку ноћ отворена универзитетска библиотека са свима потребним уџбеницима; питањ 4000 е физичког одгоја; увођење лаког прелаза са појединих факултета, питање студентског обавештајног уреда о студијама, проблем универзитетске штампарије, студентских представништава, скупих уџбеника и студентских лечилишта. Мало по мало, комунисти су успевали да прво појединачно, а потом и све манифестације живота на Универзитету организују по својој вољи и да им, наравно – ради камуфлаже даду карактер борбе за демократију, за мир, за грађанске слободе, и за "градњу фронта народне слободе". За владе ђенарала Живковића комунисти су на лак начин – помогнути од неких радикалских политичара – избили на чело студентској омладини, на тај начин што су прво, 1931. г. организовали "националистичке"демонстрације против Италије, а потом их управили против Владе, која је покушавала да их спречи. Демонстарације су биле великог обима, јер је у њима учествовала маса збиља националних студената и незнајући да су вођство истих преузели комунисти. 1932. г. комунисти организују штрајк под фирмом "решења студентских проблема". Први пут тада комунисти су показали студентској јавности своје право лице, када су на Техничком Факултету револверима гонили студенте да изиђу на кров Факултета и да оданде вичу против Владе. Тада су први пут применили и свој укорењени вандализам, када су са барикадираног студентског дома Краља Александра бацали посуђе, ствари, па чак и уџбенике на жандарме, који су опсели Дом. 1933. г., када је и сам Велики Краљ хтео да ублажи неке законске прописе, помало се враћа политичка живост на Универзитету. 1934. г. после трагичне смрти Краљеве, у јесен 1934. г. комунисти и други противнародни елементи развијају нечувену акцију са терором на Универзитету. Први акт њихов био је саботирање ходочашћа на Опленац. Други, скандалозно понашање код избора за Правничко друштво. Пошто је почела политичка активност, на Универзитету су дозвољени и избори за такозвана "стручна" студентска удружења, и комунисти – једини организовани – лако су ставили своје листе, стављајући им на чело по неког наивног демократу или земљорадника. Национални студенти, разбијени и неорганизовани, давали су невезано и појединачно отпор, али – комунисти – помогнути од професора демократа, левичара и масона, разбијају тај отпор. Поред тога, у масама се – од стране професора левичара – постављају за асистенте левичари. Па и кадар универзитетских чиновника почео је да се попуњава или левичарима или отвореним комунистима. Ово је, разуме се, још више потенцирало комунистичку пропаганду и терор који се развијао до неиздржљивости. Само за месец дана премлаћено је око 20 комунистичких противника, па је то натерало универзитетске власти – и ако су биле на страни левичара, да забране изборе за правничко друштво. 1935 г. настављају се политичка насиља комуниста. Центар њихове делатос 4000 ти преноси се на Правнички Факултет. Траже да им се изађе у сусрет "или ће штрајковати глађу". Њихови су захтеви: "Демократизација земље", "слобода штампе", "слобода збора и договора", "слобода политичког организовања", "општа амнестија политичких криваца", "укидање закона о заштити Државе", - све захтеви преписани из летка Компартије Југославије. То су њихови "горући студентски проблеми и "социјална студентска питања". Видећи да ће штрајк потрајати дуго, универзитетске власти позивају полицију да направи ред, јер су комунисти унели у просторије факултета велику количину намирница (штрајкују људи "глађу"), са намером да из факултета не изађу дуго. Што су тиме спречили предавања и рад људи који су жељни да се нечему науче – то њих није било брига. Том приликом комунисти бацају на улицу, чак и на трамвајску пругу, клупе. столове, ормане, руше зидове, (да би добили цигле за битку), лавабое и клозетске шоље. Ломе научне инструменте и уништавају препарате у кабинетима дра. Ђаје и других професора. Полиција је морала да спречава вандализам, урођен комунистичкој руљи, и после датога рока, јуриша на зграду, при чему гине "комунистички лидер" студент Мирко Срзентић, иначе полицијски конфидент. Сада га комунисти славе као јунака и борца за црвену ствар, наводећи да је пао "за одбрану аутономије универзитета". Међу полицијом такође је поврђено више људи а најтеже Тасић – шеф агената. Штета причињена том проликом прелази 250.000, али универзитетске власти "нису биле у стању" да нађу кривце и да некога казне. После овог случаја, комунисти се примирују. То траје само кратко време. После, опет почиње борба са националистима, који стварају анти-комунистички блок, а потом, Априла 1935. г., "Организацију националних студената", која је у многоме кочила рад комуниста на Универзитету. Та организација долази у право време, јер тада баш, по смрти Великога Краља, централни комитет компартије Југославије (Ц. К. К. Ј. ), доноси одлуку; "Да се у Југославији појача акција у циљу припремања преврата и завођења комунистичког режима међу народима Југославије". - На основу ове одлуке почиње жестока акција комуниста – студената. У циљу самозаштите, националисти стварају "ОРНАС". Од сукоба са комунистима, чланови Орнаса имају сломљене вилице, ожиљке и ране од боксера, гвоздених шипки и кама. Студенти Марићевић, Вуковић, Шијачки, Филиповић, Тодоровић, Јовановић, Марковић, и многи други - жртве су комунистичког беса. 8. Децембра 1935. г. одржава се "Опште-Студентки Збор", на којем је донесена позната резолуција, која има и свој "социјално-политички део", и захтеве за решавање студентских проблема, а има и чисто политички део – чист препис захтева Комунистичке партије Југославије. Тај део је најважнији. У исто време, у Студентском Дому, комунисти заводе свој "Демократијум", избацуј 4000 ;у Управника г. Марковића, и заводе "сув режим", те у Дому жаре и пале. 12. Децембра увече објављују штрајк тражећи новог Управника, с тим да се штрајк 13. Децембра – преко стручних удружења, прошири на цео Универзитет. Тада је комуниста Милан Дамјановић, члан "Директоријума", стојећи у Дому иза бисте Краља Мученика и наслањајући се лактом на њу, између осталог рекао: "Дом није Краљева задужбина, већ власништво свих студената, јер је сазидан од репарација(?!) и студентског новца (?!). Ми не признајемо никакве тапије, нити краљевске фирме на његовим вратима". На Краљеву Славу, Андреју Првозваног, комунисти заказују збор у аули Студентског Дома. На збор долазе и вандомски комунисти, али и националисти из Орнаса. Око 10 часова увече један Орнасовац узима реч и позива млађе студенте да прекину са штрајком, јер "није рад да се на Краљеву Славу у Краљевом Дому расправљају такве ствари". Тек што је проговорио, један комуниста баца на њега пљуваоницу, те настаје страховита туча. Националисти освајају спрат по спрат Дома, под пљуском ормана, столова, лавабоа, гвоздених кревета и других тврдих предмета. Комунисти пролазе страшно. Сат и по доцније, на позив новопостављеног управника дра. Кашанина, полиција стиже у Дом. То је Управник, који је иначе био кандидат комунистичких "стручних" удружења. Штрајк је прекинут, али се Дом затвара. Универзитетске власти кажњавају многе чланове Орнаса, са мотивацијом: "да су улажењем у Дом изазвали тучу, а од комуниста кажњен је само онај, који је први започео тучу. Доцније су четрдесеторица чланова акционог одбора кажњени због штрајка, али им се казна убрзо опрашта. Тиме је 1935. година завршена. У њој су, у студентским расправљањима, на позив комуниста, узимали учешћа и радници и остали елементи (нпр. случај Галогаже), т.ј. улица – као што је и ред када комунисти дејствују. У тој години богатој комунистичким "зборовима", па чак и комеморацијом Черноземском, "убици Краља Мученика" – одржаној у аули правног факултета а под вођством студената Патерностера, сина бившег аустроугарског официра – комунисти су били невероватно дрски и агресивни. 1936 г. почиње ситним чаркама. Међутим, комунисти више нису господари ситуације као што су раније били. И у појединачним и у групним физичким сукобима они све више страдавају, али даље нападају на свима странама. До марта они су инсултирали десеторицу усамљених националиста (Батинић, Филиповић, Марковић, Шијачки и др.) Међутим, масовни напади на удружење националиста не успевају никако. Једном приликом сазвали су комунисти "Опште-Студентски Збор", али на њега долазе и "Орнасовци", те црвени збор нису одржали, шта више морали су националистима да предаду седам таоца, да би случај прошао у миру и да би били пуштени из Правничкога факултета. По налогу Коминтерне, они спремају нове акције. Исти& 4000 #1095;у старе захтеве: укидање суда за заштиту Државе, амнестију политичких па и војних криваца, и.т.д.. Устају и против новога ректора, др. Ћоровића, који је био решен да створи "универзитетске стражаре", који би имали да одржавају ред на Универзитету. Називајући га "реакционарним", они траже његово смењивање. 4. Априла се дешава сукоб. 3. априла "Акциони одбор стручних студентских удружења", насилно спречава предавања и проглашује штрајк. Затим издаје летак где поступак објашњава, наводећи да се тражи: 1) неувођење универзитетске полиције, 2) некажњавање чланова акционог одбора, 3) смањење школарине и 4) солидарисање са студентима Загребачког Универзитета, који су исто тако објавили штрајк. Дакле, штрајк из чисто политичких мотива. Националисти су енергично противу штрајка, јер: 1) универзитетски сенат још 31. марта донео је решење: а) "да се не уведе универзитетска полиција и б) да студентске казне буду условне"; 2) преговори о смањењу школарине билу су поведени легалним путем, т.ј. од стране признатих студентских организација, а већ тада је било дато обећање да ће се оправданим студентским захтевима изићи у сусрет. Види се да је остао само један повод за штрајк, а то је "солидарисање са студентима загребачког универзитета", који су не ТАДА, НЕГО МЕСЕЦ ДАНА ПРЕ ТОГА, ПОЧЕЛИ ДА ШТРАЈКУЈУ. Дакле, разлог штрајка нису били неиспуњени студентски захтеви, него штрајк ради самога себе, ради нереда, као што је то захтевао Ц. К. К. Југославије. Националисти су били против солидарисања са загребачким студентима прво зато, што ови уопште нису платили школарину, док београдски студенти јесу, те би им она због штрајка пропала; друго зато, што је универзитетска власт запретила да ће у случају штрајка свима студентима без разлике бити укинут по једам семестар а националистима се семестри не губе, јер они раде и уче, док комунисти штрајкују и праве нереде; треће, јер је загребачки штрајк поведен од стране фраковачко-комунистичке групе, што се најбоље види из прогласа "Међуклубског одбора хрватских свеучилиштараца", који је тада издат и у којем се каже: "да су нас српске свиње опљачкале", и "нећемо да дамо ни један пенез српским цинцарима и циганима", као и уз покличе Перчецу, Павелићу и другим убицама Краља Мученика, у аулима Загребачких факултета. "Орнас" је издао летак против штрајка и разделио га по свима факултетима. Делиоци летка били су физички нападнути на Правничком и Медицинском факултету, где се и десила несрећа. Ту су око 60 комуниста ("штрајкачке страже") састављених већином од студената права, напали камењем, боксерима, штаповима и камама деветорицу националиста - студената кој и су делили летке. Двојица националиста повређени су камама, један од комуниста био је тако рањен ножем у груди, а један на руку и лопатицу, од чега је убрзо умро. Да би чи 1f66 ;таоци могли да га упознају овај летак "Орнаса" доносимо у целини: СТУДЕНТИМА БЕОГРАДСКОГ УНИВЕРЗИТЕТА Акциони Одбор стручних (читај: комунистичких) удружења познат већ добро нашим студентима по своме деструктивном раду – по изазивању нереда и онемогућавању рада на Универзитету води ових дана опет једну пропаганду међу студентима на свима факултетима за објављивање и ступање у један нови штрајк настојећи да неупућене убеди да се ради само о солидарисању са студентима загребачког универзитета по питању школарине и универзитетских такса. Организација Националних студената сматра за своју дужност да поводом овога изнесе право стање ствари да опомене своје колеге на недогледне последице које би настале прихватањем једног оваквог непромишљеног штрајка. Већ више од месец дана траје штрајк на Загребачком Универзитету а с њим у вези стални нереди, немир и демонстрације на самоме Универзитету и ван њега. (Нереди приликом годишњице Анте Старчевића, приликом сахране осуђеника Јавора и т.д.) И у Загребу се прикривају праве побуде штрајкача и износи се као разлог одиста сувише висока и неправедно распоређена школарина и таксе, те тако необавештенима остаје непозната позадина овог чисто политичког штрајка, а то је: позадина анти – државна и сепаратистичка, а циљ – рушење Државе и њенога ауторитета. Јер, како би се иначе l 3ff9 4;огли објаснити стални повици на свакодневним скуповима у аули Загребачког Универзитета: "Доле Југославија", "Живели Перчец и Павелић", "Живео Мијо, Краљ и Поспишил", "Доле Београд" и т.д.. Како би се могло објаснити преношење нереда и на улицу и уништавање приватне имовине: па стална и нечувена кампања студената штрајкача против свега што је државно и југословенско. Као што се из изложеног види, чисто политичким, деструктивним и антидржавним побудама дата је толико злоупотребљивана социјална маска. Солидарисање са тим штрајком, значило би солидарисање са радом антидржавних и антијугословенских елемената и прихватање и помагање њиховог рушилачког рада, А ОВО БИ ПОРЕД ТОГА ДОВЕЛО У ПИТАЊЕ ОВЕРУ СЕМЕСТАРА СВИМА СТУДЕНТИМА НА БЕОГРАДСКОМ УНИВЕРЗИТЕТУ БЕЗ РАЗЛИКЕ И ВРЛО ВЕРОВАТНО И ЊЕГОВО УКИДАЊЕ, ПОТОПУНО СМО СВЕСНИ ТОГА. Колико је бесмислено социјално маскирање овог штрајка и колико је овакав штрајк немогуће бранити социјалним разлозима, потврђује и то, што би баш он социјално био најштетнији тиме што би из њега резултирао губитак семестара, што опет значи улудо бачене таксе и труд, а ово, зна се, најтеже погађа социјално слабије, за које губитак семестара представља нових шест месеци злопаћења и уједно шест месеци даље од очекиваног комада хлеба – дипломе. И у Загребу је сличан случај, и тамо штрајкују из чисто политичких разлога, а школарина и социјална питања су им само згодни узгредни адути и маска. И кад они због неплаћене школарине губе семестре, зашто да и ми губимо, када смо већ платили школарину?... Нема нико патентирано право за решавање актуелних опште – студентских питања, а уколико комунисти, који нити могу од Државе захтевати да им она помогне и изиђе у сусрет, нити она то хоће и сме. А ми не смемо да се декларишемо са штрајкачима Загребачког универзитета и да допустимо да нас воде они који кличу Перчецу и Павелићу, и то поготово када је јасно, да је ова акција диктирана споља. Организација Националних стуедената. После ове несреће, комунисти издају читава туцета летака пуна лажи. Врхунац лажи, цинизма и глупости представља њихов летак са насловом "Студент"! Ту између осталога кажу: "... У моменту када су студенти употребили последње академско средство – штрајк, у борби за своје основне животне потребе, за своја права, за слободу науке и универзитетску аутономију, погажену универзитетском коалицијом, РЕКТОР Ћоровић, чије су руке упрљане крвљу двојице студентских бораца, организује банду пропалица – плаћеника, који наоружани до зуба изненадно нападају голоруке студенте, да се све заврши смрћу једнога нешега друга и десетином теже и лакше рањених". Коментар, као што се види, овоме није ни потребан. Удесетостручавање је позната наклоност комунистичка, поред осталог извртања чињеница. У њихово 4000 84;е летку под насловом "Студентима Београдског Универзитета, свима јавним радницима, политичким и слободоумним јавним радницима "политичким и слободоумним (?!) личностима, удружењима, корпорацијама и читавоме народу", фино даље обмањује:"... чланови Орнаса у Априлу 1934. год. нередима су спречили игре за правничко друштво"... Ово већ морамо пропратити коментаром, јер лаж није толико очигледна као у првоме летку: "Орнас" уопште није постојао у 1934. г., он је установљен и основан тек 1935. г. У летку "Шта је са нашим Универзитетом", они и овако знају да обмањују: "Организација националних студената постала је као организација ПОФ-а". Али, у лажи су плитке ноге. "Орнас" је постала Априла 1935. г., а Јевтићев ПОФ (Патриотски омладински фронт) уколико је и постојао, могао је постати само после Јевтићевих 5-Мајских избора 1935. г. Последњи летак потписала је једна група студената – комуниста, а прва два и групе студената које су доцније сачињавале такозвану "Уједињену студентску омладину".


source: wikipedia

text: Хестија (грч. ), кћерка титана Хрона и његове жене Реје, богиња је домаћег огњишта, породице и архитектуре. Чим се родила, отац Хрон ју је прогутао, као и њену браћу и сестре - Деметру, Херу, Хада, Посејдона - јер се бојао да ће се они побунити против њега и свргнути га са власти. Али, као божанско биће Хестија је живела у утроби свог оца све док је није ослободио њен најмлађи брат Зевс, који је избегао судбину своје браће и сестара тако што га је мајка Реа кришом родила у пећини на острву Криту. Ова богиња је била оличење породичног дома, а затражила је од свог брата Зевса да заувек остане девица, иако су је Посејдон и Аполон тражили за супругу. Њен смирени живот и стабилан положај у Кући на Олимпу, разлог је, што се не помиње ни у каквом догађају, за разлику од осталих богова. Своје мјесто на Олимпу је уступила богу вина, Дионису. Хестија је примила прву понуду за сваку жртву у домаћинству. У јавном домену, огњиште пританеj функционисало је као њено званично светилиште. Са оснивањем нове колоније, пламен из Хестијиног јавног огњишта у матичном граду био би однесен у ново насеље. Њен римски еквивалент је Веста. Херодот изједначава скитску Табити са њом. Зороастријска света ватра (атар) Сасанида у Адхур Гушнаспу такође је изједначена са Хестијом у радовима Прокопија. Митологија Порекло Хестија је богиња прве олимпске генерације. Она је најстарија ћерка титана Реје и Крона и сестра Деметере, Хада, Хере, Посејдона и Зевса. Одмах по њиховом рођењу, Крон је прогутао сву своју децу (Хестија је била прва која је прогутана) осим последњег и најмлађег, Зевса, којег је Реа спасила. Зевс је приморао Крона да поврати његову браћу и сестре и повео их у рат против њиховог оца и осталих Титана. Као „прва која је прождрана ... и последња поново била слободна“, Хестија је стога најстарија и најмлађа ћерка; ова митска инверзија се налази у Хомеровој химни Афродити (700. п. н. е.). Зевс је доделио Хестији дужност да храни и одржава ватру олимпијског огњишта масним, запаљивим деловима животињских жртава боговима. Где год се кувало јело или палила жртва, она је тако имала свој део части; такође, у свим храмовима богова, она има део части. „Међу свим смртницима била је поглаварка богиња“. Богиња девица Богови Посејдон и Аполон (њен брат и нећак) су се заљубили у Хестију и борили се за њену руку у браку. Али Хестија није желела ни једног ни другог, те је уместо тога отишла код Зевса и заклела се великом заклетвом да ће остати девица за сва времена и да се никада неће удати. У Хомеровој химни Афродити, Афродита је описана да „нема моћи“ над Хестијом. Статус и атрибути У Атини, „у Платоново време“, примећује Кенет Дортер, „постојало је неслагање у списку дванаест главних богова у погледу тога да ли су Хестија или Диониз укључени са осталих једанаест. Њихов олтар на агори, на пример, укључивао је Хестију, али је на источном фризу Партенона уместо ње Дионис.“ Међутим, огњиште је било непокретно и „нема приче о томе да је Хестија „икад била уклоњена из свог сталног пребивалишта“. Баркерт примећује да „Пошто је огњиште непомично Хестија не може да учествује чак ни у процесији поворке богова, а камоли осталим лудостима Олимпијца“. Традиционално, Хестија је одсутна у древним приказима Гигантомахије, јер је она та која мора да одржи кућне ватре док су други богови одсутни. Ипак, о њеном могућем учешћу у борби против дивова сведочи натпис на северном фризу Сифнијске ризнице у Делфима; Бринкман (1985) предлаже да се словни трагови једне од две богиње одмах поред Хефеста рестаурирају као „Хестија“, иако други могући кандидати укључују Деметру и Персефону, или две од три Мојре. Сматра се да њен митографски статус прворођене Реје и Крона оправдава традицију у којој се Хестији приноси мали принос пре било какве жртве („Хестија је прва“), иако то није било универзално међу Грцима. У Одисеји 14, 432–436, одани свињар Еумеј почиње гозбу за свог господара Одисеја тако што је чупао чуперке с главе вепра и бацао их у ватру уз молитву упућену свим силама, а затим је месо исекао на седам једнаких делова: „један је оставио на страну, узричући молитву шумским нимфама и Хермесу, Мајином сину.“ Родослов Референце Литература Gantz, Timothy, Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources, Johns Hopkins University Press, 1996, Two volumes:. (Vol. 1). (Vol. 2). Hesiod, Theogony, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library. Homer, The Iliad with an English Translation by A.T. Murray, Ph.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1924. Online version at the Perseus Digital Library. Homer; The Odyssey with an English Translation by A.T. Murray, PH.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1919. Online version at the Perseus Digital Library. Kajava, Mika. "Hestia Hearth, Goddess, and Cult", Harvard Studies in Classical Philology 102 (2004): 1–20. Friedlander, Paul. (1945). Documents of Dying Paganism. University of California Press. Burkert, Walter (1985). Greek Religion. Harvard University Press. Internet Archive. Diodorus Siculus, Bibliotheca Historica. Vol 1-2. Immanel Bekker. Ludwig Dindorf. Friedrich Vogel. in aedibus B. G. Teubneri. Leipzig. 1888–1890. Greek text available at the Perseus Digital Library. Hesiod, Theogony, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library. Kerényi, Karl, The Gods of the Greeks, Thames and Hudson, London, 1951. Internet Archive. Ovid, Ovid's Fasti: With an English translation by Sir James George Frazer, London: W. Heinemann LTD; Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1959. Internet Archive. Pausanias, Pausanias Description of Greece with an English Translation by W.H.S. Jones, Litt.D., and H.A. Ormerod, M.A., in 4 Volumes. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1918. Online version at the Perseus Digital Library. Pindar, Odes, Diane Arnson Svarlien. 1990. Online version at the Perseus Digital Library. Stephenson, Hamish. (1985). The Gods of the Romans and Greeks. NYT Writer. . Спољашње везе -{Carlos Parada, "Hestia"}- -{Socrates to Hermogenes about Hestia - Estia - Esti (Eesti) - Osia }- -{Hestia "Polyolbos" Dumbarton Oaks site.}- -{HESTIA: THE EPITHETS}- Грчки богови Дјевичанске богиње


Бавариан брунцх -Хофбрау таверна Баварски брунцх је опште прихваћен Недељом и такође на одабраним празницима (види табелу) КСНУМКС: КСНУМКС - КСНУМКС: КСНУМКС сат је одржан. Датуми благоваона: ХХ - Еспланада ХХ - Спеерсорт КСНУМКС Велики петак x КСНУМКС Еастер Мондаи x x x КСНУМКС Маи Даи x КСНУМКС Муттертаг x x x КСНУМКС Асценсион x x x КСНУМКС вхит Мондаи x КСНУМКС дан д. Дт. јединица x x КСНУМКС Дан реформације x КСНУМКС КСНУМКС. Божић x x x Подешавања колачића на овој веб страници постављени су на "Дозволи колачиће" да пруже најбоље искуство прегледања. Молим вас обратите пажњу нашој Изјава о приватности, Ако користите ову веб страницу без промене поставки колачића или кликом на „Прихвати“, слажете се. Можете опозвати сагласност за праћење услуге Гоогле Аналитицс у политици приватности.