Radio Nešvil – Bogatić » Украјина, дани одлуке! Украјина, дани одлуке! – Radio Nešvil – Bogatić Украјина, дани одлуке! 2. marta 2014. 2. marta 2014. radionesvil Проруске демонстрације у Харкову и Доњецку. Окупљени заузели зграду локалне администрације у тим градовима и подигли руске заставе. Из руског министарства спољних послова тврде да одлука Савета федерације не значи да ће трупе бити одмах упућене у Украјину. Проруске снаге контролишу Крим. НАТО позива Русију да поштује суверенитет Украјине. Напето широм Украјине, пошто су се проруски протести, са Крима, проширили на још неколико градова, укључујући Харков и Доњецк. Стотинак повређених. Проруске снаге контролишу Крим. Путин је добио „зелено светло“ за слање трупа на Крим.Више од 20.000 противника нових украјинских власти протестује у североисточном граду Харкову и источном граду Доњецку. Проруски демонстранти заузели су зграде локалне администрација у тим градовима и подигли су руске заставе. Ситуација на централном Тргу слободе у Харкову прилично је напета, а зграду администрације претходно „држале“ присталице евромајдана, али да су их после туче проруски демонстранти надвладали и ушли у зграду. И са здања локалне администрације у Доњецку скинута украјинска и подигнута руска застава. АФП наводи да демонстранти у Доњецку, упоришту опозваног председника Украјине Виктора Јануковича, узвикују пароле у знак подршке аспирацијама Крима да се припоји Русији. У међувремену, Горњи дом руског парламента Савет федерације одобрио је једногласно на ванредној седници захтев председника Русије Владимира Путина да пошаље војску у Украјину. Савет федерације има 166 чланова. На почетку седнице било је проблема са кворумом, али је председница тог дома Валентина Матвијенко рекла да сенатори имају право да гласају за друге. Прва регистрација показала је присуство 85 посланика, што је било довољно за кворум. У директном преносу приказано је руководство тог дома, и поједини сенатори који су иступали, али ниједном није приказана цела сала.Државни секретарар у Министарству иностраних послова Григориј Карасин рекаo је да одлука Савета федерације Русије не значи да ће трупе бити упућене моментално. „Одобрење које је добио (председник Русије Владимир Путин) не значи у буквалном смислу да ће то право бити реализовано моментално“, рекао је он. Према Карасиновим речима, одобрење горњег дома значи да је председник добио слободу поступања у случају погоршања ситуације. „Данашње одобрење које је председнику дато за ангажовање ОС Русије у Укрјаини до нормализације стања у тој земљи значи да председник има одрешене руке уколико се ситуација буде погоршавала“, рекао је он а преноси Итар-Тас с. Карасин је, притом, изразио уверење да ће одлука бити исправно схваћена у Украјини, али да не искључује да ће у западним медијима бити искривљено. Председник Комитета за одбрану у Савету федерације Виктор Озеров рекао је после доношења одлуке да председник Русије који је и врховни командант самостално одређује бројност и количину наоружања и технике за реализацију одобрења.Путин је затражио данас од Горњег дома Савета федерације дозволу да пошаље војне снаге у Украјину до „нормализације друштвено политичке ситуације“ у тој земљи, саопштио је Кремљ. Како је наведено, Путин је на основу Устава затражио коришћење оружаних снага на територији Украјине. Захтев је образложен ванредном ситуацијом у Украјини и претњи руским грађанима на територији те земље, као и руским снагама на руским војним објектима у Украјини на основу међународних споразума. Генерални секретар НАТО Андерс Фог Расмусен упозорио је Русију да мора да поштује суверенитет и територијални интегритет Украјине и позвао на смиривање напетости. „Русија мора да поштује суверенитет, територијални интегритет и границе Украјине“, написао је Расмусен на свом Твитер налогу поводом одлуке руског парламента да одобри слање руске војске у Украјину у циљу стабилизације ситуације. Он је нагласио да је неопходно хитно смиривање напетости на Криму и додао да савезници у Алијанси остају блиско координисани.


source: wikipedia

text: 30. септембар (30.9.) је 273. дан у години по грегоријанском календару (274. у преступној години). До краја године има још 92 дана. Догађаји 1399 — Оснивач енглеске династије Ланкастер Хенри Болингброк постао краљ Хенри IV, дан пошто је абдицирао Ричард II, први монарх у историји Енглеске који је напустио престо. 1846 — Амерички зубар Вилијам Мортон први употребио анестезију приликом вађења зуба. 1912 — Србија и Бугарска објавиле мобилизацију за рат против Турске. Први балкански рат, од октобра 1912. до маја 1913, у ком су се против Турске бориле и Грчка и Црна Гора, завршен ослобађањем балканских народа од турске власти. 1915 — Радоје Љутовац, српски артиљерац оборио противнички авион топом. Вероватно прво обарање авиона током историје ратовања. 1918 — Ступило је на снагу „Солунско примирје“ којим је ефективно окончано бугарско учешће у Првом светском рату на страни Централних сила. 1941 — Почела прва немачка офанзива на Москву у једној од највећих битака Другог светског рата, која је окончана у јануару 1942. поразом Немаца. 1949 — Окончан је Берлински ваздушни мост успостављен после совјетске блокаде Западног Берлина крајем јуна 1948, током ког су амерички и британски авиони обавили 277.264 летова и допремили 2.323.738 тона намирница. 1962 — Расисти су изазвали нереде у Оксфорду у америчкој држави Мисисипи када је, на основу одлуке федералног суда, црнац Џејмс Мередит уписан на Универзитет Мисисипија, који су до тада похађали само белци. 1965 — Припадници индонежанског покрета „30. септембар“ су отели шест генерала и покушали да изврше државни удар. Генерали нађени мртви 3. октобра, а противударом на власт дошао генерал Сухарто. Сматра се да је у репресалијама против комуниста и њихових симпатизера, које су уследиле, побијено око пола милиона људи. 1966 — Немачки ратни злочинци Алберт Шпер и Балдур фон Ширах изашли из затвора Шпандау у ком су одслужили казну од 20 година робије. У затвору који је био направљен за 600 затвореника, остао само Рудолф Хес. Боцвана стекла независност. 1970 — Ричард Никсон допутовао у Београд, у прву посету једног америчког председника Југославији. 1980 — У симболичном подсећању на библијска времена Израел увео валуту шекел, која је заменила фунту. 1988 — У СССР пензионисано пет функционера, међу којима и председник Президијума Врховног совјета Андреј Громико. 1990 — Српско национално вијеће донело одлуку да се приступи реализацији пуне политичке и територијалне аутономије српског народа у Хрватској. СССР је нормализовао дипломатске односе са Израелом, прекинуте током Шестодневног рата 1967. и успоставио пуне дипломатске односе са Јужном Корејом. 1991 — Војним ударом у Хаитију оборен са власти председник Жан Бертран Аристид. 1992 — Под покровитељством и у присуству копредседника Међународне конференције о Југославији, председници Југославије и Хрватске Добрица Ћосић и Фрањо Туђман потписали Декларацију којом су се обавезали на престанак непријатељстава и решавање спорних питања преговорима. Московска банка дистрибуирала ваучере за приватизацију као део владиних економских реформи које би требало да милионе Руса претворе у капиталисте. 1993 — У серији јаких земљотреса у југозападној Индији разорено 36 села, а погинуло најмање 22.000 људи. 1994 — Завршен шаховски турнир у Тилбургу, Холандија, победом Валерија Салова. 1999 — Један од највећих немачких књижевника XX века Гинтер Грас добио Нобелову награду за књижевност. 2000 — Уз подршку ДОС и новоизабраном председнику Југославије Војиславу Коштуници светска демократска јавност ишчекивала расплет постизборне кризе у Југославији. Русија упозорила пораженог Слободана Милошевића да не користи силу ради опстанка на власти. 2005 — Данске новине Јиланд-Постен објавиле су карикатуре Мухамеда, изазвавши протесте у муслиманским земљама који су их видели као богохулне и исламофобичне. Рођења 1839 — Људевит Вуличевић, српски писац, есејиста, филозоф и свештеник. (прем. 1916) 1871 — Даница Бандић, српска учитељица, ауторка драма и дечије књижевности. (прем. 1950) 1882 — Ханс Гајгер, немачки физичар. (прем. 1945) 1894 — Хуго Клајн, југословенски лекар, редитељ, писац и шекспиролог. (прем. 1981) 1905 — Невил Френсис Мот, британски физичар, добитник Нобелове награде за физику (1977). (прем. 1996) 1917 — Бади Рич, амерички џез музичар (бубњар и вођа бенда). (прем. 1987) 1921 — Дебора Кер, шкотска глумица. (прем. 2007) 1924 — Труман Капоте, амерички књижевник, сценариста и драматург. (прем. 1984) 1927 — В. С. Мервин, амерички песник и преводилац. (прем. 2019) 1931 — Енџи Дикинсон, америчка глумица. 1932 — Арсеније Јовановић, српски редитељ, сценариста и преводилац. 1940 — Здравка Крстуловић, хрватска глумица. (прем. 2003) 1950 — Лаура Ескивел, мексичка списатељица, сценаристкиња и политичарка. 1957 — Френ Дрешер, америчка глумица. 1959 — Еторе Месина, италијански кошаркашки тренер. 1962 — Зоран Арсић, српски фудбалер и фудбалски судија. 1962 — Франк Рајкард, холандски фудбалер и фудбалски тренер. 1962 — Борислав Цветковић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1964 — Моника Белучи, италијанска глумица и модел. 1966 — Богдан Обрадовић, српски тениски тренер. 1968 — Анита Манчић, српска глумица. 1970 — Драган Мићановић, српски глумац. 1971 — Џена Елфман, америчка глумица. 1972 — Александра Ковач, српска музичарка. 1975 — Марион Котијар, француска глумица, музичарка и активисткиња за екологију. 1978 — Малгожата Глинка, пољска одбојкашица. 1980 — Стефан Линдеман, немачки клизач. 1980 — Мартина Хингис, швајцарска тенисерка. 1981 — Игор Куњицин, руски тенисер. 1984 — Немања Рнић, српски фудбалер. 1986 — Оливије Жиру, француски фудбалер. 1987 — Драгана Дабовић, српска глумица. 1991 — Жофре Ловерњ, француски кошаркаш. 1992 — Јоханес Фојтман, немачки кошаркаш. 1992 — Марко Чекинато, италијански тенисер. 1993 — Јована Јакшић, српска тенисерка. 1997 — Макс Верстапен, холандски аутомобилиста, возач Формуле 1. Смрти 1891 — Жорж Ернест Буланже, француски генерал. (рођ. 1837) 1937 — Михаил Џавахишвили, грузински и совјетски писац (рођ. 1880) 1955 — Џејмс Дин, амерички глумац. (рођ. 1931) 1985 — Чарлс Рихтер, амерички сеизмолог. (рођ. 1900) 1989 — Оскар Давичо српски и југословенски књижевник. (рођ. 1909) 1991 — Тома Здравковић, српски певач народне музике. (рођ. 1938) 2007 — Милан Јелић, председник Републике Српске. (рођ. 1956) 2010 — Тони Кертис, амерички глумац. (рођ. 1925) 2014 — Мартин Луис Перл, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (рођ. 1927) 2018 — Јадранка Пејановић, српска глумица и новинарка. (рођ. 1979) Празници и дани сећања 1966 — Бивши британски протекторат у Африци Бецуаналенд стекао независност под називом Република Боцвана. Први председник постао Сереце Кама. Референце Литература http://www.b92.net/news/indexs.php?start=60&order=hrono&dd=30&mm=9&yyyy=2003


Напоменули су да су њихове хеликоптерске посаде најчешће биле задужене за заштиту копнених снага и обилазак самог бојишта, али да су били ангажовани и у ваздушном транспорту. С обзиром на покретљивост и брзину ових јединица пилоти из САД кажу да су често управо оне одговорне за правовремено снабдевање и логистичку подршку копнених снага. Као посебне задатке истакли су пружање хуманитарне помоћи и медицинску евакуацију.


source: CulturaX

text: ЈОШ ЈЕДНО ПРОПАЛО ОБЕЋАЊЕ: Током летошњих протеста, председник Србије Александар Вучић је наговестио да ће акцизе на дизел бити смањене ЈОШ ЈЕДНО ПРОПАЛО ОБЕЋАЊЕ: Током летошњих протеста, председник Србије Александар Вучић је наговестио да ће акцизе на дизел бити смањене Autor: Глас јавности / ДАНАС / од 27.09.2018. 27.09.2018. u 14:42 У овом тренутку нико са сигурношћу не може да каже колико ће, уместо најављеног појефтињења због јулског пада цена на међународном тржишту, поскупети гориво на српским пумпама, али да оно расте за по динар-два сваке недеље, показују подаци Удружења нафтних компанија Србије (УНКС). Аналитичари очекују да се тај тренд убрза, јер су од пре неки дан и на светским берзама цене почеле са расту и први пут од 2014. премашиле 81 долар за барел "брента" односно 72,21 долар за марку "ВТИ". Када су летос у неколико дана возачи организовали протесте у читавом региону, објашњење је било да на цену највећим делом утиче високо фискално оптерећење. Износ за барел у том тренутку није био од утицаја јер су, кажу, сирову нафту рафинерије набавиле знатно раније. Међутим, како су цене на азијским берзама, па и на америчкој берзи почеле да расту, без обзира што је сировина такође набављена раније и јефтиније, то се одмах одразило и на цене код нас. Оно што привреду у том процесу највише брине је што је на нашем тржишту дизел, који битно утиче на трошкове производње у пољопривреди и транспорту, далеко скупљи него у окружењу. Његова цена је за девет одсто виша у односу на просек региона, од нас је само скупља Грчка и Албанија, док је најјефтинији, за 16 одсто у односу на просек, у Македонији. Притом, највећи удео у цени чини фискално оптерећење, које за дизел у Србији износи 86,59 динара по литру или 52,5 одсто. Из литра европремијума 95 држава узме 83,38 динара или 53,8 одсто, док купци аутогаса за акцизе и порез по литру дају 38,29 динара или 48,2 процента. Током летошњих протеста, председник Србије Александар Вучић је наговестио да ће акцизе на дизел бити смањене, али је као предуслов поставио прекид протеста. Протести су прекинути, али је обећање о акцизама заборављено. – Постоји простор да се размотри измена цена дизел горива, али о томе неће бити речи док се не заврше насилни протести возача. А биће завршени, јер нико неће дозволити насиље. На цени дизела може да се ради, али само зато што је то важно због пољопривреде, а не због притисака. Не одговарам на притиске ни Американцима, па нећу ни улици. Могу да будем готов, али на изборима – рекао је Вучић. Међутим, од те најаве па до сада спуштање акциза нико више није ни поменуо. Томислав Мићовић, генерални секретар УНКС, каже за Данас да се цене горива мењају свакодневно, посебно за дизел који код нас има већу акцизу него у земљама из окружења, иако је то гориво над којим је потребно да се успостави систем рефакције. – Сада га по истој цени сипају и у џип и у трактор. У Хрватској, на пример, ратари могу да купе такозвани плави дизел, на који се не обрачунава акциза, док у Мађарској паори имају право на повраћај 80 одсто од обрачунате акцизе. У индустрији транспорта наши превозници имају право на осам до девет динара повраћаја, али се у Црној Гори, прерачунато, компанијама враћа 20 динара наплаћених из фискалног оптерећења, па су они конкурентнији од наших – каже Мићовић и додаје да домаћи превозници кад год могу гориво набављају у иностранству, а све чешће и део делатности и региструју вани, где су повољнији услови за пословање због чега је на губитку државна каса. Ни возачи из региона нису задовољни ценама горива, па су, организујући се преко друштвених мрежа, летос у неколико наврата на сат времена заустављали саобраћај. Србија је тај проблем "решила" тако што је председник Александар Вучић оптужио опозицију да организује блокаде како би поштеним грађанима отежала живот. "Званично" објашњење за поскупљење у моменту када су цене сирове нафте на светском тржишту падале, било је да низак водостај Дунава увећава трошкове транспорта, што стручњаци нису оценили као логично. Они указују да аномалије са ценама, које како год да се крећу при набавци, резултирају поскупљењима у малопродаји, потичу од недостатка конкуренције на српском тржишту. Додатни проблем је и што држава не одустаје од високих намета чак ни у ситуацијама када би тиме подстакла производњу, па самим тим касу попунила из убраних пореза на другој страни. Убрзани тренд Према последњим извештајима, на српским пумпама европремијум БМБ 95 кошта у просеку 155,06 динара за литар што је поскупљење од 0,4 одсто у односу на две недеље раније. Евродизел је достигао 164,91 што је поскупљење од 1,05 динара или 0,6 одсто док је аутогас ТНГ "скочио" за 1,27 динара или на 79,5 динара за литар што је увећање од 1,6 процената. Процес се понавља из недеље у недељу, а како главне светске берзе најављују више цене, вероватно је да ће се тај тренд убрзати.


source: fineweb

text: Британски посланици данас су отпочели расправу о предлогу да британска химна „Боже, спаси краљицу“ (Год Саве тхе Qуеен) више не представља Eнглеску на спортским догађаjима на коjима та земља наступа засебно. На такмичењима на коjима се Eнглеска, Шкотска и Велс засебно надмећу, Шкоти и Велшани имаjу своjе званичне песме – „Flower of Scotland“ и „Land of My Fathers“, док Eнглези обично мораjу да слушаjу британску химну. Посланик Лабуристичке партиjе Tоби Перкинс, коjи jе сазвао данашњу дебату, тражи да Eнглеска прихвати патриотску песму Вилиjама Блеjка „Jerusalem“ као своjу званичну химну. Mеђу предлозима су и „Land Of Hope And Glory“ и „There’II Always Be An England“. Ипак, „God Save the Queen“ би се и даље чула на спортским и другим догађаjима на коjима би учествовала Велика Британиjа. Перкинс захтева од владе да сазове jавно изjашњавање о избору нове химне.


Да нам се деца баве спортом, да уче да побеђују и губе - | - Извор: Танјуг Нова спортска дворана у Ужицу значиће за тај град, који има фантастичну традицију у кошарци и одбојци, поручио је данас председник Александар Вучић на отварању хале и поручио младим ужичким спортистима да уживају у спорту, да науче да побеђују, али и да губе. Отварању спортске хале присуствовали су спортисти, као и млађе категорије ужичке Слободе, KK Севојно, Одбојкашког клуба Форма. Спортска халу у насељу Kрчагово градила се више од 10 година, а у њену изградњу је уложено око 1,25 милиона евра. "У изградњи хале није био проблем недостатак новца већ дезорганизација, чак смо и употребну дозволу за халу чекали четири месеца ", рекао је Вучић. Типска спортска хала за школске спортове у Kрчагову, укупне је површине 1.555 квадратних метара, за око 200 гледалаца. "Овде може да се игра кошарка, рукомет и одбојка. У Ужицу постоји фантастична традиција у одбојци и кошарци. Децо, важно је да уживате овде, да научите да побеђујете. 8000 ни који кажу није важно побеђивати, лажу. Научите да побеђујете и губите. Важно је научити и да губите, да би знали из пораза да побеђујете", поручио је Вучић. Типска спортска хала за школске спортове у Kрчагову, укупне је површине 1.555 квадратних метара, за око 200 гледалаца, а у њој ће моћи да се одржавају кошаркашке, рукометне, одбојкашке, као и утакмице за мали фудбал, али ће бити набављена и потребна спортска опрема како би у њој вежбали ужички параолимпијци и друге особе са инвалидитетом за које је урађен приступ. Вучић је пожелео младим спортистима много успеха, и поручио да што мисле да држава може да уложи у ужички спорт то ће учинити. "Својим ангажманом, љубави према спорту желим да постигнете резултате као што су то учинили велики ужички спортисти", нагласио је он. Председник је поделио кошаркашке лопте будућим спортистима, а од министра спорта Вање Удовичића затражио да се што пре обезбеде и одбојкашке лопте. "Решавамо то и сутра шаљемо лопте у Ужице, оне професионалне, и оне дечје", рекао је Удовичић, на шта је Вучић поручио деци да му јаве да ли су добили лопте. Занимало га какви су спортисти, ко је од њих најбољи фудбалер, да ли ће Звезда и Партизан остварити победе у мечевима који их очекују у међународним такмичењима. "Сви сте добри. Тренирајте вредно, сада у Слободи, а онда и даље да идете. Да будете успешне, да нам доносите нове медаље", рекао је Вучић. Он је указао и да је важно да имамо што више медаља и у параолимпијском спорту, додајући да су женски и параолимпијски спорт популарни на западу, посебно у протестантским земљама. "Параолимпијски и женски спорт - невероватно је колико то подиже углед земаља које напредују у те две сфере", рекао је Вучић и подсетио да и параолимпијце, освајаче медаља чекају исте награде - 70.000 евра за злато, 60.000 за сребро и 50.000 евра за бронзу. Млади ужички спортисти искористили су ово дружење и да са председником направе и понеки "селфи". Kамен темељац за ову халу постављен је 2010. године када су радови започети средствима од око 400.000 евра из тадашњег Националног инвестиционог плана. Већ наредне године извођач радова је прекинуо посао, уследило је испитивање конструкције хале, а 2013. је реализован пројекат санације тек започете грађевине. Радови су настављени 2015. године, али су још једном заустављени. После дуже паузе, радови на завршетку спортске хале почели су у у септембру 2019. године, 602.000 евра добијених из европских фондова инвестирало је Министарство за омладине и спорта, а град је у ову завршну фазу посла уложио око 220.000 евра. Изградња је коштала укупно око 1.25 милиона евра. Помоћи ћемо где можемо Грађани Ужица и околине искористили су посету председника Александра Вучића том граду да му се пожале на неке личне проблеме, а председник им је поручио да ће учинити све што је у његовој моћи да им помогне. По изласку из нове спортске хале, коју је данас отворио у Ужицу, председника су дочекали грађани, који су желели да се фотографишу са њим, али и да му кажу шта их мучи. Један Ужичанин замолио је председника да му помогне при запошљавају његове ћерке, која је, каже завршила државни факултет, за безбедност и живи у Новом Саду. "Нећу да вам обећам ништа, али ћете добити позив из моје канцеларије, ако можемо нешто да урадимо", рекао је Вучић. Вучићу се обратила и још једна житељка Ужица, како је рекла, мајка сина инвалида, замоливши такође председника да помогне у запошљавању њеног сина. "Обећали су да га запосле, он би могао да буде портир у општини, пошто храмље, а самохрани је родитељ. Има ћерку, прима 10.000 динара, да није нас, његових родитеља, не би могао да живи", рекла је она. Председник је и њој рекао да не може за сада ништа да јој обећа, али да ће је позвати из његове канцеларије, како би се видело да ли могу да јој помогну. Једна мештанка села Трипково, са обронака Златибора, има проблем са путем, па је упутила критике на рачун председника општине Чајетина Милана Стаматовића. "Проблем је у путу, Стаматовић неће у 21. веку да уради 250 метара пута, а имам непокретну мајку, нити воде, нити пута", рекла је она. Вучић је одговорио да ће поразговарати са Стаматовићем о томе. "Стаматовић је разуман човек, разговараћу ја сам њим и помоћи ћемо ако можемо. Завршићемо и тих 250 метара. Мало је важнија обилазница, али биће и 250 метара", рекао је Вучић. Са председником се поздравио и један од војника са Kошара, захваливши му, како је рекао, на све што ради са хероје са Kошара. "Заједно смо успели да променимо то, да се не стидимо својих јунака, већ да се њима поносимо. Никада више не сме да се деси да се Србија стиди својих ветерана и да их крије", поручио је Вучић. Један старији Ужичанин, у народној ношњи, пришао је да поздрави председника и испратио га речима: "Најбољи сте, бољег нема, искрено то мислим. Алал вам вера". Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: КРАЂА НЕПОКРЕТНОСТИ ДВА СТОЛЕЋА (1) КОМНЕН КОЉА СЕРАТЛИЋ Траг у времену из црног шешира Када председник Николић врати Закон о продаји државних непокретности Скупштини на поновно разматрање и притом укаже „да је потенцијалним купцима вила, станова, блиским владајућој коалицији, раније јављено да ће спорни Закон бити усвојен да пожуре са закупом“, онда је у овој земљи вода дошла до грла. Многи потенцијални купци су уствари већ одавно запосели стотине станова, вила, кућа, хиљаде квадрата пословног простора, зато је сад потребно све то легализовати. О највећој крађи и растурању Стамбеног фонда бивших савезних органа (милиони евра), о умешаности председника стамбених комисија од времена коалиције СПС-ЈУЛ и коалиција до данашњих дана, о недопустивом неправном и неморалном понашању судова и Вишег тужилаштва, које није познато од Римског права до данас, о нечињењу председника посланичких група, о немоћи Агенције за борбу против корупције и Савета за борбу против корупције Владе Србије, о понашању недотицивог заштитника грађана, о забрни новинарима да присуствују конференцијама за штампу и да пишу о том проблему, о томе ко је добио станове, куће, виле, без одлуке Комисије, Правилника, Ранг листе, што је констатовано у комисијском извештају Савезног инспектората и другим питањима сведочи у „Сведоку“, на основу докумената, у неколико наставака, дугогодишњи дипломата, новинар, члан УНС-а, дватесет година правни координатор једног броја оштећених, наш сарадник – Комнен Коља Сератлић. Напомена: Ово би требало ставити, преломити као блок згуснуто ситним словима на почетку сваког наставка – фељтона. Више од двадесет година траје донкихотовска борба оштећених са ветрењачама, који су увек постављали једно једиони питање: „Ко је растурио, покрао, поделио Стамбени фонд бивших савезних органа“? С обзиром на то да постоји документација о сваком стану, кући, вили, квадратура, адресе, име и презиме оних којима су те непокретности даване на одређено и на неодређено време, без одлуке Комисије (која доноси одлуке на основу Правилника), те непотписане Ранг листе прдседника Комисије, писање о овом проблему није на основу рекла казала или на основу измишљених података, већ на основу више од 50 докумената. Дакле, у Сведоку ће да говоре чињенице (Facta loquuntur), како гласи једна мудра латинска изрека. Када се распала накарада од државе – ДЗСЦГ, у Стамбеном фонду савезних органа се затекло 367 стаанова, 136 кућа и вила, 350 милиона динара (тада 12 милиона марака), стотине квадрата пословног простора, које је „присвојила“ Влада Србије, прогласивши Србију правном наследницом. У том Фонду више није било непокретности које су поделили моћници из СПС-ЈУЛ коалиције. О незаконитој подели непокретности сведочио је тада новоизабрани председник Стамбене комисије, министар унутрашњих послова Зоран Живковић, који је давао тачне и обећавајуће изјаве за масмедије: „.. председник Стамбене комисије Савезне владе постао сам крајем 2000. године и одмах сам се суочио са вишедеценијским криминалним наслеђем оних који су водили ту комисију пре мене “. Тврдио је да је „на једној од првих седница Комисије наложио инспекцијску истрагу незаконитих додела великог броја станова“. Неоспорно је да су сви оштећени поздравиули те и друге изјаве новог председника Комисје. С обзиром на то да ће о раду председника стамбених комисија бити речи у једном од будућих наставака, сада је потребно објаснити и подсетити читаоце, посебно садашњег председника Владе и министре, како је стваран тај Стамбени фонд. У судским процесима, на рочиштима, круцијални „сведок“ је била чињеница да тај Стамбени фонд није настао од новца пореских обвезника, буџета државе, већ од новца који је одбијан од личних доходака (ЛД) свих запослених у савезним органима (такође, потребно је подсетити, посебно младе који нису то запмтили, да је у свим предузећима, фабрикама, локалној управи, пољопривредним добрима, земљорадничким задругама, дакле свим запосленим у Југославији сваког месеца од ЛД одбијано за стамбени фонд). Уз плату запослени су добијали копију Платног листа у коме су приказивани праметри на основу којих је обрачунат ЛД, сви одбици, међу којима је био стални одбитак, висок постотак, за станове. Од тог фонда су грађени или куповани станови. Ако су радили и муж и жена, кумулирано је одбијано у просеку по седамдесет година и више. Додељени стан је био де факто и де јуре плаћен. У Решењу о додели стана, на основу одлуке Стамабене комисије, која је радила по Правилнику и параметрима формирања Ранг листе, наводи се да је стан додељен на неодређено време, али да је онај ко је добио стан би само носилац станарског права. Дакле, није био власник стана. Увођењем капиталистичког ситема, донесен је Закон о откупу станова, након чега су носиоци станарског права постајали власници – 1/1. Ова чињеница ће бити врло битна у једном од наставака, када буде речи и о томе где су нестајала, односно где су моћници преливали та средства. Од 2000. године и познате петооктобарске пироманске револуције, на коју се сада више не позивају ни „револуционари“ који су били у првим редовима, ништа се није променило. Вође ДОС-а су већ 2001. године престали да се осврћу на прошлост, нису процесуирали никога (иако су то по имену ипрезимену бучно најављивали у масмедијима) из СПС-ЈУЛ коалиције, осим једног јединог човека по презимену Кертес. И тзв. Кипарске милијарде долара су постале табу тема (осим тужбе коју је поднео покојни Батић). Аналогно тој политици, Влада Србије утопила је Стамбени фон савезних органа у Стамбени фонд Србије, уместо да је формирала комисију и извршила расподелу на основу документације онима који су створили тај фонд. Дргим речима, Влада Србије је отела непокретности онима који су по 20, тридесет година чекали доделу стана. Моћници ДОС-а су се угледали на бивше моћнике СПС-ЈУЛ коалиције, применивши по истом калупу све њихове методе. Представник ЕК је рекао оштећенима, када су затражили помоћ, „да све те отете непокретности можете подвести под Закон о реституцији, јер их је држава отела, онима којима припадају, као што је комунистичка држава отимала приватности после Другог светског рата“. Стан или кров над главом је болна тачка сваког човека, с породицом или без породице, од акдемика до физичког радника. Многе угледне и познате личности су падали на испиту када је стан био у питању. Стан је био и остао највећа уцена, посебно приликом стварања разних коалиција, прелазака из партије у партију, пасивизације противника да не таласа о неком проблему. Нема партије, позиционе или опозиционе, чије вође или неки „угледни“ чланови нису подмићивани становима. Стан, кућа, вила, пословни простор је велики извор прихода (када некоме ко није на листи за доделу стана неправно доделите стан, то је исто као да сте му поклонили 200 000 евра). Један бивши министар је откупио вилу за „тричавих“ 6000 марака (иначе, непокретности су откупљиване у време незапамћене инфлације деведестих година прошлог века за по 5, 10 марака), продао је за два милиона марака, платио је порезе и др. дажбине 600 000 марака – све „чисто“ и „легално“. Елем, стотине оних којима су поклањана по два, чак три стана, су се „правно“ понашали као наведени министар. У целој овој оперети се не може без фарсе, лакрдије. За познатом дамом са цветом у коси, расписана је Црвена интерполова потерница зато што је неправно (самовољно) дала гарсоњеру кућној помоћници од 27 квадрата из Стамбеног фонда савезних органа. Та потерница јој није дозволила да дође на сахрану своме мужу. Дакако, расписивање потернице је на месту, али је фарса када се 27 квадрата упореди са стотинама и хиљадама квадрата стамбеног простора, датим на исти неправни, боље речено, криминални начин. У следећем броју „Сведока“ читаћете како су и коме моћници СПС-ЈУЛ давали непокретности и нелегално растурали Стамбени фонд савезних органа, на основу исцрпног налаза Комисије Савезног управног инспектората.


text: ЗАДУЖУЈЕ НАС 2,8 МИЛИЈАРДИ ЕВРА! Зорана је посао већ представила Американцима, а ово су детаљи чудног "дила" министарке! 08-02-2022 11:28 Издвојено Србија Економија Министарка Зорана Михајловић намерава да задужи Србију за две милијарде и 800 милиона евра и тиме обезбеди посао без тендера за три стране компаније по њеном избору. У плановима има и оснивање предузећа везано за обновљиве изворе енергије у које би осим државе ушле и министаркине фаворизоване компаније. О овим пројектима, компанијама које би биле укључене у послове, новцу, министарка је и пре формирања буџета, прво обавестила америчке функционере, а о детаљима "енергетског посла" до данас, прескочила и Владу и грађане. Михајловић је већ у буџету за ову годину ставила фамозних скоро три милијарде евра које намерава да осигура задуживањем, а да држава да гаранције. У планираним средствима за ову годину министарка је предвидела расподелу новца - 800 милиона за соларне панеле, 500 милиона иде за ветропаркове и најспорнијих милијарду и по евра које су предвиђене за Ђердап 3. Најспорнијих јер за ову инвестицију не постоји ниједан папир, било каква озбиљна анализа или пројекат. Ове послове министарка планира да повери двема америчким фирмама - "Бехтел"-у и "UGT Renewables LCC" и италијанској фирми "Финтел", која се међу упућенима у послове око енергетике повезује и са једним бизнисменом блиским Михајловићевој. "Блиц" је дошао у посед докумената које је министарка Михајловић користила на састанку са високим америчким фунцкионерима из министарства за трговину. Документи су практично припрема за Михајловићеву и на основу њих се закључује да је представила пројекте, фирме које ће укључити, па чак и изнела детаље да Србија нема договор са румунском страном око употребе воде у делу Дунава које се налази на територији нашег суседа. Сусрет је био јесенас у Варшави. Америчке компаније би добиле већину посла везано за обновљиве изворе енергије у Србији. Према сазнањима Блица, министарка перфидно избегава јавне набавке иако је реч о огромном новцу. План је да избегне тендере како би фаворизоване фирме глатко добиле посао. То је могуће ако се потпишу међудржавни споразуми. Судећи по документацији коју је Михајловићева понела са собом у Варшаву на унапред планиран састанак са америчким функционерима, она планира и оснивање предузећа које би било задужено за изградњу свих ових постројења обновљиве енергије. Предузећу је већ дала и име "Зелена енергија Србије". Према министаркином плану, стране фирме које је фаворизовала би имале 50 одсто удела у капиталу, а држава исто толико. Практично: скоро три милијарде евра, али и део власништва над постројењима за обновљиве изворе енергије, били би дати без иједне јавне набавке. Шта уопште ради Зорана Михајловић? Шта Србија има од тога, а шта министарка? Прво и пресудно битно - министарка Зорана Михајловић бирајући у које обновљиве изворе треба улагати државни новац и где градити, није се руководила стањем на терену. Избор је по свему судећи вршен на основу могућности које имају стране фирме које настоји да укључи у послове. Први посао: "Ђердап 3" За овај посао министарка је у буџету наменила задуживање од милијарду и 500 милиона евра. Према документацију коју смо имали на увид, Михајловићева овај део колача намерава да уступи америчком "Бехтелу". Ова компанија је иначе позната у региону јер се повезује са неколико бивших америчких званичника који су кројили судбину у нашем региону, између осталих и некадашњом државном секретарком Мадлен Олбрајт. Први пут се помиње везано за спорну висину цене пута који је рађен на Косову. Зорана Михајловић је већ уврстила ово задуживање и известила о томе америчке званичнике иако Србија нема договор са Румунијом када је реч о употреби "Ђердапа 3". Осим што нема сагласности за коришћење воде из дела Дунава који улази на румунску територију, за "Ђердап 3" не постоје ни прецизне анализе за развој пројекта. Михајловићева и сама признаје у припремном и тајном документу за Американце да не постоји договор са румунском страном. Међутим, управо то види као разлог ангажовања америчке фирме "Бехтел": - Партнерски однос са Бехтелом би помогао ефикаснијем решавању односа са румунском страном - стоји у документу. Док министарка форсира "Ђердап 3 за милијарду ипо без иједног пројекта, она ниједног тренутка није узела у обзир јефтинију варијанту и по суду стручне јавности много исплативију - РХЕ "Бистрицу". Ту међутим, нема простора за Бехтел. Министарка буџетом није предвидела РХЕ "Бистрица", а у документу који је понела у варшаву код РХЕ Бистрица стоји - паре нису обезбеђене. Пре него пређемо на другу компанију коју министарка форсира, Блиц је поставио неколико питања министарки. Питали смо је о разговору са Американцима у Варшави, да ли им је понудила неки пројекат, али и зашто је у буџету за 2022. дефинисано милијарду ипо евра за "Ђердап 3" као и да ли је она или неко други надлежан из Србије разговарао са румунском страном? Када је реч о састанку у Варшави добили смо шири одговор о званичној конференцији која се одржавала, ко је све био присутан, из којих држава... Михајловићева није одговорила да ли је понудила било који пројекат Американцима, а о разговору је навела следеће: - Главне теме биле су сарадња две земље у процесу енергетске транзиције, размена искустава и технологија, борба против климатских промена и достизање карбонске неутралности, као и потенцијали Србије за инвестиције у области енергетике и обновљивих извора енергије. Министарка која је већ предвидела и паре и извођача за посао кога не може бити без румунске стране није одговорила на питање да ли је било ко, било шта договорио са том страном. На питање зашто баш "Ђердап 3" министарка је једино прецизно одговорила у следећој реченици: - "Ђердап 3" је сигурно најважнији пројекат који би Влада Србије морала да реализује у што краћем временском периоду. Међутим, и устврдила да је "много брже саградити Ђердап 3 него Бистрицу због краћег тунела од акумулације до агрегата, наравно под условом да се направи претходни договор са Румунијом". Други посао: Ветропарк Суботица Друга компанија која је у послу је "Финтел". Реч је италијанској фирми која се, међутим, незванично повезује и са једним министарки блиском бизнисмену. Пројекат је ветропарк у Суботици (Маестрале ринг). И у овом послу је амерички "Бехтел". Укупна вредност пројекта је 831.540.500 евра, а у овој години планирано је већ пола милијарде евра. Све боље звучи ако макар негде има удела Србије. Тако министарка уводи у причу државу. Михајловић планира оснивање новог привредног друштва "Зелена енергија Србије доо". Како даље пише "и да се преко те компаније гради и овај пројекат у Суботици, али и све остали пројекте у домену обновљивих извора енергије". Србија би била практично партнер са "Финтелом" и "Бехтелом" који би имали 50 одсто удела у капиталу компаније. Министарка је америчким званичницима најавила оснивање ове компаније па чак и како ће се звати. Отуда смо је питали: Да ли је Влада дала било какво одобрење за формирање привредног друштва Зелена енергија Србије. Практично добили смо одговор да - није. - Ово је идеја о којој се разговара, али Влади Републике Србије није поднет званичан предлог за формирање новог привредног друштва. Трећи посао: Соларне електране Михајловићева је већ потписала споразум о сарадњи изградње соларних електрана вредности 800 милиона евра са америчком фирмом "УГТ Ренеwаблес". Потписивање споразума искључује тендер. Овај новац је планиран задуживањем у буџету за ову годину. Српски огранак америчке компаније има оснивачки капитал од свега 100 динара, што значи да су уплатили најмању суму новца која је законом дозвољена. Српска варијанта је назива "УГТР Солар четири" д.о.о. а фирма се регистровала 21. јула 2021. године, само десет дана пре потписивања Споразума о сарадњи, који су оверили Михајловићева и финансијски директор УГТР Питер Гудола. Све ово довољно је за основану сумњу да није реч о случајности већ унапред договореном поступку и остаје бојазан да се ова компанија фаворизује у изузетно уносном послу. У одговору који смо добили из Министарства стоји да је Споразум о сарадњи с америчком компанијом УГТР потписан 2. августа 2021. године у Председништву Србије, у присуству председника Србије и амбасадора САД. Интересантно је приметити да је Споразум потписан десетак дана касније у односу на датум када је српска пподружница ове компаније регистрована у АПР. "Да би радила на пројектима у Србији ова компанија мора да прође све законске процедуре, укључујући, између осталог, и да буде изабрана кроз поступак јавне набавке или поступак избора стратешког партнера. Законом о буџету РС за 2022.годину предвиђена су средства за инвестиције у ОИЕ, као и средства за које се могу издати гаранције за пројекте у овој области, за соларне електране инсталисане снаге 1ГW на територији РС у износу од 800 милиона евра и за изградњу ветроелектране 800МW-1GW у износу од 500 милиона евра", каже се у одговору Министарства.


text: Датум објаве: 04.02.2018 19:01 | Аутор: мку Министар културе Александар Богдановић разговарао је данас у Котору са министарком културе Републике Хрватске Нином Обуљен Коржинек. Министри су разговарали о заједничким пројектима двије државе који се реализују и пројектима који у наредном периоду могу ојачати и унаприједити нашу сарадњу. Министар Богдановић је изразио задовољство што двије сусједне земље имају толико заједничких тема сарадње како у оквиру регионалних пројеката и иницијатива тако и кроз директну сарадњу наших институција културе. Сарадња у области савременог стваралаштва оцијењена је као добар простор за заједничко наступање двије земље према другим земљама региона и шире. Министарка Обуљен Коржинек истакла је како је Хрватска заинтересована да заједно са црногорским институцијама и градовима креира пројекте сарадње и аплицира код ЕУ фондова, како у области савременог ствараластва тако и у области културне баштине. Посебно је препознат потенцијал који нуди фонд Европске уније, Креативна Европа, а који, како су закључили саговорници до сада нијесмо искористили на прави начин. Договорено је да у сарадњи дескова за Креативну Европу заједно анимирамо институције и појединце у области културе како би искористили све могућности наведеног фонда. Министри су разговарали о уписима Стећака - Средњевјековних гробаља и Венецијанских утврђења из XВИ и XВИИ вијека на УНЕСЦО листу, који су успјешно релизовани и истакли да они потврдјују наше заједничко културно и историјско насљеђе. Договорено је да се у наредним мјесецима додатно посветимо валоризацији и презентацији ових локалитета, јер могу знацајно допринијети јацању културне и туристичке понуде наших земаља. У том контексту је било ријеци и о југословенском павиљону у музеју Аушвиц Биркенау, за који су се министри сагласили да постоји снажно интересовање обије дрзаве за његово обнављање, о чему ће бити ријечи на министарском састанку почетком априла на Цетињу. Разговарало се и о кандидатури Црне Горе за упис Бокељске морнарице на УНЕСЦО репрезентативну листу нематеријалне баштине човјечанства, пројекта на којем Црна Гора ради дуже вријеме и чију финализацију очекујемо већ у наредним мјесецима. Министри су се сагласили да ће по овом питању наши експерти у наредним данима интензивно сарађивати како бисмо покушали да у директној комуникацији избјегнемо све евентуалне неспоразуме и отворена питања. Министар Богдановић је истакао да је Бокељска морнарица, са више од 12 вјекова дугом традицијом, као цјелокупна организација, Законом заштићена као културно добро Црне Горе и истакао како њен значај превазилази било каква национална ограничења, јер је ријеч о културним вриједностима које припадају свим грађанима Црне Горе и са којима свако има право да се идентификује. Министар је навео и да у овом процесу посебно уважавамо УНЕСЦО Конвенцију о заштити нематеријалне културне баштине, и водимо рачуна да Црна Гора као грађанска држава која баштини мултикултуралност као основну вриједност, своје укупно насљеђе третира цјеловито и не дијели га по националној и другим припадностима, уважавајући све њихове посебности. Саговорници су, на крају, закључили да двије земље интензивно сарађују, али и да препознају и додатни простор за нове пројекте и иницијативе, о којима ће у наредним мјесецима два Министарства разговарати.


text: Вернер Карл Хајзенберг (; Вирцбург, 5. децембар 1901 — Минхен, 1. фебруар 1976) био је немачки физичар и добитник Нобелове награде за физику 1932. године, један од оснивача квантне механике. Квантна механика Хајзенберг је у јесен 1920. године уписао физику, јула 1923. године је докторирао, а октобра 1927. године, као двадесетшестогодишњак, постављен је за редовног професора Теоријске физике у Лајпцигу. У том периоду боравио је у три највећа светска центра теоријске атомске физике тог времена. У Минхену је урадио докторат под руководством А. Зомерфелда, у Гетингену је у зиму 1922/23. био студент, а 1923/24. асистент М. Борна, док је у Копенхагену, код Нилса Бора, прво, 1924/25, био у посети, а 1926. године је постављен за предавача из теоријске физике. Године 1925. је открио матричну механику, прву формулацију квантне механике. Његова Релација неодређености, откривена 1927, тврди да одређивање позиције и импулса честице нужно садржи грешке, а производ ове две грешке је већи од, или једнак одређеној Планковој константи. Заједно са Бором, он ће формулисати Копенхагенску интерпретацију квантне механике. Добио је Нобелову награду за физику 1932. године „за стварање квантне механике, њену примену која је, -{inter alia}-, довела до открића алотропских форми водоника“. Рад за време рата Нуклеарна фисија је откривена у Немачкој 1938. Хајзенберг је остао у Немачкој за време Другог светског рата, радећи под нацистичким режимом. Водио је немачки програм нуклеарног оружја, али опсег његове сарадње са нацистима није сасвим разјашњен. Открио је Бору постојање овог програма на конференцији у Копенхагену, септембра 1941. После овог сусрета, велико пријатељство између Бора и Хајзенберга је окончано. Бор се касније придружио Пројекту Менхетн. Немачка није успела да произведе атомску бомбу. Спекулише се да је Хајзенберг имао моралне сумње, и да је покушавао да успори пројекат. Он лично је такође покушавао да ствари прикаже тако после рата, и књига Томаса Пауера, „Хајзенбергов рат“, као и представа „Копенхаген“ Михаела Фрајна су усвојиле овакву интерпретацију. Фебруара 2002. се појавило писмо које је Бор написао Хајзенбергу 1957. (али га није послао). У том писму Бор каже да Хајзенберг када су се састали 1941, није изразио никакве моралне проблеме у вези пројекта прављења бомбе, да је Хајзенберг провео протекле две године радећи скоро у потпуности на овом пројекту, и да је био убеђен да ће атомска бомба одлучити победника у рату. Већина историчара науке узима ово као доказ да је претходна интерпретација Хајзенберговог отпора била погрешна, али неки се не слажу, сматрајући да је Бор можда погрешно разумео Хајзенбергове намере, када су се срели 1941. Поглед уназад Хајзенберг је написао књигу под насловом „Део и целина“ која говори о његовом животу, пријатељству са Бором, и његовим оценама квантне физике. „Он лежи овде негде“ био је његов епитаф. Како се прича, једном су га питали, шта би упитао Бога, ако би се указала прилика. Он је одговорио: Референце Литература James Glanz, "New Twist on Physicist's Role in Nazi Bomb". The New York Times, February 7, 2002. See also Letters to the Editor by Klaus Gottstein and a reply by Jeremy Bernstein in Department of Physics, Stevens Institute of Technology, Hoboken, New Jersey 07030. Received 14 April 2005; accepted 29 July 2005. See also individual letters by Klaus Gottstein, Harry J. Lipkin, Donald C. Sachs, and David C. Cassidy. Chevalley, Catherine Werner Heisenberg: Philosophie le Manuscrit de 1942 (Éditions du Seuil, 1998) Eckert, Michael Werner Heisenberg: controversial scientist physicsweb.org (2001) Goudsmit, Samuel with an introduction by R.V. Jones Alsos (Toamsh, 1986) Also published in Germany: Heisenberg, Werner Nobel Prize Presentation Speech, Nobelprize.org (1933) Werner Heisenberg Biography, Nobel Prize in Physics 1932 Nobelprize.org Heisenberg, Elisabeth Inner Exile: Recollections of a Life with Heisenberg (Birkhäuser, 1984) Heisenberg, Werner Physics and Beyond: Encounters and Conversations (Harper & Row, 1971) See also the annotated English translation: {{harvnb|Hentschel|Hentschel|1996|pp=294–301 Document 95. Werner Heisenberg. The Theoretical Basis for the Generation of Energy from Uranium Fission [26 February 1942]]}} See also the annotated English translation: [This book is a collection of 121 primary German documents relating to physics under National Socialism. The documents have been translated and annotated, and there is a lengthy introduction to put them into perspective.] Hentschel, Klaus The Metal Aftermath: The Mentality of German Physicists 1945–1949 (Oxford, 2007) Jammer, Max The Conceptual Development of Quantum Mechanics (McGraw-Hill, 1966) Junk, Robert Brighter Than a Thousand Suns: A personal history of the atomic scientists (Harcourt, Brace, 1958) Kant, Horst Werner Heisenberg and the German Uranium Project / Otto Hahn and the Declarations of Mainau and Göttingen, Preprint 203 (Max-Planck Institut für Wissenschaftsgeschichte, 2002) as PDF Macrakis, Kristie Surviving the Swastika: Scientific Research in Nazi Germany (Oxford, 1993) Norman M. Naimark The Russians in Germany: A History of the Soviet Zone of Occupation, 1945–1949 (Belkanp, 1995) The author has been a group leader at the Institute of Technical Physics of the Russian Federal Nuclear Center in Snezhinsk (Chelyabinsk-70). Pash, Boris T. The Alsos Mission (Award, 1969) Rose, Paul Lawrence, Heisenberg and the Nazi Atomic Bomb Project: A Study in German Culture (California, 1998). For a critical review of this book, please see: Schaaf, Michael: Heisenberg, Hitler und die Bombe. Gespräche mit Zeitzeugen. GNT-Verlag. . Walker, Mark Eine Waffenschmiede? Kernwaffen- und Reaktorforschung am Kaiser-Wilhelm-Institut für Physik, Forschungsprogramm "Geschichte der Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft im Nationalsozialismus" Ergebnisse 26 (2005) Born, Max The statistical interpretation of quantum mechanics. Nobel Lecture – 11 December 1954. Cassidy, David C. Werner Heisenberg : A Bibliography of His Writings, Second, Expanded Edition (Whittier, 2001) Dörries, Matthias Michael Frayn's 'Copenhagen' in Debate: Historical Essays and Documents on the 1941 Meeting Between Niels Bohr and Werner Heisenberg (University of California, 2005) Fischer, Ernst P. Werner Heisenberg: Das selbstvergessene Genie (Piper, 2002) Heisenberg, Werner "A Scientist's case for the Classics" (Harper's Magazine, May 1958, p. 25–29) Heisenberg, Werner Across the Frontiers (Harper & Row, 1974) Kleint, Christian and Gerald Wiemer Werner Heisenberg im Spiegel seiner Leipziger Schüler und Kollegen (Leipziger Universitätsverlag, 2005) Papenfuß, Dietrich, Dieter Lüst, and Wolfgang P. Schleich 100 Years Werner Heisenberg: Works and Impact (Wiley-VCH, 2002) Powers, Thomas, "The Private Heisenberg and the Absent Bomb" (review of Werner and Elisabeth Heisenberg, My Dear Li: Correspondence, 1937–1946, edited by Anna Maria Hirsch-Heisenberg and translated from the German by Irene Heisenberg, Yale University Press, 312 pp., $40.00), The New York Review of Books, vol. LXIII, no. 20 (December 22, 2016, pp. 65–67. "Heisenberg, Carl Friedrich von Weizsäcker, and... Karl Wirtz [during World War II led] an effort [to prevent] a complete shutdown [of work toward a German atom bomb], which would condemn young physicists to military service... or takeover by Nazi extremists who might think an atomic bomb could still give Hitler a complete victory." (p. 66.) Desiring on ethical grounds to prevent the introduction of nuclear weapons into the world, the key German nuclear physicists "'agreed... not to deny [the feasibility of] an atomic bomb, but... to [argue] that it could not be implemented within a realistic time frame...'" (p. 67.) Rechenberg, Helmut und Gerald Wiemers Werner Heisenberg (1901–1976), Schritte in die neue Physik (Sax-Verlag Beucha, 2001) Rhodes, Richard The Making of the Atomic Bomb (Simon and Schuster, 1986) Schiemann, Gregor Werner Heisenberg (C.H. Beck, 2008) von Weizsäcker, Carl Friedrich and Bartel Leendert van der Waerden Werner Heisenberg (Hanser, Carl GmbH, 1977) Спољашње везе Critical Resources: Heisenberg Uncertainty Principle The Nobel Prize in Physics 1932 Werner Heisenberg images About Werner Heisenberg Annotated Bibliography for Werner Heisenberg from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues MacTutor Biography: [http://www-groups.dcs.st-and.ac.uk/~history/Biographies/Heisenberg.html Werner Karl Heisenberg Heisenberg/Uncertainty biographical exhibit by American Institute of Physics. Key Participants: Werner Heisenberg – Linus Pauling and the Nature of the Chemical Bond: A Documentary History'' Werner Heisenberg: Atomic Physics Mentorees Рођени 1901. Умрли 1976. Немачки физичари Нобеловци за физику Доктори физике Немачки нобеловци


text: Црна Гора је суверена земља у југоисточној Европи која лежи на источној обали Јадранског мора. Граничи се са Босном и Херцеговином на сјеверу, Србијом на истоку, Албанијом на југу и Хрватском на западу. Броји око 620 хиљада становника. Главни и највећи град је Подгорица док Цетиње има статус пријестонице. Током Раног средњег вијека, три српске кнежевине постојале су на простору данашње Црне Горе: Дукља, Травунија и Рашка. Године 1042. архонт Стефан Војислав водио је побуну која је довела до независности Дукље од Византијског царства и успостављања династије Војислављевић. Након двовјековне владавине Немањића, у четрнаестом и петнаестом вијеку дошло је до стварања Кнежевине Зете којом су владале династије Балшић (1356-1421) и Црнојевић (1431-1498) за чије вријеме први пут се користи садашњи назив. Након пада под османском влашћу, Црна Гора је повратила дефакто независност 1697. године под влашћу династије Петровић Његош као теократска држава прије него што је постала секуларна књажевина 1852. Де јуре независност је стекла од стране Великих сила на Берлинском конгресу 1878. након Црногорско-турског рата. Године 1910. постала је краљевина. Након Првог свјетског рата, постала је дио Југославије. Након распада Југославије, републике Србија и Црна Гора су заједно прогласиле федерацију. Након референдума о независности одржаном у мају 2006, Црна Гора је повратила независност и заједница се мирним путем расформирала. На парламентарним изборима у августу 2020, по први пут у својој историји, Црна Гора је демократски смијенила власт. Тиме, тридесетогодишња владавина Мила Ђукановића и странке на чијем је челу је окончана. Класификована од стране Свјетске банке као економија са вишим средњим приходом, Црна Гора је чланица Уједињених нација, НАТО-а, Свјетске трговинске организације, Организације за европску безбједност и сарадњу, Савјета Европе и Централноевропског уговора о слободној трговини. Црна Гора је оснивачка чланица Уније за Медитеран. У процесу је придруживања Европској унији. Закључно са 20. јануаром 2016. године Црну Гору као независну државу не признаје 14 свјетских држава. То су углавном мале и забачене државе, међутим има и изузетака попут Нигерије, Камеруна, и Танзаније. Етимологија Име Црна Гора се на овим просторима први пут званично јавља 1296. године у повељи српског краља Стефана Уроша II Милутина из династије Немањића. Јавља се у облику -{оть Чрне Горе}-, у контексту области око Црмнице и врањинскога манастира, Скадарског језера. Та Црна Гора је једна од бројних области у средњовјековној српској монархији која носи идентично име. Значење имена лежи у словенском топониму за велике и густе горе или мрке шумовите предијеле, а овдје је изведено према томе што су у средњем вијеку Ловћен, његова предгорја и подручја староцрногорских планина били покривени густим (црногоричним) шумама. У италијанским изворима Црна Гора се први пут помиње у изворном облику 1348. као -{Cerna Gora}-, а у дубровачким изворима 1379. као -{Cernagora}-. Италијански извори је такође биљеже као -{Montagna Negra}-, -{Montenegro}- или -{Monte Negro}- и отуда је име -{Montenegro}- ушло у несловенске језике. Као -{Montenegro}- спомиње се и у латинским которским споменицима 1397, а као -{Monte Negro}- 1443. и -{Crnagora}- 1458. Године 1435, у уговорима између деспота Ђурђа Бранковића и Млечана помињу се -{catuni Cerna Gora}- или -{catunos Cernagora}-. Географија Положај Црна Гора се налази у југоисточној Европи на Балкану. Територија Црне Горе заузима приближно 13.812 км2. Граничи се са Хрватском (14 км) на западу, Босном и Херцеговином на сјеверу (225 км), Србијом на истоку (203 км), Албанијом на југу (172 км), а од Италије је раздвојена Јадранским морем. Дужина обале је 293,5 км. Крајње тачке Црне Горе су: сјевер: 43° 32' СГШ, 18° 58' ИГД — обронци планине Ковач код мјеста Моћевићи југ: 41° 52' СГШ, 19° 22' ИГД — код аде Бојане, на ушћу ријеке Бојане исток: 42° 53' СГШ, 20° 21' ИГД — код села Јабланица источно од Рожаја запад: 42° 29' СГШ, 18° 26' ИГД — код села Суторина у близини Херцег Новог Црна Гора се распростире од високих врхова на граници са Србијом и Албанијом и шири се великом равницом која се простире неколико километара. Равница грубо нестаје на сјеверу, гдје се Ловћен и Орјен нагло спуштају у Боку Которску. Геологија и рељеф Велики крашки предио у Црној Гори углавном лежи на висинама од 1000 m изнад нивоа мора, а неки дијелови иду скоро до 1.900 m, као на примјер планина Орјен, највиши масив међу приобалним кречњачким вијенцима. Планине Црне Горе спадају у једне од најнегостољубивијих терена у Европи. Њихова просјечна надморска висина је више од 2.000 m. Највиши врх Црне Горе је Зла Колата на Проклетијама са надморском висином од 2534 m. Један од најпознатијих врхова Црне Горе је Боботов Кук на планини Дурмитор, који се налази на висини од 2523 m. Планине Црне Горе спадају у терене Балканског полуострва највише измијењене ерозијом током посљедњег леденог доба. Јадранска област захвата релативно узани појас Црногорског приморја од рта Оштро до ушћа ријеке Бојане, а према унутрашњости Јадранска област се шири ка долини Бојане и Скадарској котлини, и ка долинама Мораче и Зете. На кречњачкој подлози развила се посебна врста тла-црвеница, погодна за узгој дувана, винове лозе, воћа, маслина и других култура. Поред црвенице јавља се и флишно земљиште. Јадранска област се дијели на: Бококоторски залив, Црногорско или Паштровићко приморје, Барско поље, Скадарски басен и Зетско-Бјелопавлићку равницу. Бококоторски залив састоји се од четири мања залива: Топланског, Тиватског, Рисанског и Которског. Топлански и Тиватски залив спаја тјеснац Кумбор, а Тиватски и Рисански тјеснац Вериге. Паштровићко приморје протеже се од Боке до Улциња. Изнад њега се издижу планине Румија и Суторман. Некадашње острво Свети Стефан пјешчаном превлаком спојено је са обалом и претворено у полуострво и туристички град-хотел. Овај дио Јадранске области располаже пјесковитим плажама Петровац, Милочер, Свети Стефан, Улцињ итд. Велика Плажа код Улциња је најдужа од плажа у Црној Гори, дуга око 13 км. Барско поље је најзначајнији жељезнички, лучки и индустријски центар. Скадарски басен представља највећу криптодепресију на Балканском полуострву. Његова највећа дубина лежи 38 m испод нивоа мора, а површина воде језера је 6 m изнад нивоа мора. Оно је уједно и највеће језеро Црне Горе. Зетско-Бјелопавлићка равница се протеже око ријека Мораче и Зете све до недалеко од Никшићког поља. Плодно тло, обиље воде, медитеранска клима учинили су да је ово најплоднији дио Црне Горе и њена житница. Фосилни глацијални рељеф Према досадашњим проучавањима поуздани глацијални трагови пронађени су на Проклетијама, Хајли, Жљебу, Дурмитору, Бјеласици, Сињајевини, Маглићу и Орјену. Између Сутјеске и Пиве постојали су Трновачки, Стабањски и Суводолски ледник. Са Сињајевине спуштао се Колашински ледник који је имао дужину од 14 km. Биоградски ледник спуштао се са Бјеласице. Био је дугачак 5 km а ширина његовог валова достизала је 3 km. Он је на месту отапања наталожио морене и формирао терминални басен у коме се данас налази Биоградско језеро. Ледени покривач током плеистоцена постојао је и на планини Орјен. Према Албрехту Пенку он се простирао на око 80 km2. С обзиром на малу удаљеност од мора, Орјен је и током Плеистоцена примао велику количину падавина. Са његове кречњачке површи разилазило се 20 ледничких језика. Они су се кретали преко вртача и увала у којима се, након њиховог отапања, задржао моренски материјал. Ледници су се спуштали до 900 m на западу односно до 600 m надморске висине на истоку. Са северне стране, на јужном ободу Граховског поља, сталожен је флувиоглацијални материјал у виду огромне плавине. Клима На климу Црне Горе утичу велике водене површине Јадранског мора и Скадарског језера, као и дубок улазак Бока Которске у копно, планинско залеђе у близини обале (Орјен, Ловћен и Румија) и планинама Дурмитор, Бјеласица и Проклетије. У Приморју и Зетско-бјелопавлићкој равници влада средоземна клима, са топлим и сувим љетима и благим и кишовитим зимама. Током зиме са копна ка мору дува сува и хладна бура, док у јесен са мора дува југо доносећи топао ваздух из сјеверне Африке и велике количине падавина. Планина Орјен спада у најкишовитија мјеста у Европи. У тој области падне годишње 4600 mm падавина, на стрмим падинама Орјена у мјесту Црквице годишње просјечно падне око 5000 mm, што представља европски максимум падавина, а у рекордним годинама близу 7000 mm/m2. Знатно оштрију климу имају крашка поља испод околних планинских врхова удаљена 20–80 км од мора. У централном и сјеверном дијелу Црне Горе влада планинска клима, а на крајњем сјеверу Црне Горе и континентална клима, коју осим великих дневних и годишњих амплитуда температуре карактерише и мала годишња количина падавина уз прилично равномјерну расподјелу по мјесецима. У планинским областима на сјеверу љета су релативно хладна и влажна, а зиме дуге и оштре, са честим мразевима и ниским температурама, које нагло опадају са надморском висином. Воде Ријеке Црне Горе припадају Црноморском и Јадранском сливу. Најдужа ријека је Тара (141 км), а остале дуже ријеке су Пива, Ћехотина, Зета, Морача и Бојана. Ријека Тара протиче кроз кањон дубок 1.300 m. Једина пловна ријека је Ријека Црнојевића. Највеће језеро Црне Горе је Скадарско језеро, које је највеће језеро на Балканском полуострву. Скадарско језеро је криптодепресија. Језера у планинском дијелу Црне Горе су ледничког поријекла. Највећа и најпознатија од њих су Плавско, Биоградско, Шаско и Црно језеро. Флора и фауна У Црној Гори самоникло расте 2880 врста и подврста виших биљака (папрати и цвјетница), међу којима су 212 ендемити Балканског полуострва, а 22 врсте ендемити Црне Горе. Територија Црне Горе се може подјелити на три екорегије: илирске листопадне шуме, средоземну вегетацију на приобаљу, те још два подтипа мјешовитих шума (балканске мјешовите шуме на крајњем сјеверу и истоку и динарске мјешовите шуме у остатку земље. Животињски свијет Црне Горе спада у зоогеографску област Палеарктика, али се на њеној територији укрштају фауне и неких других области: Медитерана, средње Европе и предње Азије. С друге стране, данашња фауна Црне Горе представља остатак квартарне фауне која је на овом подручју била необично богата. Балканско полуострво је за вријеме леденог доба имало релативно блажу климу и било уточиште бројним биљним и животињским родовима и врстама. У вријеме квартара на овом подручју живјеле су данас изумрле врсте као: црвени алпски вук (Cuon alpinus europaeus), пећинска хијена (Crocuta spelaea), пећински медвјед (Ursus speleus), леопард (Leopardus pardus), дивљи коњ, вунасти носорог (Coelodonta antiquitatis), гигантски јелен (Megaceros giganteus), бизон (Bison priscus), дивље говече (Bos primigenius) и др. Бројне су биле и данас постојеће врсте које су из фауне Црне Горе нестале углавном у историјско вријеме, као што су рис (Lynx lynx), јелен лопатар (Dama dama), јелен (Cervus elephus), козорог (Capra ibex) и др. Национални паркови У Црној Гори постоји пет националних паркова: Историја Праисторија Најстарији трагови људских насеобина на тлу данашње Црне Горе датирају из средњег палеолита. У пећини Црвена стијена, близу границе са Босном и Херцеговином над Требишњицом, пронађена су оруђа за рад, оружја за лов, предмети везани за сакралну употребу и накит, који се датирају у доба од прије шездесет, односно тридесет и пет хиљада година. Налази насеља из каменог доба су пронађени код Берана у Беран Кршу и Петњику, док из бронзаног доба потичу остаци утврђења у Петровићима код Црвене стијене, Заврх код Никшића и Међеђој глави код Подгорице, затим насеља из Зогањ-Ћерета код Улциња и Бједетића на Лиму, осликана пећина код Рисна и читав низ усамљених налаза. Из прелазног периода бронзаног у гвоздено доба, пронађени су махом појединачни налази, док су у гвоздено доба датиране некрополе у Мијелој на Скадарском језеру и Будви са насељем из истог доба, затим хумке у Готовуши над Ћехотином, код Берана и Црвене стијене. Поред ових налаза, треба истаћи и остатке четири утврђења (Јазаљ, Рогамске стране, Тријебач и Кабао) око ушћа Зете у Морачу, која нису датирана, као и хумке на Цијевној код Подгорице, Грбљу, у Његушима, Цетињу и Никшићу, на Савином лакту и код Црвене стијене (Бањани и Дрпе). Налази предмета сродних Старчевачкој култури на цијелој територији данашње Црне Горе, указује на континуитет људских насеља на овом простору. Антика Током античког периода, на простору западног Балкана, живјела су илирска племена. На простору данашње Црне Горе и сјеверне Албаније, живјели су Лабеати. Они су основали град Скодру (данашњи Скадар), који је у 3. вијеку п. н. е. постао престоница простране илирске државе, на чијем челу се нашао краљ Агрон. Њихово гусарење по Јадрану, довело је до два рата са Римљанима (229—228. п. н. е. и 219. п. н. е.) у којима су Илири предвођени краљицом Теутом сузбијени, након чега се она повукла у Рисан и прихватила мир којим су Римљанима припале територије западно од Боке. Током наредних вијекова, Римљани су заузели цијели Балкан, а посљедњи отпор Илира сломљен је за вријеме Батоновог рата (6—9). Током римске владавине, на простору данашње Црне Горе, појавило се племе Доклеата, чији се главни град налазио недалеко од данашње Подгорице и звао Доклеа, од чега је у средњем вијеку настао термин Дукља, за државу насталу на том простору. Првобитно је подручје данашње Црне Горе ушло у састав провинције Далмација, а касније, послије Диоклецијанових реформи (293), улази у састав провинције Превалитане. На њеном простору се, уз већ поменуту Доклеу, јављају градови Rhisinium, Butua и Olcinium на обалама Јадранског мора и Andabra у унутрашњости. Подјелом Римског царства 395. године, готово цијело подручје данашње Црне Горе улази у састав Источног римског царства. Током наредних вијекова, цјелокупно Балканско полуострво бива изложено варварским нападима у којима су уништене тековине Римске државе, велики број градова је порушен, укључујући и Доклеу, а локално романско становништво се одржало само у јаким приморским градовима, у којима су се склањали и избјегли Романи из унутрашњости. Средњи вијек Прве словенске миграције на територију данашње Црне Горе су се одвиле у 5. вијеку, а први већи талас Словена стиже у првој половини 6. вијека. Словени који су дошли у Дукљу су претходно путовали са другим Бијелим Србима из Бојке и стигли у Сервију која се налазила у византијској теми Солун. На простору данашње Црне Горе, развила се у раном средњем вијеку кнежевина Дукља, која је заједно са околним српским приморским кнежевинама ушла у састав прве српске државе коју је средином 9. вијека основао кнез Властимир. Након њене пропасти, послије смрти Часлава Клонимировића средином 10. вијека, Дукља наставља свој самостални развој и у њој се крајем истог вијека као владар јавља Јован Владимир. Иако се о његовој владавини релативно мало зна, његов култ у народу је и данас велики, о чему свједочи и изношење његовог крста на врх Румије, које се традиционално обавља сваке године. Извјесно је да је био ожењен Самуиловом ћерком и да је захваљујући том браку сачувао управу над Дукљом, као Самуилов вазал. Почетком 11. вијека је убијен по налогу Самуиловог братанца Јована Владислава током унутрашњих борби за власт у Самуиловом царству, које убрзо након тога пропада, а територија Дукље улази у састав Византије. Кнез Дукље и оснивач династије Војислављевића Стефан Војислав успио је 1036. године да накратко збаци византијску власт, али је ухваћен и одведен у Цариград. Свега неколико година касније, Војислав је побјегао из заробљеништва и поново збацио византијску власт у Дукљи, користећи се унутрашњим сукобима у самој Византији, али и словенским устанком Петра Дељана који је букнуо 1041. године. Током јесени 1042. године драчки стратег је напао Дукљу. Користећи се ратним лукавством, Војислав га је навукао у уске кланце недалеко од Бара и у изненадном ноћном нападу 7. октобар (данас се овај датум узима као дан војске Црне Горе) разбио византијску војску у бици код Бара. Војислава средином вијека насљеђује његов син Михајло који, вођењем успјешне политике, успијева да очува самосталност Дукље односно Зете и да је око 1077. године уздигне на ранг краљевине, чиме Зета постаје прва српска краљевина. Његов син Бодин обједињава српске земље, припајањем Рашке, Босне и Захумља, а крајем вијека у својој престоници Скадру угошћује крсташе I крсташког похода предвођене Ремоном Тулуским. Након његове смрти, око 1101. године, Зету почињу да потресају унутрашње размирице међу Војислављевићима, што доводи до њеног слабљења и губитка краљевске круне. Завршни чин владавине династије Војислављевића се одиграва током 80-их година 12. вијека, када их рашки велики жупан Стефан Немања потискује као византијске вазале из Зете и око 1186. године цјелокупну Зету ставља под своју власт, дајући је на управу свом најстаријем сину Вукану. Након Немањиног повлачења 1196. и предаје власти средњем сину Стефану, Вукан почиње да води активну политику са циљем преузимања власти у Рашкој, што му на кратко и успијева почетком 13. вијека, али по цијену ступања у вазалне односе са краљевином Угарском чији владари од тада у својој титули носе и титулу краљ Србије. Без обзира на то, он је вратио Зети краљевску титулу, тако да су и он, као и његов син и наследник Ђорђе управљали њоме са титулом краља, до почетка 40-их година 13. вијека. Међутим, током владавине Уроша I, укида се наследно управљање Зетом и другим областима краљевине Србије, а управу над областима је додјељивао сам краљ. Током овог периода, на простору Зете подижу се значајни манастири: Свети Петар у Бијелом Пољу (у коме је писано Мирослављево јеванђеље), Ђурђеви Ступови у Беранама, Морача и други, а у писаним изворима се по први пут јавља њено данашње име Црна Гора. Послије Драгутиновог збацивања Уроша 1276. године, Зетом управља његова мајка и Урошева супруга Јелена до своје смрти 1314. године. За владавине краља Милутина она представља посјед који је додељиван на управу престолонасљеднику младом краљу, али и база незадовољне властеле, тј. ослонац за будуће побуне синова престолонасљедника против својих очева на власти. Милутинов син Стефан је 1314. године подигао неуспјешну побуну против оца у Зети, а четврт вијека касније (1331), његов син Душан из Зете подиже побуну у којој збацује оца и преузима власт. Током његове владавине, српска држава се удвостручује и бива уздигнута на ранг царевине, а управа над Зетом бива додјељена породици Балшића. Након Душанове смрти и почетка распада Српског царства, Балшићи почињу да воде самосталну политику у односу на његовог насљедника цара Уроша. Они су се сродничким везама повезали са Мрњавчевићима и Хребељановићима, да би са почетком Османске најезде покушали да се супротставе освајачима, како оружјем, тако и уступањем приморских градова Млечанима (Скадар, Дриваст и други) 1396. године. Посљедњи Балшић, Балша III је водио дуготрајне неуспјешне ратове са Млетачком републиком да би повратио приморске градове (Први и Други скадарски рат). Пред своју смрт своје посједе предаје свом ујаку деспоту Стефану Лазаревићу који наставља борбе са Млечанима око зетског приморја. Његов насљедник Ђурађ наставља са покушајима да дипломатским путем склопи мир са Млечанима, али са првим падом деспотовине 1439. године сви његови покушаји падају у воду, а Млечани до 1443. године овладавају Доњом Зетом и цијелим приморјем. Крајем 14. вијека, као противници Балшића у Зети, јављају се Црнојевићи. Са ширењем млетачких посједа средином 15. вијека и надирањем Османлија, њихов представник Стефан постаје 1451. године млетачки вазал и од њихове стране бива признат за господара Зете. Његов син Иван покушао је да очува власт између Млечана и Османлија, али су 1479. године цјелокупну његову државу освојиле Османлије, а он је са породицом побјегао у Млетачку републику. Након смрти султана Мехмеда II, он се вратио у Црну Гору и успио да обнови своју власт у њој. Током његове владавине престоница Црне Горе пренијета је из Жабљака на Цетиње, на коме је он основао велики манастир. За владавине његовог сина (Ђурђа (1490—1496) Црна Гора ће 1496. године пасти у османске руке, а породични поседи ће још неко време остати у власништву Ђурђевог млађег брата Стефана, који се око 1499. године замонашио. Значај породице Црнојевића и њихове владавине, лежи и у чињеници да су они на Цетињу, у склопу манастира, основали прву ћириличну штампарију (Ђурађ је 1492. године купио у Венецији штампарску пресу) на овим просторима, која је 4. јануарa 1494. године одштампала своју прву књигу „Октоих” (прва словенска ћирилична штампарија је отпочела са радом 1491. у Кракову). Турска владавина Османлије су припојили Црну Гору Скадарском санџаку. Кратко вријеме Црна Гора је постојала и као посебан санџак од 1514. до 1528. и поново неко вријеме између 1597. и 1614. године. У 16. вијеку Црна Гора је добила специјалну и јединствену аутономију у оквиру Османског царства, чиме су локална племена била ослобођена многих обавеза због такве аутономије. И поред свега тога, Црногорци нису прихватали османску власт, те су у 17. вијеку подизали бројне буне. Током овог периода, Црна Гора је постала теократска држава на чијем су челу биле владике Црногорске митрополије, а која је свој процват доживјела за вријеме владика из редова породице Петровић-Његош. У таквој држави, Млетачка република је имала и свог човјека са звањем гувернадура који се у њено име мијешао у црногорску политику. Племенска самосталност и анархија је била највећа сметња развијању централне власти у Црној Гори. Владавина Шћепана Малог у Црној Гори, који се представљао као збачени руски цар Петар III, је за кратко успјела раздвојити свјетовну од црквене власти, те дјелимично сузбити племенску неслогу и учврстити централну власт. Владика Петар I Петровић Његош је клетвама безуспјешно покушавао да измири црногорска племена. За вријеме његове владавине, Црногорци су 1796. поразили скадарског пашу Махмуд-пашу Бушатлију на Мартинићима и Крусима. Након пада Млетачке републике под власт Наполеонове Француске, владика Петар I је успио да од Француза преотме Боку Которску, али је она Бечким конгресом додијељена Хабзбурзима. Такође је покушао да уједини Црну Гору са устаничком Србијом, али до тога није дошло. Ипак, за вријеме његове владавине Старој Црној Гори је припојена регија Брда. Његов насљедник владика Петар II Петровић Његош је даље радио на ојачавању централне власти и 1832. године је укинуо звање гувернадура, пошто је Аустрија, која је наслиједила Млетачку републику, почела да се мијеша у унутрашње ствари Црне Горе. Владика Петар II није имао успјеха у спољној политици. Херцеговачки паша Али-паша Ризванбеговић је поразио Црногорце на Грахову 1836. године. За овај пораз, Црногорци су се осветили побједом у бици на Мљетичку 1840, али су и даље морали да плаћају харач Турцима. Петар II је морао Аустрији да преда манастире Маине и Стањевиће, а скадарски паша је 1843. преотео и острва Врањину и Лесендру. Црна Гора се из теократске државе трансформисала у световну за вријеме владавине Данила Петровића који је 1852. проглашен за књаза Црне Горе. Кнез Данило се одмах на почетку своје световне власти суочио са могућношћу окупације Црне Горе од стране турске војске под заповједништвом Омер-паше Латаса. Црну Гору су од покоравања спасиле дипломатске акције Аустрије и Русије. Пошто су Црногорци пружали помоћ херцеговачким устаницима, Порта је поново наредила босанском везиру да нападне Црну Гору, али су Турци поражени у бици на Граховцу 1858. Послије ове битке је извршено проширење и разграничење Црне Горе са Турском, али је Црна Гора и даље остала међународно непризната држава. Кнез Данило је доношењем Даниловог законика ојачао своју власт. Убијен је у Котору 1860, а наслиједио га је синовац Никола I Петровић. Независност Црне Горе Како је Црна Гора и даље пружала помоћ херцеговачким устаницима, Порта је 1862. поново послала Омер-пашу Латаса да покори Црну Гору. Црну Гору од капитулације је поново спасила дипломатска акција Русије. Кнез Никола I је више успјеха имао у рату 1876—1878. након новог устанка у Херцеговини. За разлику од Србије, Црна Гора је имала више успјеха и однијела побједе на Вучјем долу и Фундини. Берлинским конгресом територија Црне Горе је удвостручена и призната јој је независност. Иако се краљ Никола у јавности позивао на државност Немањића, Црнојевића и Балшића, не постоји било каква директна веза између средњовјековних држава и нововјековне државе Црне Горе. Послије рата услиједила је модернизација државе, што је кулминирало доношењем првог устава 1905, којим је Црна Гора дефинисана као уставна монархија, али је практично сву власт задржао кнез Никола. Овај период је обиљежио сукоб између краљевих противника окупљених у Клуб Народне странке који су се борили за ограничавање краљеве власти и безусловну унију са Србијом и мањинских краљевих присталица окупљених у Праву народну странку. Црна Гора је као руски савезник учествовала у Руско-јапанском рату 1904—1905. Међутим, услијед велике географске удаљености, учешће Црне Горе је било само симболично, јер је тиме исказивала своју захвалност Русији због помоћи у рату против Турске. Црногорски војници су се налазили у незнатном броју у војним јединицама руске војске. Године 1910, на 50. годишњицу своје владавине, кнез Никола је Црну Гору прогласио краљевином, а себе њеним првим (и јединим) краљем. У Првом балканском рату 1912—1913. Црна Гора је била у савезу са Србијом, Грчком и Бугарском против Османског царства. И поред великих губитака на његовом ослобађању, Црна Гора је морала да препусти освојени Скадар новооснованој Албанији, али је са Србијом успоставила заједничку границу у Новопазарском санџаку и Метохији. У Првом свјетском рату Црна Гора је стала уз Србију против Централних сила. Херојске подвиге, црногорска војска је показала штитећи повлачење српске војске кроз Албанију, али је на крају и сама капитулирала 1916, а краљ Никола је напустио земљу. Године 1918, српска и друге савезничке војске ослобађају Црну Гору од окупатора. Након ослобађања, у Подгорици се окупља Подгоричка скупштина која доноси одлуку о безусловном присаједињењу Црне Горе Србији. Југословенске државе и модерна историја Због италијанског незадовољства да будућа Србија има излаз на море, ова краљевина подстиче многе бивше чиновнике краља Николе, као и противнике безусловног уједињења са Србијом, на побуну, а за њено дизање искориштени су божићни црквени сабори 7. јануара 1919. године. Како побуна није дала жељени резултат, она се претворила у хајдучију побуњеника (Зеленаша) против чиновника нове власти (Бјелаша) која је потрајала све до 1926. године. Унутар новоосноване Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца, Црна Гора је реорганизована у Зетску област, а 1929. је проширена у Зетску бановину Краљевине Југославије. У Другом свјетском рату Краљевину Југославију су 1941. напале и раскомадале силе Осовине, а затим су 12. јула 1941. основале и марионетску Независну Државу Црну Гору под италијанским протекторатом на челу са Секулом Дрљевићем. Већ сутрадан у Црној Гори је избио Тринаестојулски устанак под вођством КПЈ. Устанак је угушен до половине августа 1941. Током рата, америчка авијација је најтеже бомбардовала Подгорицу 5. маја 1944, а британска 6. новембра исте године. Партизани су 1944. успјели да ослободе Црну Гору, која је послије рата постала једна од шест република ФНРЈ са сједиштем у поново изграђеном Титограду (данашњој Подгорици). Након Антибирократске револуције крајем 1988. и почетком 1989. на власт у Црној Гори долази група политичара окупљена око Момира Булатовића, Мила Ђукановића и Светозара Маровића, који су заступали политику Слободана Милошевића у Црној Гори. Послије увођења вишестраначја у СФРЈ, побједу на првим изборима у Црној Гори однела је Демократска партија социјалиста (реформисани Савез комуниста Црне Горе), предсједник Црне Горе је постао Момир Булатовић, док је Мило Ђукановић постао премијер. Послије распада СФРЈ, грађани Црне Горе су на референдуму из 1992. подржали њен останак у федерацији са Србијом. Због њене улоге у ратовима у бившој Југославији, новој држави су 1992. године биле уведене економске санкције, па је прошла и кроз период хиперинфлације 1993-1994. Ђукановић је 1996. почео да се дистанцира од политике Слободана Милошевића и дошао је у сукоб са својим партијским колегом, предсједником Црне Горе Момиром Булатовићем. Обојица су се као представници ДПС кандидовали за мјесто предсједника Црне Горе на изборима 1997. на којима је тијесну побједу однио Ђукановић. Поред пораза на изборима, Булатовићева фракција је поражена и у ДПС-у, па је Булатовић основао нову странку — Социјалистичку народну партију. Црна Гора је у мањој мјери од Србије била изложена ударима НАТО пакта, током бомбардовања СРЈ. У Црној Гори је 6. новембра 1999. уведена њемачка марка као званична валута, прво упоредо са југословенским динаром, а касније као једина званична валута. Послије 2000. године, Ђукановић се отворено почео залагати за независност Црне Горе. Савезна Република Југославија је 2003. реорганизована у Државну заједницу Србија и Црна Гора, уз могућност да се након три године распише референдум о независности чланица. На референдуму 21. маја 2006, већина од 55,5% се изјаснила за опцију независне Црне Горе. Независност Црне Горе је проглашена 3. јуна 2006. године. Дана 28. јуна 2006. Црна Гора је постала 192. чланица Уједињених нација, а 11. маја 2007, 47. чланица Савјета Европе. Дана 5. јуна 2017. године, Црна Гора се придружила НАТО-у као његова 29. чланица. У децембру 2019. отпочели су масовни протести због контраверзног Закона о слободи вјерисповјести, којим се оспоравала комплетна имовина Српске православне цркве. Осамнаест парламентараца из редова опозиције је ухапшено прије гласања о закону. Протести су настављени у Јануару 2020, праћени са блокадама путева. Током трајања протеста нападнута су црквена лица а низ грађана је ухапшен. Политички систем и уставно-правно уређење Црна Гора је дефинисана као грађанска, демократска, еколошка и држава социјалне правде, заснована на владавини права. Важећи устав Црне Горе је донијет 22. октобра 2007. године. Предсједник Црне Горе се бира на период од 5 година путем непосредних избора. Према Уставу Црне Горе, предсједник представља државу у својој земљи и иностранству, проглашава законе, расписује парламентарне изборе, предлаже кандидате за премијера, предсједника и судије Уставног суда скупштини Црне Горе, предлаже скупштини расписивање референдума, одобрава амнестију за криминална дјела, додјељује одликовања и награде и извршава остале дужности прописане уставом. Предсједник је такође члан Врховног савјета одбране. Тренутни предсједник Црне Горе је Мило Ђукановић. Садашњу владу Црне Горе чине премијер, потпредсједници владе и министри. Дритан Абазовић је садашњи предсједник владе Црне Горе. Скупштина Црне Горе доноси све законе у Црној Гори, усваја међународне споразуме, бира премијера, министре и судије, усваја буџет и врши друге дужности прописане уставом. Скупштина може изгласати неповјерење влади простом већином. Један посланик представља око 6.000 гласача. У Скупштину се бира 81 посланик. Последњи парламентарни избори у Црној Гори одржани су 30. августа 2020. године. Тренутни предсједник Скупштине Црне Горе је Данијела Ђуровић. Државни симболи Застава Црне Горе је црвене боје, размјера 1:2, са златним обрубом у размјери 1:20 и грбом Црне Горе у средини. Грб Црне горе је златни двоглави орао са раширеним крилима. На главама окренутим једна од друге стоји златна круна са крстом, на грудима на плавој и зеленој позадини је златни лав у покрету. Орао у канџама има два предмета, симболе духовне и свјетовне власти, један у једној, други у другој канџи. Овај грб има иначицу и на црвеној позадини. Химна Црне Горе је пјесма Ој, свијетла мајска зоро. Војска Војска Црне Горе броји око 3100 припадника, а опрема и официрски кадар су насљеђени од Војске Србије и Црне Горе. Обавезно служење војног рока је укинуто 30. августа 2006. указом предсједника Филипа Вујановића. Црна Гора је задржала цјелокупну поморску силу Србије и Црне Горе, али је она знатно смањена. У плану је ратно ваздухопловство у чијем саставу не би били млазни авиони, већ само транспортни и борбени хеликоптери. Црна Гора је чланица НАТО пакта и програма Партнерство за мир. Административна подјела Црна Гора је административно подјељена на глави град (Подгорицу) у чијем саставу су двије градске општине (Голубовци и Тузи), престоницу (пријестоницу) (Цетиње) и 21. општину. У Црној Гори постоји 1256 насеља од којих су 40 градског типа. Градови Највећи и главни град Црне Горе је Подгорица, док Цетиње има статус престонице. Други већи градови су Никшић и Пљевља. Становништво Према коначним резултатима пописа становништва из 2011. у Црној Гори живи 620.029 становника. У поређењу са претходним пописом становништва из 2003. године у Црној Гори данас живи 116 становника мање. Подаци о етничком, језичком и вјерском саставу који слиједе су објављени од стране Завода за статистику Црне Горе 12. јула 2011. Наредни попис у Црној Гори биће одржан од 1. до 15. новембра 2023. Етнички састав Према попису становништва из 2003. у Црној Гори је живјело 620.145 становника. Када је посљедњи попис обављен, Црна Гора је била грађанска држава. У међувремену је донесен нови устав, који за главне етничке групе признаје: Црногорце, Србе, Бошњаке, Албанце, Муслимане и Хрвате. У Црној Гори живи око 400 Јевреја који су новембра 2013. добили прву синагогу у овој држави. Етнички састав према резултатима пописа становништва из 2011. године: У односу на попис становништва из 2003. године број етничких Црногораца је порастао за 1,81% док се број Срба смањио за 3,25%. Такође, број Бошњака је порастао за 0,88% док је број етничких Муслимана опао за 0,66%. Језички састав По уставу из 2007. црногорски језик је проглашен званичним језиком Црне Горе. Ипак, већина грађана Црне Горе, по попису становништва из 2011. године, се изјаснила да (и даље) говори српским језиком ијекавског изговора. Поред ова два језика, признати су још и албански, бошњачки и хрватски језик. Од 2011. у институцијама (изузев Скупштине) и у образовном систему је званични службени језик српски под именом српско-црногорски. Језички изјашњавање према резултатима пописа становништва из 2011. године: У односу на попис становништва из 2003. године број говорника црногорског је порастао за 15,01%, док је број говорника српског језика опао за 20,61%. Такође, број говорника бошњачког језика (као bosanskog) је порастао за 3,04% док је број говорника бошњачког језика (као bošnjačkog) опао за 2,62%. Вјерски састав По уставу Црне Горе, све вјерске организације имају једнака права и одвојене су од државе. Већина грађана Црне Горе је православне вјере. Вјерници Српске православне цркве су окупљени око Митрополије црногорско-приморске и Епархије будимљанско-никшићке. У Црној Гори од 1993. године дјелује и канонски непризната Црногорска православна црква (ЦПЦ-1993), а од 2018. године упоредо са њом се појавила још једна неканонска Црногорска православна црква (ЦПЦ-2018). Такође, у држави постоји и значајан број сунитских муслимана који имају своју Исламску заједницу Црне Горе. Католички вјерници су организоване око Барске надбискупије и Которске бискупије. Вјерски састав према резултатима пописа становништва из 2011. године: У односу на попис становништва из 2003. године број муслимана је порастао за 1,37% док је број православаца опао за 2,17%. Генетика Према резултатима генетских истраживања, која не спадају у званична статистичка истраживања, већ су рађена на основу узорка, међу становништвом Црне Горе, најзаступљеније су следеће патрилинеарне (Y-ДНК) хаплогрупе: Привреда Најважнија рудна богатства Црне Горе су руде боксита, жељезне руде и угља. Главне индустријске дјелатности су прерада дувана, соли и алуминијума. Од укупне површине Црне Горе (13.812 км2), пољопривредно земљиште обухвата 5.165 км2 или (37,40%). Површина укупног обрадивог земљишта је 1899 км2 или 13,75% укупне површине земљишта у Црној Гори. Од пољопривредних култура гаје се житарице, кромпир, дуван, винова лоза, агруми, маслине и смокве. Туризам је врло значајан за привреду Црне Горе. Године 1999, као званична валута је уместо југословенског динара уведена њемачка марка, а од 2002. платежно средство у Црној Гори је евро. Године 2007. запослено је било 156.408 становника, највише у секундарном и терцијарном сектору. Црна Гора је од 18. јануара 2007. чланица Светске банке и Међународног монетарног фонда. Електропривреда Производња електричне енергије у Црној Гори обавља се у термоелектрани „Пљевља” и хидроелектранама „Мратиње” и „Перућица”. Производња електричне енергије у 2007. години била је 2363 GWh. Капацитети ових електрана не задовољавају потребе Црне Горе па је она принуђена увозити електричну енергију. Због ових потреба, планира се изградња и другог блока термоелектране у Пљевљима, хидроелектране на Комарници и 4 хидроелектране на Морачи за додатних 407 GWh годишње, као и изградња минихидроелектрана на 43 водотока. Саобраћај Црна Гора је по свом положају медитеранска и балканска земља, па је и главни саобраћајни правац у земљи веза између лука на Јадрану и балканске унутрашњости у залеђу. Главна тешкоћа земље је њен веома изражен планински карактер и непроходност, што је знатно допринијело спором развоју саобраћаја у земљи. Укупна дужина жељезничке мреже у Црној Гори је 250 км. У земљи постоје двије жељезничке линије. Важнија је Бар-Подгорица-Бијело Поље (Србија) и дио је пруге Београд-Бар. То је и једина електрифицирана железничка линија у земљи. Друга пруга је пруга Никшић-Подгорица-Божај (Албанија). Једини жељезнички чвор је Подгорица. Укупна дужина путева у Црној Гори је око 7.000 км, а дужина магистралних и регионалних путева је 1.847 км. Од око 5100 км локалних и некатегорисаних путева, око 50% је у чврстој подлози (асфалт, бетон). Земља је у фази изградње првих дионица ауто-путева, мада већ постоје путеви и њихове дионице са три траке. Са друге стране, посебност Црне Горе је број тунела и мостова на њеним путевима. Године 2006. отворен је тунел Созина, којим је знатно скраћен пут између јадранске обале и залеђа. Такође постоје планови за изградњу ауто-пута Београд-Бар и моста преко мореуза Вериге у Боки Которској. Црна Гора је поморска земља са дугом поморском традицијом. Бокељи и Бока Которска добар дио своје историје везују за море и поморство. Котор је био старо поморско средиште овог дијела Јадрана. Данас, лука са највећим значајем за привреду земље и привреду Србије је лука Бар. Такође, постоји редовна поморска линија фериботом Бар-Бари. Котор, Тиват и Зеленика, сви у Боки, су мање луке. Од слатких вода (ријеке, језера) пловно је Скадарско језеро и његова притока, Ријека Црнојевића, око ушћа. Овај вид воденог саобраћаја је слабо развијен и изводи се најчешће мањим пловилима (чамци). У Црној Гори постоје двије ваздушне луке, аеродром Подгорица и аеродром Тиват, те неколико мањих аеродрома. Подгорички аеродром је најважнији у земљи, док је тиватски важан за љетњи туризам. Осим ова два, постоје и мањи аеродроми на сјеверу и истоку земље (Беране, Жабљак, Никшић), али они нису опремљени за прихват већих летјелица и значајни су на нивоу државе. Туризам Црна Гора има добре услове за развој свих врста туризма, пошто посједује лијепе плаже, планински регион на сјеверу, богату вјерску и културну баштину и добро очувану природну средину. Црна Гора је била познато туристичко одмаралиште током 1980-их, али је због ратова вођених у околним држава током 1990-их њен имиџ туристичке дестинације нарушен. Црногорски туризам није почео да се опоравља до почетка 2000-их, а од тада се знатно повећао број туриста и ноћења. У 2016-тој Црну Гору је посетило 1.813.817 туриста од тога 91,62% страних који их је било за 6,15% више у односу на претходну годину. Скоро све економске активности Црне Горе усмјерене су на развој туризма. Влада Црне Горе је себи за циљ поставила развој Црне Горе у елитну туристичку дестинацију. Познате туристичке дестинације у Црној Гори су: Култура Култура Црне Горе је обликована разноврсношћу утицаја кроз своју историју. Утицај православља, словенства, централне Европе, ислама и поморске медитеранске културе (из дијелова Италије, попут Млетачке републике) били су присутни у посљедњих неколико вијекова. Подгорица и Цетиње су најважнији центри културе и умјетности у држави. У Будви се сваког љета одржава умјетничка манифестација Будва-град театар. Црна Гора има бројне значајне културне и историјске споменике, укључујући споменике из прероманике, готике и барока. Црногорско приморје је познато по својим вјерским споменицима, укључујући катедралу светог Трипуна у Котору, базилику светог Луке (стару више од 800 година), цркву Госпа од Шкрпјела, манастир Савину и остале. Средњовјековни манастири Црне Горе садрже хиљаде квадратних метара фресака. Најпознатији православни манастири у Црној Гори су: Цетињски манастир, манастир Морача и манастир Острог. Књижевност Први књижевни радови са ових простора потичу из преднемањићког доба, при чему се најстаријим познатим књижевним дјелом сматра „Краљевство Словена” написано у Бару, чији поједини дијелови потичу из прве половине 11. вијека. У Цркви Светог Петра у Бијелом Пољу је настао богато илустрован рукопис Мирослављево јеванђеље, највјероватније писан око 1190. године по наруџби хумског кнеза Мирослава. У цетињској штампарији Ђурђа Црнојевића 1494. године, штампан је првогласник Октоих, који се сматра првом ћириличном штампаном књигом Јужних Словена. Најпознатији књижевник Црне Горе је Петар II Петровић Његош („Горски вијенац”,„Огледало српско”, „Лажни цар Шћепан Мали”, „Луча микрокозма”). Други значајни писци су Стјепан Митров Љубиша и Марко Миљанов („Примјери чојства и јунаштва”, „Живот и обичаји Арбанаса”). Од новијих књижевника из Црне Горе најпознатији су Михаило Лалић, Радован Зоговић и Бранимир Шћепановић. Музика Традиционални народни музички инструмент црногорских Срба су гусле, док је традиционална народна игра оро. То је игра у којој играчи стоје у кругу наслоњени једни другима на рамена док један или двојица играча стоје у средини. У Црној Гори се одржавају љетњи фестивали поп-музике Пјесма Медитерана у Будви, Сунчане скале у Херцег-Новом и фестивал изворне музике Цетиње Фест. Образовање Образовање дјеце почиње у предшколским установама или основним школама. Дјеца се уписују у основне школе у 6. години живота, а основно образовање траје девет година. Ђаци даље могу наставити образовање у средњим школама, које трају 3 или 4 године. У Црној Гори дјелује Универзитет Црне Горе, основан је 29. априла 1974. године. Настао је спајањем три факултета: Економског, Техничког и Правног из Титограда, двије више школе: Педагошке академије из Никшића и Више поморске школе из Котора, као и три самостална научна института: Историјског, Пољопривредног и Института за биолошка и медицинска истраживања, добивши тада име Универзитет у Титограду. Годину дана након оснивања име мијења у Универзитет ”Вељко Влаховић”, а 1992. године у Универзитет Црне Горе, како се и данас зове. Факултети овог Универзитета се налазе у Подгорици, Никшићу, Цетињу, Котору и Херцег Новом. Светска културна баштина УНЕСКО-а у Црној Гори Организација Уједињених нација за образовање, науку и културу (Унеско) Светска баштина ставила је следеће локалитете у Црној Гори под својом заштитом уврстивши их у места од изузетног значаја за светску културу, науку и образовање. Природни и културно-историјски регион града Котора (1979) Дурмитор Национални парк Дурмитор (1980) 2016 — Стећци, средњовековни надгробни споменици (заједнички номиновале Босна и Херцеговина, Хрватска, Црна Гора и Србија) Кухиња Црногорска кухиња је резултат географског положаја Црне Горе и њене дуге историје. Италијански утицај на традиционална јела у континенталном дијелу Црне Горе и њеној јадранској обали је видљив у начину припремању хлеба, меса, сира, вина и алкохолних пића, супа и чорби, паленте, пуњене паприке, ћуфти, приганица, раштана итд. Други велики утицај потиче са Леванта и из Турске, и огледа се у припремању сарме, мусаке, пилава, пита, бурека, ћевапа, кебаба, баклаве, итд. Мађарска јела гулаш, сатараш и ђувеч су такође честа. Утицај континенталне Европе је највише трага оставио на припремање десерата: крофни, џемова, бројних врста бисквита и колача. Црногорска кухиња зависи од географског положаја, пошто се јела која се служе на приморју разликују од јела у сјеверним брдским предјелима. На приморју је велик утицај медитеранске кухиње, са уобичајеним јелима од морских плодова (рибе, хоботнице, шкампе и лигње). Од црногорских јела позната је његушка пршута. Познате врсте вина из Црне Горе су вранац (црно вино) и крстач (бијело вино). Такође су познате и цицвара и качамак. Спорт Црногорски олимпијски комитет јула 2007. примљен је у чланство Међународног олимпијског комитета, а Црна Гора се као самостална држава први пут појавила на Олимпијским играма 2008. у Пекингу. Прву медаљу, сребро, освојила је женска рукометна репрезентација на Љетњим олимпијским играма 2012. одржаним у Лондону. Прва лига Црне Горе у фудбалу је највише фудбалско такмичење у Црној Гори, у организацији Фудбалског савеза Црне Горе. Лига је настала 2006/07. после референдума о осамостаљењу Црне Горе. До тада, црногорски клубови су играли у јединственој лиги Србије и Црне Горе. Ватерполо је један од најпопуларнијих спортова у држави. Репрезентација је освојила Европско првенство 2008. у Малаги на свом првом учешћу од раздвајања Србије и Црне Горе. Злато је освојено и у Светској лиги 2009. када је домаћин завршног турнира била Подгорица. Од осталих спортова популарни су кошарка, одбојка, рагби, тенис, атлетика и борилачки спортови. Клупски освајачи Лиге шампиона из Црне Горе су Женски рукометни клуб Будућност два пута, и Ватерполо клуб Приморац једном. Екологија Црна Гора је прва земља на планети која се прогласила за еколошку државу када је Скупштина Републике Црне Горе 20. септембра 1991. на Жабљаку донијела „Декларацију о еколошкој држави Црној Гори”. Ставка о Црној Гори као еколошкој држави унијета је и у Устав Републике Црне Горе из 1992. године. На територији Црне Горе постоји пет националних паркова: Дурмитор, Биоградска гора, Скадарско језеро, Ловћен и Проклетије. Напомене Види још Република Црна Гора Референце Литература Спољашње везе Најдетаљнији и најсвеобухватнији водич кроз Црну Гору Црна Гора — Званична презентација Сажета историја Црне Горе на сајту Монтенет Државе у Европи Државе чланице НАТО-а