text: Индонезија (), или званично Република Индонезија (), држава је у југоисточној Азији. Обухвата архипелаг од 13.466 острва и највећа је острвска држава на свету и по броју становника и по површини, по површини је и 14. највећа земља на свету., међу којима се издвајају Борнео, Суматра, Јава, које је најнасељеније острво на свету са преко 140 милиона становника и у којем живи 50% целокупног становништва, Мадура, Бали, Ломбок, Ниас, Сумбава, Сумба, Флорес, Тимор, Сулавеси, Халмахера, Амбон, Комодо, Кракатау, Алор, Белитунг, Бинтан, Ринка, Банка, Буру, Серам и западни део Нове Гвинеје и хиљаде малих и ненасељених острва. Према процени, Индонезија је 2016. имала више од 260 милиона становника, што ју је сврстало на четврто место у свету. Такође, Индонезија је земља са највише становника у којој су муслимани већина. По друштвеном уређењу је република са председником на челу државе. Подељена је на 34 провинције, од којих пет имају посебан административни статус. Главни град је Џакарта на острву Јава, међутим влада је најавила да ће престоницу преместити у град Нусантара у области Калимантан. Председник Џоко Видодо је први најавио да ће престоница бити пресељена још 2019. године, наводећи забринутост због еколошке и економске одрживости Џакарте. Џакарта се налази на мочварном тлу у близини мора, што је чини посебно осетљивом на поплаве. Светски економски форум наводи да је то један од градова, који најбрже тону. Тај град тоне у Јаванско море алармантном брзином, због прекомерног извлачења подземних вода. Пресељење ће почети између 2022. и 2024. године, а вредност пројекта је 32 милијарде долара. Ново име града одабрао је председник Видодо, а име значи „архипелаг“. Џакарта остаје главни град, док се не изда председнички декрет, којим ће се формализовати промена. Индонезија има копнену границу са Папуом Новом Гвинејом, Источним Тимором, и Малезијом. Поред њих суседне земље су и Сингапур, Филипини, Аустралија, Палау и територија Индије Андаманска и Никобарска острва. Индонезија је оснивач Покрета несврстаних, Асоцијације нација Југоисточне Азије и члан је групе Г-20. По висини номиналног БДП-а налази се на 16. а по висини БДП-а мереног паритетом куповне моћи на осмом месту у свету. Индонежански архипелаг представља важно трговачко подручје од 7. века када су некадашње државе Сривиџаја и Маџапахит трговале са Кином и Индијом. Још од почетка нове ере тамошњи владари постепено прихватају стране културне, верске и политичке узоре, и долази до процвата хиндуистичких и будистичких краљевстава. Привучене природним богатствима, стране силе су у знатној мери обликовале индонежанску историју. Муслимански трговци донели су, сада преовлађујући, ислам, док су европске силе донеле хришћанство. Ове две стране су се сукобиле око монопола у трговини зачинима у подручју Молучких острва током Доба великих географских открића. Након Другог светског рата, Индонезија је успела да избори независност, чиме је окончана троиповековна првенствено холандска, а у нешто мањој мери британска, француска и португалска, колонијална владавина. Од тада њена историја је прилично бурна од владавина председника Сукарна и Сухарта, јер се сусреће са изазовима попут природних катастрофа, масовних погрома, корупције, сепаратизма, демократизације, и раздобљима брзих привредних промена. Становници Индонезије су припадници стотина различитих етничких и лингвистичких група. Највећа, уједно и преовлађујућа, етничка група су Јаванци. Развијен је заједнички идентитет, дефинисан националним језиком, етничком шароликошћу, верским плурализмом унутар већински муслиманског становништва, и историјом колонијализма и отпора према њему. Национални мото Индонезије, Bhinneka Tunggal Ika (Јединство у различитости), наглашава различитост која обликује ову земљу. Без обзира што има велики број становника и густо насељене области, Индонезија има и огромне пределе богате флором и фауном, захваљујући чему је сврстана на друго место у свету по биолошкој разноврсности. Порекло имена Назив Индонезија је изведен из грчких речи индос и несос, што значи Индијско острво. Име потиче из 18. века, далеко пре настанка независне Индонезије. Џорџ Виндзор Ерл, енглески етнолог, предложио је 1850. термине Индунежани и Малајунежани за становнике „Индијског архипелага или Малајског архипелага“. У истој публикацији, један Ерлов студент, Џејмс Ричардсон Логан, користио је Индонезију као синоним за Индијски архипелаг. Међутим, холандски академици у публикацијама о Источним Индијама одбацивали су употребу израза Индонезија. Уместо њега, они су користили изразе Малајски архипелаг (); Холандска Источна Индија (), краће Индија (); Исток () и Инсулиндија (). Након 1900. назив Индонезија се проширио у академским круговима ван Холандије, а индонежанске националистичке групе су га прихватиле за испољавање своје политике. Адолф Бастијан са Универзитета у Берлину популарисао је ово име у својој књизи Индонезија или острва Малајског архипелага, 1884-1894 (). Први индонежански научник који је употребио овај назив био је Суварди Сурјанинграт, када је 1913. основао биро за штампу у Холандији под именом Indonesisch Pers-bureau. Географија Положај Индонезија је смештена између 11°ЈГШ и 6 °CГШ, и између 94. и 141. степена ИГД. Заузима површину од 1.919.440 km2, што је сврстава на петнаесто место у свету. Чине је 17.504 острва, од којих је око 6.000 настањено. Највећа острва су Јава, Суматра, Борнео (дели га са Брунејем и Малезијом), Нова Гвинеја, коју дели са Папуом Новом Гвинејом, и Сулавеси. Индонезија има копнену границу са Малезијом на Борнеу, Папуом Новом Гвинејом на Новој Гвинеји, и Источним Тимором на острву Тимор. Поморску границу има са Сингапуром, Малезијом, Филипинима, и Палауом према северу, док је на југу Аустралија. Главни и највећи град је Џакарта, смештена на Јави, а остали већи градови су Сурабаја, Бандунг, Медан, и Семаранг. Геологија и рељеф Највиши врх је Пунцак Џаја, висине 4.884 метра, на планини Карстенс. Највеће језеро је Тоба на Суматри са површином од 1.145 km2. Највеће реке се налазе на Калимантану (део Борнеа), међу којима се издвајају Махакам и Барито. С обзиром да се налази на ободима пацифичке, евроазијске, и аустралијске тектонске плоче у Индонезији се налазе бројни вулкани. Такође, чести су и земљотреси. Индонезија има најмање 150 активним вулкана, међу којима су Кракатау и Тамбора, познати по разорним ерупцијама у 19. веку. Ерупција супервулкана Тоба, пре отприлике 70.000 година, била је једна од највећих ерупција икада, и представљала је глобалну катастрофу. Последњих година Индонезија је претрпела две велике природне непогоде изазване сеизмичком активношћу; цунами 2004, за који се процењује да је усмртио 167.736 особа у северном делу Суматре, и земљотрес у Јогјакарти из 2006. Међутим, вулкански пепео значајно доприноси великој плодности пољопривредног земљишта која је омогућила да се током историје на подручју Јаве и Балија одржи висока густина насељености. Воде Најдужа река у Индонезији је Капуас на острву Борнео, а највеће језеро је Тоба на острву Суматра . Клима Индонезију карактерише тропска клима, са два монсунска годишња доба: влажним и сувим. Просечна годишња количина падавина у низијским пределима се креће између 1.780 и 3.175 литара по квадратном метру, док је у планинским областима и до 6.100 литара по квадратном метру. Највише падавина имају планински предели, нарочито западна обала Суматре, западна Јава, Калимантан, Сулавеси и Папуа. Влажност је велика у целој земљи, у просеку око 80%. Промене температуре током године су веома мале; у Џакарти је просечна температура током дана између 26 и 30 °C. Флора и фауна Захваљујући свој величини, тропској клими, и мноштву острва Индонезија је по броју биљних и животињских врста на другом месту у свету, после Бразила. Њена флора и фауна је мешавина азијских и аустралазијских врста. Острва Сундског шелфа (Суматра, Јава, Борнео, и Бали) некада су била спојена са азијским континентом, захваљујући чему обилују азијском фауном. Мноштво великих животиња, као што су тигар, носорог, орангутан, слон, и леопард, некада се могло срести према истоку све до острва Бали, али је њихов број данас знатно мањи. Шуме покривају приближно 60% територије Индонезије. На Суматри и Калимантану преовлађују биљке карактеристичне за Азију. Међутим, шуме на мањој и гушће насељеној Јави, углавном су раскрчене ради изградње насеља и бављења пољопривредом. На Сулавесију, Нуси Тенгари, и Молуцима је захваљујући одвојености од континенталне масе настала аутентична флора и фауна. Папуа је као део некадашње аустралијске континенталне масе станиште јединствене флоре и фауне веома сличне аустралијској, међу које спада преко шестсто врста птица. Индонезија, после Аустралије, има највише ендемских врста, јер је 36% од 1.531 врсте птица и 39% од 515 врста сисара на Индонезији ендемско. Индонежанску обалу, дугу око 80.000 km, окружују тропска мора доприносећи тиме високом степену биодиверзитета. Индонезија има мноштво морских и приобалних екосистема, међу којима су плаже, пешчане дине, естуари, мангрове, корални гребени, морске траве, муљевите обале, алге и мањи острвски екосистеми. Индонезија је једна од земаља Коралног троугла са највећом разноврсношћу рибе која живи у коралним гребенима. Само у источној Индонезији има више од 1.650 врста ове рибе. Алфред Волис, британски природњак, дефинисао је линију разграничења између азијских и аустралазијских врста у Индонезији. Позната као Волисова линија она се протеже правцем север-југ дуж ивице Сундског шелфа, између Калимантана и Сулавесија, и дуж Ломбочког мореуза, између Ломбока и Балија. Западно од ове линије флора и фауна је више азијска, док идући источно од Ломбока постаје све више аустралијска. У својој књизи из 1869. „Малајски архипелаг“, Волис је описао бројне врсте јединствене на свету. Подручје на ком се налазе острва између његове линије и Нове Гвинеје данас се назива Волисеја. Животна средина Велики број становника и убрзана индустријализација представљају озбиљне проблеме по животну средину Индонезије, којој се често придаје мањи значај због великог сиромаштва и мањка средстава. У ове проблеме спада крчење великих површина под шумом (углавном илегално) и пратећи пожари, који узрокују појаву великог смога над деловима западне Индонезије, Малезије и Сингапура; превелики излов рибе и морских плодова; и проблеми животне средине настали убрзаном урбанизацијом и привредним развојем (загађење ваздуха, загушење саобраћаја, управљање отпадом, обезбеђивање питке воде и управљање отпадним водама). Сечом шума и уништавањем тресетишта Индонезија је постала трећи емитер гасова који доприносе стварању ефекта стаклене баште. Уништавање станишта угрожава опстанак аутохтоних и ендемских врста. Међународна унија за конзервацију (IUCN) евидентирала је 140 угрожених врста сисара, као и 15 других врста које су пред изумирањем, међу које спада и чворак са Балија, Суматрански орангутан, и Јавански носорог. Главни разлог због ког се у Индонезији шуме масовно крче јесте стварање обрадивог земљишта за производњу палминог уља. Плантаже са палмама се простиру на девет милиона хектара а до 2025. би требало да заузимају двадесет шест милиона хектара. Историја Преисторијско раздобље Фосили и остаци алата указују да се пре 1,5 милиона година на индонежанском архипелагу појавио хомо еректус, у народу познат као јавански човек, који је ту живео до пре 35.000 година. Хомо сапиенс се појавио у овој области пре 45.000 година. У суседном Источном Тимору су 2011. пронашли доказе на основу којих се може закључити да су први становници архипелага пре 42.000 година у великим количинама ловили рибу као што је туна, а умели су и да прелазе океан, да би дошли до Аустралије и других острва. Аустронезијски народи, који чине већину данашњих становника архипелага, дошли су у југоисточну Азију са Тајвана. Процењује се да су у Индонезију дошли око 2.000 године пре нове ере, и раширивши се по архипелагу, потиснули су домороце Меланежане у најисточније пределе. Повољни услови за бављење пољопривредом, и овладавање узгоја пиринча, већ почетком осмог века пре нове ере, омогућило је процват села, градова и малих краљевстава до првог века нове ере. Стратешка позиција Индонезије допринела је развоју међуострвске и међународне трговине, укључујући и везе са индијским краљевствима и Кином, која је успостављена неколико векова пре нове ере. Од онда је трговина пресудно утицала на индонежанску историју. Доба хиндуистичких и будистичких краљевстава Развојем трговине са Индијом, нарочито са областима којима је владала династија Палава, током 4. и 5. века на простор данашње Индонезије долазе хиндуизам и махајана будизам. О томе сведоче краљевства из овог раздобља: Кутаи, Таруманагара, и Кантоли. Од седмог века, као резултат трговине и утицаја хиндуизма и будизма, долази до ширења моћног Сривиџајанског краљевства. Између 8. и 10. века будистичка Саилендра и хиндуистичка Матар династија доживеле су свој успон и пад у унутрашњости острва Јава, остављајући за собом монументалне верске споменике као што су Борободур, династије Саилендра, и Прамбанан, династије Матарам. Хиндуистичко краљевство Маџапахит настало је у источном делу Јаве крајем 13. века а под вођством Гаџа Маде остварило је утицај на већем делу Индонезије. Ширење ислама и европска колонизација Ислам су на подручје Индонезије донели муслимански трговци у 13. веку. Ширење ислама је почело са севера Суматре. Остали делови Индонезије су постепено прихватали ислам, да би крајем 16. века ова религија постала доминантна на Јави и Суматри. Највећим делом, ислам је прихватио постојеће културне и верске утицаје, чиме је створен преовлађујући облик ислама у Индонезији, нарочито на Јави. Индонежански народи и Европљани су први пут дошли у контакт 1512, када су португалски трговци, предвођени Франсиском Сераом, покушали да монополизују изворе орашчића, каранфилића, и бибера на Молучким острвима. Њих су следили холандски и британски трговци. Холанђани су 1602. основали Холандску источноиндијску компанију и постали доминантна европска сила на овом подручју. Након што је банкротирала, Холандска источноиндијска компанија је ликвидирана 1800. а холандска влада је на њеним поседима основала Холандску Индију. Други светски рат и независност Током већег дела колонијалног раздобља, Холанђани су вршили власт само у приобалним упориштима; тек се почетком 20. века холандска доминација проширила се на подручје данашње Индонезије. Јапанска окупација током Другог светског рата окончала је холандску владавину и охрабрила раније потиснути индонежански покрет отпора. Уједињене нације су неколико деценија касније објавиле извештај по ком је током јапанске окупације индонежанског архипелага страдало четири милиона људи. Две недеље пре капитулације Јапана, 17. августа 1945, Сукарно, утицајни националистички вођа, прогласио је независност и постављен је за председника. Нешто касније, Холандија је покушала да поново успостави власт над овим подручјем што је довело до Индонезијског рата за независност који је окончан децембра 1949, када су под међународним притиском Холанђани званично признали независност Индонезије са изузетком холандске територије у Западној Новој Гвинеји, присаједињене Индонезији након Њујоршког споразума из 1962, и Акта о слободном избору 1969. подржаним од Уједињених нација. Овај споразум је изазвао недоумице око валидности гласања становништва Западне Нове Гвинеје на плебисциту. Нови поредак и реформе Сукарно је владао политиком чврсте руке а моћ је одржавао балансирајући између војске и Комунистичке партије Индонезије. Покушај пуча 30. септембра 1965. спречила је армија након чега је спровела насилну антикомунистичку чистку, током које је комунистичка партија оптужена за пуч и практично уништена. Процењује се да је током овог погрома побијено више стотина хиљада људи. Начелник генералштаба, генерал Сухарто, надмудрио је политички ослабљеног Сукарна и формално је именован за председника марта 1968. године. Његову владу Новог поретка подржала је администрација САД, и подстакла прилив страних директних инвестиција у Индонезију, што је био главни разлог знатног привредног раста током више од три деценије. Међутим, ауторитарни Нови поредак је оптужен за корупцију и сузбијање политичке опозиције. Индонезија је најтеже погођена Азијском финансијском кризом крајем деведесетих година 20. века. Као резултат тога долази до протеста против Новог поретка и Сухартове оставке у мају 1998. године. Источни Тимор је 1999. изгласао независност од Индонезије, након двадесетпетогодишње војне окупације. Након Сухартове оставке јачање демократије обухватило је давање регионалне аутономије и прве директне председничке изборе одржане 2004. године. Политичка и економска нестабилност, социјално незадовољство, корупција и тероризам успорили су напредак; међутим, током последњих пет година привреда Индонезије бележи високе стопе раста. Иако су односи између различитих верских и етничких група углавном складни, секташко незадовољство и насиље се и даље јавља. Са наоружаним сепаратистима у Аћеху је 2005. постигнут политички договор. Џоко Видодо је на изборима 2014. изабран за председника Индонезије. Политика Индонезија је по друштвеном уређењу република са председничким системом. Као унитарна држава, извршну власт има централна влада. Председник Индонезије је шеф државе и владе и врховни командант Националних оружаних снага Индонезије. Председнички избори 2004. су били први на којима су грађани директно бирали председника и потпредседника. На положају председника једна особа може да буде у највише два узастопна петогодишња мандата. Највише представничко тело је Народна консултативна скупштина (). Њена основна улога је поштовање и евентуално доношење измена устава, инаугурисање председника, спровођење главних потеза државне политике. Такође, она има могућност опозива председника. Народну консултативну скупштину чине два дома; Народно представничко веће () са 560 чланова, и Регионално представничко веће () са 136 чланова. Народно заступничко веће доноси законе и надзире извршну власт; њени чланови се бирају по пропорционалном систему на петогодишњи мандат. Регионално представничко веће је формирано након амандмана на устав из 2001. с циљем регионалног управљања. Њега чине по четири представника, делегирана на народним изборима, из сваке од тридесет четири провинције, са мандатом од пет година. Врховни суд Индонезије () највиша је судска инстанца. Судије Врховног суда именује председник Индонезије. Уставни суд доноси пресуде везане за уставна и политичка питања, док Судска комисија () надгледа рад судија. Спољни односи и оружане снаге Током Сукарнове владавине спољну политику Индонезије карактерисала је антиимперијалистичка антипатија према западним силама и напети односи са Малезијом. Након промене власти крајем деведесетих година 20. века спољна политика земље се окреће ка привредној и политичкој сарадњи са Западом. Индонезија одржава блиске везе са азијским суседима, такође, оснивач је Асоцијације нација Југоисточне Азије и Самита источне Азије. Дипломатски односи са Народном Републиком Кином су обновљени 1990. пошто су били замрзнути након антикомунистичких прогона почетком Сухартове владавине. Индонезија је чланица Уједињених нација од 1950, оснивач је Покрета несврстаних и Организације исламске конференције (сада Организације исламске сарадње). Индонезија је потписница споразума о слободној трговини земаља АСЕАН-а, чланица је Групе Кернс и Светске трговинске организације. Иако је била дугогодишња чланица ОПЕК-а из ове организације се повукла 2008. јер више није извозница нафте. Оружане снаге Индонезије () чине копнена војска (), морнарица (), заједно са маринцима, и ратно ваздухопловство (). Број припадника оружаних снага се креће око четиристо хиљада. Издаци за одбрану су 2006. износили око 4% БДП-а. Након Сухартове владавине представници оружаних снага су изгубили своје место у парламенту, мада је њихов политички утицај и даље веома присутан. Сепаратистички покрети у провинцијама Аћех и Папуа изазвали су оружане сукобе, и касније оптужбе за кршење људских права и бруталност сваке од страна. Спорадични тридесетогодишњи герилски рат између Покрета за слободни Аћех () и индонежанске војске закључен је споразумом о обустави борби 2005. године. У Папуи су, током владавине председника Сусила Бамбанг Јудојона, постигнути значајни резултати у примени закона о регионалној аутономији, чиме је смањена стопа насиља и кршења људских права. Административна подела Индонезија је подељена на 34 провинције, од којих пет има посебан статус. Свака провинција има законодавну власт и гувернера. Провинције су подељене на регенства () и градове (), који се деле на дистрикте, и на села. Село је најмања јединица самоуправе у Индонезији. Спровођењем мера регионалне аутономије 2001. године, регенства и градови су постали кључне јединице управе, одговорне за рад већине владиних служби. На свакодневни живот грађана највећи утицај има сеоска администрација. Провинције Аћех, Џакарта, Јогјакарта, Папуа, и Западна Папуа имају веће законодавне принадлежности и виши степен аутономије него друге провинције. Аћешка влада, на пример, има право да самостално уноси одређене одредбе у своје законодавство; она је 2003. институционализовала један облик шеријатског права. Јогјакарти је гарантован статус Посебног Региона као признање за подршку коју је пружила на почетку Индонежанске револуције и њеној спремности да се придружи Индонезији. Папуа, раније позната као Иријан Џаја, добила је посебан аутономни статус 2001. а две године касније је подељена на Папуу и Западну Папуу. Главни град Џакарта такође има статус посебног региона. Списак индонежанских провинција и њихових главних градова по регионима * провинције са посебним статусом Суматра Аћех (Nanggroe Aceh Darussalam) * – Банда Аћех Северна Суматра (Sumatera Utara) – Медан Западна Суматра (Sumatera Barat) – Паданг Ријау (Riau) – Пеканбару Острва Ријау (Kepulauan Riau) – Танџунг Пинанг Џамби – Џамби Јужна Суматра (Sumatera Selatan) – Палембанг Бангка Белитунг (Kepulauan Bangka-Belitung) – Пангкал Пинанг Бенгкулу (Bengkulu) – Бенгкулу Лампунг (Lampung) – Бандар Лампунг Јава Посебни регион главног града Џакарте* (Daerah Khusus Ibu Kota Jakarta) – Џакарта Бантен (Banten) – Серанг Западна Јава (Jawa Barat) – Бандунг Централна Јава (Jawa Tengah) – Семаранг Јогјакарта* (Daerah Istimewa Yogyakarta) – Јогјакарта Источна Јава (Jawa Timur) – Сурабаја Мала Сундска острва Бали (Bali) – Денпасар Западна Нуса Тенгара (Nusa Tenggara Barat) – Матарам Источна Нуса Тенгара (Nusa Tenggara Timur) – Купанг Калимантан Западни Калимантан (Kalimantan Barat) – Понтијнак Централни Калимантан (Kalimantan Tengah) – Палангкараја Јужни Калимантан (Kalimantan Selatan) – Банџармасин Источни Калимантан (Kalimantan Timur) – Самаринда Северни Калимантан (Kalimantan Utara) – Танџунг Селор Сулавеси Северни Сулавеси (Sulawesi Utara) – Манадо Горонтало – Горонтало Централни Сулавеси (Sulawesi Tengah) – Палу Западни Сулавеси (Sulawesi Barat) – Мамуџу Јужни Сулавеси (Sulawesi Selatan) – Макасар Југоисточни Сулавеси (Sulawesi Tenggara) – Кендари Молуци Молуци – Амбон Северни Молуци (Maluku Utara) – Софифи Западна Нова Гвинеја Западна Папуа* (Papua Barat) – Маноквари Папуа* – Џајапура Привреда Индонезија има мешовиту привреду у којој и приватни сектор и влада имају значајне улоге. Номинални бруто друштвени производ Индонезије је у 2014. износио 888,538 милијарди америчких долара, или 3.523 долара по становнику. По висини номиналног БДП-а налази се на шеснаестом а по висини БДП-а мереног паритетом куповне моћи на осмом месту у свету. Спољни дуг државе је у 2012. чинио 29% номиналног БДП-а. Прерађивачки сектор је највећи и ствара 46,4% БДП-а (2012), следи сектор услуга који остварује 38,6% БДП-а и пољопривреда са 14,4% БДП-а. У пољопривреди ради 34%, у производњи 13,3%, док у услужним делатностима ради 28,7% радно способног становништва. Индонезија је 2014. извезла робу и услуге у вредности од 176 а увезла у износу од 178 милијарди америчких долара. Главни спољнотрговински партнери су Јапан, Кина, Сингапур, Јужна Кореја и САД, као и земље Европске уније. Пиринач је најважнија пољопривредна култура у земљи а Индонезија је трећи произвођач ове намирнице у свету, док је у производњи палминог уља, каучука, касаве и кокоса на првом месту у свету. Остали битнији пољопривредни производи су какао, кафа, дуван, чај, и банане. Као велики произвођач нафте Индонезија је дуго година била чланица ОПЕК-а, све до 2009. када је замрзла чланство. Рекордну производњу нафте остваривала је 1981. и 1991. од када је производња преполовљена. Дневна производња нафте је током 2014. била 852.000 барела што је Индонезију сврстало на 23. место у свету. Током 2014. Индонезија је произвела 73,4 милијарде кубних метара природног гаса, по чему је 10. у свету, док су домаће потребе биле скоро упола мање и износиле су 38,4 милијарде кубних метара. Становништво Према резултатима пописа становништва спроведеног 2010. у Индонезији је живело 237,6 милиона становника. Према процени из 2017. године, Индонезија је имала 260 милиона становника. Просечна стопа природног прираштаја је у раздобљу од 2000. до 2010. износила 1,49%. Становништво Индонезије је неравномерно распоређено па нека подручја, као што је Јава, где живи 140 милиона становника на острву, имају изузетно велику густину насељености, док су нека, попут Папуе, ретко насељена. У просеку у Индонезији живе 132 особе по квадратном километру, међутим, на Јави тај број прелази 1.000, a на подручју Џакарте живи више од 15.000 људи по квадратном километру. На Јави живи 57% становништва Индонезије, уједно је ово острво најнасељеније на свету. Етничка структура У етничком погледу становништво Индонезије је веома хетерогено. На индонежанском архипелагу постоје 634 етничке групе и подгрупе, и говори се више од 1.400 језика. Већина Индонежана су потомци аустронезијских народа који су на ово подручје вероватно дошли са Тајвана. Друга већа групација су Меланежани, који настањују источну Индонезију. Јаванци чине нешто више од 40% становника Индонезије и далеко су најбројнија етничка група. Такође, они су доминантни и у политичком и у културном погледу. Поред њих, најбројније етничке групе су Сунди (15,5%), Малајци (3,7%), Батаци (3,58%), Мадурци (3,03%), Бетави (2,88%), Минангкабауи (2,73%), Бугинци (2,71%), Бантенци (1,96%), и Банјарци (1,74%). Етнички Кинези чине нешто више од једног процента становништва али су веома утицајни, посебно у сфери привреде и трговине. Религија Иако је у Индонезији слобода вероисповести зајамчена уставом, званично је признато само шест религија: ислам, хришћанство (протестантизам, римокатолицизам), хиндуизам, будизам и конфучијанизам. Доминантна религија је ислам, коју исповеда 87,2% становника, такође, Индонезија је земља са највише становника у којој су муслимани већина. Скоро целокупно муслиманско становништво су сунити, док шиити чине 0,5% а ахмедије 0,2% исламских верника у земљи. Протестанти чине 6,96%, католици 2,91%, хиндуисти 1,69%, будисти 0,72% становништва. У 13. веку ислам су на просторе индонежанског архипелага донели арапски трговци, а до 16. века постао је доминантна религија. Католицизам је у ове крајеве дошао са првим португалским колонистима и мисионарима, док је ширење протестантизма резултат колонијалне владавине Холанђана. Већина индонежанских хиндуиста су Балинежани, а већина будиста су етнички Кинези. Без обзира што су хиндуизам и будизам мањинске религије оне имају снажан утицај на индонежанску културу. Језици Званични национални језик је индонежански. Користи се у школама, политичком животу, економији, трговини, медијима. Скоро сви Индонежани разумеју овај језик. Индонежански језик је веома сличан малајском језику. Промовисали су га националисти 1920-их, а постао је званичан стицањем независности 1945. Већина Индонежана говори и неке од стотина локалних језика. Међу њима је најзначајнији јавански, као језик највеће и најутицајније етничке групе. На западној Новој Гвинеји, регији са свега 2,7 милиона становника, говори се више од 500 домородачких папуанских и аустронезијских језика. Највећи градови Култура Етничка шароликост Индонезије је допринела високом степену културне разноврсности овог поднебља. На развој овдашње културе велики утицај су имали будизам, хиндуизам, ислам, као и разни облици паганизма. Такође, страни освајачи Индуси, Кинези, Арапи и Европљани су дали значајан културни допринос индонежанском архипелагу. Књижевност Књижевност на овом поднебљу може се поделити на четири периода: најстарији прехинду, хинду-будистички, исламски и савремени. Из прехинду периода је остало мало сачуваних дела. Од VII до XV века трајао је хинду-будистички период, током ког се књижевност развијала на дворовима принчева феудалаца. Ондашњи књижевници су углавном писали химне и похвале у славу краљева и принчева; на јаванском и на санскрту. Током владавине краља Хајам-Варука у VIII веку, Пу Прапанти је написао дело Нагаракртагама у ком је описао величину Хајрам-Варукиног краљевства, као и његова путовања. Други знаменити књижевник у овом раздобљу, Мпу Тантулар, написао је дело Параратон у ком је описан живот индонежанских краљева, поред тога он је заслужан за крилатицу јединство у различитости која се налази на грбу Индонезије. У исламском периоду долази до бржег развоја књижевности, нарочито на средњој и источној Јави. Под утицајем исламске теологије на јаванском језику дела су написали књижевници Ћособипура и Ронговарсито. Упоредо се развија и књижевност на малајском, на ком је написана легендарна прича Хикајат Ханг Туах, о херојским делима официра Ханг Туаха. Значај и утицај индонежанског језика расте почетком 20. века. Тада настаје савремена индонежанска књижевност а двадесетих година 20. века јављају се нови литерарни правци. Међу њима се истиче рад групе Пуџанг бару коју предводи песник и есејист Такдир Али Сјахбан. Поред њега у овој групи су и Санеси Пане и његов брат Армијин Пане. Абдул Муис је са романом Немудро васпитање постигао велики успех. Стварањем индонежанске државе на сцену ступа нова генерација младих индонежанских писаца, која одбацује старомодно и традиционално и ствара нови књижевни израз. Најзнаменитији међу њима је песник Чаирил Анвар, који је описивао психичка стања и узбуђења, а његова збирка Бука и прашина из 1949. доживела је велики успех. Поред њега ту су и Посихон Анвара и Асрул Санија. У савременој индонежанској књижевности издвајају се Мултатули, критичар односа Холанђана према Индонежанима током колонијалне владавине; Мухамед Јами и Хамка, утицајни национални писци и политичари, и писац социјалних тематике Прамудја Ананта Тур, најпознатији индонежански романописац. На свим индонежанским острвима развијена је усмена народна књижевност, која обилује бајкама, загонеткама, изрекама и пословицама. Спорт Најпопуларнији спортови у Индонезији су бадминтон и фудбал. Индонежански играчи бадминтона су од 1949. освојили Томасов куп (екипно светско првенство за мушкарце) тринаест пута, као и бројне медаље на Олимпијским играма. У женској конкуренцији су освојили Убер куп, еквивалент Томасовом купу, три пута, 1975, 1994. и 1996. године. Највећи успеси индонежанске фудбалске репрезентације су учешће на Светском првенству 1938. као Холандска Индија и на Олимпијским играма 1956. када су одиграли нерешено са репрезентацијом Совјетског Савеза. На Азијским играма 1958. освојили су бронзану медаљу, док су се на Купу Азије појавили први пут 1996. године. На куповима Азије 2000, 2004. и 2007. Индонезија није успела да прође први круг такмичења. Бокс је најпопуларнији борилачки спорт. Неки од познатијих индонежанских боксера су Елијас Пикал, троструки првак у супермува категорији у верзији IBF; Нико Томас, Мухамед Рахман, и Крис Џон. Међу традиционалне спортове спада сепак такро, и трка бикова у Мадури. Пенчак силат је индонежанска борилачка вештина уврштена међу дисциплине на Играма југоисточне Азије. Индонезија је од 1977. десет пута била најуспешнија на Играма југоисточне Азије. Референце Литература Историја Географија Биљни и животињски свет Политика Становништво Спољашње везе Југоисточна Азија Државе у Азији


Мастер студије _ Упис на Математички факултет


source: CulturaX

text: Пљачке, убиства и преваре века на изложби у Лондону - 20.03.2015, Sputnik Србија https://rs.sputniknews.com/20150320/775163.html Пљачке, убиства и преваре века на изложби у Лондону Лондонска полиција припрема изложбу на којој ће јавности први пут бити представљени предмети повезани с највећим злочинима у историји Велике Британије. 20.03.2015, Sputnik Србија 2015-03-20T13:38+0100 https://cdnn1.img.rs.sputniknews.com/img/77/74/777440_0:38:765:470_1920x0_80_0_0_f402ae3960f6d4f89529b668664a36f2.jpg https://cdnn1.img.rs.sputniknews.com/img/77/74/777440_0:14:765:494_1920x0_80_0_0_4d20bc7adb084e9bdac329fd8538593b.jpg вести, европа, свет, лондон, скотланд јард, друштво 13:38 20.03.2015 (Освежено: 02:49 26.08.2021) © Фото : Museum of LondonМузеј Скотланд јарда Лондонска полиција припрема изложбу на којој ће јавности први пут бити представљени предмети повезани с највећим злочинима у историји Велике Британије. На изложби "Отворени музеј злочина" биће приказано на десетине експоната из збирки Скотланд Јарда, које су до сада могли да виде искључиво сарадници полиције. Ова колекција је настала још давне 1875. године. "Уз оригиналани доказни материјал који чини ову невероватну колекцију, изложба открива и документе који ће посетиоце упознати с најпознатијим злочинима у Великој Британији", саопштио је Музеј Лондона. Изложба открива позадину чувених злочина и њихове починиоце, попут првог злочинца ухапшеног захваљујући бежичној комуникацији, доктора Крипена, америчког хомеопате који је 1910. године убио своју супругу или браће Креј који су педесетих и шездесетих година стекли злогласни статус учествовањем у оружаним пљачкама, рекетирању, насилним нападима и убиствима у лондонском Ист Енду. Међу експонатима су и сведочанства о "Великој пљачки воза" 1963. године, када је петнаесточлана банда на отвореној прузи зауставила и опљачкала воз Краљевске поште, који је ишао из Глазгова за Лондон. Биће изложени и артефакти о покушају крађе драгог камења на великој изложби у Лондону 2000. године. "Артефакти који се чувају у нашем музеју пружиће посетиоцима изложбе могућност да се упознају с напретком праксе истраживања злочина, као и с криминалним правом. Посетиоци ће видети експонате који су повезани с најсложенијим криминалним истрагама Скотланд Јарда, а сазнаће и како су ти злочини откривени. Надам се да ће се људима изложба допасти", рекао је шеф престоничке полиције Лондона сер Бернард Хоган Хоу. "Еволуција лондонске полиције је невероватно занимљив део историје нашег народа. Многе методе које сада користе правосудни органи широм света разрађене су управо овде, у нашој престоници. Ова изложба ће оживети историју, први пут представљајући јавности неке експонате, даће нам могућност да размислимо о жртвама злочина и да сазнамо како је креативност у прошлости утицала на рад данашње полиције", рекао је градоначелник Лондона Борис Џонсон.


source: wikipedia

text: 11. март (11.03) је 70. дан у години по грегоријанском календару (71. у преступној години). До краја године има још 295 дана. Догађаји 1851 — У Венецији је први пут је изведена Вердијева опера Риголето . 1913 — Велика Британија и Немачка постигле споразум о границама афричких колонија Нигерије и Камеруна. 1917 — Британски војници под командом Стенлија Мода су заузели Багдад. 1920 — Емир Фејсал проглашен за краља независне Сирије. 1938 — Артур Зајс-Инкварт постао канцелар Аустрије уместо Курта фон Шушнига. Наредног дана Хитлерове трупе ушле у Аустрију. 1941 — Конгрес САД је изгласао Закон о зајму и најму, којим је Уједињено Краљевство добила неопходну војну помоћ у Другом светском рату, седам милијарди долара. 1943 — У Македонији су бугарски фашисти ухапсили све Јевреје из Штипа, Битоља и Скопља и пребацили их у сабирни логор у Скопљу. Одатле је 7215 лица, после неколико дана депортовано у логор уништења Треблинку. 1945 — Јапанци су успоставили марионетско Вијетнамско царство на челу са царем Бао Дајем. 1973 — Хектор Кампора победио на првим председничким изборима у Аргентини од 1965. 1975 — У Лисабону угушена побуна падобранских јединица против левичарске војне владе, а бивши председник, генерал Антонио Рибеиро де Спинола, с групом официра побегао у Шпанију. 1976 — Завршен Дофарски рат, најдуготрајнији војни сукоб на полуострву. 1981 — Под паролом „Косово република“ у Приштини избиле студентске демонстрације косметских Албанаца, које су у наредним недељама захватиле цео Космет. 1985 — Михаил Горбачов изабран за генералног секретара Централног комитета Комунистичке партије Совјетског Савеза. На тој функцији наследио преминулог Константина Черњенка. Египћани, браћа Ал Фајед, постали већински власници чувене лондонске робне куће "Хародс“. 1990 — Парламент Литваније прогласио независност те земље од Совјетског Савеза. То је била прва совјетска република која се издвојила из Совјетског Савеза. Чилеански диктатор, генерал Аугусто Пиноче, после више од 16 година препустио председнички положај Патрисију Елвину, али задржао команду над оружаним снагама. 1991 — Југословенска тенисерка Моника Селеш први пут се пење на прво место на WTA листи најбољих тенисерки света. 1998 — И поред снажних протеста студената, који су тражили политичке и привредне реформе, генерал Сухарто почео свој седми мандат председника Индонезије. 1999 — Пошто је један београдски суд осудио три новинара листа "Дневни телеграф" на по пет месеци затвора, међународна организација за заштиту људских права "Хјуман рајтс воч" оценила да су напади југословенских власти на слободу медија попримили алармантне размере. 2000 — У експлозији метана у руднику угља "Баракови" у Украјини погинуо 81 радник угљенокопа. Академик и адвокат Рикардо Лагос инаугурисан за председника Чилеа, као други социјалиста на челу те државе, после Салвадора Аљендеа, убијеног у државном удару 1973. 2002 — У нападу израелских тенкова на избеглички логор у Гази погинуло најмање 17 Палестинаца. 2003 — Канадски судија Филип Кирш изабран за председника првог сталног Међународног кривичног суда у Хагу, који ће бити надлежан за злочине почињене било где у свету. Врховни суд Јапана одбио захтев 42 Кинеза за обештећење за време које су провели на присилном раду у Јапану, током Другог светског рата, уз образложење да је то било давно. 2004 — У терористичким нападима на три железничке станице у Мадриду 192 људи погинуло, а више од 1.400 повређено. Трибунал у Хагу осудио босанског Србина Ранка Чешића на 18 година затвора због ратних злочина над муслиманским заробљеницима у граду Брчко, у пролеће 1992. 2006 — У Схевенингену, у својој 64. години, преминуо бивши председник Југославије Слободан Милошевић. 2011 — Снажан земљотрес, јачине око 9 рихтера, је погодио север Јапана и изазвао цунами. Рођења 1544 — Торквато Тасо, италијански песник. (прем. 1595) 1856 — Степа Степановић, српски и југословенски војвода. (прем. 1929) 1885 — Малком Кембел, енглески возач брзих аутомобила и чамаца. (прем. 1948) 1920 — Николас Блумберген, холандско-амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1981). (прем. 2017) 1927 — Химзо Половина, босанскохерцеговачки музичар. (прем. 1986) 1950 — Боби Макферин, амерички музичар и диригент. 1952 — Даглас Адамс, енглески књижевник, сценариста и драматург. (прем. 2001) 1955 — Душан Бајски, српски књижевник и преводилац. 1956 — Зоран Красић, српски правник и политичар. (прем. 2018) 1959 — Дејан Стојановић, српско-амерички песник, есејиста и публициста. 1959 — Нина Хартли, америчка порнографска глумица. 1968 — Лиса Лоуб, америчка музичарка, музичка продуценткиња, глумица, уметница и списатељица. 1969 — Теренс Хауард, амерички глумац, музичар и продуцент. 1972 — Тарик Филиповић, хрватски глумац и ТВ водитељ. 1973 — Томаш Жонса, пољски фудбалер. 1977 — Стефан Арсенијевић, српски редитељ. 1978 — Дидије Дрогба, фудбалер из Обале Слоноваче. 1979 — Елтон Бранд, амерички кошаркаш. 1982 — Тора Берч, америчка глумица. 1983 — Јадранко Богичевић, босанскохерцеговачки фудбалер. 1983 — Ана Кокић, српска певачица. 1988 — Анте Делаш, хрватски кошаркаш. 1988 — Фабио Коентрао, португалски фудбалер. 1989 — Малком Делејни, амерички кошаркаш. 1989 — Антон Јелчин, амерички глумац. (прем. 2016) 1993 — Ентони Дејвис, амерички кошаркаш. 1994 — Сара Мактернан, ирска музичарка. 1994 — Ендру Робертсон, шкотски фудбалер. 1994 — Ендру Робертсон, шкотски фудбалер. Смрти 222 — Елагабал, римски цар (218—222). (рођ. 204) 1941 — Милош Савчић један од најбогатијих Европљана свог времена, градоначелник Београда и индустријалац. (рођ. 1865) 1955 — Александер Флеминг, шкотски бактериолог (рођ. 1881) 2006 — Слободан Милошевић, бивши председник СР Југославије и Србије (рођ. 1941) 2006 — Хесус Рољан, шпански ватерполиста. (рођ. 1968) 2016 — Драган Николић, српски глумац. (рођ. 1943) 2019 — Кутињо, бразилски фудбалер. (рођ. 1943) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог Порфирија - епископа гаског Светог мученика Јована Калфу Референце 311


text: Јеромонах Бенедикт – КПС Дечански чувари 2. део – ЕПАРХИЈА РАШКО-ПРИЗРЕНСКА У ЕГЗИЛУ Почетна / АУТОРИ / Протосинђел Бенедикт / Јеромонах Бенедикт – КПС Дечански чувари 2. део Како то да КПС не ужива поверење Теодосија и о. Саве, када су до јуче припадници косовске полиције долазили у Дечански манастир са Бајденом, Фатмиром Сејдиуом, Данијелом Фридом, Иљбером Хисом, Ахтисаријем и разним светским и "косовским" званичницима. Па читамо у јучерашњој вести и да је министар за КиМ Горан Богдановић користио пратњу тзв. КПС током своје посете Покрајини. За дивно чудо не пише: "Став Светог Синода СПЦ и ПАТРИЈАРХА..." што је иначе у последње време честа појава у епархијским саопштењима, нарочито када се коментарише нека одлука Св. Арх. Синода која се односи на Еп. Артемија; тада уз "Свети Архијерејски Синод" обавезно иде "и Патријарха", вероватно да би све то изгледало озбиљније. А то је једна новотарија (председавајући Св. Арх. Синода је патријарх, и нема Синода СПЦ без патријарха) измишљена од стране појединих владика, којом желе да створе култ личности новог Патријарха, вероватно желећи да Патријарх Иринеј (док им се не противи у безакоњу које врше) има исти ауторитет у народу као што је имао Патријарх Павле. Иначе, један је био Патријарх Павле и народ га је волео, таквог више немамо. Даље: "Зато, гледано у овом контексту, громогласно објављивање "предавања манастира Грачанице Косовској полицији" представља пропагандни потез команде КФОР-а јер Косовска полиција не може да обезбеђује српске манастире без сагласности Цркве нити ће та "заштита" имати икаквог ефекта". Када је СПЦ мимо сагласности Епископа Артемија обнављала објекте у његовој Епархији са Шиптарима, чиме је угрозила канонско право једног епископа, можемо само да замислимо колико се НАТО брине што нема сагласност СПЦ за предавање истих тих светиња у руке њиховим градитељима да их чувају, и што се тиме угрожава безбедност српских манастира. Када су их зидали – утолико пре могу да их чувају. Значи, НАТО не ради ништа што СПЦ већ није урадила. Ко има силу, тај не пита за дозволу, већ своје замисли спроводи у дело. Да је Западу са наше стране показан чврст став и јединство по питању учешћа Шиптара у животу Срба и СПЦ на КиМ, ово се не би данас догађало. Сада остаје да сејачи раздора (Теодосије и о. Сава) окусе силу на својој кожи. Да ли постоји нека одлука КФОР-а која има сагласност Српске Православне Цркве? Свака одлука КФОР-а, донесена на вишем нивоу, до сада, била је усмерена против српског народа и СПЦ. Када је КФОР укинуо обезбеђивање епископског двора и Богословије у Призрену – да није тада имао сагласност СПЦ? Када је КФОР укинуо обезбеђивање манастира Драганац код Гњилана – да није тада имао сагласност СПЦ? Када је КФОР укинуо пратње Србима на КиМ – да није и тада имао сагласност СПЦ? Када је КФОР помого оснивање КБС (Косовских безбеносних снага – војске Косова) – да није и тада имао сагласност СПЦ? Због чега се онда народу мажу очи и сагласност СПЦ представља као нешто неопходно да би се преузимање светиња од стране КПС-а спровело у дело, када знамо да се сагласност неће тражити, нити ће сагласност бити потребна. Наређење ће се једноставно извршити, свидело се то нама или не. Ако би сутра неко из привремене управе ЕРП рекао Расмусену: "Угрожавате нам опстанак, живот и мисју, како смете то да радите?" Расмусен би одговорио "То смо видели од Вас. Ви сте угрозили Ваше манастире, живот и мисију Цркве када сте протерали Еп. Артемија, јер сте знали да ће монаси поћи за њим, и Ви сте ти који сте криви, а не ми, јер празни су манастири и нема народа у њима, зато немојте да ми причате о слободи и угрожавњу живота и мисије Цркве, јер ми Вам нисмо учинили веће зло од зла које чините сами себи".


Потврда француско-српског пријатељства - | - Извор: Танјуг Председник Србије Александар Вучић истакао је данас да је споразум о сарадњи са Француском веома важан за Србију и њен даљи развој, те изразио велику захвалност француском министру Франку Ристеру што је у јеку пандемије дошао у посету нашој земљи. Извор: Пинк "Велико хвала што сте у време најснажнијег таласа и напада корона вируса и на Србију и на целу Европу, дошли у Србију и показали колико је пријатељство француске државе, председника и владе према нашој земљи", рекао је Вучић. Поручио је да Србија посебно цени пријатеље који своје пријатељство показују у тешким околностима. "Увек сте добродошли у Србију", поручио је председник госту из Француске. Вучић је рекао да је споразум веома важан, јер ће допринети модернизацији електро-мреже, о чему се, каже, одавно разговарало са "Шнајдер електриком", али из различитих разлога до потписа још није дошло. Сада је споразум потписан, захваљујући одлучности председника Француске и посвећености француских партнера, као и нашем напорном раду, рекао је Вучић. Додао је да је много посла пред нама, да се крене у грађевинске радове на пројекту београдског метроа пре краја следеће године, на првој линији Макиш - Миријево. "То је важна линија, која ће модернизовати Београд и допринети побољшању стандарда грађана", рекао је Вучић. Без подршке Француске не би тако брзо напредовали Председник Србије Александар Вучић очекује у наредних шест месеци значајнији напредак Србије ка ЕУ, што ће, како је рекао, кроз реформе, које ће наша земља да заврши до краја ове или почетком идуће године, олакшати позицију нашим пријатељима који штите интересе Србије и помажу нам на европском путу. Ву 2905 чић је, након потписивања Споразума између Владе Србије и Владе Француске о сарадњи у области спровођења приоритетних пројеката у нашој земљи, казао да су такви пројекти, какве предвиђа овај документ, веома важни за нас. Указао је да је Србија, уз подршку Француске, успела да покрене радове на београдском аеродрому, и да он неће више личити на мало дотеранији аеродром једног малог града, већ на изузетно уређени аеродром као у најразвијеним земљама. Без француских улагања то, додаје, не би било могуће. Вучић је казао да изградња метроа није само начин да се реши саобраћајни проблем у Београду, у којем стандард људи стално напредује, па немамо више 0,3 аутомобила по породици, већ два или три. То је, наглашава, уједно и снага једног града и државе, а захвални смо француским пријатељима што ће уз њихову помоћ и знање моћи да се обави овај заједнички посао уз интересе како за Француску, тако и Србију. Захвалио се посебно председнику Француске Емануелу Макрону који је, како је рекао, увек показивао разумевање за наш народ. Подсетио је на Макронов, како примећује, историјски говор на Kалемегдану, када је француски председник показао праву емоцију према српском народу. Захвалио се Макрону што разуме српски народ и када не мислимо о свему исто. "Очекујемо у наредних пола године значајнији напредак Србије ка ЕУ. Kроз реформе, а рекао сам да ћемо неке да завршимо до краја ове и почетка следеће године, ћемо нашим пријатељима додатно олакшати позицију да штите интересе Србије и помогну нам на европском путу". Споменик Француској је, према његовим речима, доказ братства које се у најтежим временима доказивало крвљу и оружјем, а тако је било и током Првог светског рата када смо били једни другима подршка. “Макрон је у свом говору на српском рекао "драги пријатељи Срби сада је на мене ред да кажем у име своје земље да вас Француска воли као и ви њу и да дугује вама што сада живимо слободно". Француска не дугује Србији ништа сем поштовања и љубави коју смо успели да сачувамо услед проблема око нас", рекао је Вучић. Замолио је француске инвеститоре да размотре додатно улагања у Србији. Подсетио је да ће Србија бити прва у Европи по стопи раста у овој години и да би било невероватно да не будемо међу прве три или четири у наредне три године. То је, каже, огроман напредак, јер драматичном брзином такав раст мења економске параметре. "Ово је потврда француско-српског пријатељства и да ћемо убрзано радити на решавању пројеката о којима смо само говорили, пред неке изборе обећавали, а нисмо спроводили. Време је да их са речи на дела проведемо, како би Србија ишла напред, а не може том брзином ако нема велику Француску подршку. Живела Француска, живела Србија, и наше пријатељство”, завршио је Вучић своје обраћање. Данас најтежи дан, само до јутрос 47 преминулих... Председник Александар Вучић рекао је да је данас најтежи дан за Србију, по питању корона вируса, јер је још јутрос било 47 преминулих, те додао да је ситуација у болницама изузетно тешка. "Данас је најтежи дан за Србију и сваки следећи ће у наредном периоду бити најтежи. Још јутрос је било 47 преминулих, што је највећи број до сада, а вероватно ће до пресека у 14 сати бити и више", рекао је Вучић. Он је истакао да је ситуација у болницама ужасно тешка. "Kада на преглед, сваки дан, примите 10.000 људи, и морате да сместите у болнице 1.000 њих, а немате ниједан слободан кревет, онда је јасно у каквој су ситуацији", рекао је Вучић и додао: "Џабе нове болнице и клинички центри, које градимо више него икада, ако не будемо дисциплиновани и одговорни, приближаваћемо се катастрофалном сценарију". Пројекат метроа неће коштати мање од 4,4 милијарде евра Цена метроа у Београду неће бити нижа од 4,4 милијарде евра, каже председник Александар Вучић, уз опаску да коначна цена још није дефинисана, јер пројекат није завршен. "Сигуран сам да цена пројекта неће бити нижа од 4,4 милијаде", рекао је Вучић на конференцији за новинаре након потписивања Споразума влада Србије и Француске о сарадњи у области спровођења приоритетних пројеката у нашој земљи, упитан колико ће оквирно коштати пројекат метроа. Он је навео да је то огроман новац и огромно улагање, али да ће драстично утицати на повећање БДП-а у наредним годинама, посебно у 2022. и 2023. години, у којој Србија жели да, како је рекао, настави са успесима у поређењу са свима другима. Вучић каже да се води конзервативна економска политика и да Србија неће дозволити да јавни дуг пређе 60 одсто БДП-а без обзира на сва улагања и мере. "Хоћемо да сачувамо сигурност земље и наших потомака. Наша политика је да размишљамо о деци и не оставимо превелике дугове", казао је Вучић. Он је навео да очекује да се заврши посао у вези са продајом Kомерцијалне банке и додао да ће бити враћен део дугова. Kазао је и да ће се улагати, наводећи као пример да је Француска у овој години уложила 500 милијарди евра више од планираног, а да је Србија уложила шест милијарди, што говори о разлици две економије, али и о томе да је Србија, пропорционално својој економској снази, улагала много. Одржан ниво просечне плате, врло добар резултат Председник Србије Александар Вучић рекао је данас да је просечна плата у Београду остала на нивоу од 625 евра, а на нивоу целе Србије на 509 - 510 евра. "То је, у условима велике кризе изазване пандемијом корона вируса, врло добар резултат", рекао је Вучић. Он је то навео након састанка са француским министром Франком Ристером. Потписан je споразум о сарадњи Србије и Француске вредан више од пола милијарде евра.— Александар Вучић (@avucic)November 26, 2020 Ово је потврда француско-српског пријатељства и да ћемо убрзано радити на решавању пројеката.https://t.co/zu9dMfgvQV Да у следећој години отворимо два цела кластера Председник Александар Вучић изјавио је данас да Србија очекује да у првој половини следеће године отвори два цела кластера у преговорима са ЕУ, чиме би практично био отворен највећи део поглавља. Вучић је на конференцији за новинаре са француским министром подсетио да је Србија приступила промењеној методологији преговора са ЕУ, коју је иницирао председник Емануел Макрон, по којој се не отварају појединачна поглавља, већ кластери. "Ми очекујемо да у првој половини следеће године покушамо да отворимо два цела кластера, да остане неотворен још један кластер и тиме би смо највећи део поглавља, како смо их до јуче тумачили, отворили", рекао је Вучић упитан да ли ће Србија убрзати пут у процесу придруживања ЕУ. Он је навео да ће за то бити потребно много енергије, труда и рада, као и француска подршка. "Имали смо подршку Француске и очекујемо да буде још снажнија. Председник Емануел Макрон одлично разуме геополитичку ситуацију и сигуран сам да ћемо ту подршку имати", рекао је Вучић. Вучић је рекао да Србија зна шта мора да уради, наводећи да постоји једно тешко питање - питање Kосова. "Друго питање које морамо да урадимо, било да смо са свим сагласни или не, је питање владавине права", рекао је Вучић. Шта год да урадимо, бићу крив Председник Александар Вучић изјавио је да вакцина против короне није била тема његовог данашњег разговора са француским министром спољне трговине, те поновио да се држава труди да што пре дође до вакцине, а поводом критика на његову најаву да ће се први вакцинисати понавља да ће бити крив, шта год да би урадио по том питању. Тај коментар изнео је поводом појединих коментара на друштвеним мрежама да су "некада капетани остајали последњи на броду, а сада први примају вакцину", те приметио: "Ако је не примим, рећи ће да није безбедна". Упитан да прокоментарише оцене Синдиката запослених у полицији да би вакцина могла да изазове смрт, Вучић је одговорио да је реч о крајње неодговорним људима, који треба да се стиде својих речи. "Kао да мало имамо мртвих и страдања, као да имамо мало муке па треба људе да плашимо вакцином... Шта треба да радимо, да причамо да корона вирус не постоји, а умрло нам 1.300 људи? Kажите то онима који су изгубили своје најближе", указао је Вучић. Истакао је да је вакцина нешто чиме је човечанство победило велике болести, које су вековима односиле животе људи. "Да сам рекао да нећу да примим, рекли би да вакцина није безбедна и сигурна. А, ја ћу примити прву која дође, која год била, јер толико верујем у здравствене системе у свету", рекао је Вучић и иронично приметио: "Чекаћу шта ми они (који га критикују) буду рекли, па ћу тако да урадим". Додао је да је њему лично свеједно када ће се вакцинисати, већ да је најважније да вакцина стигне до грађана, да сви буду заштићени. "Никада се нисам склањао, ни бежао, ниодакле, и када је корона, ту сам са људима, градимо болнице. Да се склањам, нећу, а њима на част све. Народ све види", рекао је Вучић. Председник је додао да вакцина није била тема данашњег разговора са француским министром спољне трговине, али и поновио да се држава труди да дође до вакцине. "Сви се труде и покушавају, и преко Kовакса и билатерално. Разговарамо и са Енглезима, Русима, Kинезима, али још је немамо. Трудићемо се, даћемо све од себе, колико мала земља попут Србије може, да будемо међу првим малим земљама које ће добити прве количине", рекао је Вучић. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


Насловна/Свет/Хелм/Хрватска: У току јавна расправа о Закону о гробљима, на основу којег би се уклонили споменици и натписи којима се „велича сама агресија или великосрпство“ ЗАГРЕБ – У Хрватској је у току јавна расправа о Закону о гробљима, на основу које се очекује одлука о томе да се из Хрватске уклоне споменици са натписима који пропагирају идеје на којима се темељила „оружана агресија на Хрватску“, као и натписи којима се „велича сама агресија или великосрпство“, пише Vecernji.hr. Како се наводи, на споменике који наводно величају „великосрпску агресију“ већ дуже време упозоравају удружења хрватских бранитеља, која их сматрају увредом за жртве, а најчешће се помиње споменик Вукашину Шошкоћанину у Боровом селу, на коме се између осталог наводи „И сада гледам Борово рођено моје село, браћу, сестре и српске борце моје, битке бију жестоко, поносно дижу чело и српске заставе високо и тврдо на српској земљи стоје“. Такви споменици углавном се налазе на гробљима, у склопу породичних гробница или маузолеја, наводи dnevnik.hr. Вукашин Шошкоћанин, како се наводи, вођа побуне у Боровом селу, осуђен је на 20 година затвора, а касније аболиран и на месном гробљу има споменик. Ознакеболесници гробља Хрватска Претходно Ивањица: Полио се бензином и запалио После Како у Србији дочекују руске светиње: Руси Србима предлажу да заједно излију звоно на Косовом пољу 4.5 (19) Не постоји ни један председник на свету осим Вучића који је сопственом народу ... Ово је занимљиво... https://www.srbijadanas.net/hrvatska-u-toku-javna-rasprava-o-zakonu-o-grobljima-na-osnovu-kojeg-bi-se-uklonili-spomenici-i-natpisi-kojima-se-velica-sama-agresija-ili-velikosrpstvo/


Начата: pamm , 14 Фев 2014 10:00 #2 Allecsey #3 ВЯЧЕ$ЛАВ #4 Инвестор_1987 #6 AndronovAV #7 Дмитрий_Шу #8 Дмитрий_Шу #9 oko1 #11 AndronovAV #14 AhitektorORG #15 AhitektorORG #16 AhitektorORG #17 AndronovAV #18 AndronovAV #19 Allochka1307 #20 Borroda


Међународни дан без аутомобила 26 август 2016


text: Мехмед Меша Селимовић (Тузла, 26. април 1910 — Београд, 11. јул 1982) био је југословенски и српски писац, универзитетски професор, сценариста и академик. Селимовић је за себе говорио да је Србин муслиманског порекла и стварао је на српскохрватскоме говорном подручју у другој половини 20. века. Биографија Његови ближи преци су из Билеће, а пореклом су из Врањске на граници Херцеговине и Црне Горе, од дробњачког братства Вујовића. У својој књизи сећања пише за оца Алију: "Није био религиозан, а по националном осећању био је Србин, и знао је за неразговијетно породично предање..." У вези са својим националним опредељењем — српством, Селимовић је једном приликом рекао: Србин је славно бити али и скупо. Мислио је на све оне муке и перипетије кроз које је прошао, да би остао веран себи и био оно што јесте. Свој циљ је формално постигао тек 1972. године, када је његов роман Дервиш и смрт изашао у Београду у едицији "Српска књижевност у 100 књига", под бројем 95. У својој књизи Пријатељи Добрица Ћосић, на сто осамдесет осмој страни, преноси део тестименталног писма Меше Селимовића Српској академији наука и уметности из 1976. Селимовић пише: Имао је два брата, Теуфика и Шефкију. У родном граду завршио је основну школу и гимназију. Године 1930. уписао се на студијску групу српскохрватски језик и југословенска књижевност Филозофског факултета у Београду. Дипломирао је 1934. године, а од 1935. до 1941. године ради као професор Грађанске школе, а потом је 1936. године постављен за суплента у Реалној гимназији у Тузли. Прве две године рата живео је у Тузли, где је био ухапшен због сарадње са Народноослободилачким покретом, а у мају 1943. године прешао је на ослобођену територију. Тада је постао члан Комунистичке партије Југославије и члан Агитпроп-а за источну Босну, потом је био политички комесар Тузланског партизанског одреда. Године 1944. прешао је у Београд, где је обављао значајне политичке и културне функције. Од 1947. године живео је у Сарајеву и радио као: професор Више педагошке школе доцент Филозофског факултета уметнички директор „Босна-филма“ директор драме Народног позоришта главни уредник ИП „Свјетлост“. председник Савеза књижевника Југославије Пензионисан је 1971. године, а у Београд се преселио јануара 1973. Селимовићу је за живота пребацивано што је одабрао Београд, Србе и српску књижевност као своје. Био је редовни члан Српске академије наука и уметности и АНУБиХ. Уврштен је у књигу 100 најзнаменитијих Срба. Званични органи СР Босне и Херцеговине су након Селимовићеве смрти затражили да се његов леш пребаци у Сарајево и да тамо буде покопан. Такве захтеве је Добрица Ћосић окарактерисао као националну и националистичку употребу леша, у служби бошњачке идеологије. Лични живот Женио се два пута; са првом супругом Десанком имао је ћерку Слободанку, а са другом супругом Дарославом Дарком Божић имао је две кћерке. Умро је 11. јула 1982. у Београду. Сахрањен је у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду. Добрица Ћосић је био пријатељ са Мешом Селимовићем и међу реткима је прочитао рукопис романа Дервиш и смрт. Дела После прве књиге, збирке приповедака Прва чета (1950), с темом из НОБ-а, објављује роман Тишине (1961). Следе књиге, збирка приповедака Туђа земља (1962) и кратки поетски роман Магла и мјесечина (1965). Дервиш и смрт (1966) критика је одмах одушевљено поздравила као изузетно дело. Овај роман је написан као реакција на тадашњи Титов режим који се врло често обрачунавао са политичким осуђеницима. И сам Мешин брат Шефкија био је у родној Тузли ухапшен, осуђен на смрт и покопан на непознатом месту, што је био додатни ако не и главни мотив за настанак овог романа. Радња романа збива се у 18. веку у неком месту у Босни. Главни јунак је Ахмед Нурудин, дервиш мевлевијског реда. То је дело снажне мисаоне концентрације, писано у исповедном тону, монолошки, с изванредним уметничким надахнућем, повезује древну мудрост с модерним мисаоним немирима. Оно почиње од религиозних истина као облика догматског мишљења да би дошло до човекове вечне упитаности пред светом, до спознаје патње и страха као неизбежних пратилаца људског живљења. Књигу је посветио супрузи Дарки, која му је цели живот била верни пратилац, пријатељ и подршка. Борислав Михајловић Михиз је роман Дервиш и смрт описао као ремек-дело и чудо. Писци из Босне и Херцеговине предложили су да се Селимовић овим романом кандидује за Нобелову награду за књижевност. Роман Тврђава (1970) враћа нас у још дубљу прошлост, у 17. век. Тврђава је ту и стварност и симбол, а као симбол она је „сваки човјек, свака заједница, свака идеологија“ затворена у саму себе. Излазак из тврђаве истовремено је улазак у живот, у хаотичну стварност света, почетак индивидуалног развитка, отварање могућности сусрета с другима и упознавања истинских људских вредности. Као и претходни роман, и Тврђава је испуњена вером у љубав, која је схваћена као мост што спаја људе, без обзира на различитост уверења, цивилизација и идеологија. Након романа Острво (1974) који обрађује теме из савременог живота, следе Дјевојка црвене косе, Писци, мишљења и разговори, За и против Вука, Круг и Сјећања (1976). Последње дело је аутобиографско. У њему Селимовић описује многе важне догађаје и личности које су утицале на његов живот и оставиле неизбрисив траг. Признања и награде Почасни доктор Сарајевског универзитета, 1971. НИН-ова награда, за роман Дервиш и смрт, 1967. Награда „Иван Горан Ковачић”, за роман Дервиш и смрт, 1967. Његошева награда, за роман Дервиш и смрт, 1969. Двадесетседмојулска СРБиХ Награда АВНОЈ-а, 1970. БИГЗ-ова награда (почасна), за роман Круг, 1984. Награда Народне библиотеке Србије за најчитанију књигу године, за роман Круг, 1984. Дела Увријеђени човјек (1947) Прва чета (1950) Туђа земља (1957) Ноћ и јутра (филмски сценарио) (1958) Тишине (1961) Магла и мјесечина (1965) Есеји и огледи (1966) Дервиш и смрт (1966) За и против Вука (1967) Тврђава (1970) Острво (1974) Сјећања (1976) Круг (1983) Види још Награда „Меша Селимовић” Гимназија Меша Селимовић Референце Литература Спољашње везе Биографија на сајту САНУ Меша Селимовић (српско наслеђе) Јубилеј Меше Селимовића у Србији (Вести, 4. фебруар 2010) Текст Меше Селимовића поводом 80. рођендана Иве Андрића („Политика“, 1. мај 2010) Пронашао мир у Београду („Вечерње новости“, 9. јул 2010) Заборављени сценарији Меше Селимовића („Политика“, 10. јул 2010) Меша у сенци „Дервиша“ („Вечерње новости“, 4. мај 2011) Тврђава која је одолела („Политика”, 31. август 2019) Трибина „Меша Селимовић – између дервиша и заборава” историчара мср Огњена Карановића ЗЛАТНА ДЕЦЕНИЈА СА "ЧЕТИРИ ЗЛАТНЕ ПТИЦЕ": Поводом четрдесет година од смрти једног од највећих писаца Меше Селимовића („Вечерње новости”, 5. јул 2022) Зашто данас читати Мешу Селимовића: Кметови по традицији, кабадахије по жељама („Политика”, 12. јул 2022) Како је 1982 објављено да је умро Меша Селимовић (Нпортал, 16. децембар 2022) Рођени 1910. Умрли 1982. Тузлаци Српски књижевници Српски сценаристи Југословенски књижевници Југословенски сценаристи Комунисти Босне и Херцеговине Југословенски партизани Политички комесари НОВЈ Академици САНУ 100 најзнаменитијих Срба по САНУ Срби муслимани Добитници Награде АВНОЈ-а Добитници НИН-ове награде Академици АНУБиХ Чланови Удружења књижевника Србије Доктори наука Српски књижевници из Босне и Херцеговине Сахрањени у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду


Сакашвили се предомислио, хоће да буде премијер Украјине - Спутњик Србија Widgets Magazine 08:41 23 Септембар 2018 Сакашвили се предомислио, хоће да буде премијер Украјине 17:10 19.11.2017 (освежено 17:48 19.11.2017) Преузмите краћи линк Некадашњи председник Грузије и бивши гувернер украјинске Одеске области Михаил Сакашвили, који сада води украјински опозициони „Покрет нових снага“, изјавио је да је спреман, уколико буде потребно, да постане премијер Украјине. Сакашвили је раније у више наврата тврдио да му обављање државних функција у Украјини није циљ. „Украјини су хитно потребне нове власти, нова влада. Ту владу морамо да формирамо заједно. Спреман сам да то учиним заједно са вама. Спреман сам да преузмем лидерску позицију у овом процесу са вама, спреман сам да станем на чело владе, уколико буде потребно“, поручио је Сакашвили на митингу испред Врховне раде Украјине. Он је украјинским властима дао рок да све захтеве испуне до 3. децембра, у противном, како је истакао, започеће „народни импичмент“. „Путоваћу по земљи, дизати народ на ноге, мирно и без провокација, са конкретним планом“, рекао је. Од 17. октобра демонстранти кампују испред Парламента Украјине, захтевајући усвајање закона о одузимању имунитета посланицима, оснивању трибунала за борбу против корупције и новом изборном систему, и смену председника Украјине Петра Порошенка у Парламенту. Сам Порошенко је казао да је прави циљ организатора протеста да дестабилизују ситуацију у Украјини, а државни тужилац те земље Јуриј Луценко оптужио је Сакашвилија и његове присталице да спремају државни удар и да добијају новац из иностранства. премијер, протест, Покрет нових снага, Петро Порошенко, Михаил Сакашвили, Украјина


Ми хоћемо заједницу Европских народа Joseph Goebbels Март 1941. године На пријему представника стране штампе у Берлину Министар Рајха др. Гебелс давао је одговоре на питања која су му новинари постављали. Између осталог, др. Гебелс је одговарао и на ова питања: - Шта мислите, господине Министре, о могућности да се оствари други фронт у Европи? Наша војна сил 10b6 72; спремна је да ступи у акцију ма где и да уништи и спречи непријатеља у извођењу његових намера. Други фронт у Европи унапред је осуђен на неуспех. - Можете ли нам нешто рећи о послератном уређењу Европе? Наш континент ће сасвим другачије изгледати него што је то био случај пре рата. Он ће добити политички и привредно сасвим нову слику и то не само механички него и органски. Супротно овој тези стављају Енглези своју идеју равнотеже снага у Европи, што практично значи изигравање једне државе против друге, вештачко стварање непријатељских блокова, ратови, крварења и природно исцрпљење. Било би немогуће тај систем прогласити послератним европским уређењем. Британија тврди да ми желимо силу. Ништа није већа 3ffa заблуда него то. Ми хоћемо заједницу европских народа, али не желимо да те народе држимо. Исто тако ми нећемо да било коме наметнемо Национал Социјалистички систем који не сматрамо робом за извоз. Нама је у интересу да осовина буде снажна. Немачка је постала снажна кроз Национал Социјализам. Питање је да ли би нам конвенирало да нама несклони народи приме систем сличан нашем и да тиме добијају унутрашњу снагу коју до сада нису имали. - Какву ће улогу поједини европски народи играти у новом поретку? Европа ће бити база, на којој ће народи моћи слободно да развијају своје индивидуалне па чак и унутрашње тежње. Европски интереси биће заједнички свима. За вољу ових требало би да се предузму мере око концентрисања појединих важних послова под заједничком директивом. Овде пре свега подразумевам оружану снагу појединих земаља која ће се претворити у заједничку европску одбрамбену силу, а затим привредну и монетарну политику. Када нестану супротности између појединих земаља нестаће и потреба да свака држава има своју спољну политику и одбрамбени апарат, док се привреда мора прилагодити новим колективним захтевима. Овде ће бити потребно да свака земља развије своју индивидуалност, како би унапред било осигурано оно што припада специфично њој, а што ће разменом добара између појединих народа добро доћи целом континенту. - Да ли сматрате да је потребан привредни контакт између Европе и других континената после овог рата? Само по себи се разуме да ће привреда бити унапређена до максимума. Нама није идеал да одржимо ратне тешкоће и даље, него да живот учинимо бољим и много лепшим него што је икад био. - Шта мислите о Британској пароли европских народа? То је само фраза преко које су Енглези успевали да створе равнотежу снага и да један народ изазову против другог. Пољски случај је за то најбољи доказ. Велика Британија натерала је Пољску у рат против Немачке зато што смо захтевали Данциг и аутостраду преко Коридора. Данас је Велика Британија спремна да жртвује целу источну Пољску Совјетској унији. То је гаранција такозване слободе у британској интерпретацији без маске. - Сматрате ли за могуће да Британија услед најновијих политичких догађаја може једног дана увидети да целини њене империје прети већа опасност од стране Америке и Совјетске Уније него од Европе? О томе не могу да се изјашњавам пошто би ово непријатељска пропаганда узела као неку подлогу, како ја апелујем на енглески разум, односно као да би ми хтели неке комбинације. О томе не може да буде ни говора. Што се тиче духовног стања у Британији, свакако да је оно интересантно. После мог говора у Спорт Паласту, изјавили су Черчил и Идн да се не дају заварати мојим алармом пред бољшевичком опасношћу и да ништа не може раздвојити чврст 4000 ину Англо-Американаца и бољшевика. Исто тако писала је штампа врло много. Из тога се лако може закључити да то страховање пред бољшевизмом није толико непознато Британији јер се моја излагања не би толиким низом побијала. Међутим, Немачка политика је сувише реалистичка да би рачунала са неким фактима која нису конкретна. Ми видимо да у Британији има људи који увиђају судбоносан пут своје империје. Али знамо да они још нису дошли до изражаја. Преузето са:http://www.bhserbia.org/


Црвена звезда боља од Макпетрола - СД Црвена звезда Насловна Куглање Црвена звезда боља од Макпетрола Куглаши Црвене звезде победили су у пријатељској утакмици вишеструког шампиона Македоније, скопски Макпетрол на куглани у Суботици са 3.428:3.186 у чуњевима и 6:2 у играчким поенима. Играч дана био је Жељко Миличевић са 637 чуњева. Одлично су одиграли и Саша Јухас са 576 чуњева као и Бојан Кличарић са 569 чуњева. Као гост играо је и до прошле године првотимац црвено белих, сада појачање шаппиона Београда, светски сениорски вицешампион и јуниорски првак света Игор Ковачић, који је оборио 569 чуњева. Код гостију, који су искористили прилику да одиграју меч са Црвеном звездом на пропутовању на међународни турнир у Подбрезовој у Словачкој, најбољи је био Соколовски са 584 чуња. ЦРВЕНА ЗВЕЗДА – МАКПЕТРОЛ СКОПЉЕ 3.428:3.186 (6:2) Резултати играча: Жељко Миличевић – Стојановски 1:0 (637:532, 4:0), Јован Керечки – Тодоровски 0:1 (549:554, 2:2), Марко Антић – Велчански 1:0 (528:491, 3:1), Игор Ковачић (као гост) – Костов 1:0 (569:497, 4:0), Саша Јухас – Соколовски 0:1 (576:584, 1,5:2,5), Бојан Кличарић – В. Николовски 1:0 (569:528, 3,5:0,5). Меч је судио Перо Скендеровић. Претходни текстЛалатовић и Савићевић пред Јагодину Следећи текстШесторица Звездиних играча донела бронзу Србији


Интеграција и повратак Фонд за пружање помоћи избеглим, прогнаним и расељеним лицима формирала је АП Војводине са задатком да спроводи активну политику подршке стамбеном збрињавању избеглица у Војводини и одрживом повратку Срба на подручја с којих су протерани у ратовима изазваним распадом СФРЈ. Фонд има статус правног лица са правима, обавезама и одговорностима утврђеним законом, Одлуком и Статусом Фонда. Седиште Фонда је у Новом Саду, Булевар Михајла Пупина 25. Средства за оснивање и рад Фонда обезбеђења у буџету Покрајинске владе АП Војводине, док су програми помоћи финансирани и из других извора. -Откуп сеоских кућа са окућницом је пројекат започет 2007. године као један од начина лакше интеграције избеглих, прогнаних и расељених који су одлучили да се трајно настане у Војводини, а баве се пољопривредном производњом или неком другом делатношћу која може да се реализује на селу. -Набавка грађавинског материјала је веома значајан вид помоћи избеглим, прогнаним или расељеним лицима који су започели изградњу својих нових домова или којима је потребна санација објекта. -Економско оснаживање избегличких породица је програм који Фонд реализује што самостално што у сарадњи с другим институцијама и организацијама. Реч је о програму у оквиру којег избегличке и расељеничке породице могу добити опрему, машине или прикључке за обављање неке производње или услужне делатности у којој стичу приходе. На тај начин се подстиче запошљавање ове социјално рањиве групе и стварају претпоставке за њихово економско осамостаљење. Вредност ове врсте помоћи је до 200.000,00 динара по породици. -Додела једнократне финансијске помоћи најбољим ученицима средњих школа и студентима из избегличких и расељених породица са територије АП Војводине који својим радом и успехом буду награђеним од стране Фонда. У оквиру овог програма Фонд обезбеђује новчана средства како би их наградио и мотивисао за још боље резултате и успех. „Иди-види посета“ успешно се реализује већ неколико година,а онa подразумева бесплатан одлазак избеглих и прогнаних лица са територије АП Војводине у Републику Хрватску (Нови Сад, Рума, Батровци, Поповача, Сисак, Петриња, Глина, Војнић, Слуњ, Кореница, Удбина, Грачац, Обровац, Бенковац), а од 2018.године реализује и одлазак у Босну и Херцеговину (Нови Сад, Босански Петровац, Дрвар, Гламоч и Босанског Грахова преко Бања Луке). Од самог оснивања до 2018.године Фонд је реализовао следеће програме: -Откуп сеоских кућа – 444 породице -Побољшање услова становања – 509 породица -Економско оснаживање – 258 породица -Новчана Помоћ ученицима средњих школа – 524 породице Где се можете јавити? У просторије покрајинског Фонда за пружање помоћи избеглим, прогнаним и расељеним лицима, у Новом Саду, Булевар Михајла Пупина 25, канцеларија број 10. На телефон: 021/475-4- 295, факс: 021/475-4- 296, или на имејл: uprava@fondirpvojvodine.rs . Документацију и пријаве за Јавне позиве могу ће је скинути са презентације Фонда, на интернет адреси: www.fondirpvojvodine.rs Када се можете јавити? Јавни позив се расписује за лица која имају у складу са законом статус избеглих, прогнаних и расељених лица са боравиштем односно пребивалиштем на територији Аутономне Покрајине Војводине на дан ступања на снагу Одлуке о оснивању Фонда за пружање помоћи избеглим, прогнаним и расељеним лицима 21. децембра 2006. године. За лица коју су се пријавила и испунила услове из Јавног позива за пружање помоћи у грађавинском материјалу за стамбене. Јавним позивом за доделу помоћи за економско оснаживање жена из избегличких и расељеничких породица додељује се помоћ у виду опреме и алата. Поред јавног позива за помоћ избегличким женама Фонд ће у току године расписати и јавни позив за економско оснаживање кроз доходовне активности у пољопривреди. У оквиру стамбеног збрињавања Фонд за помоћ избеглим, прогнаним и расељеним лицима расписује и јавни позив за доделу средстава за откуп сеоских кућа са окућницом. Поред наведених јавних позива Фонд за пружање помоћи избеглим, прогнаних и расељеним лицима расписује и јавни позив у виду једнократне финансијске помоћи ради награђивања најбољих средњошколаца и студената.


text: Патријарх Кирил: Руска црква инсистирала да не буде ембарга на документе око Свеправославног сабора – Стање ствари Почетак › Преносимо › Патријарх Кирил: Руска црква инсистирала да не буде ембарга на документе око Свеправославног сабора Патријарх Кирил: Руска црква инсистирала да не буде ембарга на документе око Свеправославног сабора Шамбези, 27. јануар 2016. г. Дана 27. јануара 2016. године, пред крај боравка у Шамбезију (Швајцарска) Његова Светост патријарх Московски и целе Русије Кирил одговорио је на питања новинара, преноси Патријархија.ru. Други дан рада Скупа поглавара Помесних Православних Цркава. (Фото: О. Варов) По речима Његове Светости главни резултат одржаног сусрета поглавара и представника Помесних Православних Цркава је то што ће «у најскорије време бити објављени» сви документи који су усаглашени у току саветовања, а који треба да буду размотрени на Свеправославном Сабору. «Наша Црква је инсистирала на томе да не буде никаквог ембарга на ове документе, да сви могу с њима да се упознају, зато што је критички однос многих према предстојећем Сабору настао управо због информационог вакуума, – истакао је Свјатејши владика. – И вероватно је главно то што ће сви сазнати која питања и на који начин ће се решавати на Сабору и који документи ће ући у основу одлука Сабора.» Како је саопштио Свјатејши патријарх Кирил, међу материјалима с којима ће људи ускоро моћи да се упознају јесу документи о мисији Православља у савременом свету, као и о браку, породици и препрекама за брак. Поглавар Руске Цркве је посебно истакао да су учесници у саветовању у Шамбезију једногласно подржали став Московског патријархата о ситуацији у Украјини. «На Сабору се неће разматрати украјинска тема, неће се разматрати могућност давања аутокефалности или легализације раскола, и то је јавно потврдио патријарх Вартоломеј. Он је отворено рекао да се ни за време Сабора ни после њега неће предузимати било какви напори у циљу легализације раскола или како би се једнострано некоме дала аутокефалност. И то треба добро да схвате сви они који су испровоцирали немиле догађаје у Украјини. Ову смутњу, овај раскол неће подржати православни свет. Постоји само један пут за превладавање раскола – то су преговори и постизање резултата на основу светих канона, – истакао је патријарх Кирил. – Они који желе да опште с васељенским Православљем, треба да се сједине с Украјинском Православном Црквом на основу канона који постоје у васељенском Православљу. Другог пута нема и друга посланица Украјини у име патријараха на данашњи дан не постоји.» Његова Светост је прецизирао да је за место одржавања Свеправославног Сабора изабрано острво Крит на којем су се више пута одржавале међународне богословске конференције. «На овом самиту православних поглавара било је и тешкоћа – дијалог ове врсте никад није лак. Али видимо да захваљујући дејству благодати Божије увек доносимо једногласне одлуке. Све то се догодило и овде. Од Сабора очекујем још већу консолидацију православног света, зато што суочавајући се с оним што се дешава у свету, суочавајући се с прогонима који су се обрушили на хришћанску заједницу сви морамо да сарађујемо још тесније како бисмо решили проблеме који се пред нама појављују. Веома се надам да ће тако бити по милости Божијој,» – рекао је у закључку Његова Светост патријарх Московски и целе Русије Кирил.


source: fineweb

text: Амбасадор |Овај чланак или његов део не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| Амбасадори, као опуномоћени представници своје земље, предају акредитивна писма највишем представнику власти државе или међународне организације у којој ће представљати своју земљу и заступати њене интересе. Земља у којој је постављен, даје амбасадору на коришћење и дозвољава му контролу над одређеним делом своје територије, а сама територија, особље па и возила у власништву амбасадора уживају дипломатски имунитет у тој земљи. Оваква територија се назива амбасада. На Бечком конгресу 1815. године дат је законски оквир дипломатског ранга према међународном праву: "Амбасадори“ су посланици највишег ранга, опуномоћени да заступају највишег представника власти своје државе. У члану 14. Бечке конвенције о дипломатским односима се предвиђа: 1. шефови мисије деле се на три класе, и то: а) амбасадоре или нунције акредитоване код шефова држава и друге шефове мисија одговарајућег ранга; б) посланике, министре или интернунције акредитоване код шефова држава; ц) отправнике послова акредитоване код министарства иностраних послова. По ставу 2. никаква разлика не може се правити између шефова мисија на основу њихове класе, осим у погледу презеансе и етикеције. Односно најопштије се у овом смислу одређује према члану 15. да се државе споразумевају о класи којој треба да припадају шефови њихових мисија. У формалном обраћању уобичајено је ословити амбасадора са: "(Ваша, Његова, Њена) Екселенцијо(а)" додајући име и/или земљу коју саговорник (представљени) заступа. Често су у употреби и мање формални облици ословљавања, попут „Амбасадоре“ прећено именом или обрнуто, док се у неким земљама користи и поздрав: „Господин Амбасадор“. Спољашње везе[уреди] |Викимедијиној остави.на|


Жељезничка станица саграђена је 1896. године по нацрту архитекте Ханса Ниемезцека. Станица је свечано стављена у употребу 1897. године. Узор за ову грађевину градитељ је потражио у далеком Авганистану, подигавши је у псеудомаварском стилу. Најстаријим објектом који је саграђен у том стилу, а који је сачуван, сматра се Вијећница у Сарајеву. Нажалост, станица је до темеља разорена у великом нападу на Брод 19. јануара 1945. године. У Сарајеву су сачувани комплетни планови ове грађевине. Жељезничка станица у Броду је била све до свршетка Другог свјетског рата највећи прометни чвор у БиХ.