text: Шпанија (), званично Краљевина Шпанија (), је јужноевропска држава, смештена на југозападу континента на Пиринејском полуострву и неколико суседних архипелага и енклава. Граничи се са Португалијом на западу и Француском и Андором на североистоку. Излази на Средоземно море на југу и истоку и Атлантски океан на северу и северозападу, европски део Гибралтара граничи с Шпанијом. Главни град је Мадрид. У саставу Шпаније се такође налазе и два архипелага: Балеарска острва у Средоземном мору и Канарска острва у Атлантском океану. Сеута и Мелиља (две енклаве на северу афричког континента са статусом аутономних градова), као и Ливија (енклава у француским Пиринејима), такође припадају шпанској држави. Шпанија је чланица Уједињених нација, Европске уније и НАТО савеза. Географија Положај Државе и територије са којима се Шпанија граничи су: Андора, Португалија, Мароко, Гибралтар и Француска. Површина државе износи 505.990 km2. Шпанија се налази у умереној зони, између 43°47'24" и 36°00'40" северне географске ширине, и између 7°00'29" источне и 5°36'40" западне географске дужине. Геологија и рељеф Најстарији део Шпаније, представља 600-800 m висока висораван Мезета, која је грађена од прекамбријских и кристаластих стена и старих кречњака. На северу је окружена младим набраним Кантабријским планинама и Пиринејима (Пико де Анети, 3.404 -{m}-), а на југу Андалузијским планинама или Бетијским Кордиљерима, који су грађени од мезозојских и терцијарних наслага. Андалузијске планине састоје се од неколико масива, који се пружају паралелно с обалом Средоземног мора: централни део Сијера Неваде (-{Sierra Nevada}-) с највишим врхом Шпаније (Муласен, 3.481m). Између јужног руба Мезете, односно Сијера Морене (-{Sierra Morena}-) и Андалузијских планина налази се велика Андалузијска тектонска депресија. На североисточном рубу Мезете пружају се Иберијске планине, грађене од кредних и јурских наслага, а између њих, Пиринеја и Кантабријских планина смештена је долина реке Ебро (Храгонска котлина). Са висоравни Мезета издижу се планински масиви Сијера де Гата (-{Sierra de Gata}-), Сијера де Гредос (-{Sierra de Gredos}-) и Сијера де Гвадарама (-{Sierra de Guadarrama}-), који су настали раседањем у терцијару. Обала је углавном стрма и слабо неразуђена. Добро је рашчлањена само обала Галиције и северозападне Шпаније са мноштвом залива карактеристичног облика. Воде Основу хидрографске мреже Шпаније чини пет река: Гвадалкивир, Гвадијана, Тахо (Тежо у Португалу) и Дуеро, које припадају сливу Атлантског океана и Ебро — притока Средоземног мора. Реке на северозападу Шпаније имају више воде, краћи ток, релативно велики пад, а њихова естуарска или ријаска ушћа погодују развоју воденог саобраћаја. Токови који се спуштају са високих планина (Пиринеја, Бетијских Кордиљера и др.) имају велике падове и значајан хидроенергетски потенцијал. У кречњачким теренима реке су најчешће формирале кањоне или клисуре, стрме одсеке („квесте“) а ту су и водопади и брзаци, погодни за производњу електричне енергије. Већи токови искоришћени су за наводњавање плодних равница. Клима Шпанија се налази у умереном појасу, а њен неуједначен рељеф утиче на велику климатску разноврсност. Често се за климу Шпаније каже да је средоземна (медитеранска). Међутим, то је само донекле тачно јер само приобално подручје истока, југоистока и југа Шпаније има средоземне карактеристике. На измене климе превасходно утиче надморска висина, па долази и до вертикалне климатске зоналности. Уз то, планине се углавном издижу уз рубним деловима земље, па су значајна препрека ширењу климатских утицаја из околних простора. Због тога средишњи део Шпаније — Мезета, има знатно другачије поднебље, од оног које би одговарало географској ширини тог простора. На истоку и југу Шпаније где преовлађује средоземна клима (често се наводи и као суптропска) средње месечне температуре током године крећу се од 13 °C до 25 °C, а излучи се од 350 — 500 -{mm}- падавина. За ово подручје карактеристично је дуго, топло, суво и сунчано лето, када максималне температуре достигну и 48 °C. Средоземна обала Шпаније има највећи број сунчаних сати у Европи. Зиме су у приморју угодне, а на југу топле. Северозапад Шпаније, односно атлантска обала, која излази и на Бискајски залив, има свежију климу, па се температуре крећу од 8-20 °C. Са Бискајског залива према полуострву крећу се влажне масе, па се на планинским падинама излучи највише падавина, око 900-2000 -{mm}-. Због благе океанске климе и доста падавина, читаво подручје је под релативно бујном и зеленом вегетацијом, па се ова регија често назива и „Зелена обала“ (Коста Верде, ). Унутрашњу Шпанију, са континенталном климом карактеришу средње месечне температуре од 3-23 °C, а током зиме често буду и негативне. У овој регији се просечно годишње излучи испод 500 -{mm}- талога, а на неким деловима мање од 300 милиметара. Источни обод поприма неке карактеристике медитеранске климе, док се северозападни руб приближава океанском климату. Флора и фауна Шпанија има мало шума свега око 15% укупне површине, и заступљене су само на вишим деловима планина, највише на северозападу државе. У унутрашњости Шпаније основу природног пејзажа чине ксерофитне заједнице. Шикару (-{matorral}-), углавном тешко проходну сачињавају грмови јасена, ловора, рузмарина и дивље маслине, а на лошем земљишту расте трава. У тим условима успевају лековите биљке, најчешће лаванда, кадуља и мајчина душица. Простори који су обрасли мајчином душицом називају се „томиларес“ (-{tomillares}-). У пролеће кад шикара и површине под лековитим травама озелене привлаче живи свет својим шаренилом боја и ароматичним мирисима. Лети је знатно другачије, јер уз стално ведро небо и високу температуру, вегетација углавном пожути, а у први план долазе огољени камени блокови (сипари). Југоисточни део Мезете, у таквим условима, има оскудну степску вегетацију. Средоземну обалу карактерише разноликост, која је углавном производ људског рада, односно ради се о култивисаним биљним врстама (агруми, маслине, винова лоза, поврће, чак и палме и друго). У средоземним климатско-вегетацијским условима живи медитеранска фауна, коју карактерише велики број гмизаваца, инсеката и птица, док су се крупније животиње одржале углавном у планинским пределима. Историја Прва писана сведочанства описују Иберију као земљу настањену Иберима, Баскима и Келтима. Након великих борби долази под власт Рима. Током средњег века њом су завладала германска племена да би недуго затим потпала под власт Мавара из северне Африке. Током вишевековне борбе мала хришћанска краљевства са севера успела су да поврате власт над полуострвом. Последње маварско краљевство пало је исте године када је Колумбо стигао дo Америке. Тада је почело да се ствара глобално царство а Шпанија је наредих векoва и по била водећа европска и светска сила. Бројни ратови и други проблеми временом су урушили њен статус. Наполеонова инвазија је довела до хаоса у земљи, и подстакла покрете за независност у шпанским колонијама. Непосредно пре Другог светског рата Шпанију је задесио крвави грађански рат који је на власт довео диктаторски режим. Крајем седамдесетих година 20. века долази до обнове демократије а нешто касније Шпанија се придружује Европској унији, бележећи стабилан економски развој и културни препород. Преисторија и преромански народи На основу археолошког налазишта Атапуерка може се закључити да је Иберијско полуострво било настањено хоминидима пре 1,2 милиона година. Људи су на Иберијско полуострво дошли са севера пре 35.000 година. Најпознатији артефакти о овим преисторијским људским насеобинама су цртежи у пећини Алтамира у Кантабрији, на северу полуострва, које су начинили Кромањонци између 35.600 и 13.500. године пре нове ере. На основу археолошких и генетских истраживања долази се до закључка да је Иберијско полуострво послужило као уточиште становницима северне Европе током последњег леденог доба. Пре римског освајања Иберијско полуострво су углавном настањивали Ибери и Келти. Ибери су живели дуж медитеранске обале од североистока до југоистока полуострва. Келти су настањивали унутрашњост и атлантску обалу од северозапада до југозапада. Баски су живели у западном делу Пиринеја и у суседним областима, Тартешани су живели на југозападу а Лузитанци и Ветонци у средишњем делу запада полуострва. Дуж средоземне обале постојале су бројне трговачке насеобине Феничана, Грка и Картагињана. Римско царство и Готско краљевство Током Другог пунског рата, између 210. и 205. п. н. е., Рим је освојио картагинске колоније на Средоземљу. Римљанима је било потребно скоро два века за потпуно освајање Иберијског полуострва, да би њиме владали више од шест векова. Келтско и иберијско становништво постепено је романизовано (латинизовано). Локалне вође су постале део римске аристократије а Хиспанија је постала житница Римског царства, извозник злата, вуне, маслиновог уља, и вина. Пољопривредна производња је повећана са изградњом система за наводњавање, од којих су неки још увек у употреби. Цареви Хадријан, Трајан, Теодосије I, и филозоф Сенека су рођени у Хиспанији. Хришћанство је на ово поднебље стигло у првом веку а раширило се у градовима током другог века. Већина данашњих језика у Шпанији и законодавство воде порекло из овог периода. Слабљење владавине Западног римског царства у Хиспанији је почело 409, када су германска племена Свеви и Вандали, заједно са Сарматским Аланима прешли Рајну и опустошили Галију, да би их Визиготи исте године довели у Иберију. Свеви су основали краљевство на подручју данашње Галиције и северне Португалије. Распадом Западног римског царства нестало је постојеће друштвено уређење, мада су новоформиране државе задржале многе институције и законе потоњег царства, укључујући хришћанство. Хаздинзи, савезници Алана, такође су основали краљевство у Галицији, заузевши углавном исто подручје али су своју власт проширили јужно до реке Дуеро. Вандалско племе Силинзи је заузело подручје названо Вандалузија, данашња Андалузија. Византинци су на југу Иберијског полуострва основали енклаву Спанију, с циљем обнове Римског царства на овом подручју. Међутим, Хиспанија је на крају уједињена током владавине Визигота. Средњи век Почетком осмог века Омејадски калифат се проширио на Иберијском полуострву. Маври из северне Африке су заузели скоро цело полуострво, изузев мале планинске области на северозападу. Под шеријатских законима хришћани и Јевреји су имали подређени статус. Овакав положај је хришћанима и Јеврејима бранио исповедање религије, такође њихова права су у сваком погледу била мања у односу на муслимане. Преобраћење у ислам добило је велике размере. Верује се да су крајем 10. века мулади (муслимани пореклом са Иберијског полуострва) чинили већину становништва Ал-Андалуза. Муслиманску заједницу на полуострву карактерисала је шароликост и социјална напетост. Временом је дошло до сукоба између Бербера из северне Африке, најзаслужнијих за освајање ове територије, са арапским вођама са Блиског истока. Поред њих ту је била и бројна маварска популација, која је живела углавном у долини реке Гвадалкивир, у приобаљу Валенсије, долини реке Ебро и у планинским областима Гранаде. Кордова, главни град калифата, био је највећи, најбогатији и најпрефињенији град у западној Европи. У Средоземљу је цветала трговинска и културна размена а муслимани су ово подручје оплеменили својим познавањем науке. Муслимански и јеврејски научници су дали значајан допринос оживљавању и ширењу грчке културе у западној Европи. Два значајна филозофа тога доба били су Ибн Рушд и Мојсије Мајмонид. Романизовани становници Иберијског полуострва су заједно са муслиманима и Јеврејима допринели стварању аутентичне културе на овом подручју. Ван градова, где је живела већина људи, власништво над земљом није мењано још од римског доба, с обзиром да су муслимански властодршци веома ретко одузимали земљиште. Такође, донете су и нове културе и технике обраде земље што је допринело развоју пољопривреде. Током једанаестог века долази до подела међу муслиманима, што је малим хришћанским државама омогућило да знатно прошире своје територије. Владари династија Алморавида и Алмохада из северне Африке су успоставили јединство међу муслиманима. Ова поновно уједињена исламска држава је током наредних сто година бележила напредак и у извесној мери повратила територије које су јој хришћани заузели. Недуго пошто су Маври заузели Иберијско полуострво, код Шпанаца и Португалаца настаје покрет за његово ослобађање под именом Реконкиста. За почетак Реконкисте узима се битка код Ковадонге из 722. године. Након победе хришћанске војске над муслиманским снагама створена је хришћанска Краљевина Астурија на северозападу полуострва. Недуго затим, 739. године, муслимани су протерани из Галиције која је прикључена Краљевини Астурији. Муслиманска војска је такође покушала продор преко Пиринеја али је поражена у бици код Поатјеа у Франачкој. Доцније су франачке снаге успоставиле хришћанске округе () на јужној страни Пиринеја. Ове области су касније прерасле у краљевства Навара, Арагон, и Каталонија. Током наредних неколико векова граница између области под влашћу муслимана и хришћана протезала се долинама река Ебро и Дуеро. Распадом Ал-Андалуза, на међусобно завађена таифска краљевства, стекли су се услови да хришћанска краљевства остваре превласт на Иберијском полуострву. Заузимање стратешки важног града Толеда 1085. године представљало је показатељ велике промене равнотеже снага у корист хришћанских краљевстава. Велика маварска упоришта пала су под власт хришћана у 13. веку — Кордова 1236. а Севиља 1248. године — док је само енклава Гранада остала у муслиманским рукама као вазална држава. У овом периоду долази до поновног процвата књижевности и филозофије настале на римским и готским тековинама. Рамон Љуљ је један од значајнијих филозофа овога доба. Краљ Алфонсо X од Кастиље се посветио стварању јединственог националног идентитета и будуће државе Шпаније. Тежио је ка повезивању иберијских хришћанских краљевстава са другим средњовековним европским државама. Увео је кастиљански као службени језик. Краљеви су, угледавши се на законе и институције старог Рима, желели већу власт, борећи се против племства. Мариниди су у 13. и 14. веку напали Иберијско полуострво из северне Африке, и успоставили су неколико енклава дуж јужне обале. Међутим, нису успели да обнове власт над полуострвом и убрзо су истерани. Такође, током 13. века, краљевина Арагон, смештена на североистоку данашње Шпаније, проширила је своје територије на острва у Медитерану, до Сицилије и Атине. Тих година су основани Универзитет у Паленсији (1212/1263) и Универзитет у Саламанки (1218/1254). Црна смрт је током 1348. и 1349. разорила Шпанију. Браком између Изабеле I од Кастиље и Фердинанда II Арагонског 1469. долази до уједињења хришћанских краљевстава Кастиља и Арагон. Канарска острва су освојена 1478. а 1492. здружене снаге Кастиље и Арагона заузеле су Емират Гранада, чиме је окончана владавина муслимана на Иберијском полуострву, која је трајало 781 годину. Године 1478. започела је шпанска инквизиција током које су Сефарди били приморани да пређу у католицизам или да буду протерани са шпанских територија. Споразумом у Гранади гарантована су права муслимана, мада су поштована само делимично. Муслимани су у потпуности протерани са Иберијског полуострва почетком 17. века, након устанка у Алпахурасу. Империјална Шпанија Основу за настанак савремене Шпаније и Шпанске империје представљало је уједињење круна Арагона и Кастиље склапањем брака између њихових суверена. Међутим, свако од краљевстава унутар Шпаније задржало је атрибуте државности у друштвеном, политичком и законодавном погледу, као и у области језика и монетарне политике. Изабела и Фердинанд су учврстили своју моћ на рачун месног племства, а реч Еспања (), чији је корен древно име Хиспанија (), почела је да се користи као заједнички назив за два краљевства. Велике политичке, законодавне, верске и војне реформе допринеле су позиционирању Шпаније као Прве светске силе. Година 1492. такође је означила одлазак Кристифора Колумба у Нови свет на путовање које је финансирала краљица Изабела. Колумбо је током првог путовања прешао Атлантик и стигао до Карипских острва, чиме је почело европско истраживање и освајање Америке, иако је он био убеђен да је стигао до Оријента. Колонизацију америчког континента започели су конкистадори попут Ернана Кортеса и Франсиска Пизара. Шпанија је била водећа европска сила током 16. и већег дела 17. века. Овај статус је ојачала трговином и богатством стеченим из колонија, такође, постала је и водећа поморска сила света. Врхунац је достигла током владавина прве двојице Шпанских Хабзбурга — Карла V (1516—1556) и Филипа II (1556—1598). Током овог раздобља Шпанија се суочила са Италијанским ратовима, Устанком комунероса, Холандском револуцијом, Побуном Мориска, сукобима са Османлијама, Англо-шпанским ратом и ратовима са Француском. Запоседањем територија у Новом свету и захваљујући браковима између владајућих династија или наслеђивањем, Шпанска империја је знатно проширена. Обухватала је огромна пространства на америчком континенту, острва у азијско-пацифичком региону, делове Италије, градове и северној Африци, као и делове данашње Француске, Немачке, Белгије, Луксембурга, и Холандије. Почетком 16. века, када је Магеланова експедиција прва опловила свет, Шпанија је постала прва империја у којој сунце није залазило. Ово је било Доба великих открића, а одважне експедиције су путем копна или мора пронашле нове трговачке путеве. Такође, тада Европљани започињу освајања и колонизацију нових територија. Шпански истраживачи су у матицу доносили племените метале, зачине, луксузна добра, и дотада непознате биљке, што је значајно допринело да Европљани промене своје виђење света. Културни процват током овог раздобља данас се сматра Златним веком Шпаније. Ширење империје довело је до огромних промена на америчком континенту које су се највише испољиле сломом тамошњих друштава и уништавањем домородачког становништва. Под утицајем хуманизма, контрареформације и нових географских открића и освајања настаје интелектуални покрет познат као Саламанканска школа (), који је поставио прве савремене теорије о међународном и људском праву. Крајем 16. и током прве половине 17. века, Шпанија се суочила са бројним изазовима. Пирати, под окриљем растућег Османског царства, пљачкајући и одводећи у робље становништво у бројним приобалним областима, онемогућавали су несметан живот. Такође, тиме су се поново јавиле претње о могућој исламској инвазији. Током овог раздобља Шпанија је често била у рату са Француском. Протестантска реформација је допринела да Шпанија још више заглиби у верске ратове, што је имало за последицу повећање војне активности широм Европе и Медитерана. Половином 17. века Шпанија се поред бројних ратова суочила и са кугом која је усмртила велики број становника Европе. Шпански Хабзбурзи су земљу увели у низ сукоба широм континента захваљујући којима су исцрпљени њени природни ресурси и привреда. Шпанија је успела да задржи највећи део расутог Хабзбуршког царства, као и да помогне снагама Светог римског царства у борби са протестантима, али је на крају ипак била приморана да призна отцепљење Португалије (део Иберијске уније од 1580. до 1640) и Холандије, и на крају да доживи озбиљне поразе од Француске током последњих година Тридесетогодишњег рата. У другој половини 17. века, моћ Шпаније почиње да постепено опада. Била је принуђена да преда неколико мањих области Француској и Холандији; међутим, успела је да очува и да повећа своје огромно прекоморско царство, које је остало нетакнуто све до почетка 19. века. Губитак моћи на европском тлу доживео је врхунац током сукоба око шпанског престола првих година 18. века. Рат за шпанско наслеђе био је међународни сукоб широких размера који је за исход, између осталог, имао губитак шпанских поседа широм Европе и позиције најјаче европске силе. Током овог рата на шпански престо постављена је династија Бурбона. Прву истински шпанску државу је успоставио први бурбонски краљ, Филип V, уједињавањем круна Кастиље и Арагона у јединствену државу, укидајући бројне привилегије и законе које су имали регионални владари. Током 18. века у највећем делу царства долази до постепеног опоравка и пораста благостања. Нови бурбонски монарх је применио француски систем модернизације управе и привреде. Просветитељске идеје су постајале привлачније владајућој елити. Међународна позиција Шпаније поправила се, између осталог, захваљујући војној помоћи коју су слали побуњеницима у британским колонијама током Америчког рата за независност. Либерализам и национална држава Шпанија је 1793, као чланица Прве коалиције, ушла у рат против Прве француске републике. У овом сукобу Шпанија је поражена услед чега је морала да пристане на Базелски мировни споразум. Споразумом се одрекла две трећине острва Хиспаниола и уступила их Француској. Шпански премијер Мануел Годој је 1807. склопио тајни споразум са Наполеоном о савезништву против Британије и Португалије. Наполеону је овиме омогућено да под изговором напада на Португалију окупира и Шпанију. Шпански краљ је абдицирао у корист Наполеоновог брата, Жозефа Бонапартеа. На Жозефа Бонапартеа је гледано као на марионетског владара и самим тим није био прихваћен међу Шпанцима. Незадовољан бонапартистичким режимом народ се 1808. дигао на устанак. Побуне широм земље биле су почетак Шпанског рата за независност. Наполеон је био присиљен да лично интервенише. Поразио је неколико шпанских армија а једну британску армију је присилио на повлачење. Међутим, наставак борби шпанских армија, герилаца, и здружених британско-португалских снага, уз катастрофалне последице Наполеонове инвазије на Русију, довели су до повлачења француске војске из Шпаније 1814. године, и повратак краља Фернанда VII. Током рата, 1810. године, сазвана је Скупштина у Кадизу (), револуционарно тело са задатком да руководи борбом против бонапартистичког режима и да припреми устав. Устав проглашен 1812. предвиђао је парламентарну монархију и општу заступљеност. Међутим, након пада бонапартистичког режима Фернандо VII је укинуо Генералну скупштину јер је намеравао да влада апсолутистички. Ови догађаји су наговестили будуће сукобе између конзервативаца и либерала током 19. и почетка 20. века. Латиноамерички антиколонијални покрети искористили су сукобе на тлу Шпаније ради покретања борбе за ослобођење од шпанске власти. Шпанске колоније у Америци почеле су 1809. да подижу револуције и да проглашавају независност, што је довело до рата који је окончао шпанску контролу над овим подручјем. Краљ Фернандо VII је покушао да поврати власт над овом територијом покретањем реконкисте у Латинској Америци али се суочио са великим отпором како у колонијама тако и у самој Шпанији, јер су либерално оријентисани официри отказивали послушност. Крајем 1826. једине шпанске колоније на америчком тлу биле су Куба и Порторико. Шпанија је након Наполеонових ратова била економски уништена, дубоко подељена и политички нестабилна. Током тридесетих и четрдесетих година 19. века дошло је до сукоба између антилибералних снага, познатих као карлисти, и либерала у Карлистичким ратовима. Из ових сукоба либералне снаге су изашле као победник. Након Славне револуције из 1868. и краткотрајне Прве шпанске републике уследио је много стабилнији период обнове монархије током ког су се на власти смењивали прогресивни и конзервативни либерали. Крајем 19. века на Филипинима и на Куби јачају националистички покрети. Током 1895. и 1896. избили су Кубански рат за независност и Филипинска револуција у које су се укључиле и САД. Шпанско-амерички рат је избио у пролеће 1898. а завршен је поразом Шпаније и губитком свих њених колонија ван Африке. Шпанија је у Африци имала споредну улогу, колонизујући Западну Сахару, Шпански Мароко и Екваторијалну Гвинеју. Током Првог светског рата била је неутрална. Велики губици које је претрпела у Другом мароканском рату пољуљали су поверење у владу и монархију. Раздобље ауторитарне владавине под генералом Мигелом Примо де Ривером (1923—1931) окончано је успостављањем Друге шпанске републике. Република је понудила политичку аутономију областима у којима се говоре мањински језици (Баскији, Каталонији, и Галицији) и дала је право гласа женама. Власт су предводиле левичарске снаге. Са погоршавањем привредне ситуације, узроковане Великом депресијом, политичка дешавања у Шпанији постају хаотична и насилна. Шпански грађански рат и диктатура Након победе Народног фронта на изборима 16. фебруара 1936. долази до сукоба са реакционарним снагама, које нису прихватале програм нове владе (ослобађање политичких затвореника, аграрна реформа, побољшање положаја радника). Током ноћи 16. и 17. јула исте године избила је побуна националиста у Шпанском Мароку, на Канарским острвима и у низу градова у Шпанији. Националисте је предводио генерал Франсиско Франко а помоћ им је пружала нацистичка Немачка и фашистичка Италија, док је Народни фронт уживао подршку Совјетског Савеза, Мексика и добровољаца из целога света окупљених у интернационалним бригадама. Међутим, није имао подршку западних сила због британске политике немешања у унутрашње ствари Шпаније. У изузетно крвавом грађанском рату почињени су бројни злочини на свим странама. Погинуло је више од пола милиона људи, док је око пола милиона било принуђено да напусти земљу. Рат је завршен 28. марта 1939. победом националистичких снага. Три дана касније Франко је објавио да Шпанија постаје монархија са регентским саветом а себе је поставио за шефа државе. Франкова Шпанија је званично била неутрална у Другом светском рату, мада је имала симпатије ка Силама Осовине. Једина легална политичка организација током Франкове владавине била је Шпанска фаланга за окупљање националистичке синдикалистичке офанзиве (), или само Фаланга, основана 1937. године. Њена идеологија се темељила на фалангизму, варијанти фашизма који је посебно наглашавао борбу против комунизма; католицизму и национализму. Године 1949. преименована је у Национални покрет (). Након Другог светског рата Шпанија се налазила у политичкој и економској изолацији, ван чланства у Уједињеним нацијама. До промене је дошло 1955, током Хладног рата, када су Сједињене Државе решиле да успоставе војно присуство на Иберијском полуострву као противмеру могућем доласку Совјетског Савеза у Средоземље. Током шездесетих година 20. века Шпанија је забележила незапамћену стопу привредног раста у својој историји. Томе је допринела индустријализација, масовне миграције из селâ у градове и развој туризма. Франкову владавину карактерисала је ауторитарност, промовисање националног јединства, подржавање веома конзервативног вида католицизма познатог као национални католицизам (римокатолички клеронационализам), и дискриминаторна политика према мањинским језицима. Обнова демократије Након Франкове смрти у новембру 1975. године Хуан Карлос је као краљ Шпаније постао и шеф државе. Након усвајања новог устава 1978. и обнове демократије значајна овлашћења су пренета на регионе а земља је децентрализована стварањем аутономних заједница. У Баскији су радикални националисти, оличени у Ети, наставили да делују и након обнове демократије и давања велике аутономије овој покрајини. Око 200 официра Цивилне гарде () покушало је 23. фебруара 1981. да изврши пуч. Краљ Хуан Карлос је преузео команду над војском и успешно је спречио покушај пуча. Током осамдесетих година 20. века повратак демократији омогућио је јачање отвореног друштва. Појавили су се нови културни покрети засновани на слободи изражавања, као што је La Movida Madrileña. Након референдума, Шпанија је 30. маја 1982. постала чланица НАТО. Исте године, први пут након четрдесет три године, на власт је дошла левичарска Шпанска социјалистичка радничка партија (PSOE). Четири године касније 1986. Шпанија је постала чланица Европске економске заједнице, претече Европске уније. Социјалисти су на власти остали до 1996. када их је сменила Народна партија () (PP). Шпанија је 1. јануара 2002. постала чланица Еврозоне а током неколико наредних година остварила је снажан привредни раст, знатно већи од просека Европске уније. Међутим, многи економисти су на врхунцу привредног раста упозоравали да ће због изузетно високих цена некретнина и великог трговинског дефицита доћи до озбиљног привредног колапса. Локална исламистичка група, подстакнута деловањем Ал Каиде, извршила је 11. марта 2004. највећи терористички напад у историји Шпаније, у ком је страдала 191 особа а рањено је 1.800, постављањем бомбе у мадридском метроу. Иако се првобитно сумњало да је то дело баскијске групе ЕТА, убрзо је утврђено да се ради о исламистима. С обзиром да је требало да ускоро буду одржани општи избори овај догађај је изазвао политичке контроверзе. На изборима одржаним 14. марта 2004. већину је освојила Социјалистичка партија, предвођена Хосе Луисом Родригезом Запатером. Током прве деценије 21. века у Шпанији је знатно повећан број странаца, са два посто 2000. на дванаест посто 2010. да би током последњих неколико година био у паду. Шпанија је 2005. озаконила истополне бракове. Пад вредности некретнина 2008. довео је финансијске кризе и велике незапослености, смањивања владиних издатака, обнове каталонског национализма а Арапско пролеће подстакло је становнике Шпаније на протесте током 2011. и 2012. године. Народна партија Маријана Рахоја победила је на изборима одржаним 2011. година а Рахој је постао премијер. Краљ Хуан Карлос је абдицирао 19. јуна 2014. у корист свог сина који је постао краљ Фелипе VI. Управа Важећи устав Шпаније је донет 1978. а њена уставотворна традиција датира од 1812. када је овај правни акт први пут донет. Према уставу, Шпанија се састоји од седамнаест аутономних заједница и два аутономна града са различитим степенима аутономије. Уставом је наглашено и недељиво јединство шпанске нације. Такође, устав прецизира непостојање државне религије и јамчи слободу вероисповести. Шпанија се истиче тежњама ка једнакости полова у политици у привреди, ради чега су донети закони којима се то гарантује. Гране власти Шпанија је парламентарна монархија, са наследним монархом и дводомном скупштином, Cortes Generales (Генерална скупштина). Извршну власт има Веће министара на челу са премијером, ког именује краљ а избор потврђује Представнички дом. Од 1978. краљ Хуан Карлос је увек за позицију премијера именовао кандидате странака које су освојиле већину места у скупштини. Законодавну власт чине Представнички дом () са 350 чланова изабраних на општим изборима по пропорционалном систему са мандатом од четири године, и Сенат () са 259 чланова од којих је 208 изабрано на општим изборима а 51 делегирано од регионалних тела са мандатом од четири године. Поглавар државе Краљ Фелипе VI, од 19. јуна 2014. Председник владе Премијер Педро Санчез, изабран 1. јуна 2018. Заменик премијера и председавајући министар Кармен Калво. Кабинет Веће министара () које поставља премијер. Шпанија је устројена као држава аутономија (); једна је од највише децентрализованих држава у Европи, поред Швајцарске, Немачке и Белгије; на пример, све аутономне покрајине имају своје скупштине, владе, јавне управе, буџете, и приходе. Здравством и образовањем такође управљају локалне власт, а Баскија и Навара на основу посебним закона самостално управљају јавним финансијама. У Каталонији и Баскији, аутономне полицијске снаге са широким овлашћењима обављају неке од надлежности државне полиције. Административна подела Шпанију чини седамнаест аутономних заједница и два аутономна града. Аутономне покрајине су подељене на провинције, којих има укупно педесет, а провинције су подељене на општине. У Каталонији постоје и два додатна нивоа територијалног устројства: комарке () и вегерије (); комарке су делови општина а вегерије делови комарки. Комарке постоје у свим аутономним покрајинама, међутим, за разлику од Каталоније, оне немају никакву функцију, већ су само историјски или географски појмови. Аутономије Аутономне покрајине су највиши ниво управне поделе у земљи. Настале су 1979. након што је на снагу ступио садашњи устав којим је признато право на самоуправу народима и областима Шпаније. Аутономне покрајине су подељене на провинције са заједничким историјским, културним, и привредним везама. Свака од покрајина има Статут аутономије. Статутима аутономија је одређен назив покрајине у складу са њеним историјским идентитетом, границе њене територије, називи и организација институција владе и права која ужива према уставу. Управљање аутономним покрајинама обављају: законодавна скупштина са члановима који се бирају на општим изборима према пропорционалном систему где су сви делови покрајине равномерно заступљени; владајуће веће, које има извршну и административну улогу на челу са председником ког номинује краљ Шпаније а бира законодавна скупштина; врховни суд правде, под ингеренцијом Врховног суда Шпаније, има судску власт над аутономном покрајином. Каталонија, Галиција, и Баскија, сматрају се националностима па су самоуправу добили по убрзаном поступку. Андалузија је такође себе дефинисала као националност у свом првом статуту аутономије, иако је морала да прође дужи процес пре него што јој је то уставом признато. Након њих и друге покрајине су измениле своје статуте аутономија да би могле да добију ову одредницу у складу са својим историјским регионалним идентитетом. То су учиниле Валенсијанска Заједница, Канарска и Балеарска острва, и Арагон. Аутономне покрајине преко својих скупштина и влада имају значајне надлежности у законодавној и извршној власти. Надлежности покрајина могу да варирају. Само две аутономне покрајине — Баскија и Навара — имају потпуну фискалну аутономију. Поред фискалне аутономије, историјске националности — Андалузија, Баскија, Каталонија, и Галиција — имају веће принадлежности у односу на остале покрајине, па тако постоји могућност да председник неке од ових покрајина може било када да распусти скупштину покрајине и распише изборе. Такође, Баскија, Каталонија и Навара имају сопствену полицију. Снаге реда код осталих покрајина постоје или у мањој мери, као што је случај у Андалузији и у Мадриду, или их немају уопште. Последњих година, усвајањем нових статута и амандмана на постојеће статуте аутономија ублажена је разлика у степену самоуправе између историјских националности и осталих покрајина. Поред седамнаест аутономних заједница, постоје и два града са аутономним статусом који припадају првом нивоу територијалне поделе. То су Сеута и Мелиља, две шпанске ексклаве на северу афричке обале. Провинције и општине Аутономне покрајине су подељене на провинције, које су послужиле за настанак самих покрајина, док су провинције подељене на општине. Уставом је гарантовано постојање провинција и општина, чак и ако им то не обезбеђују статути аутономија. Шпанија има педесет провинција а аутономне покрајине Астурија, Балеарска Острва, Кантабрија, Мадрид, Мурсија, Навара и Риоха имају само једну провинцију која је у ствари сама покрајина. У овим случајевима провинције немају посебне административне институције већ постоје само оне које су у надлежности аутономне покрајине. Становништво Највећи градови Имиграција Шпанија је после САД земља која прима највећи проценат имиграната на свету. Године 2005, у Шпанију је дошло 38,6% од укупног броја имиграната у Европску унију. Имигранти су у највећем броју из ибероамеричких земаља, затим из других земаља ЕУ источне Европе и Магреба. Велики део економског напретка у последњим годинама и обезбеђење пензионих фондова за надолазеће године се може захвалити имигрантима, с обзиром да је шпанско становништво све старије. Статистике Од 44.708.964 укупног броја становника Шпаније, 4.144.166 су странци, или 9,3% становништва, према студији шпанског Националног института за статистику која је закључена 1. јануара 2006. Најбројнији странци у Шпанији су Мароканци (536.012), затим Еквадорци (461.310), Румуни (407.159) и Колумбијци (265.141). Од земаља Европске уније, најбројнији су Британци (274.723) и Немци (150.000), сконцентрисани углавном на југу и истоку Шпаније, конкретно, Аликанте и Малага. Срби у Шпанији Према последњим статистичким подацима од 1. јануара 2006. године, у Шпанији је живело 3.474 Срба, од којих 1.862 мушкараца и 1.612 жена. Највише има Срба између 30-34 године старости (укупно 593 од којих 351 мушкарац и 242 жене. Следе Срби између 25-29 година, којих има укупно 470, од којих 248 мушкараца и 222 жене. На трећем месту су Срби између 35-39 година старости, којих има укупно 447 — 272 мушкарца и 175 жена. Језици Шпански језик или кастиљански је званични језик шпанске државе. Остали језици (и дијалекти) који се говоре у Шпанији су: Каталонски језик — коофицијелни језик аутономних заједница Каталоније, Валенсије (валенсијански дијалект) и Балеарска Острва (мајоркански дијалект) Баскијски језик — коофицијелни језик аутономне покрајине Баскије Галицијски језик — коофицијелни језик аутономне покрајине Галиција Астурлеонски језик — нема статус коофицијелног језика Арагонски језик — нема статус коофицијелног језика Привреда Мада је Шпанија и после Другог светског рата била углавном аграрна земља, данас је она средње развијена држава у којој доминира терцијарни сектор — у укупном националном дохотку учествује са 56%. Секундарни сектор учествује са 39%, а пољопривреда има удео 5%. Запослени у пољопривреди чине 12% свих активних, док у индустрији и рударству ради 25% и у услугама 63%. На побољшању пољопривредне производње Шпанија је у последњих двадесетак година доста урадила, а то потврђују и бројне хуерте. Од обрадивих површина (470.000 -{ha}-) оранице и воћњаци заузимају 42%, ливаде и пашњаци 21%, шуме 30%, а неплодно је око 7%. Уз то, наводњава се око 3,2 милиона хектара. И данас највећи део пољопривредних површина припада велепоседницима (око 50%), а њихова имања — латифундије углавном имају површину већу од 250 -{ha}-. Мала имања су испод 50 -{ha}-, мада има доста мањих од једног ha. Стопа незапослености у другој декади 2015. године, у Шпанији износила је 21%. Пољопривреда Шпанија је пољопривредно развијена држава. Највише се производе житарице (пшеница, јечам, кукуруз) . Шпанија је прва у Европи по производњи маслиновог уља, а четврта по производњи вина. На Канарским острвима гаје се банане. Рудна богатства Она је рудно богата земља,те се истиче експлоатација олова, цинка, боксита, бакра, гвожђа, сребра. Шпанија је богата са каменом соли, а прва је у свету по експлоатацији живе. Шпанији највише електричне енергије дају термоелектране (77%). Индустрија Индустрија Шпаније је разноврстна. Развијена је аутомоблиска, машинска, хемијска, текстилна и индустрија бродоградње. Најпознатија марка аутомобила у Шпанији је Сеат. Индустријски центри ове земље су:Мадрид, Барселона и Севиља. У Шпанији се јавља један проблем, што је већи увозник него извозник. Шпанија извози убедљиво највише аутомобила 34,5 милијарди долара. Остали производи су делови за аутомобиле, рефилсана нафта, упаковани лекови. Ова држава извози у вредности од 319 милијарди долара, а највећи трговински партнери су јој Француска (47 милијарди), Немачка (35 милијарди), Португал, Италија и Уједињено Краљевство. Производи које Шпанија увози су: сирова нафта (27,8 милијарди долара), Аутомобили (20 милијарди долара), природни гас (8,58 милијарди долара). Укупно, Шпанија увози 368 милијарди долара. Државе из којих највише производа стижу су: Немачка (47 милијарди долара), Француска (40 милијарди долара) и Италија (26 милијарди долара). Ова држава увози у вредности од 368 милијарди долара. Туризам Велике приходе Шпанији даје туризам. Чак 70 милијарди долара (2019). Погодна клима, географски положај и клутурно историјске знаменитости довеле су до тога да је Шпанија друга најпосећенија држава на свету коју годишње посети 83,7 милиона људи, иза Француске коју посети 90 милиона. Најпознатије туристичке атракције су: Балеарска Острва, Канарска острва, Барселона, Мардид, Саграда Фамилија. Туристичко-географске регије Коста Брава и Коста Дорада Коста дел Азар Коста Бланка Коста дел Сол Коста де ла Луз и Андалузија Балеарска острва Канарска острва Кантабријско приморје или Коста Верде Унутрашњост Шпаније и Пиринеји Шпанска кухиња Види још Краљевина Леон Коста Брава Референце Литература Спољашње везе CIA о Шпанији Званични сајт Шпанске краљевске породице Државе у Европи Државе чланице Европске уније Државе чланице НАТО-а


source: wikipedia

text: Густав Лудвиг Херц (; Хамбург, 22. јул 1887 — Берлин, 30. октобар 1975) био је немачки физичар. Освојио је нобелову награду за физику 1925. године за студије о проласку електрона кроз гас, коју је спровео са Џејмсом Франком. Био је отац Карла Хелмута Херца и нећак Хајнриха Рудолфа Херца. Референце Спољашње везе Рођени 1887. Умрли 1975. Немачки физичари Нобеловци за физику Немачки нобеловци


source: CulturaX

text: Пожаревац: Постављени бројачи слободних паркинг места – Rec naroda 2018-09-21T23:59:05+02:00 21. септембра, 2018. 13:51 | Пожаревац: Постављени бројачи слободних паркинг места Како би грађани брже и лакше пронашли место за паркирање, Јaвно комунално предузеће "Паркинг сервис" Пожаревац поставило је бројаче слободних паркинг места за затворенa паркиралишта "Пијаца" и "Начелство", а директорка предузећа Марија Паповић најављује наставак овог пројекта. До сада су бројачи постављени на две локације у граду, у Улици Моше Пијаде, испред Централне апотеке, и у Дринској улици. – Циљ њиховог постављања је да се скрати време тражења слободног паркинг места у граду и да се максимално искористе капацитети уређених паркинг простора којима тренутно располажемо, каже директорка Паповић, и додаје: – Тако је рецимо паркинг "Пијаца" у преподневним сатима сваког дана попуњен, док на друга два затворена паркинга, "Начелство" и "Дом омладине", која су у непосредној близини паркинга "Пијаца", увек има места. Бројачи ће возачима пружити информацију о расположивим местима и уштедети им време, а паркиралишта ће имати пун ефекат. Пожаревачки пример јединствен у Србији На пројекту бројача паркинг места радило се скоро годину дана, пре свега како би се пронашла што економичнија и истовремена ефикаснија информатичка решења, по чему је Пожаревац тренутно јединствен пример у Србији. – Информацио – технолошки тим Јавно комуналног предузећа "Паркинг сервис" Пожаревац осмислио је знатно јефтинији начин слања информација из базе података према дисплејевима бројача. Пимера ради, у Београду такви бројачи раде преко сензора који су уграђени у свако паркинг место, што је јако скупа инвестиција, објашњава директорка Марија Паповић, и истиче да је у том смислу ЈКП "Паркинг сервис" Пожаревац тренутно јединствен у Србији у сфери паркинга. У даљим плановима пожаревачког ЈКП "Паркинг сервис" Марија Паповић најављује наставак постављања бројача. Следећа је локација код Вишег суда, како би се возачи из Улице Моше Пијаде, из правца Аутобуске станице, преусмерили и на паркинг "Дом омладине", који је такође у центру града, а на којем капацитети никад нису попуњени.


Малезијски авион над Донбасом оборио украјински пилот – капетан Владислав Волошин -Вијести о... Малезијски авион над Донбасом оборио украјински пилот – капетан Владислав Волошин У РЕДАКЦИЈУ МОСКОВСКЕ „КОМСОМОЛСКЕ ПРАВДЕ” ДОШАО СВЕДОК СА УКРАЈИНСКОГ АЕРОДРОМА КОД ДЊЕПРОПЕТРОВСKА Капетан Волошин има 30 година, а његова авио-јединица је трајно дислоцирана код Николајева Тог дана су два наша авиона била оборена. Сасвим је могуће, поготово ако су та два авиона била оборена на његове очи, да је он реаговао у страху и неадекватно. Могао је од страха, или да се искали, испалити ракете на Боинг. Можда је чак помислио да је то неки борбени авион... Када је био изведен из авиона, Волошин је рекао: „То није био тај авион!” Један пилот га је увече упитао: „А шта је са оним авионом?” Одговорио је: „Тај авион се у погрешно време нашао на погрешном месту” ВИСОКОТИРАЖНИ московски дневни лист „Комсомолска правда” објавио је да је малезијски Боинг 777 изнад Донбаса срушио украјински војни пилот – капетан Волошин. Претходно је у редакцију КП дошао „тајни сведок” из Украјине, који је условно (из безбедносних разлога) назван Александром, и открио позадину онога што се издогађало 17 јула. Његово сведочење потпуно скида сваку сумњу и са бораца Доњецке Републике и са Русије, а и објашњава „тајанствено држање западних експерата”. Ево како је текао разговор у редакцији КП: Где сте се налази у дану када је био оборен малезијски Боинг? Био сам у Дњепропетровску, у насељу Авијаторскоје. Тамо се налази цивилни аеродром. Али, у то време су се на њему налазили армијски ловци и хеликоптери. Ти авиони су узлетали, ловци Су-25 су бомбардовали Доњецк и Луганск. То је подуго трајало. Зар су ти авиони свакодневно узлетали? Да, сваког дана. На основу чега се претпоставили да су ти авиони могли имати везе са трагедијом Боинга? Из неколико разлога. Од осам авиона који су се на том аеродрому налазили, само два су носила ракете ваздух-ваздух. Оне су биле накачене... Због чега? Зар су спремани за ваздушну битку? Ракете су носили да би се бранили у ваздуху. За сваки случај. Иначе су углавном носили пројектиле бомбе за гађање циљева на земљи. Добро, а шта се догађало 17 јула? Тог дана су авиони летели од самог јутра. У другој половини дана, приближно сат пре обарања Боинга, узлетела су три ловца. Тачног времена се не сећам. Само један је носио ракете ваздух-ваздух. Ви сте то лично видели? Где сте се тада тачно налазили? На територији аеродрома. Нећу да откријем где тачно. Имали сте могућност да видите шта се том Су-25 качи? Зар нисте могли побркати ракете ваздух-ваздух и ваздух-земља? Нисам могао побркати. Те ракете се разликују и по ввеличини и по крилима и по боји. А и по глави за навођење. Веома лако их је разликовати. У сваком случају, после краћег времена, вратио се један од та три авиона. Два су била оборена. Како су ми рекли: негде на истоку Украјине. Вратио се онај који је носио ракете. Вратио се без ракета? Без ракета. Његов пилот је био веома уплашен. Познајете ли ви тог пилота, јесте ли га тада лично видели? Да ли је сам био у авиону? Да, то је авион-једносед. А знате ли његово име? Мислим да се зове Владислав. Не могу да кажем баш тачно. Али, капетан је. Капетан Волошин се вратио. А шта је било даље? Вратио се без ракета. Због чега вас је зачудило што нема ракета, с обзиром на то да се авион вратио са задатка? Зато што те ракете не улазе у основни „борбени комплет”? Те ракете се каче по посебној команди. По правилу, трудили су се да се те ракете не „дижу у ваздух” јер се не могу тек тако „вући са собом”... Те ракете никад дотад нису качене... Оне су биле отписане, али им је рок трајања – недељу дана пре тог случаја (са Боингом) – био напречац продужен иако много година нису коришћене. Накачили су их тог дана? Не, све време је тај авион стајао са тим ракетама За то време није летео? Није, али тог дана јесте... Дакле, вратио се без ракета... Да, Пошто мало знам тог пилота... сасвим је могуће, поготово ако су друга два авиона била оборена на његове очи, да је он реаговао у страху и неадекватно. Могао је од страха, или да се искали, испалити ракете на Боинг. Можда је чак помислио да је то неки борбени авион... Имају ли те ракете главе за самонавођење? Кад их је лансирао, оне су почеле да саме траже циљ? Не. Пилот сам одређује циљ, па лансира ракету... Шта сте још запамтили? Шта је тада говорио тај пилот? Када је био изведен из авиона, рекао је: „То није био тај авион!” Један пилот га је увече упитао: „А шта је са оним авионом?” Он је одговорио: „Тај авион се у погрешно време нашао на погрешном месту”. Служи ли тај пилот одавно? Колико му је година? Волошину је око 30 година. Његова јединица је дислоцирана у Николајеву, а у Дњепропетровск су их прекомандовали... Да ли се о догађају са Боингом међу пилотима разговарало? Сви такви покушаји су заустављани. А и пилоти су онако... заносити... Кад се сазнало за Боинг, шта је било са тим пилотом, капетаном Волошином? Летови су се наставили. Пилоти се нису мењали... Тај тип ракета ваздух-ваздух на ком растојању од циља експлодира? Да ли су могле погодити труп авиона и у њему експлодирати? Све зависи од модификације. Може да буде и директан погодак, а може експлодирати и 500 метара од циља. Претходни чланак О народном српском поздраву и отпоздраву – „Помози Бог“ и „Бог ти помогао!“ Следећи чланак Све долази на свој место – извоз САД у Русију порастао 23 одсто


Видео ћаскање са непознатим девојкама Случајни видео позиви женама на мрежи у цхат рулету. Разговарајте са странцима у собама за ћаскање на мрежи. Бесплатно, анонимно и без регистрације. Веб локација, мобилна апликација, иПхоне, Андроид Видео ћаскање на мрежи Случајна апликација за видео ћаскање У ЛИВЕ Цхат је најбоља платформа за уживо приказивање и дељење својих незаборавних видео записа и слика са претплатницима. Видео цхат девојке Не морате се пријавити на апликацију, можете бесплатно гледати слике и видео записе без регистрације. Само кликните на оно што вас занима и уживајте! Зарадите новац стримингом уживо и објављивањем садржаја на видео ћаскању - једноставан и занимљив начин за додатни новац. Видео ћаскање са девојкама Упознајте нове девојке из преко 170 земаља света уз помоћ цхат рулета. Спријатељи се, нађи себи девојку, све што пожелиш! Сав садржај подељен је у категорије, што ће вам омогућити да се концентришете на оно што вас занима. Насумични видео позив Бројне опције видео ћаскања. Придружите се цам цхат-у и добићете прилику да будете део безбројних токова видео цхат-а. Упознаћете вруће девојке на сваком од ових ћаскања уживо. Поред тога, ако сте заинтересовани, можете започети свој! Нема воље да разговараш са неким? Истражите хиљаде фото и видео публикација на најзанимљивије теме или објавите свој садржај и зарадите по сваком прегледу. Видео ћаскање са странцима Занимљива емитовања удаљена су само неколико кликова. Са девојкама из преко 170 земаља у видео ћаскању можете да разговарате са било ким желите! Лако се можете бесплатно повезати са било којом женом у ћаскању уживо, без обзира у ком делу света се налазите. Насумично видео ћаскање Не ограничавајте своју комуникацију. Уз ВИП претплату моћи ћете да приступите било ком садржају без ограничења. Гледајте емисије без временског ограничења. Заборавите на било каква временска ограничења и једноставно уживајте у занимљивом садржају.


text: 1815. је била проста година. Догађаји Википедија:Непознат датум — Вулканска ерупција Сумбабви у Индонезији је изазвала глобално загревање због чега су скоро сви усеви у свету пропали, а у Европи и Северној Америци су се десиле климатске катастрофе. Јануар 8. јануар — Америчка војска на челу са генералом Ендруом Џексоном је поразила британску војску у бици код Њу Орлеанса током Америчко-британског рата. Фебруар 26. фебруар — Наполеон Бонапарта побегао из заточеништва на острву Елба. Март 1. март — Француски цар Наполеон Бонапарта искрцао се на обалу Француске, три дана пошто је с групицом следбеника напустио медитеранско острво Елба на којем је био заточен. Април 23. април — На скупу у Такову донета је одлука да се подигне Други српски устанак против турске власти под вођством Милоша Обреновића. Мај 8. мај — На брду Љубић, код Чачка, српски устаници у Другом српском устанку су потукли троструко јачу турску војску. Јун 18. јун — У бици код Ватерлоа у Белгији удружене британске и пруске трупе под командом британског и пруског војсковође Велингтона и Блихера потукле Наполеона Бонапарту. 22. јун — Наполеон Бонапарта је абдицирао други пут после пораза код Ватерлоа Јул 14. јул — 26. јул - Бој на Дубљу Август Септембар Октобар 25. октобар — Српски кнез Милош Обреновић постигао споразум с везиром Београдског пашалука Марашли Али-пашом о мешовитој српско-турској управи, чиме је завршен оружан део Другог српског устанка. Новембар 20. новембар — Потписан је Париски мир којим су окончани Наполеонови ратови. Децембар 19. децембар — Скупштина у Црнућу Рођења Фебруар 4. фебруар — Јосип Јурај Штросмајер, хрватски католички бискуп и политичар Март 15. март — Димитрије Аврамовић, српски књижевник и сликар. († 1855) Април 1. април — Ото фон Бизмарк, премијер пруског краљевства и први канцелар немачког царства. Септембар 29. септембар — Андреас Ахенбах, немачки сликар. († 1910) Смрти Фебруар 24. фебруар — Роберт Фултон, амерички инжењер 25. фебруар — Станоје Главаш, српски хајдук војвода. (* 1763) Јун 1. јун — Луј Александар Бертје, француски маршал Јул 26. јул — Милић Дринчић, српски војвода Август 13. октобар — Жоашен Мира, француски маршал и напуљски краљ Децембар 7. децембар — Мишел Неј, француски маршал 22. децембар — Хосе Марија Морелос, мескичкки католички светштеник и борац за независност Мексика Непознат датум Википедија:Непознат датум — Стојан Чупић, српски војвода. (* 1765) Википедија:Непознат датум — Милосав Чамџија, српски војвода. Дани сећања 1810-е 11815


Ревитализација блока Б1 готова 25. новембра - | - Извор: Танјуг Председник Александар Вучић изјавио је данас у Обреновцу да ће радови на ревитализацији блока Б1 у Термоелектрани Никола Тесла Б бити завршени 25. новембра и истакао да је урађен велики посао који ће обезбедити Србији стабилно снабдевање струјом током зиме. Извор: РТВ Пинк "Ово су прави хероји који су даноноћно радили буквално најтеже послове. Имали су чак 58.000 заваривања... Невероватно је колики је посао урађен. Од овога живи Србија - има на дневном нивоу 650 мегавата струје", казао је Вучић током обиласка ТЕНТ Б. Председник је рекао да ће радови бити завршени 25. новембра и да ће блок Б1 бити укључен на мрежу 26. новембра и додао да је у то време планиран и његов сусрет са председником Русије Владимиром Путином. "Од тада више немамо проблема са струјом", истакао је Вучић и додао да Србија неће морати по високим ценама да уводи струју, с обзиром да ће бити тешка зима. Вучић је напоменуо да наше комшије, земље у окружењу, имају проблема са струјом и да, на пример, Северна Македонија сада узима лигнит са КиМ, као и да Црна Гора и Албанија увозе око 50 одсто струје. Каже да ће Србија гледати да помогне суседима, али када ми будемо имали довољно и када изградимо нека нова постројења. Вучић је рекао да и ЕУ треба да донесе закључак по питању коришћења нуклеарки и да ћемо видети да ли ће Србија имати довољно пара у наредних 10 или 15 година и за нуклеарну енергију, пошто ћемо трошити све више струје и гаса. Додао је да се наша земља свакако у овој ситуацији боље снашла од земаља у окружењу, али да то не бисмо успели да није било фантастичних радника, које је назвао херојима. Председник је навео да они имају пристојне плате, у просеку око 105.000 динара, али да раде у веома тешким условима. "Урадили сте велики посао за државу, због овога ћемо имати довољно струје", поручио је Вучић. Наћи ћемо најбоље решењ 266c за цену струје привредницима Председник Александар Вучић изјавио је данас да ће се наредних дана разговарати о цени електричне енергије за привреду, која ће, како је рекао, морати да буде повољнија него на берзи, али ипак нешто виша него до сада, како би тиме били задовољни и привредници, али да ЕПС не буде оштећен. Истовремено, председник је поручио да цена струје за грађане остаје иста, односно да се о евентуалном поскупљењу до сада није ни разговарало. На питање новинара шта ће после 1. децембра бити са ценом струје за привреду, Вучић је рекао да већ у понедељак следи важан састанак на ту тему. Он је приметио да повољнија цена електричне енергије за привреднике и јесте један подстрек за инвеститоре да улажу код нас. “Код нас су више плате него у регион, али инвеститори долазе овде. Рачунамо да ће Србија на крају године имати 62-63 одсто укупних инвестиција на Западном Балкану, али зато морамо да бринемо о великим потрошачима струје и гаса”, рекао је Вучић. Додао је да су највећи потрошачи Железара Смедерево и борски Зиђин, као највећи, са којима је договорена цена електричне енергије, те да се са другима разговара у оквирима које држава може да поднесе. “То значи да цена мора да буде нешто изнад цене коштања, без обзира на значај тих компанија за Србију, да не би ЕПС правио додатне губитке. Гледаћемо да за фирме обезбедимо много бољу цену него на берзи, али да буде нешто виша него данас”, рекао је Вучић. Када је реч о грађанима, цена струје, истакао је, како ствари сада стоје, остаје иста. “Све и да повећамо за неки проценат, опет би била најјефтинија у Европи. Али, нисмо ни размишљали о томе”, поручио је председник. Поновио је да се повољнијом ценом струје за привреднике делује подстицајно на њих, за будућа улагања, јер држава жели да инвеститори остану овде, да су им погони у нашој земљи, јер својим радом доприносе стварању већег БДП-а Србије. “Наћи ћемо решење да буду задовољни сви, и ЕПС и привредници, то је најважније”, рекао је Вучић и додао да и у ЕПС-у то разумеју. Србија ће можда и сама градити модуларне нуклеарке Председник Александар Вучић изјавио је данас у Обреновцу да ће тек бити донета одлука да ли ће наша земља учествовати у градњи нуклеарки у околним земљама или ће и сама правити модуларне нуклеарке (мале модуларне нуклеарне рекаторе). "Добијамо 68 одсто струје из угља и морамо да радимо на прављењу нових капацитета из обновљених извора, али мораћемо да правимо и базне капацитете. За шта ћемо се одлучити, то ћемо да видимо у годинама пред нама - да ли да учествујемо у нуклеаркама у околном земљама или ћемо сами моћи да правимо те модуларне", рекао је Вучић током посете ТЕНТ-у Б. Председник је казао да ће се свакако радити на добијању струје из енергије Сунца и ветра и из других обновљивих извора. "Али, потребно нам је оно што је сигурно и што доноси струју без икакве сумње и по Сунцу и киши и снегу и различитим метеоролошким условима", нагласио је Вучић. Захвалан сам свима у “Тенту” који су радили најтежи посао у најтежим условима да бисмо могли да добијемо струју у најтежем тренутку. Задужили су Србију, а грађани треба да знају да ће да имају довољно струје, довољно доброг грејања, довољно гаса.https://t.co/xjmfZXIL1m— Александар Вучић (@avucic)November 11, 2021 Спремни да будемо власници 15 одсто нуклеарке у Мађарској Председник Србије Александар Вучић изјавио је данас, да је у недавном разговору са премијером Мађарске Виктором Орбаном о нуклеарној електрани коју ће та држава да гради, рекао да је жеља Србије да буде власник 15 одсто те њихове нуклеарке. Вучић је навео да је Србија спремна да за то плати добру цену, али да је још рано за то, јер разговори на ту тему тек почињу, будући да је план да нуклеарка, сви њени блокови, у Мађарској буде завршена тек 2035. године. Додао је да је на ту тему имао почетне разговоре и са доскорашњим бугарским премијером Бојком Борисовим, у вези са бугарском нуклеарком у Белену. То је, каже Вучић, најсигурнија варијанта. “Добили смо много разних понуда, морамо сами да видимо и да осмислимо са ким да разговарамо око модуларних нуклеарки. Њих Индијци имају 14, Канада, Француска, Америка гради, Руси такође... Треба сами да видимо шта ћемо да радимо у годинама које долазе”, рекао је Вучић. Додао је да то није једноставно питање, али да одлука свакако неће бити донета напречац, већ након озбиљних “кост-бенефит” анализа, безбедносних анализа, додајући да је сигурно да се тиме не угрожава животна средина. Без угља градови и болнице остали би без струје Србија ће градити обновљиве изворе енергије, али ако би искључила капацитете н 7ff2 угаљ 10 највећих градова и 50 мањих остало би без електричне енергије, као и све болнице, упозорио је данас председник Србије Александар Вучић одговарајући на питање да ли ће Србија трпети санкције Енергетске економске заједнице уколико не приступи затварању термоелектрана. "Још нисам видео да је неко у Европи затворио, већ су отворили и део капацитета на угаљ. Енглеска се вратила, Пољска није затворила, и има најнижу цену струје у Европи", рекао је Вучић. Он је истакао да ће Србија смањивати проценат удела енергије која се добија из угља и градити обновљиве изворе, колико је то могуће, али и да грађанима мора да се каже да сада сем угља нема других извора електричне енергије, као и да то имају у виду када подржавају неке политичаре који о томе другачије говоре. "То није ничији хир, нити жеља већ насушна потреба да имамо струју", рекао је Вучић. Он је навео да ако би се искључили Тент или Колубара у том тренутку не би имали струју, а да није могуће увозити струју по цени од 230 евра по мегавату. Каже да то може за минималне количине, али да се плаћају хиљаде мегавата на том нивоу држава би банкротирала за годину дана. Вучић је рекао да ће се градити обновљиви извори, али и да се за то време све чини да се смањи загађење из постојећих термоелектрана, као и да ће ова у Обреновцу бити једна од најчистијих јер је само у одсумпоравање уложено више од 200 милиона евра. Указао је да Србија мора да има струју и гас да би могла да има привреду. Истиче и да је поносан и срећан што ће од 25. новембра после ремонта у мрежи да буде још 650 мегавата чиме ће моћи да се прекине снабдевање из Републике Српске, а онда полако чува и складишти електрична енергија. Најавио је да ће од понедељка бити важних састанака и припрема за посету Москви како би се проценило колико гаса је потребно да се наручи од Русије јер привреда расте. "То су важне ствари за нас, и стратешко и суштинско питање за будућност", истакао је Вучић. Биће довољно струје и гаса, важан састанак са Путином Грађани Србије ће током зиме имати довољно струје и обезбеђено грејања, као и довољно гаса ако се успешно заврши у Москви разговор са председником Русије Владимиром Путином 25. новембра, поручио је данас председник Александар Вучић. "Ако тај разговор буде реалтивно успешан, онда смо успели да осигурамо будућност за нашу земљу. То су кључна питања. Замислите да морамо да плаћамо гас по тржишној цени и да гас увозимо годинама. То би били велики финансијски губици и ''крварење'' државе", истакао је Вучић. Председник је током обиласка радова на ревитализацији блока Б1 у Термоелектрани Никола Тесла казао да се ти радови приводе крају, да се већ 18. новембра пале котлови и да ће блок Б1 бити укључен у систем 25. и 26. новембра, када ће Србија имати довољно струје за своје потребе. Истакао је да је урађен велики посао који ће обезбедити Србији стабилно снабдевање струјом током зиме, пошто ће бити укључено још 650 мегавата. Вучић је истакао да нам је управо тих 650 мегавата недостајало од маја, када су почели радови и да смо морали и да увозимо струју, а део надокнађивали додатним увозом гаса, којим смо снабдевали термоелетракне и топлане у Новом Саду и Панчеву. Напоменуо је да је то имало своју цену и да када добијемо тих 650 мегавата више нећемо морати да плаћамо 200 евра по мегавату, као што то морају Северна Македонија, Албанија, Црна Гора и Хрватска. Вучић каже да је важно да обезбедимо довољно гаса за наредни период, јер много више трошимо него пре. Како је рекао, 2012. године смо трошили 1,1 милијарди кубних метара гаса, а данас 2,5 милијарди, што показује колико је Србија напредовала "За нас је питање договора око гаса, питање договора око цене и количина, јер не смемо да наручимо много више, пошто немамо где да чувамо, немамо довољно складишта, а ако не наручимо довољно, а направимо дугорочни уговор на пример на 10 година, од пете године мораћемо да увозимо по тржишним ценама". Председник је додао да сада на тржишту цена гаса износи 900 евра за хиљаду кубика и да Србија нема новац да толико плаћа. "Много нам зависи од струје и енергетике, само да буде све у реду у периоду од 18.до 25. новембра и да нам се нешто не поквари, већ да прође све како треба", рекао је Вучић. Каже да ће после Србија да скупља струју и пуни своје акумулације односно да складишти струју и чува је за најтеже зимске дане, како би имала довољно ако нешто испадне из система. "И да по нешто нижој цени помогнемо пријатељима од оне на берзи или да је и продајемо на берзи када је већ овако висока цена и да зарадимо неки динар", закључио је Вучић. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: Тауфон капљице за очи: упутства, рецензије, аналоги - Неарсигхтеднесс - 2018 Таурин је аминокиселина која садржи сумпор који се формира у телу током конверзије цистеина. Стимулише процесе поправке и регенерације код болести дистрофичне природе и болести праћене оштрим поремећајима метаболизма очних ткива. Промовише нормализација ћелијске мембране функција и метаболизам активацију, очување електролита састава цитоплазме акумулирањем калијума јона и калцијум, да се побољшају услови нервног импулса. Након инстилације, апсорбује се у микроквантностима. У ткивима тела практично није подложан оксидацији. У слободној форми се налази у јетри, мишићима, срцу, нервозним, мозаковима у крви (у формираним елементима крви - више него у плазми). Излази из бубрега. Дистрофија рожњаче; катаракте (сениле, дијабетичке, трауматске, зрачење); траума рожњаче (као стимулант репаративних процеса). Дистрофичне лезије ретине очију, укљ. наследна тапероторхинална абиотрофија. Постоје докази о ефикасности Тауфона као средство за смањење интраокуларног притиска код пацијената са глаукомом. У случају комбиноване употребе Тауфона са тимололом, примећено је значајно повећање хипотензивног ефекта. Јачање ефекта постиже се повећањем коефицијента лакоће одлива и смањења производње воденог хумора. Преосетљивост на активну супстанцу или било коју помоћну супстанцу. Са опрезом: трудноће, лактацију, дјеца млађа од 18 година (ефикасност и сигурност нису утврђени). Јер ефикасност и безбедност капљица за очи Тауфон није утврђен, треба користити опрезно током трудноће и дојења. Лек се примењује као инстилација 1-2 капи 2-4 пута дневно током 3 месеца. Курс се понавља у месечном интервалу. Уколико морате истовремено користити друге офталмолошке лекове (капи за очи, итд.), Интервал између Тауфона и других лекова треба да буде најмање 10-15 минута. Утицај на способност вожње возила и других потенцијално опасних механизама. Није препоручљиво возити возила и друге потенцијално опасне механизме приликом примјене капљица капљице Тауфон. У бочицама од 5 или 10 мл. Свака бочица, заједно са поклопцем за капање и упутства за употребу, ставља се у пакет од картона.


А до следећег сабора у Ивањици 2020. године, нек се застава вијори, нек се књиге читају, а споменик нек вечно стоји.


source: fineweb

text: offline - Sirius - SuperModerator - Pridružio: 17 Maj 2006 - Poruke: 20797 - Gde živiš: I ja se pitam... ''28 Панфиловаца'' Напомена: Овај осврт неће бити обичан критички приказ какав по правилу треба да буде када је реч о том жанру - објективан, дистанциран и одмерен. Неће бити ни супротно од тога. Биће онолико субјективан колико сам ја везан за легенду о Панфиловцима и за место на коме су они ушли у мит, место на коме сам био двоцифрен број пута. За збирку мојих критика свакако ћу морати да се одрекнем субјективног дела, но ви, моји форумаши, нећете ми замерити што ћу у овом приказу бити личан. Тиме ће, рекао бих, приказ бити животнији и сликовитији. Од августа до новембра водио сам (као и многи од нас повремено) тешку борбу са неизвесном и подмуклом болешћу. Када сам добио позив за светску премијеру овог филма у дворцу спортова ''Лама''у Волоколамску, 16. новембра на дан битке, а затим и за наставак рада у жирију на фестивалу , наравно да сам одмах резервисао карту...коју сам после, из докторкине собе, морао да откажем када ми ништа више није преостало и када је било јасно да ћу морати да останем на лечењу. Богу хвала, све се добро завршило...а када сам изашао и сео у кола , погледао на сат, схватио сам да је 15. новембар и да бих у том тренутку требало да будем у авиону за Москву. Јевреји кажу - човек планира , а бог се смеје. Руси су још циничнији - ако хоћеш да засмејеш бога, причај му о својим плановима. Волоколамск је мој братски град. Тај градић је главни град историје, може се тако рећи. Удаљен од МКАД (кружни прстен Москве) неких деведесет километара, старији од ње саме, одувек је био фортпост тог стожера православља и словенства. У њему су задужбине (усадбе, такорећи викендице) руских грофова и губернатора - Черњишова (првог Словена који је згазио Берлин), Гончарова (Пушкиновог таста) и других...Ту је и место Јаропољец, где је засијала прва сијалица у Русији, али и изгинули Кремаљски курсанти...Ту су одмаралишта Московског авијацијског института, Московског атомског института, акумулација код Рузе која напаја северозападну Москву, последња гига-станица гасовода (једна од три) који се протеже од Новосибирска до западне Европе, итд, итд....А ту је и железничко-друмски чвор Дубосеково удаљен од Волоколамска девет километара. Ту, у реону села Нелидово налазе се музеј и братска гробница. Ту станује, на оним непрегледним степама, сећање на руске Термопиле, на подвиг Панфиловаца, али не само њих. Године 2004. у њихову част покренут је јединствени филмски фестивал на свету - фестивал савременог ратног и патриотског филма ''Сергеј Бондарчук'', са поднасловом ''Волоколамски рубеж''. На том фестивалу приказују се у двама конкуренцијама играни и документарни филмови, али и изложбе, округли столови, вечери поезије, војничког хумора...Слегне се ''цела Москва'' на тај фестивал. Тамо сам, као стални члан жирија, упознао најзначајније руске синеасте, но то је нека друга прича. Када сам први пут посетио тај споменик, тешко да сам могао да га упоредим с било чим тако импресивним. Био сам и на Мамајевом кургану и он јесте по величини фасцинантан, амбијентално осмишљен и импресиван, али...Дубосеково има ту магију степе која се није променила од тих историјских дана. Невероватан је осећај када стојите на месту које вас , такорећи као времеплов, с лакоћом врати у прошлост. Око вас је толико историје, да је можете чути и осетити и по томе је тај споменик јединствен. Видите , једноставно, да се није могло одатле, са тог светог места, одступати. Главна прича везана је за Панфиловце, припаднике другог батаљона 1075. пука 316. стрељачке дивизије. Наравно, мора се знати историјски (али и сви други контексти) да бисте могли да проникнете у поруке филма и његова значења, иначе ће вам сваки филм бити као видео - игра (ФПС) и нећете стићи даље од првог нивоа , а то је пуко гледање акционе дименизије (да не кажем ''пуцачине''). Мора се прочитати књига Александра Бека и још много другог материјала који је објављен у последње време (све те књиге имам у поседу) , што је, наравно, учинила и екипа сценариста. Сценарио је замишљен сјајно јер је непретенциозан! Он није кренуо од Хитлерове рупе, споразума Рибентроп-Молотов, планова, увода, итд, нашироко и надугачко. Не, напротив! Посматрамо кроз сценарио један исечак историје - ништа више и ништа мање. Ако је реч о подвигу, логично су размишљали сценаристи, чему часови историје? Приказаћемо саму битку, она је више него довољна да се испуне два сата драматичне приче. Леп приступ, паметан и промишљен, а при том ефикасан . Не губи се драгоцено филмско време на препричавање контекста, он је ту - пред нама. Нерадо, као што знате, препричавам филм, но ево сижеа у основним цртама. Панфиловци су стигли под Москву знатно раније и већ су имали борбена искуства. Први мразеви тог полугођа кренули су средином октобра, а вредно је рећи да су борци 316. стрељачке дивизије први под Москвом извели и противударе, успевши чак и да заробе и заплене велики материјални плен. Дакле, реч је о искусним ратницима из средње Азије. То су потомци највећих ратника људске историје, вешти коњаници, одлични ловци и стрелци, издржљив и упоран народ. Дан је 14. новембар . Видимо како протиче обично војничко време на фронту : у обуци, припремама, упознавањем са борбеном тактиком, особинама непријатеља, анализама и агитовању. Оно није паролашко, та времена су брзо прошла. Сведено је на међусобно храбрење и преслишавање предстојећих обавеза. Време брзих пораза је прошло, а овај рубеж постављен је да се непријатељ коначно заустави. Дан тог историјског, 16. новембра почиње практично ноћу, када војници излазе и поседају положаје, радећи лажне опкопе и артиљеријске положаје. Немци, као по сату, почињу са артиљеријском припремом по лажним положајима и Панфиловци су обрадовани, надајући се да ће дан ипак протећи лакше него што су мислили. То је стога што руска артиљерија несметано ,одмах после немачке припреме, десеткује први талас немачких тенкова и пешадије. Немци се повлаче. Нешто касније, коло ратне среће се окреће јер немачки извиђач (фокевулф 189, чувена двотрупа ''караконџула'' или ''рам'' како су је звали Руси) открива положај руске артиљерије и шаље на њих штуке. Панфиловци више не могу рачунати на помоћ артиљерије, већ се ослањају сами на себе и на један преостали ПТ топ , легендарну ''четрдесетпетицу'' која је ефикасна са мале даљине. Креће , на први поглед, неравноправни бој. Сати и дани обуке и вежбе дају резултат и пет немачких тенкова остаје спаљено и онеспособљено, а максим, са флангираног положаја, коси немачку пешадију. Противтенковске пушке (које су се у Европи развијале још при крају Првог св. рата, а Руси су набрзину увели два модела, Дегтарјева и Симонова) дају неочекиване резултате ! Праве приличну штету, ометају у дејству тенкове, охрабрују своје борце. Показало се да те скаламерије, које личе на водоинсталатерску импровизацију, јесу опасни непријатељи, па су Немци касније почели да по својим тенковима каче разне ''сукњице'' , нама тако добро познате из минулих сукоба. Настаје затишје. Браниоци су охрабрени, погинулих нема, рањени на време евакуисани, пет тенкова је онеспособљено, много пешадије побијено. Наравно, Немци крећу поново, а сада је то већ озбиљно искушње за све. Задатак Немаца је да избију на легендарни пут, Волоколамски шасе, који директно, преко Лењинског булевара, води у срце Москве. Црвеноармејци су раштркани, правог фронта нема, а свака јединица је решена да се кружно или полукружно брани и омета колико може. Немци су свесни да не могу оставити такве положаје у својој позадини, а овај, код чвора Дубосеково има конфигурацију класичног рубежа, односно фронта, позиције, и тешко га је заобићи. Почиње наоко неравноправни бој...Василиј Грирогијевич Кључков изговара мисли које су касније преточене у литерарну крилатицу ''Велика је Русија, али се нема где одступати. Иза нас је Москва''. У изворнику она је другачије исказана, али то за ток историје више није пресудно. Пресудно је да су црвеноармејци одлучни да се боре до последњег човека и метка. Гине се пожртвовано, дејствује се и полумртво (борац који је смртно рањен притиска обарач шагина и пуца, практично, мртав, други борац смртно погођен успева да баци свежањ граната), али се не паничи. Кожа се продаје скупо. Када се чини да су Немци успели у свом науму, када стрељачки строј , провлачећи се између изгорелих олупина, прилази опрезно шесторици преосталих који спремају ножеве и ашовчиће за самоубилачки јуриш и борбу прса у прса, као деус екс макина у грчким драмама, почиње да дејствује максим. то су и најкатарзичнији тренуци филма. Свесни, али не преплашени, два црвенорармејца практично голоруки чекају строј у моменту када почиње штектање. Трећи талас тенкова стоји и чека исход. Немачки строј је уништен, а панцери добијају команду да се повуку. Пада вече, Немци завршавају за тај дан ''шихту'', а шесторица бораца уморни, гледају у правцу непријатеља. Следећи кадар је антологијски - претварају се у шест фигура данашњег споменика у Дубосекову, који је иначе обновљен и поново на увиду посетиоцима баш на дан премијере филма. Зашто је ова битка важна? Нико то тада није знао, али вага ратне среће тог дана кренула је низбрдо по Немце. Сутра је већ дошло до прегруписавања, променили су се правци, затворене бреше, пристигла појачања...Немци су заобишли положаје Панфиловаца, кренули још мало у дубину, али нису могли да заобиђу глас који је кренуо за том битком - да су црвеноармејци спремни да живи, са букетима бомби, својим телима зауставе Немце. Остало је, како се то обично каже, историја...и њени хероји, али и понављачи. Продукција филма је на највишем светском нивоу јер је ангажовала све оно што у Русији вреди и зна посао, али и светске фирме у дигитализацији ефеката. Навешћу само пример визуелизације тенкова , највећег изазова у свим филмовима до сада, када смо били у прилици да гледамо свакакве бастарде које су чак и аматери лако препознавали као макете. Према изванредно верној макети немачког тенка (оне које се користе за панораме) направљена су четири пута веће дигиталне и тродимензионалне макете, па су затим, померане по потреби специјалним краном . Оне су снимане четири пута брже , па затим у монтажи успораване четири пута, како би се добио реалистички ход тешке машине. После тога су ''паковани'' и ''прелепљивани'' кадрови са сета. То се може приметити када камера снима тенкове из горњег нултог ракурса при чему се виде трагови дубла, односно враћање сцена - стопе пешадије у снегу. То нису могли да побришу, толику перфекцију нико није ни тражио. Наравно, за крупне планове прављене су класичне макете-кулисе . Глумци су чак и мени непознати, али одлични. Има и много волонтера који пригодом празника приређују амбијенталне реконструкције битака, стога је глума статиста изванредна, што често у филмовима није случај. Реквизита , оружје и униформе добијене су из неколико музеја па се може рећи да је и ту испоштовано максимално све што је могло - а могло је. То је раније било пракса само за велике редитеље и државне пројекте , којом приликом је специјално одељење , фундус музеја на Поклонској гори, издавало оригиналне униформе и опрему. Лепа пракса, мора се признати. Филм је сниман на у околини Петерсбурга , ''Питера'', како га зову Руси, односно Лењинграда, како га многи знају у свету. На оригиналном месту борбе тешко га је било снимити јер је ту сада споменички комплекс, један од највећих на свету, испресецан путевима, разним антенама, стубовима мобилне телефоније, итд, итд. Зато се последњи кадар испуњава фасцинантном ширином и симболиком стамених фигура које за сва времена стоје као одбрана Москве. Овај догађај описан је и приказан у многим књигама, документарним и играним филмовима. Нема Руса који за њега није чуо и не зна о њему. Десетине споменика широм некадашњег Совјетског Савеза, школе, улице, бродови. У Москви постоји Волоколамски проспект, улица 28. панфиловаца, станица метроа и , што је можда и најважније, њих 28 налазе се у тексту химне Москве ''Драга моја престонице, златна моја Москво''. Наравно, као и сваки гигантски тренутак историје, изазвао је много полемика последњих година доводећи у питање да ли се уопште све то тако одиграло и да ли се уопште одиграло? Да ли је подвиг 28. панфиловаца само плод комесарске фикције и одличног пропагандног потеза? То остављам за неку другу тему (руски историчари су јој одавно одговорили и ставили је ад акта). Наравно да нису могли сваки минут битке, сва имена и догађаје да прецизирају и дефинишу, али је генерална истина непорецива - та историја се догодила а то што је преточена у легенду, односно мит, говори управо о њеној величанствености када је реч о жртви највишег степена - свом животу. Е, то јесте осликано у филму. Види се с каквом одлучношћу и фатализмом војници прихватају своју судбину. Комесар им , враћајући се из земунице, после разговора са командатном батаљона , саопштава да појачања неће бити. На питање упућено погледима, он одговара: ''Време је да се умире, а на то немамо право. Морамо преживети како бисмо испунили задатак.''. Да је дирљива судбина јунака овога филма заснована на народном сећању, нека каже јединствен податак којим ниједан филм до сада у тој мери не може да се похвали: свој, лични новац за снимање филма приложили су потомци и други људи добре воље. Њих укупно 35.086. То је, војнички речено, састав три ратне дивизије. Довољно да се каже да је 28 Панфиловаца одменило себе и да су за собом оставили праве следбенике. Од њих - више него довољно. Ми, који смо далеко од ратишта оставили преко сто хиљада дезертера, имаћемо о чему у следећим деценијама да размишљамо учећи из овог примера како се умножава патриотизам. ПС Шта је данас са путем којим се иде у историју а зове се Волоколамски шасе? Ено га још увек. Пружа се , окружен бескрајним шумама бреза, према златној Москви. Зове се ''стара волоколамка'' (дорога) и повезује, као један од алтернативних путева Волоколамск и Истру. Прошао сам више пута тим неосвојивим правцем на ком су сви душмани Русије поломили и зубе и кости. Имаћу о чему да причам потомцима. ПСС За сада - толико. Имам много запажања и интересантних детаља (сада их зову - тривија), али морате и ви нешто да досолите... Да не би све било овако суво, само са текстом, ево и неких фотографија: Делегација филмских уметника из Казахстана на фестивалу. Види се амбијенталност и димензије спомен-комплекса на хоризонту. Нешто мање од километра од споменика, налази се гробница где су сахрањени Панфиловци.


17. април 2018. КонкурсиДокторске академске студије


text: 1.600 grobnica Srpskog naroda Naslov: 1.600 grobnica Srpskog naroda Uto 21 Sep - 9:30 Представљају мапу 1.600 гробница српског народа Datum: 20.09.2010 22:00 БAЊAЛУКA - Оперативни тим Републике Српске за тражење несталих лица ускоро на свом сајту треба да представи мапу појединачних и масовних гробница српског народа из протеклог рата у БиХ, рекао је "Гласу Српске" руководилац Тима Горан Крчмар. - Људи који раде у Оперативном тиму пронашли су 1.600 гробница, са 4.200 страдалих, од којих је до сада идентификовано 3.600 - истакао је Крчмар. На сајту Тима, према његовим ријечима, до сада је објављено више од 50 одсто прикупљеног материјала. - Ријеч је о веома обимном послу, тако да радимо сукцесивно. Свака гробница представљена је са шест до девет фотографија, а до тога броја долазимо правећи избор између педесетак фотографија - казао је Крчмар. На мапи гробница приказане су локације гробница, а на свакој од локација посебно појединачне и масовне, са именима страдалих пронађених у тим гробницама. Крчмар је истакао да је мапа урађена као одговор Институту за тражење несталих лица БиХ и на њихову изложбу масовних гробница у БиХ. - Ова изложба, урађена је прошле године и обишла је Стразбур и Женеву, а приказана је и у Подгорици. На изложби Института није представљена ниједна српска гробница - нагласио је Крчмар. Додао је да Оперативни тим тада није хтио ништа да коментарише, већ су направили своју презентацију на сајту коју ће свако моћи да погледа. - Представљен је документациони материјал коришћен из српских списа, до којих су дошли људи из Оперативног тима, који су до данас ријешили бројне случајеве - рекао је Крчмар. В. Ш http://www.glassrpske.com/vijest/2/novosti/45969/cir/Predstavljaju-mapu-1600-grobnica-srpskog-naroda.html


Нови Сад: Напредњаци и даље газе Скупштину Града – Dosta je bilo Власт у Новом Саду је уобичајила да материјал за важна питања за одлучивање одборницима Скупштине Града доставља прекасно. Пошто се пракса понавља и постаје правило у понашању владајуће већине, ово можемо тумачити само намерним спречавањем одборника опозиције да припреме и кажу свој став. Теме по којима се на овај начин нарочито избегава уплитање опозиције често су кадровска решења. Шесто скупштинско заседање је означило почетак нове сезоне рада Скупштине Града Новог Сада после летње паузе. Материјал који се односи на предлог првобитно предвиђеног дневног реда је уручен одборницима са позивом за седницу. Међутим, како је сазивач (председник Скупштине) проширивао дневни ред, тако је одборницима стизао нови материјал у наредним данима, све до самог доласка одборника у скупштинску салу где их је на местима дочекао нови додатак материјала за тачке дневног реда које су накнадно додате. Пречишћен дневни ред је подељен одборницима током самог рада Скупштине. Као и током предходних скупштинских заседања, током излагања Одборничка група Покрета “Доста је било” је уложила усмену примедбу на неблаговремено достављање скупштинског материјала. Изјаснили смо се да ће по накнадно установљеним тачкама дневног реда гласати против, јер нисмо били у могућности да се са истим благовремено упознамо. Овакав начин недостављања скупштинског материјала одборницима у разумном року како би могли да се припреме за сам рад Скупштине, представља кршење Пословника по Члану 73 Пословника где се наводи:” Позив за седницу доставља се одборницима најкасније седам дана пре дана одржавања седнице. Када постоје оправдани разлози, који морају бити образложени, овај рок може бити и краћи.” На свим до сада одржаним скупштинским заседањима којима смо присуствовали, материјале смо добијали и вече пред само заседање, односно на самој седници, али без намере образложења накнадног достављања. Уочи последње одржане седнице изузетно значајне тачке су обухватале разрешења, односно именовања чланова Надзорних и Управних одбора појединих јавних предузећа, као и образовних установа и установа културе. Међутим, обзиром да је материјал за све ове тачке стигао вече пред само заседање, односно на дан самог заседања, гласали смо против јер нисмо имали времена да се упознамо са његовим текстом. Кадровска решења су посебно осетљиво питање у владавини СНС-а, па ово можемо да објаснимо само жељом те странке да се о њиховим људима не поведе дискусија. Одборничка група у Скупштини Новог Сада


Зоран Терзић: Нехумано, али бићемо спремни! - СПОРТСКИ ЖУРНАЛ Зоран Терзић: Нехумано, али бићемо спремни! Направићемо варијанту да поједини играчи одиграју оно најбитније – истакао је селектор Београд је дочекао светске шампионке, додуше не у комплетном саставу из Јапана, али појачане младим снагама и девојкама из домаћег шампионата. Селектору Зорану Терзићу су се јавиле: Маја Огњеновић, Слађана Мирковић, Мила Ђорђевић, Емилија Антанасијевић, Сара Лозо, Милица Кубура, Силвија Поповић, Марија Поповић, Александра Тадић, Бојана Гочанин, Мина Поповић, Маја Савић, Јована Коцић, Сара Вућићевић, Бранкица Михајловић, Бианка Буша, Бојана Миленковић и Катарина Лазовић. Изостале су девојке које или и даље играју у националним првенствима, или су из различитих разлога, уз одобрење, пропустиле окупљање. Неке од њих ће се, у зависности од физичког стања, током припрема прикључити екипи. Већ за две недеље, 21. маја, у Београду почиње први турнир Лиге нација. До краја лета биће их још четири (у Конељану, Кортрајку, Токију и Нингбоу), уз финални чак пет. Квалификације за Игре у Токију су од 2. до 4. августа а крајем истог месеца почиње и Европско првенство. До краја године на програму је и Светски куп. Распоред за главобољу, пре свега селектора и његових сарадника, а затим и играчица. Због тога је списак проширен. – Као и сваке године, распоред који прави светска федерација није хуман – још једном је селектор Зоран Терзић указао на густ календар репрезентативних такмичења. – Практично, немогуће је да исти играчи играју сва такмичења. Направићемо варијанту да поједини играчи одиграју оно што је најбитније ове године. То су, пре свега, квалификације за Олимпијске игре а онда и Европско првенство. Пред српским одбојкашицама је још једна изузетно напорна репрезентативна сезона, а практично су се тек вратиле из клубова. – Не знам да ли је најзахтевнија, јер свака је иста: огроман број такмичења и утакмица. Од девојака које су ту, већина је сезону у клубовима завршила пре дан, два, пет... Немају одмор. Неке које нису ту и даље играју. Биће тешко опоравити их, дати им неки период одмора и спремити их за најважнија такмичења. Али, како смо до сада то успевали, надам се да ћемо и ове године. Зависи и од њих, колико буду спремне и расположене, такав ће да буде и резултат. Први изазов је турнир Лиге нација: најдуже али по приоритету нископласирано такмичење. – Лига нација ће да нам послужи да пробамо неке млађе снаге, да видимо који су то играчи који у наредном периоду могу да се прикључе репрезентацији, да младе девојке које никада до сада нису имале прилику виде и осете целу атмосферу, начин рада и све друго... Селекторове планове кроји и чињеница да је први турнир на домаћем терену. Трофејни стручњак има визију да публици представи јак тим. – Треба да видимо у каквом стању су девојке, да видимо које могу да играју први викенд. Моја жеља је да већина играчица које су биле на Светском првенству учествују на првом турниру. Ипак се игра у Београду, много људи из Србије жели да види те девојке на терену после освајања злата на Светском првенству. Пробаћемо да играмо у најкомплетнијем могућем саставу. Колико ће то да буде могуће, видећемо. За касније, за турнире после Београда састав ће да буде шаренолик – најавио је Терзић.