Грачаница први пут у свом веку посрамљена у дане великих празника Господњих – (БЕСЕДА О ЈУДИНОМ ИЗДАЈСТВУ О ЈУДИНОМ ИЗДАЈСТВУ И О ПАСХИ, О ПРЕДАВАЊУ СВЕТИХ ТАЈНИ, КАО И О НЕЗЛОПАМЋЕЊУ – СВЕТИ ЈОВАН ЗЛАТОУСТИ) | ! СПАШАВАЈУЋИ ГРАЧАНИЦУ - СПАШАВАМО СЕБЕ ! Објављено од стране: ИстиноЉубље | 28. априла 2016. Грачаница први пут у свом веку посрамљена у дане великих празника Господњих – (БЕСЕДА О ЈУДИНОМ ИЗДАЈСТВУ О ЈУДИНОМ ИЗДАЈСТВУ И О ПАСХИ, О ПРЕДАВАЊУ СВЕТИХ ТАЈНИ, КАО И О НЕЗЛОПАМЋЕЊУ – СВЕТИ ЈОВАН ЗЛАТОУСТИ) Вести са Грачаничке страже: Велики Четвртак, лета Господњег 2016.г. Грачаница први пут у свом веку посрамљена у дане великих празника Господњих Масонска државна банда у виду свих познатих политичара и сав народ маловерни данашњи доживео је, и заслужио, да се ђаво исмева над Светињом Архангела Михаила без иоле значајног отпора и Православног исповедништва. Никад није касно да се то исправи... Свети оци су све остављали иза себе незадовољни својим трудовима у Господу и свако јутро почињали изнова борбу против страсти, лажи- тј борбу за покајање и исповедање Истине Христове... Сада почех- каже Свети цар Давид у псалму своме... Суботње литије за спас потапане Грачанице и изворских вода, од којих је наредна у васкршњој радости на Велику суботу у редовних 15.часова испред Владе РС (па молитвени покрет до Патријаршије и РТС)- не смеју сплашњавати трудбеницима, напротив, ако ће бити Православне Србије икада- Православаца на улици мора бити сада... На данашњи дан, љубљени моји, предан је Господ наш Исус Христос; ове наступајуће вечери Јудејци су га ухватили и одвели. Немој, ипак, да те савлада униније када чујеш да је Исус био предан, или, боље: тугуј и горко плачи, но не над преданим Христом, него над издајником Јудом, јер Издани је спасао васељену, а издајник је изгубио своју душу; Издани сада седи на небу са десне стране Оца, а издајник се сада налази у паклу и очекује неизбежну казну. Над њим плачи и уздиши, за њим се жалости, као што је и наш Господ плакао над њим. Кад га виде, говори (Свето писмо), Исус се узбуди духом... и рече: један од вас издаће ме (Јн13,21). О, колико је велика милост Господа: Издани се жалости за издајником!... Кад га виде, говори (јеванђелист), Исус се узбуди духом... и рече: један од вас издаће ме. Зашто је Он постао жалостан? Да покаже своју љубав и да нас уједно научи да не треба непрестано оплакивати онога који трпи зло, него онога који чини зло. Чинити зло је горе него страдати, или, боље речено, трпети зло није зло, а чинити зло јесте зло. Трпљење зла приводи Царству небеском, а чињење зла предаје паклу огњеном и кажњавању. Блажени, говори Господ, прогнани правде ради, јер је њихово Царство небеско (Мт 5,10). Видиш ли како онај који трпи зло добија плату и награду – Царство небеско? А сада чуј како се онај који чини зло предаје кажњавању и праведном суду. Кад је рекао да су Јудејци Господа убили и своје пророке прогнали (уп. 1 Сол 2,15), Павле је додао: Којима ће свршетак бити по дјелима њиховим (2Кор 11,15). Видиш ли како гоњени добијају Царство, а прогонитељи добијају у наследство гнев (Божији)? Ово што сам сада рекао има свој циљ – да се ни ми не љутимо на наше непријатеље, но да их жалимо, оплакујемо и сажаљевамо: управо они трпе зло тиме што нам чине непријатељства. Кад своју душу тако уредимо, моћи ћемо се и молити за њих. Већ четврти дан разговарам с вама о молитви за непријатеље, а то чиним да би се ове речи поуке укорениле и трајно примиле у вама непрестаним надахњивањем њима. Зато се непрестано и изражавам речима да би спао оток гнева и престала упала, да би онај који приступа молитви био излечен од гнева. Христос је ово заповедио како ради непријатеља, тако и ради нас, који им опраштамо грехе, јер ти сам, чим престајеш да се гневиш на непријатеља, више добијаш него што дајеш. А како више добијам, питаш? Ако ти опростиш грехе непријатељу, онда ће теби бити опроштени греси против Господа. Ови су неизлечиви и неопростиви, а они се лако лече и опраштају. Послушај шта је Илије говорио својим синовима: Ако човек згреши човеку, помолиће се за њега Господу, али ако згреши Господу, ко ће се помолити за њега? (уп. 1 Сам 2,25). Ову рану не лечи лако ни молитва; али, ако се и не лечи молитвом, лечи се опраштањем грехова ближњем. Зато је Христос грехе према Богу назвао десет хиљада таланата, а грехе према ближњем сто динара (Мт 18,23-35). Опрости сто динара, да би теби било опроштено десет хиљада таланата. 2. Доста смо, дакле, рекли о молитви за непријатеље; вратимо се, ако хоћете, на речи о издајству, и погледајмо како је наш Господ био издан.Тада један од Дванаесторицв, по имену Јуда Искариотски, отиде првосвештеницима, и рече: Шта ћете ми дати и ја ћу вам Га издати? (Мт 26,14,15). Ове речи су, наизглед, веома јасне и не говоре ништа више од онога што је њима речено, али ако сваку реч пажљиво проучимо, наћи ћемо у њима много тема за размишљање и велику дубину мисли. Пре свега време; није без разлога јеванђелист одредио то време и није једноставно рекао: отиде, већ је додао: тада отиде. А како, питаш ти, онај који је обраћао блуднице није могао да привуче себи ученика? Могао је Он да привуче себи ученика, али није хтео да га примора да постане добар или и привуче себи против његове воље. Тада отиде. Веома важна тема за размишљање садржана је и у тој речи: отиде;нити су га позвали првосвештеници, нити су га прека потреба или сила принудиле на то, већ је сам по себи и у себи смислио такву подлост и спровео такву намеру без саучесника у том безбожничком делу. Тада један од Дванаесторице отиде. Шта значи то: Један од Дванаесторице? И тим речима: Један од Дванаесторице, исказује се највећа осуда против њега. Исус је имао и друге ученике, њих седамдесет, али они су били на другом месту, нису били удостојени толике части нити су имали такву слободу, нису учествовали у толиким тајнама, као дванаесторица ученика. Ови су се посебно истицали и сачињавали су царски сабор служитеља; то је било Учитељево најближе друштво, и одавде је пао Јуда. И да би знао да га није издао обичан ученик, него један од изабраних, јеванђелист говори: Један од Дванаесторице. А свети Матеј се не стиди да то напише. Зашто се не стиди? Да би ти знао да јеванђелисти увек и у свему говоре истину и ништа не скривају, чак ни ово што је понижавајуће, зато што и то, очито, понижавајуће показује човекољубље Господње: издајника, разбојника, лопова Он је удостојио таквих блага и до последњег часа га трпео, поучавао, и на сваки начин показивао да се стара о њему. А због тога што он није слушао није крив Господ; то посведочује блудница: она је почела да пази на себе, и спасла се. Према томе, не очајавај, кад већ видиш шта је било са блудницом; не уздај се искључиво у себе, кад већ видиш шта је било са Јудом. И једно и друго је погубно, и уздање искључиво у себе и очајавање; онога који стоји уздање искључиво у себе приморава да падне, а ономе који је пао очајање не дозвољава да се подигне. Зато је и Павле опомињао: Који мисли да стоји, нека пази да не падне (1 Кор 10,12). Имаш примере и за једно и за друго: и како је пао ученик који је сматрао да стоји, и како је устала блудница која је била пала. Наш ум је склон паду, наша воља лако клоне; зато нам нема друге него да себе са свих страна заштићујемо и ограђујемо. Тада један од Дванаесторице, по имену Јуда Искариотски, отиде. Видиш ли из каквог је збора он отпао? Видиш ли какво је учење презрео? Видиш ли какво је зло лакомисленост и немар? По имену Јуда Искариотски. Зашто помињеш и град из којег је? Ех, кад га не бих знао! По имену Јуда Искариотски. Зашто помињеш и град из којег је? Зато што је био још један ученик Јуда, звани Зилот (ревнитељ). Да не би због истоветности имена била учињена нека грешка, јеванђелист је истакао разлику између једног и другог; једног је назвао по његовој доброј особини: Јуда Зилот, а другог није назвао по његовој злоби, није рекао:Јуда издајник. Иако је, кад је већ једног назвао по доброј особини, само по себи следило да и оног другог назове по злој особини, и каже: Јуда издајник, он, да би те научио да свој језик држиш чистим од суђења, поштеђује и самог издајника. Отиде, говори, један од Дванаесторице, по имену Јуда Искариотски, првосвештеницима, и рече: Шта ћете ми дати и ја ћу вам га издати? О, да, несрећних ли речи! Како му се из уста отеше, како се језик покрену? Како се цело тело не скамени? Како се ум не помрачи? Господ је сваког дана делима и речима опомињао Јуду тиме што је уливао у његову душу речи да се онај који ће га издати неће моћи скрити (од Њега), али није га укоравао јавно и пред другима да га не би постидео, и није то ни прећутао да овај, мислећи да се може скрити, не би приступио издајству без страха, него је често говорио: Један од вас издаће ме (Јн 13,21), а опет није именовао издајника. Он је много говорио и о паклу огњеном, и о Царству небеском, и у једном и у другом показивао Своју силу, и у кажњавању грешника и у награђивању праведника. Но Јуда је све то одбацио, а Бог га није вукао на силу. Пошто нас је Бог саздао као господаре који слободно бирају између добрих и злих дела, и пошто жели да будемо добри по својој вољи, Он нас, ако ми то не желимо, не приморава и не присиљава, јер бити по принуди добар не значи бити добар. Пошто је (Јуда) био господар својих помисли и пошто је у његовој власти било да им се не повинује и не тежи ка среброљубљу, он је, очито, сам ослепио свој ум и одустао од сопственог спасења чим је рекао: Шта ћете ми дати и ја ћу вам Га издати?Јеванђелист изобличава слепило Јудиног ума и његово безумље тако што говори да је, кад су стигли, Јуда стајао близу њих, и рекао: Шта ћете ми дати и ја ћу вам Га издати? И није ова околност једино из чега се може видети Христова сила: она се види и из тога што су они, кад им је Христос рекао: Ја сам, одступили назад и попадали на земљу (Јн 18,6). Но пошто они и после овога нису одустали од свог безобразног дела, Он се, напокон, предао, и као да је овако говорио: „Све што се мене тицало, ја сам учинио; открио сам своју силу, доказао сам вам да предузимате немогуће дело; хтео сам да обуздам вашу злобу, али кад ви то нисте хтели, него сте остали при свом безумљу, ево ја вам се предајем.“ А ја сам све ово рекао да не би ко осуђивао Христа речима: „Зашто Он није издао Јуду? Зашто није учинио да постане праведан и добар?“ А како је требало да га учини добрим? Принудом, или по слободној вољи? Ако је требало применити принуду, он њу није применио зато што га на тај начин није могао учинити бољим, јер нико не може бити добар по принуди: ако је по вољи и слободној одлуци, онда је Он (Христос) предузео све мере које су могле да исправе вољу и намеру. За то што неко неће да узима лек није крив лекар, него онај који одбија лечење. А погледај шта је Господ учинио да би га придобио и спасао: учио га је свакој жељи за мудрошћу, и делима и речима, поставио га над демонима, учинио способним да чини многа чуда, изазивао у њему страховања од опасности пакла огњеног, уразумљивао га обећањем Царства небеског, непрестано изобличавао његове тајне намере а да га није именовао, опрао му је ноге као и осталима, учинио га учесником Своје вечере и трпезе, и није пропустио ништа, ни мало ни велико; али он је добровољно остао непоправљив. А да би се уверио да он није хтео да се промени иако је за то имао прилику, и да је све произашло из његове лакомислености, послушај... Чим је предао Христа, Јуда је бацио тридесет сребрника и рекао: Сагријеших што издадох крв невину (Мт 27,4). Шта је то? Кад си га гледао како чини чуда, ниси говорио: Сагријеших што издадох крв невину, него: Шта ћете ми дати и ја ћу вам га издати? А кад је зло узнапредовало, и кад је издајство учињено, и грех учињен, тада си познао тај грех? Шта из овога можемо да научимо? То, да нам савети не доносе никакве користи кад се препустимо лакомислености; а кад смо на опрезу, онда и сами можемо устати. Тако и овај: док га је Учитељ учио, није слушао; а кад га нико није учио, сама се његова савест пробудила, те се и без иједног учитеља променио, осудио то на шта се дрзнуо, и бацио оних тридесет сребрника. Шта ћете ми дати и ја ћу вам га издати? А они му, говори јеванђелист, положише тридесет сребрника(Мт 26,15); понудише цену за крв бесцену. А зашто узимаш, о Јудо, тридесет сребрника? Па Христос је дошао да ту свету крв пролије за васцели свет, ништа не тражећи заузврат, а ти се о њој бесрамно погађаш и уговараш. Постоји ли, доиста, шта срамније од такве погодбе? 4. Тада приступише ученици (Мт 26,17). Тада. Када? Када се ово збило, када је издајство учињено, када је Јуда самога себе погубио, тадаприступише ученици Исусу Говорећи му: гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? Видиш ли ученика? Видиш ли остале ученике? Онај издаје Господа, а ови се брину о Пасхи; онај склапа уговоре, а ови се спремају да га услуже. А примали су једна те иста чудотворства, једну те исту науку, једну те исту власт. Па шта је онда узрок такве промене [Јудине личности]? Воља; она је увек узрок свих добара и свих зала. гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? Ово се догодило на данашњи дан, увече; Господ није имао своју кућу и зато му они говоре: гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? Ми немамо одређено уточиште, немамо ни шатор, ни кућу. Нека ово чују они који живе у велелепним домовима, пространим тремовима и широко распростртим оградама, да Христос није имао где да склони главу. Зато (ученици) и питају: гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? Какву Пасху? Не ову, нашу, него засада јудејску: ону су припремили ученици, док је ову нашу установио Он сам, и не само да ју је сам установио него је и сам Он постао Пасха. Гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? То је била јудејска Пасха, која је установљена у Египту. Па зашто је њу Христос јео? Да би се испунило све што је тражио закон. Када се и крстио, Он је говорио: Јер тако нам треба испунити сваку правду (Мт З,15); „ја сам дошао да искупим човека од проклетства закона; јер посла Бог сина својега, који се роди од жене, који би под законом, да искупи оне који су под законом, и да престане сам закон“ (уп.Гал 4,4,5). А да неко не би рекао да је Он укинуо закон зато што није могао да га испуни, јер је тежак, мукотрпан и незгодан за испуњавање, Он га је најпре потпуно испунио, а затим укинуо. Зато је и пасху јео, јер је и она била законом прописана. А зашто је закон прописивао да се пасха једе? Јудејци су били неблагодарни своме Доброчинитељу и заборављали су на Божију заповест одмах након учињеног добра. Тако су по изласку из Египта, чак и кад су видели да се море разделило и поново саставило, и након других небројених чуда, говорили: Начини нам богове, који ће ићи пред нама (Изл 32,1). Шта ти говориш? Чудеса су још пред тобом, а већ си заборавио на Доброчинитеља? Пошто су били толико безосећајни и неблагодарни, Бог их је установљењем празника обавезао да се присећају Његових дарова; зато је Он заповедио да се учврсти и Пасха да би ти, када те твој син, говори Он, упита шта је то Пасха, одговорио да су наши преци у Египту помазивали некада врата крвљу оваца да се насилник, када дође и то види, не би усудио да уђе и зада ударац (Изл 12,27,28). Тако је тај празник касније постао стално подсећање на избављење. Они су на тај начин, поред користи од тога што их је он подсећао на та древна доброчинства, имали и другу, већу корист од тога што је он тиме дао праобраз онога што долази. То јагње је било праслика другог, духовног Јагњета, овца – Овце; оно је била сена, а ово је Истина. Када се појавило Сунце истине, тада је сема напокон ишчезла, јер кад сунце излази, сена се скрива. Зато се на истој тој трпези извршавају и једна и друга Пасха, и она у праслици и ова у истини, И као што живописци на једној истој дасци повлаче линије и цртају скицу, а онда на даску наносе праве боје, тако је поступио и Христос: на једној истој трпези Он је и преднасликао Пасху у праслици и њој присајединио истинску. Гдје хоћеш да ти уготовимо да једеш Пасху? Тада је била јудејска Пасха, али када је изашло сунце, нека се светиљка више не појављује; када је наступила истина, нека сенка већ нестане. 5. Говорим ово Јудејцима зато што они још сматрају да празнују Пасху, и, необрезаног срца, с бестидним намерама постављају бесквасне хлебове. Како ти, Јудеј, вршиш ту Пасху? Твој храм је срушен, жртвеник разорен, светиња над светињама погажена и сви начини жртвовања укинути; па како смеш да и даље чиниш таква безаконита дела? Ти си отишао некада у Вавилон, и тамо су ти они што су те поробили говорили: Певајте нам од песама Сионских (Пс 136,3), али ти ниси на то пристао. То је исказао Давид, кад је рекао: На рекама Вавилонским, тамо сеђасмо и плакасмо... на врбама посред њега обесисмо харфе наше (ст. 1,2), тј. псалтир, цитру, лиру и остало, јер су их стари употребљавали и уз њих певали псалме. Чак и онда када су били одведени у ропство, они су их понели са собом да би их подсећали на живот у домовини, а не да би их користили. Тамо нас,говори, запиташе они који нас заробише за речи певања, а ми рекосмо: Како ћемо певати песму Господњу на земљи туђој (Пс13б,з4)? Шта говориш? На туђој земљи ниси певао песму Господњу, а на туђој земљи вршиш Пасху Господњу? Видиш ли каква је то неблагодарност? Видиш ли какво је то безакоње? Када су их непријатељи присиљавали, они нису смели чак ни псалам да запевају на туђој земљи, а сада сами, без присиле и без наговора, подижу рат против Бога. Видиш ли како су нечисти бесквасни хлебови, како је безаконит њихов празник, како више не постоји јудејска Пасха? Постојала је некада јудејска Пасха, но сада је она укинута, и наступила је духовна Пасха коју је тада предао Христос. Када су они (ученици) јели и пили, говори (Јеванђеље), узе Исус хљеб... преломи га и рече: ово је тијело моје које се ради вас ломи за отпуштење гријехова (уп:Мт 26,26-28). Они који су посвећени у тајне, разумеју ово што је речено. И кад узе чашу, рече: Ово је крв моја Новога завјета која се пролијева за многе ради отпуштења гријехова (ст. 28). И Јуда је био ту присутан када је Христос ово говорио. Ово је тијело моје, које си ти, Јудо, продао за тридесет сребрника; Ово је крв моја, о којој си недавно склопио бестидни уговор с неблагодарним фарисејима. О, човекољубља Христовог! О, безумности, о, махнитости Јудине! Овај га је продао за тридесет сребрника, а Христос ни после тога не би одбио да своју продату крв да ономе који га је продао ради отпуштења гријехова, само да је Јуда то зажелео. Јер и Јуда је присуствовао и учествовао у светој трпези. Као што му је, као и осталим ученицима, опрао ноге, тако га је учинио и учесником свете трпезе да не би имао никакав изговор којим би се правдао, ако и даље остане у своме безакоњу. Христос је учинио све што је било до Њега, али Јуда је упорно остао при својој нечасној намери. « Шеста исповедна литија Београдом спас Грачанице (23.4.2016. – ВИДЕО)... Наставак тортуре над Николом Алексићем из Еколошког покрета Новог Сада (прогон од стране МК-групе) За Грачаницу – Литије Београдом, Велика субота, 30.април 2016.г. испред Владе РС у 15:00 час. »


source: fineweb

text: Представљена монографија о Патријарху Гаврилу Дожићу Његово Високопреосвештенство Архиепископ цетињски и Митрополит црногорско-приморски Г. Амфилохије служио је јуче Свету службу Божију у Саборном храму Васкрсења Христовог у Подгорици. Након литургије у крипти храма је представљена монографија о Патријарху српском Гаврилу Дожићу „Живимо у светињи и слободи", аутора монаха Павла (Кондића). У току литургије Владика је у чин јерођакона рукоположио монаха Козму из манастира Ћириловац. Митрополит Амфилохије је на промоцији изнио и неке јавности мање познате податке о Патријарху Гаврилу. „Био сам пријатно изненађен и обрадован када сам 2003. године био у Риму и када сам посјетио острво Светог Вартоломеја које се налази на Тибру. Тамо се налазе мошти Светог апостола Вартоломеја и ту је насликана једна велика икона, слика коју је радила једна Италијанка. Она је очевидно сликарство учила и у Москви и она је ту насликала мученике и велике исповједнике вјере хришћанске двадесетога вијека. Међу њима су многи и са Запада и са Истока који су пострадали у Другом свјетском рату, међу њима и Патријарх московски Тихон, али централно мјесто на тој слици заузима Патријарх српски Гаврило Дожић са ореолом", рекао је Митрополит Амфилохије. „Морам признати да сам све друго очекивао, али то нијесам могао очекивати у Риму. И с правом је то урадила та Италијанка. Патријарх Гаврило није прибројан лику Светих до сада, али он несумњиво спада у исповједнике. Он је уграђен у судбину Косова и Метохије још од кад је био ђак, са раном задобијеном од арнаутског ножа у Призрену, преко учитељевања у Дечанима и обављања дужности секретара манастира Дечана, до избора за Митрополита рашко-призренскога, потом пећког. Без његовог непосредног учешћа је незамисливо васпостављање јединства Пећке Патријаршије, као и уједињење Црне Горе и Србије 1918.", рекао је Митрополит Амфилохије. Поред Митрополита Амфилохија о књизи су још говорили академик Зоран Лакић, протојереј мр Велибор Џомић и аутор. Извор: Митрополија црногорско-приморска


Новинарима обезбедити боље услове рада


source: CulturaX

text: 09-06-2021 17:00 Свет Регион Видео На интернету се појавио видео снимак, на којем је једна сцена са првим хрватским председником Фрањом Туђманом веома упечатљива. Наиме, на снимку који је објавила фејсбук страница ''Хвала Алистеру Кроулију за све што је учинио за србски народ'', која дели шаљиве садржаје, види се како се Фрањо Туђман крсти са спојена три прста на десној руци, али по католичком редоследу (прво лево па десно). У опису снимка пише: ''Нема крста без три прста''. Како Милановић провоцира Србију, прочитајте ОВДЕ. ЈЕ*АО ТЕ НАЧИН НА КОЈИ СИ СИКТАО НАД ПРОТЕРАНИМ СРБИМА! Говор испред споменика Туђману запалио Хрватску! (ВИДЕО)


Трећа сезона доноси неколико нових глумачких имена, попут Јелене Гавриловић, Дејана Луткића и других.


Трећа сезона популарне домаће телевизијске серије "Комшије", у режији Милана Караџића, од 27. фебруара, понедељком, уторком и четвртком од 22 часа на Првом програму.


source: wikipedia

text: 15. јануар је петнаести дан у години у Грегоријанском календару. 350 дана (351 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 69 — Отон је постао римски император, али је остао на власти само три месеца. 1535 — Енглески краљ Хенри VIII преузео врховно поглаварство над Црквом Енглеске према повељи коју је претходно усвојио енглески парламент. 1559 — Елизабет Тјудор, кћерка Хенрија VIII и Ане Болен, крунисана у Весминстерској катедрали у Лондону као Елизабета I, један од најзначајнијих владара у историји Енглеске. На престо ступила после смрти краљице Мери I. 1582 — Пољска и Русија, уз посредовање папе Гргура XIII, потписале мировни уговор којим је Русија изгубила излаз на Балтичко море. 1804 — Јањичарске старешине, дахије, које су 1801. узурпирале власт у Београдском пашалуку, почеле „сечу кнезова“ у покушају да спрече побуну српског народа против јањичарског зулума. На превару је ухваћено и погубљено око 70 најугледнијих српских кнезова, виђених људи и свештених лица, међу којима Алекса Ненадовић, Илија Бирчанин, Хаџи Рувим и Хаџи Ђера. Тај догађај убрзао избијање Првог српског устанка. 1895 — У Санкт Петербургу премијерно изведен балет „Лабудово језеро” Петра Иљича Чајковског у својој коначној верзији, у којој се изводи и данас. 1910 — Француски Конго постао део Француске Екваторијалне Африке. 1912 — Током италијанско-турског рата први пут из авиона бачени пропагандни леци. 1919 — Фрајкори су убили вође немачког радничког покрета Роза Луксембург и Карл Либкнехт у Берлину после неуспелог устанка. 1920 — Усвајањем 18. амандмана америчког Устава у САД уведена прохибиција (Волстедов закон). 1943 — Америчке трупе у Другом светском рату потиснуле Јапанце са пацифичког острва Гвадалканал и тиме зауставиле њихово напредовање према Аустралији. 1943 — У Арлингтону, Вирџинија (крај Вашингтона) отворен за рад Пентагон, највећа административна зграда на свету у којој је смештено Министарство одбране САД. 1945 — Основана италијанска новинска агенција АНСА. 1970 — Муамер ел Гадафи прогласио се за премијера Либије. 1970 — Бијафра се предала након 32-месечне борбе за независност од Нигерије. 1971 — Председници Египта и Президијума Врховног совјета СССР Анвар ел Садат и Николај Подгорни свечано отворили Асуанску брану на реци Нил. Радови трајали 11 година. 1973 — Премијер Израела Голда Меир у Ватикану разговарала с папом Павлом VI, који је том приликом рекао да подржава међународни статус Јерусалима. То је био први сусрет једног председника Владе јеврејске државе с поглаварем римокатоличке цркве. 1973 — Амерички председник Ричард Никсон је суспендовао све офанзивне акције против Северног Вијетнама наводећи као разлог напредак у мировним преговорима. 1985 — Бразилски конгрес је изабрао Танкреда Невеша за председника Бразила, чиме је окончана 21-годишња владавина војне хунте. 1992 — Европска заједница признала бивше југословенске републике Словенију и Хрватску као независне државе. 1993 — САД наредиле поморску блокаду Хаитија, уз образложење да „талас избеглица из те земље може довести до масовног губитка живота у мору“. 1998 — Инаугурација Мила Ђукановића за председника Црне Горе изазвала бурне протесте присталица бившег председника Момира Булатовића, вође промилошевићеве струје у Црној Гори. Тај догађај означио озбиљан расцеп у југословенској владајућој номенклатури. Председник Југославије Слободан Милошевић никада није признао победу Ђукановића, што је савезну државу довело у стање провизоријума, које се одржало и по одласку Милошевића са власти, у октобру 2000. 1999 — У селу Рачак на Косову нађена тела 45 Албанца, за чије су убиство оптужене српске снаге безбедности. Иако експертиза финских патолога које је ангажовала Европска унија није доказала да се ради о масакру цивила, тај догађај пресудно утицао на доношење одлуке о НАТО-бомбардовању Југославије од марта до јуна 1999. 2000 — У предворју хотела „Интерконтинентал“ у Београду убијен Жељко Ражнатовић Аркан, вођа парамилитарних јединица у ратовима на простору Југославије, лидер Странке српског јединства. Ражнатовић био оптужен пред Међународним судом за ратне злочине у Хагу. 2001 — Сенат Камбоџе донео закон о формирању трибунала, састављеног од камбоџанских и међународних судија, који ће судити лидерима Црвених Кмера за злочине почињене током њихове владавине од 1975. до 1979, када је умрло од глади, болести или било убијено око 1,7 милиона Камбоџанаца. 2001 — Покренута је енглеска верзија Википедије. Рођења 1893 — Драгиша Цветковић, југословенски и српски политичар, председник владе Југославије (1939—1941). (прем. 1969) 1908 — Едвард Телер, мађарско-амерички физичар. (прем. 2003) 1918 — Гамал Абдел Насер, египатски војник и политичар, 2. председник Египта (1956—1970). (прем. 1970) 1919 — Младен Делић, хрватски спортски новинар и коментатор. (прем. 2005) 1929 — Мартин Лутер Кинг, амерички свештеник и борац за грађанска права. (прем. 1968) 1950 — Морис Тресор, француски фудбалер. 1957 — Марио Ван Пиблс, амерички глумац. 1958 — Борис Тадић, српски политичар и психолог, 3. председник Србије (2004—2012). 1964 — Крејг Фербрас, енглески глумац. 1965 — Џејмс Незбит, северноирски глумац. 1965 — Адам Џоунс, амерички музичар, најпознатији као гитариста групе -{Tool}-. 1968 — Ињаки Урдангарин, војвода од Палма де Мајорке и шпански рукометаш. 1970 — Данијел Боримиров, бугарски фудбалер. 1971 — Реџина Кинг, америчка глумица и редитељка. 1975 — Мери Пирс, француска тенисерка. 1978 — Франко Пелицоти, италијански бициклиста. 1979 — Иван Босиљчић, српски глумац и певач. 1979 — Мартин Петров, бугарски фудбалер. 1982 — Емина Јаховић, српска певачица, глумица и модел. 1986 — Марија Абакумова, руска атлетичарка (бацачица копља). 1987 — Анђела Булатовић, црногорска рукометашица. 1990 — Гордана Пауновић, српска глумица. 1990 — Костас Слукас, грчки кошаркаш. 1994 — Ерик Дајер, енглески фудбалер. 1996 — Дав Камерон, америчка глумица и певачица. Смрти 1833 — Банастри Тарлтон, британски генерал и политичар. 1919 — Роза Луксембург, пољско-немачка публицисткиња, теоретичарка марксизма и демократског социјализма, вођа пољског и немачког радничког покрета. (рођ. 1870) 1955 — Исак Самоковлија, босанскохерцеговачки књижевник. (рођ. 1889) 1988 — Шон Макбрајд, ирски политичар, добитник Нобелове награде за мир (1974). (рођ. 1904) 2000 — Жељко Ражнатовић Аркан, српски криминалац, војник и политичар, командант СДГ, оснивач и први председник ССЈ. (рођ. 1952) 2001 — Лео Маркс, британски криптограф, драматург и сценариста. (рођ. 1920) 2002 — Томислав Калоперовић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (рођ. 1932) 2005 — Викторија де лос Анхелес, шпанска оперска певачица. (рођ. 1923) 2008 — Бред Ренфро, амерички глумац. (рођ. 1982) 2018 — Долорес О’Риордан, ирска музичарка, најпознатија као певачице групе -{The Cranberries}-. (рођ. 1971) 2019 — Боривоје Адашевић, српски књижевник. 2019 — Миодраг Радовановић, српски глумац. (рођ. 1929) 2020 — Милован Степандић, српски кошаркашки тренер. (рођ. 1954) 2021 — Михајло Вуковић, југословенски и српски кошаркашки тренер. (рођ. 1944) 2023 — Гордана Куић, српска књижевница. (рођ. 1942) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог Силвестра епископа римског Преподобног Серафима Саровског Свету Теодоту мајку Козме и Дамјана Светог свештеномученика Теогена Светог новомученика Зорзију Светог Теопемпта Светог Марка Глувог Светог мученика Сергија Светог Козму I, цариградског патријарха Светог мученика Теописта Свету Јулијану Праведну Светог Силвестра Пчерског Преподобног Амона Дан Википедије - „Викидеј“ (Wikiday) 2002 — Хрвати обележили 10 година међународног признања независности своје државе, изразивши жаљење због крвопролића током ратова 90-их година, али и убеђење да су били у праву што су се издвојили из комунистичке Југославије. Референце 115


► октобар (1)


Монтана Монтана (енгл. Montana), савезна је држава на западу Сједињених Држава. Западна трећина Монтане састоји се од бројних планинских венаца. Мањи, „острвски венци“ налазе се у централној трећини државе, што даје укупно 77 именованих венаца Стеновитих планина. Ова географска особеност осликана је и у имену државе које је изведено од шпанске речи montaña (планина). Монтана има неколико надимака, али ниједан званичан,[1] међу којима су: „држава благостања“ и „земља великог неба“. По површини је четврта највећа савезна држава, али је по броју становника на 44. месту, а такође је и трећа најређе насељена савезна држава САД.[2] У Монтани се налази Национални парк Јелоустон. Главни град Монтане је Хелена. Садржај Географске одлике[уреди] Монтана је четврта по величини савезна држава САД, после Аљаске, Тексаса и Калифорније. На северу Монтана се у дужини од 877 километара граничи са три канадске покрајине: Британском Колумбијом, Албертом и Саскачеваном. Рељеф и клима[уреди] Рељеф Монтане је углавном планински. Међутим, између многих планинских венаца су богате речне долине које имају велике пољопривредне ресурсе и вишеструке могућности за туризам и рекреацију. Исток и север ове прелазне зоне су експанзивни и ретко насељени. У Монтани се налази Национални парк Глечер, и Јелоустон. Око 127.000 km2, или 35 1000 % Монтаниног земљишта управља федералним или државним органима. Постоји око 13.000 km2 пустиње. Монтана је велика држава са значајним разликама у географији, а клима је, дакле, подједнако разнолика. Држава протеже испод 45. паралеле (линија на половини пута између екватора и северног пола), на 49. паралели, и узвишења у распону од 2.000 метара, испод 610 м на скоро 4.000 м изнад нивоа мора. Хидрографија[уреди] Постоји најмање 3.223 именованих језера и акумулација у Монтани, укључујући језеро Флатхед, највеће природно слатководно језеро у западном делу Сједињених Држава. Највеће вештачко језеро у држави је Форт Пек на реци Мисури. Остала већа вештачка језера су Хангри Хорс на реци Флатхед, језеро Кукануса на реци Кутни, језеро Елвел на реци Маријас, Кларк Канјон на реци Биверхед, Јелоутај на реци Бигхорн, Канјон Ферија, Хаузер, Холтер, Рејнбоу и Блек Игл на реци Мисури. Флора и фауна[уреди] Вегетација државе обухвата Лодгепол бор, Пондерос бор, Доуглас Фир, аршику, смрчу, јасику, брезу, црвени кедар, кукуту, јасен, јову; Стеновите планине јавора и памучастодрвенаста стабла. Шуме покривају око 25 % државе. Историја[уреди] Разни староседелачки народи живели су на територији данашње државе Монтана хиљадама година. Земљиште у Монтани источно од континенталне поделе била је део Луизијане. Низ великих рударских открића у западној трећини државе почетком 1862. где је нађено злато, сребро, бакар, олово, угаљ (и касније нафта) привукао је десетине хиљада рудара на то подручје. Пре стварања територије Монтане (1864—1889), разни крајеви који данас чине Монтану били делови Територије Орегон (1848—1859), Територије Вашингтон (1853—1863), Ајдаха(1863-1864), и Дакоте (1861—1864). Монтана је постала територија САД 26. маја 1864. Први Европљани кји су истражили територију Монтане били су Французи. Монтана је била поприште великих ратова са Индијанцима. Демографија[уреди] Попис из 2010. представио је повећање од 87.220 људи, или 9,7 %, од 2000. Раст је углавном концентрисана у Монтани у седам највећих округа. Према попису из 2010. , 89,4 % становништва су белци (87,8 % нису хиспано бели), 6,3 % су Амерички Индијанци, 2,9 % су латино и Латиноамериканци било које расе, 0,6 % градјана су пореклом из Азије, 0,4 % су Црнци или Афроамериканци, 0,1 % су са Хаваја и других пацифичких острва, 0,6 % од неких других раса, и 2,5 % становника су од две или више раса највећих европских предака групе у Монтани од 2010 су:. Немачка (27,0 %), ирска (14,8 % ), Енглеска (12,6 %), а норвешка (10,9 %). Према америчком попису 2000, 94,8 % становништва старијег од 5 и старији говоре енглески код куће. Шпански језик јенајчешће говори код куће осим е 1000 глеског. Други језици који се говоре у Монтани (од 2013) обухватају Ассинибоине, Блекфут, Чејне, Кров, и тако даље. Одељење за образовање процењује да у 2009 5,274 ученика у Монтани говори још јдан језик код куће. Међу њима је индијански језик (64 %), немачки (4 %), шпански (3 %), руски (1 %) и кинески (мање од 0,5 %). Монтана има већи број Индијанског становништво бројчано и процентуално у односу на већину америчких држава. Монтана има три округа у којима су Амерички староседеоци већина : Биг Хорн , Глејшер и Рузвелт. Верска структура становништва у Монтани је следећа: - протестанти 47%, - католици 23%, - Јевреји 0,5%, - Јеховини сведоци 2%, - Муслимани 0,5%, - будисти 1%, - Хинду 0,5% и - нерелигиозни 20% Велики број верника (мерено бројем присталица) укључује римокатоличку цркву са 169,250 од 2000; Евангелистичку лутеранску цркву у Америци са 50,287 од 2000; и (на дан 31. децембра 2012) Цркву Исуса Христа - 47.854. Највећи градови[уреди] Привреда[уреди] Монтана је углавном рударско-индустријско-пољопривредна држава са добро развијеним туризмом. Монтана има велике резерве нафте, каменог угља, природног гаса, сребра, злата, цинка и других руда. Монтана има добро развијену прераду нафте, хемијску индустрију, металургију. У пољопривреди Монтане главни производи су: пшеница, јечам, зоб, шећерна репа, кромпир и велике сточарске фарме, на којима се велика стада крава слободно узгајају. Монтана је богата шумама, које су углавном четинарске тако да је развијена и дрвна индустрија. Политика и администрација[уреди] Политика у држави је конкурентна, демократе обично држе предност, захваљујући подршци међу синдикалним организацијама, рудара и железничких радника. Између 1988 и 2006, било је више вероватно да ће бирачи изаберати конзервативце у федералним канцеларијама. Ту су се појавиле дугорочне смене под партијском контролом. Од 1968 до 1988, државом доминира Демократска странка, уз демократског гувернера у периоу од 20 година. Избори су почели 1988, када је зз Монтану изабран републички гувернер, по први пут од 1964 био послат као републиканац у америчком Сенату, по први пут од 1948. Држава је последњи пут подржала демократу за председника у 1992, када је Бил Клинтон освојила већинску победу. Монтана тренутно има само једног представника у америчком дому. Као и другим државама, Монтана има два сенатора. Референце[уреди] - ↑ „Montana Code Annotated 2009 – Title 1, chapter 1, Part 5 "State Symbols – Official Designations"”. State of Montana. Приступљено 21. 7. 2011. - ↑ „Montana's Population Projections: 1995–2025”. United States Census Bureau. Приступљено 21. 7. 2011.


text: Илиноис или Илиној () je држава чланица Сједињених Америчких Држава. По броју становника је на петом месту, док је по површини двадесет пета држава у САД. Главни град Илиноиса је Спрингфилд а највећи је Чикаго, смештен на обали језера Мичиген. Највећи део становништва живи у Чикагу и његовим предграђима. Илиноис је држава постао 1818. као двадесет прва по реду. Богат је природним ресурсима, као што су угаљ, дрво и нафта на југу. Илиноис има разноврсну економску базу и главни транспортни центар. Лука у Чикагу повезује Илиноис са другим битним лукама Великих језера, преко Светог Лоренса до Атлантског океана, као и Велика језера са реком Мисисипи. Међународни аеродром О'Хара је сврстан у једне од најпрометнијих аеродрома на свету. Илиноис је дуго имао репутацију предводника у друштвеним и културним темама и у политици. Данас, иако је највећи део становништва насељен у Чикагу и његовој околини, први становници, који су дошли из Европе, су се настанили на западу. Након америчког рата за независност, досељеници су почели да долазе из Кентакија преко реке Охајо. Илиноис је 1818. године постао држава. После изградње канала Ири, повећана је трговина и саобраћај. Чикаго је основан 1830. године на реци Чикаго. Три председника САД су били изабрани док су живели у Илиноису, а то су Абрахам Линколн, Јулисиз Симпсон Грант и Барак Обама. Роналд Реган, чија је политичка каријера заснована у Калифорнији, био је једини председник САД, који је рођен и одрастао у Илиноису. Име Амерички научници су раније мислили да назив Илиноис (француски облик настао од речи Илинивек) значи човек или људи на мајамско-илиноишком језику, али се испоставило да то није тачно, јер је на илиноишком језику реч која означава човек ирениваки. Назив Илиноис потиче од мајамско-илиноишког глагола иренвева и значи он говори на прави начин. У француски је доспела посредством оџбивејског језика у коме је изговарана као илинве. Географске одлике Положај Илиноис се налази у средњем западу САД. Окружен је државама Висконсин, Ајова и Мисури, Кентаки, Индијана. Граничи се и са државом Мичиген, али само преко језера Мичиген Рељеф и клима Клима Илиноиса је континентална са оштрим температурним разликама. У зимском периоду време је под утицајем ваздуха из Канаде, а у летњем периоду је под утицајем топлог и влажног ваздуха из Мексичког залива. Просечна годишња температура на северу је 47°, а на југу 58°. Хидрографија Илиноис је ограничен рекама, а река Илиноис полови државу. Речна мрежа је развијена, а чине је реке Мисисипи, Охајо, Елм, Фокс, Вабаш, Црвена река... Такође, Илиноис има и доста подземних вода. Флора и фауна Илиноис је богат различитим врстама сисара, од јелена и којота, преко црвених и сивих лисица, зечева и глодара до разних инсеката. Држава има око 300 врста птица, а најпознатије су канадске гуске, дивље патке и препелице. Званична птица државе је кардинал. Трећина државе је под шумом храста и јавора. Развијена пољопривреда је створила неке ретке врсте биљака. Позната је пријари биљка. Историја Пре доласка Европљана На локалитету Кахокија који се налази у близини садашњег Колинсвила је од 1050. до 1350. постојала развијена цивилизација, која је припадала мисисипијској култури, а нестала је између 1400. и 1500. из непознатих разлога. Следећа моћна индијанска цивилизација која се појавила у овом крају је био народ Илинивек, по којем је држава Илиноис добила име. У 17. веку много Илина је нестало у нападима Ирокеза. Долазак Европљана Жак Марке и Луј Жолије су били први од Европљана који су истраживали простор данашњег Илиноиса. Због њихових истраживања, Илиноис је био део Француског царства све до 1763. када су Британци преузели власт. Џорџ Роџерс Кларк је званично прикључио Илиноис колонији Вирџинија 1778. године. Илиноис је био у саставу САД 1783. године, када је Америка добила независност. 19. вијек Територија Илиноис је основана 2. фебруара 1803. године са главним градом Каскаскија. Године 1818. Илиноис је постао 21. држава. Влада је у последњем тренутку „луку Чикаго" прикључила територији Илиноис, што се тада сматрало контроверзном одлуком. Главни град је остао Каскаскија до 1819. када су одлучили да се председништво Илиноиса пресели северније у град Вандалија. Американци су се насељавали у јужни део врло брзо, а северни дио Илиноиса је остао насељен Индијанцима. Током година су се Американци пресељавали северније због раста и пољопривредних потреба. С тим су Индијанци били све више исељавани. Неочекивана тешка зима 1830—1831. је добила надимак „зима дубоког снега“. Људи нису могли да путују од једног места до другог због количине снега. Путеви који су водили од града до града су били углавном затрпани. Те године многи становници су умрли због хладноће. Надимак Илиноиса је „Држава Линколна“ (-{Land of Lincoln}-) зато што је 16. председник САД, Абрахам Линколн, већи део живота провео у Спрингфилду у Илиноису. Због огромне популарности Линколна, Спрингфилд је изабран да постане нови главни град државе Илиноис. Демографија Највећи градови Демографске одлике Број становника у Илиноису износи 12.875.255 становника, а густина насељености је 89.4 ст/km2. Становништво води порекло од разних народа, као што су Латино Американци, Европљани и други. Највише се говори енглеским и шпанским језиком. Највећи број становника је римокатоличке вероисповести. Главни град је Спрингфилд, поред њега највећи град је Чикаго. Привреда Привреда обухвата многе индустрије. Градско подручје Чикаго представља извор многих великих националних компанија, као што су МекДоналс и Моторола. Кукуруз и соја се интензивно гаје у Илиноису. Ови усеви и њихови производи чине највећи део економске производње државе изван Чикага. Секундарни усеви су млечни производи и пшеница. Илиноис је највећи произвођач бундеве међу америчким државама. Индустрија вина се развија. Извори Спољашње везе Држава Илиноис Водич кроз Илиноис, Библиотека Конгреса Државна база података Информације о енергетици и статистика за Илиноис Научни извори о Илиноису Попис Основне чињенице о Илиноису Биографије првих гувернера Илиноиса Путеви Илиноиса Државе САД


Владимир Илич Лењин Сеоској сиротињи Социјал-демократи се боре за ослобођење читавог радног народа од сваке пљачке, од сваког угњетавања, од сваке неправде. Да би се ослободила, радничка класа мора, пре свега, да се уједини. А да би се ујединила, треба да има слободу удруживања, право удруживања, треба да има политичку слободу. Ми смо већ говорили да самодржавна влада јесте робовање народа чиновницима и полицији. Зато је политичка слобода потребна целом народу, а не само шачици дворских људи, богаташа и достојанственика који имају приступ у двор. Али радницима и сељацима је политичка слобода најпотребнија. Богати људи се могу откупити од самовоље, од злоупотреба чиновника и полиције. Богати људи могу далеко доћи са својим жалбама. Зато полиција и чиновници много ређе смеју пакостити богатим људима него сиротињи. Радници и сељаци немају чиме да се откупе од полиције и чиновника, немају коме да се жале, а да се суде не могу. Радници и сељаци никада се неће ослободити од намета, Самовбље и злостављања полиције и чиновника, док у држави нема изборне владе, док нема народне скупштине. Само таква народна скупштина може ослободити народ од робовања чиновницима. Сваки свесни сељак треба да иде за социјал-демократима, који од царске владе за-хтевају пре свега и на првом месту сазив народне скупштине. Посланике треба да бирају сви, без обзира на сталеж, без обзира на то ко је богат, а ко сиромах. Избори морају бити слободни и чиновници их никако не смеју ометати; на те изборе треба да пазе људи којима се то повери, а не полициски писари и земски начелници. Онда ће посланици целог народа умети да претресу све народне потребе и да у Русији уведу бољи поредак. Социјал-демократи захтевају да полиција никога не сме да хапси без суда. Чиновници морају бити строго кажњавани за самовољна хапшења. Да би се прекинула самовоља чиновника, треба увести да народ сам бира чиновнике, да свако има право да се жали директно суду против сваког чиновника. Иначе, каква је корист жалити се на полициског писара земском начелнику, или на земског начелника - губернатору? Наравно да ће земски начелник само штитити писара, а губернатор начелника, а уз то може још онај који се жали сам да настрада. Затвориће га или прогнати у Сибир. Чиновници ће се тек онда бојати кад код нас у Русији (као и у другим државама) свако буде имао право да се жали и народној скупштини и изборном суду и да у новинама слободно говори или пише о својим невољама. Руски народ се и дан данас налази у кметској зависности од чиновника. Без чиновничке дозволе народ не сме ни збор да сазове, ни да штампа књиге или новине! Зар то није кметска зависност? Ако се збор не сме слободно сазвати и ако се књига не сме слободно штампати, како се онда може изићи на крај са чиновницима и богаташима? Разуме се, чиновници забрањују сваку књигу и сваку реч која говори истину о народним невољама. Ето и ову књигу социјал-демократска партија мора да штампа и растура тајно: свако код кога се ова књига нађе биће вучен по затворима и судовима. Али се радници социјал-демократи тога не боје: они ће штампати све више књига које говоре истину и све више ће их раздавати народу, да их чита. И никакве тамнице, никакви прогони неће зауставити борбу за народну слободу! Социјал-демократи траже да се униште ста-лежи, да сви грађани у држави буду потпуно равно-правни. Сада код нас постоје неподложнички и подложнички сталежи, постоје привилеговани и непривилеговани, црна и бела кост; за про-сти народ постоје. још увек чак и батине. Ни у једној земљи радници и сељаци нису толико уни-жени. Ни у једној земљи, осим у Русији, не постоје различити закони за разне сталеже. Време је да и руски народ затражи да сваки сељак има сва она права која има и племић. Зар није срамота што већ више од четрдесет година, откако је уки-нуто кметство, још увек постоје батине, још увек постоји подложнички сталеж? Социјал-демократи траже да народ има пуну слободу кретања и слободу занимања. Шта то значи: слобода кретања? То значи да сељак има право да иде куд хоће, да се сели куд хоће, да бира које хоће село и који хоће град, не тражећи ни од кога дозволу. То значи да се и у Русији укину пасоши (у другим државама већ одавно нема пасоша), да ниједан полициски писар, ниједан земски начелник, не сме забранити ниједном сељаку да се сели и да ради где хоће. Рускн сељак још толико робује чиновницима, да се не може слободно преселити у град, не може слободно, отићи на нову земљу. Министар наређује да губернатори не дозвољавају самовољне селидбе! Губернатор зна боље од сељака куда сељак треба да иде! Сељак је мало дете, он се без власти не сме ни маћи! Зар то није кметска зависност? Зар то није злостављање народа, када сваки пропали господичић командује одраслим домаћинима-земљорадницима? Постоји књига “Неродица и народна невоља“ (глад), коју је написао садашњи „министар пољопривреде“ господин Јермолов. У тој се књизи отворено каже да су господи спахијама потребне радне руке, сељак се не сме селити. Министар говори отворено, не устручава се, мисли да сељак неће чути те речи и да их неће разумети. Зашто пуштати народ, када су господи спахијама потребни јевтини радници? Уколико народ теже живи, утолико је боље за спахије, уколико има више беде, утолико ће надница бити јевтинија, утолико ће народ покорније сносити угњетавање. Пре су старешине села пазиле на господску корист, а сада о њој воде рачуна земски начелници и губернатори. Пре су старешине села наређивале да се људи батинају у коњушници, а сада земски начелници наређују да се људи батинају у срезу. Социјал-демократи захтевају да се укине стајаћа војска и да се место ње уведе народна војска, да цео народ буде наоружан. Стајаћа војска - то је војска одвојена од народа, која се припрема за то да пуца у народ. Кад војника не би затварали на неколико година у касарну и кад га не би онако крвнички муштрали, зар би он могао пуцати у своју браћу, у раднике и сељаке? Зар би војник могао да иде против гладних сељака? За одбрану државе од непријатеља није потребна никаква стајаћа војска, за то је довољна народна војска. Ако сваки грађанин буде наоружан, онда никакав непријатељ не може бити опасан за Русију. А народ би се ослободио од милитаристичког јарма: на војску се троше стотине милиона рубаља годишње, а сав тај новац узима се од народа, зато су и порези тако велики, зато је и живот све тежи. Милитаризам још више појачава власт чиновника и полиције над народом. Милитаризам је потребан и зато да би се пљачкали туђи народи, на пример, да би се отимала земља од Кинеза. Народу од тога није ништа лакше, него још теже, због нових намета. Замена стајаће војске наоружањем целог народа била би огромна олакшица за све раднике и сељаке. Исто тако велика олакшица би било за њих укидање посредних пореза, које захтевају социјал-демократи. Посредни порези, то су они порези који се не узимају непосредно као порези на земљу или газдинство, него их народ плаћа посредно, као вишу цену за робу. Држава удара порез на шећер, ракију, петролеј, шибице и на друге предмете потрошње; тај порез плаћа држави трговац или фабрикант, али, разуме се, не од свог новца него од онога који му плаћају купци. Цене за ракију, шећер, петролеј, шибице повећавају се, а свако ко купи боцу ракије или фунту шећера плаћа не само цену те робе, него и порез на њу. На пример, ако платите, рецимо, четрнаест копејака за фунту шећера, четири копејке (отприлике) чине порез: фабрикант шећера већ је платио тај порез државној каси, а сада узима тај новац од сваког купца. Према томе, посредни порези - то су порези на предмете потрошње, порези које плаћа купац у облику повишене цене на робу. Понекад кажу да су посредни порези најправичнији: колико ко купује, толико и плаћа. Али то није истина. Посредни порези су најнеправичнији порези, јер је сиротињи много теже да их плаћа него богаташима. Богаташ има десет пута више прихода него сељак или радник, а понекад и сто пута више. А зар богаташу треба сто пута више шећера? Десет пута више ракије или шибица? или петролеја? Наравно, не. Богата породица купује два или, највише, три пута више петролеја, ракије или шећера, него сиромашна. А то значи да богаташ плаћа од свог прихода у виду пореза мањи део него сиромах. Рецимо, приход сиромашног сељака износи две стотине рубаља годишње; узмимо да он купи за шездесет рубаља робе на коју се плаћа царина и која је зато скупља (на шећер, шибице и петролеј плаћа се државна трошарина, тј. фабрикант плаћа царину још пре него што пусти робу у продају; на монополску ракију држава је директно подигла цену; на памучне тканине, гвожђе и другу робу цена је поскупела, зато што се јевтина роба из иностранства не пушта у Русију без високе царине). На тих шездесет рубаља долази двадесет рубаља посредног пореза. Сиромашни сељак даје, дакле, од сваке рубље свога прихода по десет копејака за посредне порезе (не рачунајући непосредне порезе, плаћање откупа за земљу и кметске дажбине, земљарину, земске, општинске, мирске прирезе). А богати сељак има приход од хиљаду рубаља; он купује оцарињену робу за сто и педесет рубаља; посредног пореза он плаћа (од тих сто педесет) - педесет рубаља. Дакле, богаташ од сваке рубље својих прихода плаћа само пет копејака пореза. Уколико је човек богатији, утолико мање плаћа посредног пореза од својих прихода. Стога су посредни порези најнеправичнији. Посредни порез - то је порез на сиротињу. Сељаци и радници заједно чине 9/10 целокупног становништва и плаћају 9/10 или 8/10 свих посредних пореза. А од свих пореза радници и сељаци сигурно не добијају више од 4/10! Зато соци-јалдемократи траже да се укину посредни порези и да се уведе прогресивни порез на приход и наслеђе. То значи: уколико је већи приход, утолико мора бити већи и порез. Ко има хиљаду рубаља прихода, нека плати по копејку од сваке рубље, а ко две хиљаде, нека плати по две копејке итд. Сасвим мали приходи (на пример, приходи који не премашују 400 рубаља) не опорезују се. Највећи богаташи плаћају највеће порезе. Такав порез, порез на приход или, тачније, прогресивни порез на приход, био би много правичнији него посредни порези. Зато се социјал-демократи боре да се посредни порези укину и да се уведе прогресивни порез на приход. Али разумљиво је да то не желе ни сопственици ни буржоазија и да раде против тога. Само чврст савез сеоске сиротиње и градских радника може извојевати од буржоазије то побољшање. Најзад, веома важно је побољшање за цео народ, а нарочито за сеоску сиротињу, бесплатно школовање деце, које захтевају социјал-демократи. Данас на селу има много мање школа него у градовима, а уз то само богате класе, само буржоазија може да даје деци ваљано образовање. Само бесплатно и обавезно похађање школе за сву децу може бар донекле спасти народ од садашње непросвећености. А сеоска сиротиња нарочито пати од непросвећености и њој је нарочито потребна школа. Али, наравно, нама је потребна права, слободна школа, а не онаква какву би хтели чиновници и попови. Социјал-демократи даље захтевају да свако има право да сасвим слободно исповеда веру коју хоће. Од европских држава једино су још у Русији и у Турској остали срамни закони против људи друге, неправославне вере, против раскољника, сектаната и Јевреја. Ти закони отворено забрањују извесну веру, или забрањују њено проповедање, или људе извесне вере лишавају неких права. Све су то неправични, насилнички, срамни закони. Свако мора имати потпуну слободу не само да исповеда какву хоће веру, него и да шири коју хоће веру и да мења веру. Ниједан чиновник не сме имати права чак ни да пита некога које је вере: то је ствар савести, и нико се ту не сме мешати. Не сме бити никакве “владајуће“ вере или цркве. Све вере, све цркве морају бити једнаке пред законом. Свештенике разних вера треба да издржавају они који припадају њиховој вери, а држава државним новцем не сме потпомагати ниједну веру, не сме давати плату никаквим свештеницима, ни православнимг ни раскољничким, ни сектантским, нити ма којим другим. Ето, за то се боре социјал-демократи, и док те мере не буду спроведене без икаквих изговора и подвала, дотле се народ неће ослободити срамних полициских прогона због вере и исто тако срамног пружања полициске милостиње појединим верама. Ми смо видели каква побољшања траже социјал-демократи за цео народ, а нарочито за сиротињу. Сада ћемо погледати каква побољшања траже за раднике, не само за фабричке и градске, него и за сеоске раднике. Фабрички и заводски радници живе збијеније, у већим групама; они раде у великим радионицама; они могу лакше да користе помоћ социјал-демократа из редова школованих људи. Из свих тих разлога градски радници су почели много пре него остали да се боре против послодаваца и извојевали су знатна побољшања, извојевали су и фабричке законе. Али социјал-демократи воде борбу да таква побољшања добију сви радници: и занатлије који раде за послодавце код своје куће, како у граду тако и на селу, - и најамни радници код ситних мајстора и занатлија, - и грађевински радници (зидари, тесари и др.) - и шумски радници, и прости радници, - а исто тако и сеоски радници. Сви ти радници почињу сада по целој Русији да се организују, као и фабрички и уз помоћ фабричких радника, почињу да се организују у циљу борбе за боље услове живота, за краћи радни дан, за већу надницу. И социјал-демократска партија ставља себи у задатак да потпомаже све раднике у њиховој борби за бољи живот, да им помаже да се организују (удружују) у чврсте савезе најбољих и најпоузданијих радника, да им помаже ширећи књиге и летке, шаљући искусне борце међу нове раднике и уопште да им помаже у сваком погледу. Кад извојујемо политичку слободу, онда ћемо и ми имати своје људе у народној скупштини, посланике-раднике, социјал-демократе, и они ће, као и њихови другови у другим земљама, захтевати да се издају закони у корист радника. Ми овде нећемо набрајати сва она побољшања која социјал-демократска партија тражи за раднике: та побољшања су набројана у програму и, опширно објашњена у књизи „Радничко питање у Русији“. Биће довољно да овде поменемо само најглавнија од тих побољшања. Радни дан не сме бити већи од осам сати. Један дан у недељи мора бити увек слободан за одмор. Прековремени рад мора бити потпуно забрањен, а исто тако и ноћни рад. Деца морају добити бесплатно школовање до 16 година, и зато се до те године не смеју примати да раде као најамни радници. Жене не смеју да раде послове штетне по здравље. За осакаћење на раду послодавац мора плаћати радницима отштету, - на пример, за осакаћења причињена радницима који раде на вршалицама, тријерима и томе слично. Најамне раднике треба исплаћивати увек недељно, а не једном у два или у три месеца, као што се често дешава код пољопривредних радника. За раднике је врло важно да се редовно исплаћују сваке недеље, и то обавезно у новцу, а не у роби. Послодавци јако воле да на рачун: плате намећу радницима разну рђаву робу за троструку цену; да тога пљачкања не би више било, треба обавезно законом забранити исплаћивање наднице у роби. Затим, остарели радници морају добијати пензију од државе. Радници својим радом издржавају све богате класе и целу државу, и зато они имају више права на пензију него чиновници, који је добијају. Да послодавци не би злоупотребљавали свој положај и кршили правила која су уведена у корист радника, треба да буду постављени инспектори не само за фабрике, већ и за крупна спахиска газдинства, уопште за сва предузећа која се служе најамним радницима. Али ти инспектори не смеју бити чиновници које именује министар или губернатор, они не смеју бити у полициској служби. Инспектори треба да буду изабрани претставници радника; држава мора давати плату оним радничким повереницима које сами радници слободно изаберу. И ти изабрани раднички повереници морају пазити да се раднички станови одржавају у реду, да послодавци не смеју приморавати раднике да живе у некаквим штенарама и земуницама (као што то често бива приликом пољопривредних радова), да се поштују правила о радничком одмору итд. Али при томе не треба заборављати да никакви изабрани раднички претставници неће донети никакве користи, док нема политичке слободе, док је полиција свемоћна и неодговорна пред народом. Свако зна да полиција данас хапси без суда не само радничке претставнике, него и сваког радника који се усуди да говори у име свих, који открива кршење закона и позива раднике да се уједине. Али кад будемо имали политичку слободу, онда ће раднички претставници бити од врло велике користи. Свим послодавцима (фабрикантима, спахијама, предузимачима, богатим сељацима) треба сасвим забранити да самовољно врше ма каква одбијања од радничке плате, на пример, одбијање због шкартиране робе, одбијање у облику глобе итд. То је безакоње и насиље, кад послодавци самовољно врше одбијања од наднице. Послодавац не сме смањивати надницу ни под каквим изговором и никаквим одбијањем. Послодавац не сме сам да суди (красан је то судија који трпа себи у џеп новац одбијен од радничке наднице!), него се мора обратити правом суду, а тај суд мора бити подједнако састављен од претставника радника и послодаваца. Само такви судови могу праведно расправити сваку жалбу послодавца против радника и радника против послодавца. Ето каква побољшања траже социјал-демократи за целу радничку класу. На сваком имању, на свакој економији, код сваког предузимача, радници се морају трудити да заједно с поузданим људима претресу каква побољшања треба да траже, какве захтеве да истакну (у разним фабрикама, на разним економијама, код разних предузимача захтеви радника биће, наравно, различити). Социјал-демократски комитети помажу радницима по целој Русији да тачно и јасно одреде своје захтеве, а тако исто да издају штампане летке, где су изнесени ти захтеви, да би их знали сви радници, послодавци и власт. Кад радници сложно, сви као један, бране своје захтеве, онда послодавци морају попуштати и пристајати на те захтеве. У градовима су радници на тај начин већ извојевали многа побољшања, а сада и ситне занатлије и занатлиски и сеоски радници такође почињу да се уједињују (организују) и да се боре за своје захтеве. Док код нас нема политичке слободе, ми водимо ту борбу тајно, кријући се од полиције, која забрањује сваки летак и сваку радничку организацију. А кад извојујемо политичку слободу, онда ћемо ту борбу повести још шире и јавно пред свима, да се сав радни народ у читавој Русији уједини и сложно брани од угњетавања. Уколико се више радника уједини у радничку социјал-демократску партију, утолико ће њихова снага бити већа, утолико ће они брже извојевати потпуно ослобођење радничке класе од сваког угњетавања, од сваког најамног рада, од сваког рада за буржоазију. Ми смо већ рекли да се социјал-демократска радничка партија бори да побољша положај не само радника, него и свих сељака. Да видимо сада каква побољшања она тражи за све сељаке. Следеће поглавље


text: Догађаји и трендови Уједињење Немачке 1990. Намибија прогласила независност од Јужноафричке Републике. Уједињење Јемена Еритреја постала независна од Етиопије. Нови Устав Србије Први вишестраначки избори и пад комунизма у Србији, после 45 година. Распад СССР-a и Варшавског пакта. Мастришким уговором основана Европска унија. Распад СФРЈ Распад Чехословачке Грађански рат у Алжиру Геноцид у Руанди Рат у Хрватској Рат у Босни и Херцеговини НАТО бомбардовање Републике Српске Први чеченски рат Окончан апартхејд у Јужноафричкој Републици. Хонг Конг враћен Кини. Заливски рат ФК Црвена звезда освојио Куп европских шампиона. КК Партизан освојио Куп европских шампиона. НАТО бомбардовање СРЈ Рат на Косову и Метохији Технологија Настали WWW и HTML. Пентијум процесор развијен у Интелу. Мајкрософт издао Windows 95 и касније Windows 98. Експлозивни раст Интернета, пад цена рачунара, и других уређаја. Напредак на пољу модема, ISDN-а, кабловских модема довео до бржих Интернет конекција. Развој веб прегледача, попут Нетскејп навигатора и Интернет експлорера, што је олакшало сурфовање Интернетом. MP3 плејер Сан мајкросистемс развио програмски језик Јава. Мобилни телефони постају јефтинији и мањи, али остају статусни симбол док нису постали уобичајени током 2000-их. Електронска пошта постаје популарна. Започео развој слободног оперативног система Линукс. Развијена и постала популарна DVD технологија. Бежичне мреже, Вај-фај и Блутут. Пејџери популарни док нису замењени мобилним телефонима. Светски лидери Премијер Боб Хок (Аустралија) Премијер Пол Китинг (Аустралија) Премијер Џон Хауард (Аустралија) Председник Фернандо Афонсо Колор де Мељо (Бразил) Председник Итамар Франко (Бразил) Председник Фернандо Енрике Кардозо (Бразил) Председник Жељу Жељев (Бугарска) Председник Петар Стојанов (Бугарска) Премијер Брајан Малруни (Канада) Премијер Ким Кембел (Канада) Премијер Жан Кретјен (Канада) Денг Сјаопинг (Народна Република Кина) Председник Ђанг Цемин (Народна Република Кина) Председник Ли Тенг Хуи (Република Кина (Тајван) Председник Фрањо Туђман (Хрватска) Председник Вацлав Хавел (Чехословачка и (Чешка Република након распада Чехословачке)) Премијер Поул Нируп Расмусен (Данска) Председник Хосни Мубарак (Египат) Председник Франсоа Митеран (Француска) Председник Жак Ширак (Француска) Канцелар Хелмут Кол (Немачка) Канцелар Герхард Шредер (Немачка) Гувернер Дејвид Клајв Вилсон (Хонгконг (под британском влашћу)) Гувернер Крис Патен (Хонгконг (под британском влашћу)) Тунг Чи Хуа (Хонгконг, Народна Република Кина) Премијер Атал Бихари Ваџапаји (Индија) Председник Мохамед Хатами (Иран) Председник Садам Хусеин (Ирак) Премијер Јицак Шамир (Израел) Премијер Јицак Рабин (Израел) Премијер Бенјамин Нетанјаху (Израел) Цар Акихито (Јапан) Гувернер Васко Хоаким Роча Вијеира (Макао (под португалском влашћу)) Едмунд Хо (Макао, Народна Република Кина) Председник Карлос Салинас (Мексико) Председник Ернесто Зедиљо (Мексико) Председник Јасер Арафат (Палестинска самоуправа) Папа Јован Павле II (Ватикан) Председник Коразон Акино (Филипини) Председник Фидел Рамос (Филипини) Председник Џозеф Естрада (Филипини) Председник Лех Валенса (Пољска) Председник Александер Квашњевски (Пољска) Премијер Руд Луберс (Холандија) Премијер Вим Кок (Холандија) Премијер Мајк Мур (Нови Зеланд) Премијер Џим Болгер (Нови Зеланд) Премијер Џени Шипли (Нови Зеланд) Премијер Хелен Кларк (Нови Зеланд) Председник Јон Илијеску (Румунија) Председник Емил Константинеску (Румунија) Председник Борис Јељцин (Русија) Чарлс Хауги (Република Ирска) Алберт Рејнолдс (Република Ирска) Џон Брутон (Република Ирска) Берти Ахерн (Република Ирска) Председник Ви Ким Ви (Сингапур) Председник Онг Тенг Чеонг (Сингапур) Председник Селапан Раманатан (Сингапур) Председник Фредерик Вилем де Клерк (Јужноафричка Република) Председник Нелсон Мандела (Јужноафричка Република) Председник Ким Дае Јунг (Јужна Кореја) Председник Михаил Горбачов (Совјетски Савез) Краљ Хуан Карлос I (Шпанија) Председник Фелипе Гонзалез (Шпанија) Председник Хосе Марија Аснар (Шпанија) Председник Хафиз ел Асад (Сирија) Председник Тургут Озал (Турска) Председник Сулејман Демирел (Турска) Премијер Тансу Чилер (Турска) Краљица Елизабета II (Уједињено Краљевство) Премијер Маргарет Тачер (Уједињено Краљевство) Премијер Џон Мејџор (Уједињено Краљевство) Премијер Тони Блер (Уједињено Краљевство) Председник Џорџ Х. В. Буш (Сједињене Државе) Председник Бил Клинтон (Сједињене Државе) Председник Слободан Милошевић (Савезна Република Југославија) Музика Хип-хоп и Реп Техно — електронска музика добија љубимце Турбо-фолк


text: 10. септембар (10.9.) је 253. дан у години по грегоријанском календару (254. у преступној години). До краја године има још 112 дана. Догађаји 1509 — Око 10.000 људи (по процени) је погинуло у Истанбулу због јаког земљотреса који је постао познат као мали Судњи дан. 1526 — Турски султан Сулејман Величанствени је, после победе над Мађарима на Мохачком пољу, ушао у небрањени Будим. 1721 — Шведска и Русија су миром у Нистаду у Финској окончале Велики северни рат, започет 1700, у којем је руски цар Петар Велики потукао Швеђане и добио излаз на Балтичко море. Русији је припала територија од Финског до Ришког залива и градови Рига, Ревел и Нарва. 1813 — У Рату из 1812. америчке снаге предвођене Оливером Хазардом Перијем су поразили Британце код језера Ири, код данашњег Пут ин Беја. 1906 — Изашао је први број хумористичко-сатиричног листа „Шабачка чивија“. Лист је излазио до 1909. 1919 — Аустрија и Савезници су потписали мир из Сен Жермена, којим је Аустрија признала независност Пољске, Мађарске, Чехословачке и Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца. 1939 — Канада је објавила рат Немачкој. Канадске јединице су се у Другом светском рату бориле у саставу британске армије. 1942 — Краљевско ратно ваздухопловство је у Другом светском рату напало Диселдорф са 476 авиона, који су избацили 100.000 бомби на тај немачки град. 1942 — У Подгори основана Морнарица НОВЈ (после рата прерасла у Југословенску ратну морнарицу). 1943 — После капитулације Италије у Другом светском рату, Немци су окупирали Рим и ставили под протекторат Ватикан. 1945 — Видкун Квислинг, шеф марионетске норвешке владе (1942—45) проглашен је кривим за издају и осуђен на смрт због сарадње са нацистичком Немачком у Другом светском рату. 1967 — Грађани Гибралтара одбацили су на референдуму припајање Гибралтара Шпанији и определили се да остану под британском управом. 1976 — У судару путничких авиона „Трајдент“ британске компаније „Бритиш ервејз“ и „Даглас DC-9“ југословенске компаније Инекс Адрија северно од Загреба, погинуло је свих 176 људи у оба авиона. 1981 — Слика „Герника“ Пабла Пикаса враћена је у Шпанију. Насликана 1937, после нацистичког бомбардовања баскијског места Герника у Шпанском грађанском рату, „Герника“ је од 1939. била у Њујорку. Према Пикасовом завету, слика није могла бити враћена док се у Шпанији поново не успостави демократска држава. 1989 — Мађарска је отворила границу према Западу и допустила одлазак око 7.000 избеглица из Источне Немачке у Западну Немачку. Тај масовни егзодус довео је до пада Берлинског зида. 1994 — Папа Јован Павле II стигао је у Хрватску, у прву посету поглавара римокатоличке цркве региону бивше Југославије. Папа се заложио за мир на Балкану. Почео шаховски турнир у Тилбургу, Холандија. 1995 — Током ваздушне операције против Републике Српске, НАТО је, са америчког брода „Нормандија“ у Јадранском мору, крстарећим ракетама „томахавк“ почео да гађа противваздушне положаје у околини Бање Луке. 1995 — Почео егзодус српског становништва на простору Озрена и Возуће. 2000 — У сукобима присталица различитих политичких опција током локалних избора у Македонији рањено је неколико десетина људи. Напетост између Албанаца и Македонаца ескалирала је у пролеће 2001. у сукобе који су земљу довели на ивицу грађанског рата. 2001 — Савет безбедности УН укинуо је ембарго на продају оружја СР Југославији. Ембарго је уведен 31. марта 1998. због, како је образложено, насиља који режим Слободана Милошевића спроводи на Косову. 2002 — Швајцарска је после референдума, постала чланица Уједињене нације. Рођења 1839 — Чарлс Сандерс Перс, амерички филозоф и логичар, оснивач прагматизма. (прем. 1914) 1855 — Роберт Колдевај, немачки археолог. (прем. 1925) 1892 — Артур Комптон, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1927). (прем. 1962) 1898 — Беси Лав, америчко-британска глумица. (прем. 1986) 1914 — Роберт Вајз, амерички редитељ, продуцент и монтажер. (прем. 2005) 1922 — Драга Јонаш, српска лекторка и спикерка. (прем. 2007) 1923 — Има Сумак, перуанска певачица. (прем. 2008) 1931 — Филип Бејкер Хол, амерички глумац. (прем. 2022) 1933 — Карл Лагерфелд, немачки модни креатор. (прем. 2019) 1934 — Дејан Чавић, српски глумац, преводилац и редитељ. 1950 — Џо Пери, амерички музичар, најпознатији као суоснивач и гитариста групе -{Aerosmith}-. 1955 — Ђанина Фачо, костариканска глумица и продуценткиња. 1958 — Горан Шепа, српски музичар, најпознатији као оснивач и певач групе Кербер. 1959 — Бранко Видаковић, српски глумац. 1960 — Колин Ферт, енглески глумац. 1962 — Иван Феце Фирчи, српски музичар, најпознатији као бубњар група ЕКВ и Луна. 1963 — Вујадин Станојковић, југословенски и македонски фудбалер и фудбалски тренер. 1968 — Гај Ричи, енглески редитељ, продуцент и сценариста. 1971 — Братислав Мијалковић, српски фудбалер. 1972 — Дејан Петковић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1974 — Мирко Филиповић, хрватски боксер. 1974 — Бен Валас, амерички кошаркаш. 1974 — Рајан Филипи, амерички глумац. 1976 — Густаво Киртен, бразилски тенисер. 1976 — Василис Лакис, грчки фудбалер. 1978 — Рамунас Шишкаускас, литвански кошаркаш и кошаркашки тренер. 1983 — Жереми Тулалан, француски фудбалер. 1983 — Шон Џејмс, амерички кошаркаш. 1991 — Дуња Илић, српска певачица. 1992 — Арон Вајт, амерички кошаркаш. 1996 — Матео Гарсија, аргентински фудбалер. 1999 — Ивана Раца, српска кошаркашица. Смрти 685 — Константин IV, византијски цар (рођ. отприлике 650) 954 — Луј IV, француски краљ (рођ. 920) 1167 — Матилда од Енглеске, царица Светог римског царства и војвоткиња Нормандије 1382 — Лајош I Анжујски, хрватско-угарски краљ (рођ. 1326) 1833 — Штеван Сијарто, словеначки песник и учитељ у Мађарској (рођ. 1765/1775?) 1856 — Јеврем Обреновић, најмлађи брат Милоша Обреновића, дугогодишњи обор-кнез Шабачке нахије, мецена и један од најзнаменитијих Шапчана. 1898 — Елизабета Баварска, аустријска царица и мађарска краљица, жена Франца Јозефа. 1986 — Иван Стево Крајачић, југословенски револуционар и народни херој Југославије (рођ. 1906) 2017 — Ирена Мичијевић, српска позоришна, филмска и телевизијска глумица (рођ. 1972) Празници и дани сећања 1919 — У дворцу Сен Жермен код Париза представници Аустрије, победничких сила у Првом светском рату и држава наследница Аустроугарске потписали су мировни уговор којим је формално престала да постоји аустроугарска монархија. Признате су новонастале државе међу којима и Краљевина Срба, Хрвата и Словенаца. Мировним уговором Аустрији је забрањено да се уједини са Немачком, а на име репарација Савезницима је предала своју морнарицу. 1974 — На основу споразума постигнутог у Алжиру, Португал је признала независност Гвинеје Бисао под вођством председника Луиса Кабрала. Литература http://www.b92.net/news/indexs.php?start=70&order=hrono&dd=10&mm=9&yyyy=2003


text: ЛДП: Следи радикализација питања Војводине | Вести НОВИ САД - Покрајински одбор Либерално-демократске партије оценио је да је Уставни суд Србије практично укинуо Статут АП Војводине и тиме ставио тачку на могућност да се нађе решење питања Војводине у оквирима постојећег Устава. ЛДП упозорава да ће последица те одлуке бити радикализација питања Војводине. "ЛДП је био против доношења тог лошег Устава 2006. године, упозоравајући да ће такав устав бити генератор кризе. Сада је Уставни суд својим одлукама о Статуту и, нешто раније, о надлежностима АПВ, скинуо и фасаду са фасадне аутономије", истиче се у саопштењу ове странке. ЛДП је позвао све политичке странке у Покрајини, невладине организације и цивилни сецтор и грађане на "договор о Војводини и њеном новом уставном устројству". "Данас је у Покрајини неопходно показати минимум косензуса, односно минимум поштовања и самопоштовања, и пронаћи начин да се у конфузији која се створила одлукама Уставног суда пронађе рационално решење. Војводина се у борби за такво решење мора ослонити на све унутрашње снаге и унутар себе пронаћи одговор на новонасталу ситуацију", наводи ЛДП. Ова странка подсећа на своје програмске документе у којима је инсистирано на пуној аутономији Војводине и на Уставу Србије "који ће аутономној Војводини дати извршну, законодавну и судску власт, да надаље не би била понижавана и економски девастирана и да би људи у Војводини видели перспективу бољег живота у Србији".


Политика Online - Обрада података о личности само уз судски налог


text: 23. јун (23.6.) је 174. дан године по грегоријанском календару (175. у преступној години). До краја године има још 191 дана. Догађаји 1501 — Португалски поморац Педро Кабрал вратио се са путовања на којем је запосео подручје данашњег Бразила и назвао га Илха да Вера Круз. Прва насеља на том подручју Португалци основали 1521. 1757 — Британци су победом у бици код Пласеја индијским гувернером Бенгала, учврстили власт у источној Индији. 1785 — Турска војска скадарског везира Махмуд-паше Бушатлије ушла у Цетиње и по трећи пут срушила Цетињски манастир. 1791 — Француски краљ Луј XVI и краљица Марија Антоанета откривени су у покушају бекства и ухапшени код Варена. 1848 — Почео Јунски устанак париских радника због избацивања социјалиста из привремене владе и затварања народних радионица. Устанак за три дана угушио генерал Луј Кавењак. 1945 — Јапански командант, генерал Мицуру Ушиђима, извршио самоубиство после пораза јапанске војске на острву Окинава, у једној од најкрвавијих битака у Другом светском рату. Према званичним подацима, током борби за Окинаву погинуло 234.183 војника и цивила. 1947 — Конгрес САД усвојио Тафт-Хартлијев закон, којим је ограничено право радника на штрајк. Шеф државе добио право да на 80 дана суспендује сваку штрајкачку акцију коју оцени опасном по националну безбедност. 1956 — Пуковник Гамал Абдел Насер изабран за председника Египта. 1960 — Патрис Лумумба постао први председник владе нове независне државе Демократске Републике Конго. 1970 — Јапански студенти се у Токију сукобили с полицијом током великих демонстрација против продужења америчко-јапанског пакта о безбедности. 1985 — Изнад Атлантског океана експлодирао боинг 747 компаније Ер Индија. Погинуло свих 329 путника и чланова посаде. За подметање бомбе у авион оптужени сепаратисти Сики. 1993 — Нигеријски диктатор, генерал Ибрахим Бабангида, поништио председничке изборе одржане 12. јуна и онемогућио повратак демократије. 1994 — Јужна Африка после деценије међународне изолације због политике апартхејда, поново заузела место у Генералној скупштини Уједињених нација. 1999 — Југословенски економисти из невладине Групе 17 проценили да је укупна економска штета после НАТО-бомбардовања Југославије 29 милијарди и 608 милиона динара. 2001 — Влада Југославије усвојила Уредбу о сарадњи с Међународним судом за ратне злочине у Хагу. 2016 — Британци су се тесном већином од 51,89% — 48,11% на референдуму изјаснили за излазак Уједињеног Краљевства из Европске уније. 2016 — Ер Србија је обавила први лет на релацији Београд—Њујорк. Рођења 1668 — Ђанбатиста Вико, италијански политички филозоф, реторичар, историчар и правник. (прем. 1744) 1889 — Ана Ахматова, руска песникиња и преводилац. (прем. 1966) 1899 — Густав Крклец, хрватски књижевник. (прем. 1977) 1912 — Алан Тјуринг, енглески математичар, логичар и криптограф. (прем. 1954) 1927 — Боб Фоси, амерички глумац, плесач, кореограф, редитељ и сценариста. (прем. 1987) 1929 — Џун Картер Кеш, америчка музичарка, глумица, плесачица и комичарка. (прем. 2003) 1929 — Лаза Лазић, српски књижевник. 1929 — Стеван Шалајић, српски глумац. (прем. 2002) 1937 — Марти Ахтисари, фински политичар и дипломата, 10. председник Финске, добитник Нобелове награде за мир (2008). (прем. 2023) 1940 — Вилма Рудолф, америчка атлетичарка. (прем. 1994) 1940 — Стјуарт Сатклиф, енглески сликар и музичар, најпознатији као првобитни басиста групе -{The Beatles}-. (прем. 1962) 1943 — Љерка Драженовић, југословенска глумица, новинарка и ТВ водитељка. (прем. 2013) 1947 — Брајан Браун, аустралијски глумац. 1955 — Жан Тигана, француски фудбалер и фудбалски тренер. 1957 — Франсес Макдорманд, америчка глумица. 1964 — Џос Видон, амерички продуцент, редитељ, сценариста, писац стрипова и композитор. 1965 — Милош Бурсаћ, српски фудбалер. 1970 — Јан Тјерсен, француски музичар и композитор. 1972 — Селма Блер, америчка глумица. 1972 — Зинедин Зидан, француски фудбалер и фудбалски тренер. 1975 — Алексис Фокс, америчка порнографска глумица. 1976 — Патрик Вијера, француски фудбалер и фудбалски тренер. 1976 — Паола Суарез, аргентинска тенисерка. 1977 — Џејсон Мраз, амерички музичар. 1980 — Дејвид Андерсен, аустралијски кошаркаш. 1980 — Јован Маркоски, српски фудбалер. 1980 — Мелиса Рауш, америчка глумица. 1980 — Франческа Скјавоне, италијанска тенисерка. 1984 — Дафи, велшка музичарка и глумица. 1985 — Мајк Грин, амерички кошаркаш. 1987 — Нандо де Коло, француски кошаркаш. 1988 — Ник Марфи, аустралијски музичар. 1990 — Вашек Поспишил, канадски тенисер. 1995 — Дана Паола, мексичка певачица и глумица. 1996 — Срђан Бабић, српски фудбалер. Смрти 79 — Тит Флавије Веспазијан, римски Император. 1537 — Педро Мендоса, шпански истраживач, основао Буенос Ајрес. 1896 — Манојло Ђорђевић Призренац, српски новинар и књижевник. (рођ. 1851) 1995 — Џонас Едвард Салк, амерички микробиолог. 1996 — Андреас Папандреу, грчки државник и економиста. 1998 — Морин О’Саливан, америчка глумица ирског порекла. 2004 — Алекса Радовановић, последњи ветеран Првог светског рата из Србије (рођ. 1900) 2007 — Васа Поповић је био писац, новинар, сатиричар, хумориста (рођ. 1923) Празници и дани сећања Међународни празници Дан јавног сервиса Уједињених нација Српска православна црква слави: Свештеномученика Тимотеја - епископа бруског Свете мученике Александра и Антонину Светог Васијана - епископа лавдијског Референце