text: Петар Д. Шеровић Св. Трифун у Котору и Бокељска морнарица Град Котор у Боки, попут других приморских градова, уживао је под владом византијских царева, затим српских краљева и царева, те угарских и босанских краљева, па и саме млетачке републике, све до њезина пада, доста широку самоуправу, те се је управљао по властитом статуту. Још рано Которани, као што бијаше у оно доба обичај и по другим градовима, одабраше својим покровитељем и заштитником св. Георгија, али од деветог века бијаше покровитељ града Котора св. мученик Трифон или Трифун (у Котору кажу: Трипун, а одатле мушко име Трипун или Трипо дочим је женско име Трифона, те су оба ова имена у Котору, особито међу католицима, веома распрострањена). На новцу, који је Котор за цело горе наведено време ковао, био је на једној страни отиснут лик св. Трифуна. Како црквене књиге кажу, св. Трифун се родио прве половине трећег века по Хр. у Кампсади, вароши на Хелеспонту, близу града Никеје у Фригији, римској покрајини Мале Азије. Из малена се посветио проучавању Св. Писма, те се одликовао великом побожношћу, чистоћом и благошћу срца, с тога су га сви, који су га познавали, љубили и штовали. Од када се је прочуло, да је својим топлим молитвама исцелио од уједа отровне змије једно дете, које се је већ борило са смрћу, народ је к њему у великом броју долазио и његовим се молитвама препоручивао. Глас о његовој оданости хришћанској вери и његову светом животу бијаше допро и до римског престојника у Никеји, који нареди, да к њему доведу тог побожног младића, којему тада бијаше тек осамнаест година, не би ли га наговорио, да се одрече хришћанске вере. Али узалудна бијаху сва наговарања, обећавања и претње, да га склони, да се одрече Христове науке и да се стане клањати лажним боговима, јер и када га свукоше и бичеваше, Трифун изјави, да га то ништа не страши, те да ће пре и живот прегорети, него ли своју веру погазити. Мучитељи, видећи Трифунову постојаност у вери, бацише га у тамницу, надајући се, да ће се он, будући млад и тек да ступи у живот, предомислити и одрећи своје вере, али се љуто преварише. Трифун и поред тога, што га шибаху и гребуљама раздираху његово тело и пробадаху чавлима његове ноге, те кад то бијаше узалуд, пецијаху још и зубљама по целом телу, ипак не малакса духом, већ без страха и жалости срчано и одважно поднашаше све те муке и исповедаше пред својим народом јавно своју хришћанску веру. Ради тога осудише га на смрт и доведоше га на стратиште, али пре него је крвник замахнуо мачем, да му одруби главу, он је испустио своју светитељску душу. Покопан је био у Кампсади, те су долазили многи болесници из близа и из далека његову гробу као што су долазили к њему за његова живота, да траже исцељење у болести и помоћ и утеху у нужди и жалости. Његове свете мошти остале су на истоку све док их неки трговци не купише и укрцаше на једну лађу, која је путовала за Млетке, да их тамо продаду. Када се је лађа са моштима налазила у близини Боке, беснила је на мору страшна олуја, тако да је лађа била присиљена, да сврати у бококоторски заљев, да се спаси од бродолома, те се усидри не много далеко од ушћа заљева под Росама. Убрзо се прочује у Котору, да се на тој лађи налазе свете мошти. Которани схватише то као вољу божју, по којој су мошти одређене за њихов град, те понудише трговцима, да ће их купити. Ови пристадоше, те им продадоше ковчег са свечевим моштима за двесто „римских солада”, а за трећу стотину набавише Которани круну, урешену драгим камењем, која је ресила ковчег. Грађани которски с епископом и свештенством одвезоше се на лађама до Роса, да прихвате свете мошти, те их највећом свечаношћу пренесоше у Котор дана 13 јануара 809 год. Ускоро затим прогласише св. Трифуна заштитником и покровитељем града Котора, а побожни которски властелин Андрија Сараценис (Andreacius Saracenis) сагради светитељу у част цркву, која постаде катедралном, а бијаше на истом месту, где је и данас црква св. Трифуна. По сведочанству Константина Порфирогенита ова је прва црква била округла, али је била порушена, не зна се тачно да ли од потреса, или при навали кога од непријатељских народа, који су у оно доба чешће у Боку продирали. Након коначне поделе цркве на источну и западну, Котор остаде привржен римској столици, те црква св. Трифуна постаде катедрална црква католичког бискупа которскога. Настојањем бискупа Меда ((Ursacius), одлучи которска властела год. 1123, обновити цркву. Год. 1166 градња би већ довршена, те је бискуп Малон или Мајо освети уз суделовање бискупа Јована од Улциња, Мартина од Дриваста и Лазара од Арбаније, те уз асистенцију многих опата из ондашњих манастира у Боки и околини, а у присуству многих одличних лица: царског намесника у Далмацији, начелника града Свача и других. По свој прилици данашња је црква у својим главним деловима реконструисана и преправљена грађевина, која је била сазидана између 1123 и 1166 год. Основа цркве има облик тробродне василике с три полукружне апсиде окренуте пут истока. Црква је дуга без апсида 26,40 м., а широка 16,20 м. На западној страни цркве налази се засвођен портик, галилеја или парадиз, којима се са стране дижу два звоника. У цркви има пет олтара. Повише главног олтара налази се красан цибориј, који носе четири камена помпонална стуба. Између два стражња стуба налазила се је раније нека врста иконостаса (palla). Пала је од сребра, па позлаћена, те се у њој налазе иконе Исуса Христа, св. Трифуна и других светитеља. Након посљедње рестаурације цркве пала је постављена на зид апсиде иза великог олтара, тако да је сада простор између свих стубова циборија празан. Ова је пала дело велике уметничке вредности, а израђена је у византијском стилу, али није још довољно проучена, те јој се не може тачно одредити време постанка. Велику драгоценост цркве представља њезина ризница (моћник), у којој се такођер налази један олтар. У њој се чувају многе свете мошти, које се веома цене колико по својој светињи, толико и по царини и уметничкој изради сасуда, у којима су похрањене. Најдрагоценија је светиња глава св. Трифуна (коју народ назива славна глава) у драгоценом сребрном позлаћеном сасуду, те остатци његова тела, који су похрањени у дрвеном ковчегу, на којему је насликан лик светитељев, како неки мисле још пре X века, што би била једна од најстаријих которских слика. Ова се слика данас не види, јер је ковчег обложен сребром, на којему је представљено мучење св. Трифуна. И сасуд са главом св. Трифуна и ковчег са моштима његова тела чува се у мраморној раци поред моћника. Када су почетком XIX века Црногорци завладали Боком, св. Петар I Петровић Његош, митрополит и господар црногорски, одвојио је три честице од главе св. Трифуна и послао их је у Москву московском грађанину Трифуну Добројакову у знак признања, што је овај био направио и даровао которској цркви драгоцени сасуд за главу свечеву. По наредби цара Александра ове су свете мошти пренесене год. 1819 у гласовити храм св. Трифуна на Прудној близу Москве, те су оковане у сребро и смештене у позлаћеним ковчежићима и положене у чудотворној икони св. Трифуна. Овом преносу светих мошти био је присутан Лаврентије епископ дмитровски и викар московски. — Св. Трифун се слави у православној цркви, а нарочито у Русији, као заштитник поља и вртова од штетних кукаца, који на њих нападају. Глава св. Трифуна била је украдена из которске цркве негде врло рано, по свој прилици у X веку, те је након дугог трагања тек год. 1227 пошло за руком Которанину Матији Бовалију (Bonascio), да је пронађе и лађом донесе у Котор. Которани га за то богато обдарише и из захвалности му саградише маузолеј у вестибилу саме цркве св. Трифуна, али је приликом каснијих рестаурирања цркве био уклоњен. Када је год. 1378 заповедник млетачког бродовља Виктор Пизани отео Котор угарском краљу Људевиту, однео је собом у Млетке као плен један комад мошти (голен) св. Трифуна, који је био положен у једној млетачкој цркви. Которани су били ради губитка тих мошти врло жалосни, те су врло често и усмено и писмено молили млетачку владу, да им поврати ту светињу, али им Млечићи ту молбу никада не услишаше. Испод раке с моштима св. Трифуна чува се у нарочитом сасуду глава св. Хрисогона (Кршевана), покровитеља града Задра. Спомена вредан је и крст, којим је, по традицији, капуцин Марко Давианус благословио војску пољског краља Јована Собјеског под Бечом год. 1663. За време прошлог рата бивша аустријска царица Зита интересовала је се за овај крст, те је жељела, да јој га пошљу у Беч да га види, али услед свршетка рата, та јој се жеља није испунила. Црква св. Трифуна тесно је спојена са историјом града Котора у Средњем веку. Сви важнији јавни послови обављаху се у овој цркви Када је год. 1270, за владања краља Уроша Великог, Василије Драго украо лик и мошти св. Трифуна, пошто су злочинца ухватили, наредио је краљ которском кнезу, да сазове у цркву св. Трифуна градско свештенство и властелу, где буде Драго анатемисан. Том акту учествовао је, по наређењу краљеву, и православни епископ зетски Неофит, да се тим покаже, да су и православни солидарни с католицима у осуди злочинца, који се усудио, да почини такво светогрђе. По свој прилици у овој је цркви год. 1305 краљ Милутин са својом мајком краљицом Јеленом у присуству католичког надбискупа барског и бискупа которског, те православног епископа зетског и хумског и „дједа” богумилске цркве потврдио повластице манастиру св. Богородице на Рцу (близу Спича) и тиме показао у оно доба необичан пример верске сношљивости, Велико Веће општине которске заседавало је у цркви св. Трифуна све до XIV века. Када су Которани год. 1330 под заповедништвом Николе Буће (Бућића) борећи се у српској војсци код Велбужда против Бугара овима отели заставу и крст и знатно допринели српској победи, краљ им Стеван Дечански остави обоје као „вечит знак славе и лојалне привржености.” С тога је, кажу, и данас на копљу заставе на цркви св. Трифуна крст као успомена на овај краљев дар. Црква св. Трифуна је она „црква Димитрија” из народне песме, коју је Милош Обилић буздованом пребацио, када је оно купио харач од Латина. Главна свечаност св. Трифуна слави се у Котору на темељу грчког месецослова истог дана кад и свечаност св. Влаха у Дубровнику, наиме 3 фебруара по Григоријанском календару као на дан његове мученичке смрти, дочим га православна црква прославља на 1 фебруара по старом. — На 13 јануара по новом слави се успомена на пренос његових мошти у Котор, те се тог дана обичавао у прошла времена позивати опат гласовитог бенедиктинског манастира св. Георгија на оточићу пред Перастом, да одржи у цркви св. Трифуна свечану службу Божју. Треће недеље по Духовима слави се св. Трифун као заштитник градски. На 11 новембра, по римском мартирологију, которска црква слави дан рођења св. Трифуна, а 20 новембар посвећен је успомени, када је Матија Бовали год 1227 донио у Котор главу св. Трифуна, која је била украдена. Да је свечаност св. Трифуна на 3 фебруара сваке године онако сјајна и величанствена највише доприноси т. зв. „бокељска Морнарица или Мрнарица”, која је од давнина на себе преузела дужност око приређивања ове свечаности. Морнарица у старој живописној ношњи бокељској увеличава ову светковину, те је њезино име уско спојено са свечаношћу св. Трифуна. У старим писаним споменицима реч „marinaritia" значи плату морнара, коју су ови примали за становити рок времена за своју службу, коју су обављали на неком броду. Касније ова је реч означавала момчад на броду, а после шеснаестог века овом речи су се називали поморци у опште. Ова се реч употребљава искључиво на источној обали јадранског Мора, што је дало повода неким, да мисле, да је ова реч словенског порекла, те да је одатле дошла талијанска реч „marinerezza”. Назив „бокељска морнарица” или талијански „marinerezza bocchese” означавао је све оне Бокеље, који су се били одали поморству. Док је цветало поморство у Боки, народ је живео у богаству и сваком обиљу. Сведоче то дивне палате и величанствене цркве као и многи други остатци из оног времена, када је поморски живот у Боки напредовао. Опште је познато, да је у Средњем веку прости, раднички слој народа (пук) могао утицати на вођење јавних послова једино преко својих задруга или братовштина (цехова, скула). Ради тога пучани, који су се бавили истим обртом, удруживали би се у задруге или цехове, који су били јавно-правне нарави. Такви цехови су неодвисно управљали својим обртом настојећи око његова процвата и старајући се око ширења и учвршћивања верских и моралних осећаја међу својим члановима. У Котору је у она времена било више оваквих цехова, а пошто су Бокељи били од вајкада већином поморци, то је међу свима цеховима или братовштинама најглавнија била: Fraternitas divi Nicolai marinariorum de Catharo (братовштина св. Николе которских морнара) или бокељска морнарица. И постанак морнарице као и осталих цехова губи се у тами Средњег века. Знамо из историје, да је доласком Словена на обале Јадранског Мора ослабила власт византијских царева у приморским градовима, те се је у њима образовала управа, која је признавала само врховну власт византијску. На челу ове управе по градовима бијаше племство и свештенство, које је по својој вољи управљало, с тога се је раднички свет, да би могао узимати учешћа у јавном животу и бранити своје интересе, морао организовати у братовштине или цехове. Тако видимо, да у доба, када почиње муниципални живот у нашим градовима, почињу да се развијају и цехови. Такав је случај био и са морнарицом. Почетком муниципалног живота у Котору, почиње и морнарица. Према наведеноме врло је вероватно, да је морнарица већ постојала год 809 када су Которани набавили мошти св. Трифуна и великим их свечаностима пренели у Котор. Традиција каже, да је морнарица том пригодом највећма допринела слављу, те да је од оног времена преузела на себе бригу да ће се увек старати, да се свечаност св. Трифуна буде што свечаније прослављала. На темељу ове претпоставке прославила је морнарица год. 1909 на обљетницу преноса мошти св. Трифуна у Котор, и једанаесту стогодишњицу свога опстанка. Први писани спомен о морнарици потиче из год. 1350. Ове године је она даровала которским калуђерима фрањевцима цркву св. Николе у предграђу которском, која је год. 1538 била порушена са још три манастира, када се приближавао Котору злогласни гусар оног времена, Хајредин Барбароса, да му не пане у руке. Први њезин статут или „матрикула”, што је до нас допро, потиче из год. 1463, али се из њега види, да је он ревизија ,неког старијег статута. На темељу овог статута морао је бити члан морнарице сваки Бокељ, који се је бавио поморством, јер се није нико смео бавити поморством, ако није био уписан као члан братовштине св. Николе. Морнарица се није само старала око развитка поморства, већ је помагала и грађење бродова. Поправак бродова у Боки могли су обављати само занатлије, које би морнарица за тај посао препоручила и овластила. Она је одређивала градитељима бродова и плату и именовала надзорника или прота, да надзире и управља њиховим радом. У ХVII веку успело је становницима града Пераста, да се ослободе обавезе чланства морнарице, а поморцима из Прчања, који су то исто хтели постигнути, није сасвим пошло за руком, премда су у замену били понудили млетачкој републици, да ће јој пренашати као курири службена акта особито за исток. Организација морнарице била је слична организацији осталих цехова у нашим приморским градовима. На челу јој је стајао старешина „гасталдо”, који се је код других братовштина називао и жупан. Њему је било поверено чување матрикуле и благајне, те је имао, да извршује закључке главне скупштине под казном глобе. Био је биран на годину дана. Затим су била три „прокуратора” (скрбника, пуномоћника), који су утеривали чланарину и побирали остале приходе, те су обављали разне исплате у име друштва. Штету, коју би братовштина претрпела ради њихове кривице, морали су надокнадити, те се нису смели удаљити из завичаја пре него ли су положили рачуне о свом раду. Сваки члан је био дужан, да се прими таквог једног места под претњом глобе. И они се бираху сваке године. Даље су била два „синдика”, које су бирали сваке друге године. Њихова је дужност била, да прегледају рачуне, али увек у друштву гасталда и да обилазе друштвена добра. Морнарица је имала и своју цркву св. Николе, у којој су службу божју вршила четири капелана, те им је још била дужност, да прате братовштину при црквеним опходима. Главна се је скупштина држала сваке године на Спасовдан у цркви св. Николе, а објављивала се је звоњењем црквених звона. Тада се бираше управа и одређиваше плата члановима управе, те се ствараху разни закључци за унапређење братовштине. Закључци се доношаху већином гласова присутних чланова, а гласало се је куглицама. Како проистиче из статута, морнарица је имала и врло знатних прихода, а особито пак од својих непокретних добара и од великог складишта свих потребних предмета за поморство, које није нико други, сем ње, смео да продава. Све је те приходе братовштина трошила на корист својих чланова. Ако поједини члан није имао у старости довољно средстава, да се прехрани, братовштина га је пристојно издржавала све до смрти. Тако је помагала и болесне чланове и плаћала трошкове око погреба својих сиромашних другова, те се је након њихове смрти старала и за њихове удовице и сирочад, а девојкама је давала и мираз при удаји. Морнарица се је дапаче старала и за туђинце, који су били болесни или их је снашла каква несрећа, а ако је који од њих умро без средстава, био је сахрањен на њезине трошкове. Она се је старала, да пренесе у отаџбину и положи у заједничку друштвену гробницу сваког свог члана, који би умро на мору или у туђини, далеко од свог завичаја. Морнарица је имала разних полакшица и привилегија при саобраћају у многим пристаништима. Тако је н. пр. у Млецима имала право, да искрцава домаће производе без царине на обалу „Riva degli Schiavoni.” Бокељска морнарица као организована поморска обрана домовине имала је своју посебну управу, неодвисно од управе саме братовштине. Управу су сачињавали: адмирал, мајор, шест часника, ађутант, два капетана и два наредника. Адмирал, којег је бирала сама братовштина према статутима, вршио је у име државе врховно заповедништво над војском. Он је бирао мајора, ађутанта, шест часника и два наредника, а сама братовштина је бирала два капетана. Мало пред своју пропаст, год. 1794, млетачка република је укинула право избора адмирала, те је себи придржала право, да га она именује. Адмирал је морао сакупљати поморце способне за борбу, те их је у мирно доба позивао на вежбе, а у рату је одређивао камо ће кренути. По уговору давао је Котор млетачкој републици једну галију (врста лађе), којом је заповедао један члан морнарице, обично мајор, као „supracomes”. Таква једна лађа по имену „Св. Трифун Которски” прославила се је у знаменитој поморској битци код Лепанта год 1571 под заповедништвом Јеронима Бизанти. Адмирал је представљао морнарицу према вањском свету и заступао њезине интересе, док је непосредно заповедништво имао мајор, који је одређивао службу и водио војску на вежбу. При корпоративним иступима морнарице у јавности, адмирал је заузимао место у средини између државнога и општинскога барјака. Адмирал је осим наведених функција, по којима је био као неки врховни војнички надзорник, вршио послове и данашњих капетана пристаништа, јер је надзиравао и регулисавао кретање трговачких бродова целе Боке. Осим многих повластица и разних прихода спојених са његовом службом, примао је у мирно доба плату у износу од 17 дуката далматинског новца месечно и добивао је 40 либара попека. У ратно доба адмирал је примао месечну плату од 25 златних дуката, а такођер и остали часници морнарице примали су тада плату, чији нам износ није тачно познат, док за морнаре знамо, да су примали по два гроша и по месечно. Према горњим излагањима морнарица је представљала двоје: братовштину помораца и војску, коју су ти поморци сачињавали, а која се је употребљавала на обрану Боке и целокупне државе. Како је већ споменуто, морнарица се је особито заузимала, да свечаност св. Трифуна на 3 фебруара испане што сјајније. Њезина је дужност била, да позове све угледније личности, чија је назорност увеличавала свечаност; она је суделовала при црквеним опходима и другим обредима, старала се за представе и забаве, које су се тих дана народу давале, пазила је да се ред одржава, а од год. 1503 сносила је и највећи део трошкова свечаности, јер прилози, које је народ добровољно прилагао, нису били довољни. Сваке године осам дана пре свечаности св. Трифуна са плохате засвођеног портика црквеног објављивао би један дечак назван „мали адмирал”, обучен у старо бокељско одело са оружјем за појасом, наступајућу светковину и изговорио би „похвале” св. Трифуну. Фебруара 2, на Сретеније, сакупљао би се у Котору народ из приморских места и Боке са својим барјацима, да увелича свечаност. Тога дана је млетачки провидур предавао морнарици државни грб, а градски кнез (conte) заставу, жезло и градске кључеве, те је она обављала стражу у граду и затварала и отварала градска врата. Када би стражари пролазили ноћу по градским улицама, из кућа би им нудили разних посластица, а на копља би им набадали неку врсту колача, коју су специјално правили, за ову свечаност. Особито важна повластица морнарице бијаше право „помиловања”, уведено од которске општине год 1347. У почетку се још ова повластица састојала у томе, да су на препоруку морнарице сви они, који су били побегли, што нису могли исплатити своје дугове и сви, који су били побегли ради злочина, који се нису кажњавали смрћу, имали право, да се слободно поврате у град за три дана пре и после свечаности. св. Трифуна. Касније је могло бити међу именима оних, што их је морнарица предлагала на помиловање, чак и такових, који су били осуђени на смрт. Ова је повластица веома подигла углед морнарице, те је она тако брижљиво чуваше, да када би јој који пут била украћена, не пушташе из руку поверених јој знакова власти у граду. У старијим описима ове свечаности спомињу се јавне гозбе 2 и 3 фебруара, расвјете града, кола и јуначке игре. Гозбе су биле веома обилне, те би се том приликом много појело и много вина попило. То је нерадо гледала млетачка влада, особито ради тога, што би тада долазило у град много света из околице, која је била под Турчином, те би при гозбама уз пиће држали дуге здравице. Год. 1526 укинуо је Млечић те јавне гозбе, да тобож свечаност буде више верског карактера и да се не расипа новац, а у ствари, се бојао од присуства толиког света православне вере из крајева под Турчином, да не би онако при пићу починили какав тежи изгред или побуну, јер су били доста кивни на Млечића, који је у својој држави прогонио православну веру. Бокељи ипак год. 1535 испословаше, да буде укинута забрана држања здравице, али само за млетачке поданике. Него и то млетачкој влади сметаше, јер је више пута и при здравицама својих поданика чула по који основни прекор, који је био на њену адресу упућен, што она никако није могла да поднесе. С тога већ год. 1577 укину сасвим ове здравице налазећи за изговор, да треба приштедети новаца, да се сагради конвикт за Језуите, који у осталом није никада био основан. Када је Бока Которска дошла под власт Наполеонову, укинуше Французи све лајичке братовштине, а морнарици одузеше све старе повластице и секвестираше иметак, што је значило потпуну њезину пропаст. Доласком Боке под Аустрију год. 1814 обновљена је била морнарица, али за кратке време, јер је год. 1817 била опет укинута. Заузимањем далматинског намесника, грофа Лилиенберга, била је год. 1833 наново успостављена, док није год. 1848 опет укинута. Тек је била обновљена год. 1859 након Солферина, али не као што је некада била, већ само као „тијело” (корпорација), те више није имала никада никаква значаја за поморство, које је у осталом у Боки проналаском лађа на пару почело нагло опадати, док није након неколико деценија сасвим пропало. До год. 1860 и православни и католици у Котору заједнички су прослављали празник св. Трифуна, градског заштитника. Тада је которски бискуп Марко Калођера из верске нетрпељивости забранио которским православним Србима, да учествују у морнарици. До тог доба православни су чак односили и највећу част – адмирала морнарице. Тако је н. пр. год. 1833-1836 православни Србин Никола Огњеновић био адмирал. Год. 1860 је православни парох которски Иринеј Поповић, касније архимандрит и епископски провикар, славио први дан Духова педесет година своје свештеничке службе. Православни су Которани особито љубили свог пароха, те су хтели, да што свечаније прославе његов јубилеј и увеличају литију, која се од давнина носи у Котору другог дана Духова. С тога се обуку њих 24 друга у стару народну бокељску ношњу наоружани џефердарима, те тако увеличаше свечаност. Идуће године о Духовима обуку се опет 24 друга, да суделују у литији около града. Год. 1862 би дефинитивно установљена „Српска Гарда”, која је окупљена сваке године о Духовима и у свему личила морнарици. Гарда је постојала све до год 1914, те се није више након рата обнављала. Свечаност св. Трифуна изгубила је много од свог сјаја из првих времена, од када је морнарица изгубила некадашњу своју важност. Почиње као и пре дана 27 јануара, када морнарица о подне заузме свој положај на „тргу св. Трифуна”. У 12 сати „мали адмирал” изговара „похвале” св. Трифуну и позивље грађане, да што достојније прославе идућу светковину. На свршетку „похвала” замахне три пута капом уз трократно клицање: „Слава!” светитељу. У то се развије застава са ликом св. Трифуна на цркви, звона зазвоне, мужари загрувају, а музика интонира народну химну и затим морнаричину корачницу. Након овога морнарица почасти своје госте у друштвеним просторијама пићем и слаткишима, те се одржи здравица у здравље владарево. У очи благдана св. Трифуна, 2 фебруара изјутра морнарица прима из руку котарског поглавара и председника општине своје заставе. Старинску заставу с ликом св Трифуна одликовао је Његово Величанство Краљ ове године орденом св. Саве III степена. При предаји застава морнаричиним барјактарима музика свира химну, а морнарица пали почасне салве. Од важности је, да се овде напомену старинске заповедне речи, које је морнарица од давнине употребљавала при вежбама и јавним наступима. Те речи су: Опаз; на раме; прикажите; уз ногу; почињите; обрат десној; обрат лијевој; ход; станите; клекните; устаните; глед десној; глед лијевој; руке на оружје; натегните; на око; огањ; на оружје; слобода. Пошто се приме заставе, морнарица присуствује служби Божјој, па затим у пратњи музике обилази главнијим градским улицама. У дворишту бискуповог Двора, за успомену на негдашње јавне гозбе, морнарица приправи ручак сиромасима из града и околине, који се у граду нађу. У 2 сата после подне, уз пратњу морнарице, преносе се светитељске мошти, које се чувају у цркви св. Јосифа у цркву св. Трифуна, где их чува нарочита стража, образована од чланова морнарице. У 4 сата је најзнатнији део свечаности, наиме, морнарица игра старинско „коло св Трифуна” на тргу пред црквом у присуству бискупа, свештенства, представника цивилних и, војних власти и многобројног народа. Заповедник морнарице са неколико бираних речи јавља бискупу, да ће морнарица заиграти коло на успомену оног весеља, које су осећали и исказали стари Которани, када су набавили тело св. Трифуна. Бискуп им обично одговори, да се сећају не само обичаја, него и врлина својих предака, те их онда благослови. На то иступе одабрани играчи и уз свирање музике отпочну коло, које траје од прилике четврт сата. Играчи се држе један другога марамом. Коло производи разне кривуље и завоје, те кажу, да опонаша завоје змије, јер св. Трифун лечи од уједа змије. Играчи образују при игрању од једног кола два, а при свршетку опколе у својој средини мајора и два капетана морнарице, док су пре обичавали опколити бискупа и општинског председника са адмиралом и мајором. Ово коло има сличности са неким модерним играма, особито пак француским и талијанским, али је у исто доба и доста оригинално, те се може сматрати најкарактеристичнијим делом свечаности. Због особитог значаја овог кола донекле је разумљиво, како је Вук могао упанути у велику погрешку, када је у свом Рјечнику под речи мрнарица написао: мрнарица (у Котору) Art Tanz, chorea genus, заменувши тако саму морнарицу са познатим колом, које она игра. Године 1866 спевао је чувени српски родољуб пок. Павао Каменаровић из Доброте крај Котора лепу песму, коју би играчи при игрању имали певати. И ако је ова песма згодна за певање уз игру ипак играчи играју коло само уз свирку музике, а песму не певају. Пошто се сврши коло, започне у цркви свечано вечерње с јутрењем, на коме најугледнији грађани, нарочито за то позвани, у свечаном оделу обављају почасно кађење св. мошти љуљањем великих кадионица, причвршћених на своду црквеном. Након службе Божје, морнарица уз свирку музике обилази градом, а пред црквом св. Трифуна се пале уметне ватре и тако се свечаност тога дана завршава. На сами благдан св. Трифуна морнарица у 10 сати пре подне одигра као и првог дана коло, а затим учествује свечаној служби Божјој попраћајући знатније моменте паљењем из пушака као и процесији са светим моштима, која обиђе главнијим улицама око града, што траје до једног сата по подне. Многобројни народ приступа св моштима, те их с великом побожношћу целива Затим се даје опет ручак сиромасима као и првог дана. Иза ручка морнарица учествује при враћању св. мошти из цркве св. Трифуна у цркву св. Јосифа. У вечер је концерат музике на тргу пред црквом и паљење уметних ватара. Светковина св. Трифуна завршава се тек у недељу по свечеву благдану. Тог дана свештеник у пратњи чланова морнарице носи „славну главу” болесницима по кућама, да је целивају, а такођер улази и у тамницу, да полази и тамничаре. У подне морнарица иде у цркву св. Трифуна, да присуствује тихој миси за здравље владарево. Затим се отпошље брзојав владару, у којему морнарица изразује осећања своје поданичке верности и привржености. Након тога се чланови морнарице сакупе на заједничку гозбу, где се држи само једна здравица, којом се напије у здравље владарево. У 4 сата по подне на тргу св. Трифуна приреди се томбола у корист сиромаха, а пошто се сврши томбола враћају се заставе котарском поглаварству и општинском управитељству на исти начин као на дан, када их је морнарица примила. Затим је задњи опход по граду с музиком, која у вечер приреди пред црквом концерат, те је у исто доба и паљење уметних ватара. У старије доба обичај је био, да би чланови морнарице из вањских општина при крећању кући пуцали из пушака, а Которани им опет пуцањем одговарали, што је касније укинут те је било прописано, када се и колико пута може пуцати. Како смо већ видели, морнарица не представља више братовштину бокељских помораца, јер њезин члан може свак бити било којег звања и занимања само да је на добру гласу и да може набавити скупоцено старинско народно одело. Нема никаквог пописа чланова, јер се не захтева од оног, који жели, „да се обуче” у морнарицу да се мора нарочито пријављивати, Најобичнији број чланова морнарице о светковини св. Трифуна буде од 70-80. Морнарица има сада ове часнике: једног адмирала, једног мајора, првог и другог капетана, једног ађутанта (адмиралова), једног поручника и више потпоручника (по једног из сваког места, с којим дође по неколико чланова), а к овима спадају и два барјактара и два обична „морнара”, који носе при опходима два старинска комада оружја т. зв. „мађорину” и „тенентину” за успомену на прошла времена, када се је морнарица са старинским оружјем чешће прослављала. Ова два морнара ступају уз барјактаре. На концу треба овде убројити и малог адмирала, који изрече „похвале” св. Трифуну осам дана пре свечаности. Часници се бирају сваке године 13 јануара, када се слави успомена на пренос мошти св. Трифуна у Котор, а сам адмирал држи ту част доживотно, па макар и не живео у Боки, већ у иностранству као што је био случај са Антуном Трифуном Луковићем, који је живео у Енглеској. Наравно, све ове службе су само почасне, те нису хонорарне. Морнарица нам је сачувала и красну бокељску старинску народну ношњу, које данас скоро више нема, а коју је пре неколико година носио још гдекоји старац. Главни делови тог старинског одела јесу: црна свилена капа за „морнаре” (обичне чланове) дочим часници носе сада неку врсту калпака, на грудима кружат (прслук) од црне свиле са сребрним пуцима; кореш (кратак гуњ) од исте робе, извезен по шавовима свиленим или златним гајтанима; широк пас (појас) обично црвене боје; широке црне, обично свилене, гаће као кратке димлије до кољена; од кољена црне бјечве (чарапе), а на ногама цревље мулице (плитке отворене, обичне лаковане, ципеле); за појасом две сребрне, обично позлаћене, мале пушке на кремен и о рамену пушка (џефердар) на кремен, често златом извезена. Ово је дивна ношња, на којој се огледа богаство старих Бокеља из времена, када је поморство цветало. А особито је красно оружје, каквог је тешко наћи и у многим великим музејима, али ово, наравно, није била негдашња ношња морнара, већ је морнарица као корпорација њом заменила стару морнарску униформу. Како видимо, морнарица је данас само бледи одраз некадашњег бокељског сјаја и богаства. Она је Бокељу ипак мила успомена на његову славну прошлост, када је своје име славом проносио широм целог света и био познат као један од најбољих и најхрабријих помораца, те је овај споменик своје славе брижљиво чувао, па ће га исто тако и у будуће чувати. Главнији извори за овај рад: Проф. Ј. Ђелчић: Storia documentata della marinerezza bocchese, те Memorie storiche sulle Bocche di Cattaro, Zara 1880 — Ђ. Стратимировић: О прошлости и неимарству Боке Которске, (Споменик Срп. Краљ. Акад. XXVIII Београд 1895). — J. Parall: Bokeljska mornarica i Tripunjdan s prilogom ,,Život i muka sv. Tripuna'', Kotor 1899. — Дионисије Миковић: Живот и страдање св мученика Трифона (Весник Српске Цркве, Београд 1901). — Керубин Шегвић: Bokeljska mornarica (Prikaz), Hrvatsko Kolo, Zagreb 1909. — Иван Петковић: Bokeljska Mornarica (календар „Бока” за год. 1912 (Котор). — Ј. Б,: Српска Гарда у Котору (календар „Бока” за год. 1913). — Милоје М. Васић: Архитектура и скулптура у Далмацији, Београд 1922. Текст преузет из: Браство, XVIII, 31. књига Друштва Св. Саве, Београд 1923. На Растку објављено: 2008-06-05 Датум последње измене: 2008-06-06 14:26:58


source: fineweb

text: Потребна Вам је помоћ или појашњење. Слободно нас контактирајте. Списак 1259 поште које ће вршити пријем налога за прву продају бесплатних акција Грађани могу да се информишу: позивањем < strong >Инфо центра Поште на број телефона 0800 100 300 (бесплатан позив), СМС упитом са текстом АКЦИЈЕ размак јединствени број налога на број 2377 о трошку корисника (цена је 30 динара плус порези). Продаја бесплатних акција Продаја бесплатних акција је једноставна, потпуно бесплатна и обавља се на шалтерима пошта у Србији. Потребна документација Документ који грађанин треба да има код себе је важећа лична карта. Уколико грађанин продаје акције за неког другог, потребно је да понесе: своју важећу личну карту и њену фотокопију, личну карту особе за коју обавља продају и њену фотокопију, као и два примерка оригиналног специјалног пуномоћја, искључиво за ову намену оверена у суду, од којих један примерак са фотокопијама личних карата, предаје на шалтеру Поште, а други примерак грађанин задржава за евентуално даље давање налога. Уколико је грађанин старатељ или има продужено родитељско право, потребно је да понесе своју важећу личну карту на увид, фотокопију личне карте, два примерка оригиналног решења надлежног органа (надлежног суда или центра за социјални рад) оверена у суду и два примерка оригиналног уверења о животу акционара, не старијег од 30 дана, од којих по један примерак предаје на шалтеру Поште, док друге примерке грађанин задржава за даље давање налога. Кораци 1. Грађанин одлази у пошту са потребном документацијом. 2. Службеник поште, на основу приложене документације, проверава стање акција грађанина и штампа Уговор у два примерка које даје на потпис грађанину (један примерак задржава службеник поште, а други грађанин). 3. За издавање Налога за продају својих акција, грађанин одговара на три питања: Службеник штампа Налог у два примерка и даје грађанину на потпис (један примерак задржава службеник поште, а други грађанин). Приликом првог издавања налога, грађанин потписује два документа:Уговор и Налог. За издавање наредних налога грађанин потписује само Налог. Провера продаје бесплатних акција Да би грађанин знао да ли су његове акције продате минимално по цени коју је навео у Налогу, проверу може да изврши на више начина: Провера да ли је Налог реализован се врши наредног радног дана од дана издавања Налога у Пошти, и то после 16:30 часова; а новац ће грађанима, чији су налози реализовани, бити уплаћен на рачун најраније три радна дана од обављања трансакције тј. продаје акција. Јединствени број Налога је број са Потврде о пријему Налога за прву продају бесплатних акција. Подизање новца Новац од продатих бесплатних акција уплаћује се на текући рачун који је грађанин навео приликом издавања Налога за продају својих бесплатних акција. Уколико су акције продате, а из било ког разлога новац не буде уплаћен на новчани рачун који је наведен у Налогу за продају, грађанин ће новац од продатих акција моћи да подигне у свим експозитурама Банке Поштанска штедионица (а не и у пошти). Додатне информације У свакој пошти која прима налоге за продају бесплатних акција, до 16 часова, биће истакнута информација о оствареној цени акција на затварању тог трговачког дана, што ће помоћи грађанину приликом издавања налога и одређивања минималне цене по којој жели да његове акције буду продате. Објављена цена акција на затварању тог трговачког дана представља почетну цену за наредни трговачки дан. Ова процедура биће иста за трговину свим бесплатним акцијама (НИС, Телеком Србије, Аеродром Никола Тесла, Акционарски фонд и ЕПС) На шалтерима Поште обављаће се искључиво продаја бесплатних акција, док се куповина акција може остварити само посредством брокера. Агенција за приватизацију обавештава стручну јавност и потенцијалне инвеститоре да је данас на снагу ступио Закон о приватизацији, који је 2.августа усвојила Народна скупштина, чиме су формално и институционално створени потребни услови за наставак и окончање процеса реструктурирања и приватизације у Републици Србији.


ТРАМП СЕ СУСРЕЋЕ СА ИСТИМ ПРОБЛЕМОМ СА КОЈИМ СЕ СРБИЈА СУСРЕЋЕ ПОСЛЕДЊИХ 30 ГОДИНА! (ВИДЕО) - Националист Насловна Вести Свет ТРАМП СЕ СУСРЕЋЕ СА ИСТИМ ПРОБЛЕМОМ СА КОЈИМ СЕ СРБИЈА СУСРЕЋЕ ПОСЛЕДЊИХ... ТРАМП СЕ СУСРЕЋЕ СА ИСТИМ ПРОБЛЕМОМ СА КОЈИМ СЕ СРБИЈА СУСРЕЋЕ ПОСЛЕДЊИХ 30 ГОДИНА! (ВИДЕО) Одличан видео који објашњава тренутне догађаје у Америци у којима дубока америчка држава или радикална глобалистичка левица покушава насиљем да сруши Трампа пред изборе у новембру и доведе Џоа Бајдена. Следбеници глобалистичке левице у Србији имају исти принцип у борби за власт, а то је насиље и уништавање свега што чини српски национални идентитет. Весна Пешић људе који пливају за часни крст назива лудацима. Драган Поповић из Центра за практичну политику прети да ће дићи у ваздух споменик Стефану Немањи који ће бити откривен 28. јуна на Савском тргу. Јово Бакић позива на насиље. Другосрбијанска лажна елита Апелом 88 је тражила одузимање цркава и манастира СПЦ у Црној Гори. Алексеј Кишјукас вернике назива наркоманима. Филип Балуновић позива на грађански рат. Тања Војтеховски такође позива на грађански рат. Итд. Доналд Трамп се сусреће са истим проблемом са којим се Србија сусреће последњих 30 година, а то је део друштва који прати глобалистичку радикалну левицу и паразитира на државном систему радећи против српског националног идентитета. Такво деловање другосрбијанаца има корена у коминтерновском принципу поништавања највеће нације, као у Југославији, и узидазања вештачких идентитета како би се спровела пролетерска револуција. Зато они раде против српског идентитета. Другосрбијанцима смета јака Србија и јак српски национални идентитет јер га виде као „реметилачки фактор“ у региону. Одбрану Српске православне цркве у Црној Гори они виде као реметилачки фактор Балкана. Они желе уништење и Републике Српске јер је виде као реметилачки фактор Балкана. Српски народ не сме да дозволи да ова лажна паразитска елита икада поново буде водила српску државу. Претходни чланакНЕМАЧКА ФИНАНСИРА ПРОПАГАНДУ О СРПСКИМ ЗЛОЧИНИМА, ХОЋЕ ЛИ СРБИЈА ОДГОВОРИТИ? Следећи чланакОТКАЗАНА “ПАРАДА ПОНОСА“ У СРБИЈИ!


text: Аматерско позориште „Душан Раденковић“ – Представа „Ноћ лудака у Господској улици“ – 1997.године – Федраро – Жабаре Поздрав свима, Након дужег заустава активности на ВШ домену, поново смо посветили време тастатури и кодирању. У току су дораде садржаја и читавог сајта, не замерите ако наиђете на грешкице већ нам помозите да их исправимо и тиме допринесете овом комунитету. Не желимо да постанемо велики и популарни као ФБ али бићемо нешто приближно. Толико за сада, желимо вам пријатно зезање... Тренутно радимо на сакупљању садржаја за Велики Шиљеговац али смо укључили околна места као што су Каоник,Рибарска Бања итд.Свако ко има податке везане за околна места чак и она која засад нисмо укључили може нам послати на следећи емаил firstname.lastname@example.org Материјал који сакупљамо и који ћемо поставити на нашем сајту је категорисан: Пројекат је замишљен како би се све информације скупиле на једном месту ради лакшег налажења информација о нашем крају. СВА МЕСТА КОЈА НИСУ ДОДАТА БИЋЕ ДОДАТА КАДА ДОБИЈЕМО КУЛТУРНО-ИСТОРИЈСКЕ ИНФОРМАЦИЈЕ О ЊИМА.


Оркестар хармоника прославио се као финалиста телевизијског програма РТС-а "Ја имам таленат", а члан жирија на овом такмичењу српски глумац Иван Босиљчић послао је ансамблу телеграм подршке уочи пута у Сочи.


source: wikipedia

text: Италија (), званично Италијанска Република (), или Република Италија, држава је на југозападном делу Европе. Смештена усред Средоземног мора, састоји се од полуострва омеђеног Алпима и окруженог са неколико острва. Италија дели копнене границе са Француском, Швајцарском, Аустријом, Словенијом и енклавираним микродржавама Ватиканом и Сан Марином. Има територијалну ексклаву у Швајцарској, Кампионе, и одређена острва у Африци. Покрива површину од 301.340 km2, са популацијом од око 60 милиона, што је чини трећом најмногољуднијом државом чланицом Европске уније, шестом у Европи, и десетом по величини земље на континенту по површини. Њен главни и највећи град је Рим. Италијанско полуострво је историјски било матично место бројних древних народа и одредиште мноштва других народа и култура који су емигрирали током историје. Древна римска држава је настала у Лацију и проширила се по целом полуострву и територијама око медитеранског басена кроз процес романизације. До првог века пре нове ере, Римско царство је проширило своју територију широм Европе, Северне Африке и Блиског истока, оснивајући Pax Romana. Током раног средњег века, Западно римско царство је пало, хришћанска црква је настала и Италија је доживела унутрашњу миграцију из околних племена. До 11. века, италијанске градове-државе и поморске републике су се прошириле, доносећи обновљени просперитет кроз трговину и постављајући темеље за модерни капитализам. Италијанска ренесанса је цветала у Фиренци током 15. и 16. века и проширила се на остатак Европе. Италијански истраживачи су такође открили нове путеве ка Далеком истоку и Новом свету, помажући да се уведе европско доба открића. Међутим, векови ривалства и сукоба између италијанских градова-држава, између осталих фактора, оставили су полуострво подељено на бројне државе све до касног модерног периода. Трговачка и политичка моћ Италије значајно је ослабила током 17. и 18. века са опадањем Католичке цркве и све већим значајем трговачких путева који су заобилазили Средоземно море. После векова политичких и територијалних подела, Италија је скоро у потпуности уједињена 1861. године након ратова за независност и Похода хиљаде, чиме је успостављена Краљевина Италија. Од касног 19. века до почетка 20. века, Италија се брзо индустријализовала, углавном на северу и стекла колонијално царство, док је југ остао у великој мери осиромашен и искључен из индустријализације, подстичући велику имигрантску дијаспору. Упркос томе што је била једна од савезничких сила победника у Првом светском рату, Италија је ушла у период економске кризе и друштвених превирања, што је довело до успона италијанске фашистичке диктатуре 1922. Током Другог светског рата, Италија је прво била део Осовине све док се није предала савезничким силама. Била је окупирана од стране нацистичке Немачке уз фашистичку колаборацију (1940-1943), а потом и од савезничке стране током италијанског отпора и ослобођења Италије (1943-1945). Након завршетка рата, земља је референдумом заменила монархију републиком и доживела је продужени економски процват, постајући главна напредна економија. Италија има осми највећи номинални БДП на свету, девето по величини национално богатство и треће по величини златне резерве централне банке. Земља је описана као „најмања од великих сила“ и има значајну улогу у регионалним и глобалним економским, војним, културним и дипломатским пословима. Италија је оснивач и водећа чланица Европске уније и налази се у бројним међународним институцијама укључујући НАТО, Г7, Уједињење за консензус и многе друге. Као извор многих проналазака и открића, земља се сматра културном суперсилом и дуго је била глобални центар уметности, музике, књижевности, науке и технологије и моде. Има највећи број места светске баштине на свету (58) и пета је најпосећенија земља на свету. Географија Положај Италија се налази у јужној Европи, између 35° и 47° северне географске ширине и 6° и 19° источне географске дужине. Италија обухвата Апенинско полуострво, три велика острва на Средоземном мору: Сицилију, Сардинију и Елбу, као и неколико мањих. Једину копнену границу има на северу, на Алпима, где се граничи са Француском, Швајцарском, Аустријом и Словенијом. Копнену границу грубо одређује алпска вододелница, која окружује Падску и Венецијску низију. Независне државе Сан Марино и Ватикан су енклаве унутар територије Италије, док је Кампионе д’Италија италијанска есклава у Швајцарској. Облик земље подсећа на чизму, а Сицилија асоцира на троугао. Излази на пет мора: Јонско, Јадранско, Лигурско, Тиренско и Средоземно море. Укупна површина државе износи 301.230 km2, од чега је 294.020 km2 копно, а 7.210 km2 је вода. Геологија и рељеф Кроз цело полуострво простиру се Апенини, а на северу један део Алпа припада Италији. Највиши врх Италије је Мон Блан де Курмајор висине 4.748 -{m}-. Дуж западне италијанске обале протежу се са севера у правцу југа следеће ривијере: Италијанска ривијера у Лигурији, Етрурска ривијера у Тоскани и Напуљска ривијера у Кампањи. Источна обала је од Трста на северу до Гаљана на југу (може се и рећи до Отранских врата). Држава се налази на граници Евроазијске и Афричке плоче, што доприноси значајној сеизмичкој и вулканској активности. У Италији се налази 14 вулкана, од којих су четири активна: Етна на Сицилији, Стромболи, Вулкано и Везув. Везув је једини активни вулкан у континенталној Европи и познат је због своје ерупције која је уништила Помпеју и Херкуланеум. Неколико острва и брда је створено вулканском активношћу, а северозападно од Напуља се налази прилично активна калдера Кампи Флегреји. Воде Реке Италије отичу у Јадранско, Јонско, Средоземно, Тиренско, Лигурско, Црно и Северно море. Најдуже реке су По, Адиђе, Тибар, Ада, Ољо, Танаро, Тичино и Арно. По, са 652 km је најдужа италијанска река, тече на од Алпа на западној граници са Француској и улива се у Јадранско море. У највећа италијанска језера убрајају се Гарда (367,94 km2), [[Мађоре (212,51 km2, на граници са Швајцарском) и Комо (145,9 km2) у северној Италији и Тразименско језеро (124,29 km2) и Болсена (113,55 km2) у средњој Италији. Клима Клима Италије драстично варира од стереотипне медитеранске климе у зависности од локације. Приморским деловима Лигурије и већим делом Апенинског полуострва јужно од Фиренце влада класична медитеранска клима. Већи део северних унутрашњих области Италије, око Торина, Милана и Болоње има континенталну климу, која се често по Кепеновој класификацији климата класификује и као влажна суптропска клима. Приморски делови полуострва могу имати драстично другачију климу од планина и долина у унутрашњости, посебно током зимских месеци, када на планинским деловима владају хладноће и снег. Приморски региони имају благе зиме и топла и обично сува лета, мада и долине у унутрашњости могу бити прилично топле лети. Историја Од праисторије ка Римској држави Ископавања широм Италије показују присуство модерног човека на овим просторима још од палеолита, отприлике пре око 200.000 година. Данашњи Италијани су потомци старих племена која су се још почетком првог миленијума п. н. е. настанила у крајевима између Алпа, и по целом Апенинском полуострву и Сицилији. Ови народи су били различитог порекла. Најстарији су били Лигури и Илири, које су италијански преци потиснули пред крај 2. и почетком првог миленијума п. н. е. Негде у 8. веку п. н. е. између ријеке Арно и Тибар настанили су се и Етрурци, који су се у 7. веку п. н. е. проширили све до реке По и Корзике. У тим крајевима били су настањени још многи народи. Тако су у подручјима око данашње Венеције живели Венети, тако да се данас италијанска регија у којој је живео овај град зове Венето, На Сицилији су живели Сицули, Сицани и Елими. Сабињани и Латини живели су у Лацију, заједно са Фалисцима, Еквима, Херницима и Аусонима. У Абруцу су живели Вестини, Паелигни и Марси. Френтани, Пиценти и Маруцини насељавали су средишњу обалу Јадрана. Самнити и Луцани живели су у Молизеу и Басиликати. Језгру нове нације свакако су дали они народи и племена по којима су Италијани добили име, звали су се Италици (или Итали). Италици нису били једно племе, бијаху подијељени на 4 главна племена, то су: Латини, Фалисци, Осци и Умбри (или Умбријци). У 8. и 7. веку п. н. е. антички Грци су основали своје колоније дуж обале Сицилије и у јужним деловима Апенинског полуострва. Римљани су касније назвали ову област Великом Грчком, због велике бројности Грка. Антички Рим Стари Рим је на почетку била мала пољопривредна заједница основана у 8. веку п. н. е. која је током векома израсла у џиновско Римско царство које је обухватало цело Средоземно море, у којој су се културе Античке Грчке и Рима спојиле у једну цивилизацију. Ова цивилизација је била толико утицајна да су делови ње опстали у модерном праву, администрацији, филозофији и уметности, формиравши темеље на ком су засноване западне цивилизације. У 12 векова свог постојања, Антички Рим је прешао пут од монархије преко републике до царске аутократије. У полаком опадању од 2. века нове ере, Римско царство се 395. године коначно поделило на два дела, Западно римско царство и Источно римско царство. Западни део ја пао под притиском Гота, после чега је Апенинско полуострво подељено у мале независне краљевине и градове-државе у наредних 14 векова, док је источни део постао једини наследник античког Рима. Средњи век Од 493. године Остроготи су поново остварили политичко јединство Италије. Од 535. до 553. године територија Италије је била поприште Готског рата, који је водио источноримски цар Јустинијан I против Остроготског краљевства. Јустинијан је освајање Италије окончао 553. године коначним поразом Острогота и анексијом целе територије Остроготског краљевства Источном римском царству. Сукоб, који је трајао готово двадесет година, разорио је целу земљу и довео до озбиљне демографске, економске, политичке и социјалне кризе. Године владавине Источног римског царства је потлаченима донело погоршање животних услова пољопривредника због тешких пореских терета, као расељавање становништва због куге између 559. и 562. године. Ослабљен и осиромашен регион није могао да се супротстави лангобардској инвазији под краљем Албоином. Између 568. и 569. Лангобарди, често уз подршку локалног становништва огорченог због византијског опорезивања, заузимају велики део Италије: од уласка у Фриули, ускоро су освојили већину централне и северне Италије, област којој је наденуто име Велика Лангобардија, и у јужној Италији, која је прозвана Мала Лангобардија. Краљевство Лангобарда је трајало око два века, када их је на северу савладао Карло Велики 774. године, а касније на југу Нормани. И током наредних неколико векова Византија је била константна сила на Апенинском полуострву, довољно јака да спречи Арабљане, Свето римско царство и Папску државу да ставе Италију под своју власт, али превише слаба да истера уљезе. Последице ратова у првих пар векова после пада Западног римског царства су довеле до тога да, док су северно од Алпа настајале националне државе, политичком сценом Италије су доминирале на завађени градове, мали тирани и страни нападачи. Међутим, било је покушаја да се се поново успостави независност Италије од Светог римског царства за време Беренгара Фурланског и Ардуина Ивреовског. Нови век У 14. и 15. веку, северна и средња Италија је била издељена у бројне зараћене градове-државе, а остатак полуострва су обухватали Папска држава и Напуљско краљевство. Најјаче од тих градова-држава су постепено апсорбовале околне територије, што је довело до појаве сињорија, регионалних држава на чијем челу су били трговачке породице које су основале локалне династије. Ратови између градова-држава су били ендемски, а углавном су их водиле плаћеничке војске зване кондотјери, регрутовани широм Европе, углавном из Немачке и Швајцарске, које су углавном предводили италијански заповедници. Деценије ратова су довеле да Фиренца, Милано и Венеција постану доминантне силе које су склопиле мир из Лодија 1454, који је донео релативан мир по први пут у неколико векова. Овај мир ће потрајати следећих 40 година. Ренесанса, период оживљавања уметности и културе, се појавила у Италији, захваљујући бројним чиниоцима, као што су велико богатство које су скупили трговачки градовима, патронство доминантних породица као што су Медичији из Фиренце. и долазак грчких учењака и текстова у Италију након пада Цариграда под власт Османског царства. Италијанска ренесанса је достигла врхунац половином 16. века када су стране инвазије довеле регион у вихор Италијанских ратова. Идеје и идеали ренесансе су се ускоро проширили у северну Европу, Француску, Енглеску и већи део Европе. У међувремену, шпанско откриће Америке, португалско откриће нових поморских путева ка Азији и успон Османског царства су умањили традиционалну италијанску доминацију у трговини са Истоком, што је изазвало дуги привредни пад целог полуострва. Након Италијанских ратова (1494—1559), који су започели због ривалства Шпаније и Француске, градови-државе су постепено губили своју независност и дошли под страну доминацију, прво под Шпанијом (1559—1713), а затим под Аустријом (1713—1796). Између 1639. и 1631. нова епидемија куге је однела око 14% становништва Италије. Поред тога, Шпанско царство је почело да пропада крајем 17. века, што се односило и на његове поседе у Напуљу, Сицилији, Сардинији и Милано. Јужна Италија је нарочито осиромашила и била одсечена од важних догађаја у Европи. Крајем 18. века, као последица Рата за шпанско наслеђе, Аустрија је заменила Шпанију као доминантна регионална сила, док се Савојска династија појавила као регионална сила која је јечала у Пијемонту и Сардинији. У истом веку, два века дук привредни пад је прекинут привредним и државним реформама које је спровела владајућа елита у неколико држава. Током Наполеонских ратова, северна и средња Италија је окупирана и реорганизована као нова Краљевина Италија, зависна држава Француског царства, док је јужним делом полуострва управљао Жоашен Мира, Наполеонов зет, који је крунисан за напуљског краља. Бечки конгрес из 1815. је вратио стање онако како је било крајем 18. века, али идеали Француске револуције нису могли бити искорењени, и ускоро су се поново појавили током политичких револуција које су одликовале прву половину 19. века. Уједињење Италије Италија је постала краљевина 17. марта 1861, када се највећи део држава са овог полуострва ујединио под утицајем краља Виктора Емануела II, из династије Савоја, који је владао Сардинијом и Пијемонтом. Рим је још једну деценију остао под папином влашћу да би и он постао део државе 20. септембра 1870. Први светски рат и последице Иако је била једна од Централних сила, Италија је увучена у Први светски рат обећањем Савезника о значајним територијалним проширењима, која укључује Нотрањску, бивше Аустријско приморје, Далмацију, као и делове Османског царства, по тајним одредбама Лондонског уговора. Рат је у почетку био катастрофа за Италију. Италија је стално нападала Аустроугарску, али је имала мало успеха и трпела је велике губитке, а у немачко-аустроугарској контраофанзиви била је одбачена на запад. Италијани су поново напали октобра 1918. Аустроугарска војска се распала, а Италијани су ушли дубоко у аустријску територију. Борбе су се окончале 3. новембра. Током рата погинуло је више од 650.000 војника и јавни дуг је порастао. Неколико хиљада Италијана је остало у границама новоосноване Краљевине СХС, а око пола милиона Јужних Словена, углавном Словенаца и Хрвата, и око 200.000 Немаца у Тиролу су постали део Краљевине Италије. По одредбама мировних споразума из Сен-Жермена, Рапала и Рима, Италија је добила део већину обећаних територија, укључујући бившу угарску луку Ријеку, али не и Далмацију (осим Задра), због чега су италијански националисти описивали победу „осакаћеном“. Фашистички режим Социјалистичка агитовања која су уследила након разарајућег Великог рата, инспирисана Руском револуцијом, довеле су до нереда и анархије широм Италије. Либералска буржоазијка, плашећи се револуције совјетског типа, почела је да подржава малу Националну фашистичку странку, на чије челу је био Бенито Мусолини. У октобру 1922. црнокошуљаши су покушали да изведу државни удар. Сам државни удар је био неуспех, али је у последњем тренутку краље Виторио Емануел III одбио да уведе ванредно стање и именовао је Мусолинија за премијера Италије. Током наредних неколико година, Мусолини је забранио све политичке партије и ограничио личне слободе, тиме створивши тоталитарну диктатуру, која је привукла међународну пажњу и послужила као инспирација другим државама у Европи и свету, међу којима су нацистичка Немачка и Франкова Шпанија. Мусолини је 1935. напао Етиопију, што је довело међународне изолације Италије и повлачења Италије из Друштва народа. Италија се стога удружила са нацистичком Немачком и Јапанским царством и снажно подржавала Франсиска Франка у Шпанском грађанском рату. Италија је 1939. анектирала Албанију, de facto италијански вишедеценијски протекторат. Италија је ступила у Други светски рат 10. јуна 1940. Након почетних успеха у Британском Сомалиленду и Египту, Италијани су претрпели тешке поразе у Грчкој, Совјетском Савезу и северној Африци. Затим су западни Савезници извршили инвазију на Сицилију у јулу 1943. што је довело до слома фашистичког режима и Мусолинијевог пада 25. јула 1943. Италија се предала 8. септембра 1943. Немци су за кратко време успели да преузму контролу над северном и централном Италијом. Немци су на северу основали марионетску Италијанску социјалну републику са Мусолинијем на челу. Период после примирја је обележио успон масовног антифашистичког покрета отпора. Земља је остала бојиште до краја рата, пошто су савезници споро напредовали са југа. Борбе су се окончали 29. априла 1945. када су се предале немачке снаге у Италији. Скоро пола милиона Италијана (укључујући цивиле) је умрло у рату, а италијанска привреда је била уништена; доходак по становнику је 1944. био најнижи од почетка 20. века. Након Париске мировне конференција 1947. Италија је предала Југославији скоро све источне територије добијене после Првог светског рата, Француској Бригу и Тенду и изгубила све колоније осим Сомалије. Италијанска Република (1946-данас) Италија је постала република након референдума о монархији од 2. јуна 1946. Овај референдум је такође била прва прилика којом је женама у Италији дато право гласа. Умберто II, син Виторија Емануела III, је био приморан да абдицира и оде у изгнанство. Републикански устав је одобрен 1. јануара 1948. Према мировним споразумима са Италијом, већи део Јулијске крајине је предат Југославији, а Слободна Територија Трста је подељена између две државе. Италија је изгубила све своје колонијалне поседе, чиме је формално окончано Италијанско царство. Страхови у италијанском изборном телу од могућег комунистичког преузимања власти се показао као кључним за исход првих избора 18. априла 1948. када је Хришћанска демократија, предвођена Алчидеом Де Гасперијем однела убедљиву победу. Стога је Италија 1949. постала члан НАТО пакта. Маршалов план је помогао оживљавању италијанске привреде, која је до краја 1960-их уживала у периоду одрживог економског развоја који се назива „италијански економским чудом“. Италија је 1957. године била један од оснивача Европске економске заједнице, која је прерасла у Европску унију 1993. Од краја 1960-их до почетка 1980-их, држава је пролазила кроз период Оловних година, које су одликовале економска криза (нарочито након нафтне кризе 1973), великих друштвених сукоба и терористичких напада које су вршиле супротстављене екстремистичке групе уз умешаност америчких и совјетских обавештајних служби. Оловне године су врхунац имале са убиством вође Хришћанске демократије Алда Мора 1978. и масакра на болоњској железничкој станици 1980. Током осамдесетих, државу су први пут од 1945. водили премијери који нису били чланови Хришћанске демократије, један либерал (Ђовани Спадолини) и један социјалиста (Бетино Кракси), али је Хришћанска демократија остала важна странка у влади. Током Краксијеве владе привреда се опоравила и Италија је постала пета најјача индустријска држава и ушла у клуб Г7. Међутим, као последица његове политике улагања, италијански национални дуг је стрмоглаво нарастао током Краксијеве ере и убрзо прешао 100% БДП. Почетком 1990-их, Италија се нашла пред великим изазовима, пошто су гласачи — разочарани политичком парализом, великим јавним дугом и раширеним системом корупцијом (познат под именом Танђентополи)- захтевали радикалне реформе. У скандалима су биле умешане све велике странке, нарочито оне у владајућим коалицијама; хришћански демократи, који су владали скоро 50 година, прошли су кроз тешку кризу и на крају су се распали и поделили у неколико фракција. Комунисти су се реорганизовали у социјалдемократе. Током 1990-их и 2000-их, коалиције десног центра (којом је доминирао медијски магнат Силвио Берлускони) и левог центра (предвођене универзитетским професором Романом Продијем) су наизменично управљале државом, која је ушла у дуги период економске стагнације. Политика Уставом из 1948. установљен је дводомни Парламент (), који чине Посланички дом () и Сенат Републике (), засебно судство, те извршна власт коју обавља Савет министара (), на челу са председником савета (). Председник републике бира се сваких 7 година, а бира га парламент заједно с малим бројем регионалних посланика. Председник предлаже председника владе, који предлаже остале министре (формално их именује председник). Веће министара, састављено углавном од посланика, мора да добије већину у оба дома. Чланови оба дома Парламента бирају се директно на општим изборима, по пропорционалном систему. Посланички дом има 630 чланова. Сенат чине поред 315 посланика и бивши председници, као и разне друге особе именоване доживотно у складу с посебним уставним одредбама. Чланови оба дома се бирају на највише пет година, али оба дома могу да буду распуштена и пре истека тог рока. Законе могу да предлажу чланови оба дома, а да би ступили на снагу морају да добију већину у оба дома парламента. Италијанско судство се заснива на римском праву, Коду Наполеона и статутима. Уставни суд (-{Corte Costituzionale}-), који одлучује о уставности закона, основан је тек након Другог светског рата. Административна подела Италија је подељена у двадесет регија: Привреда Пољопривреда Највеће површине плодног земљишта су у долини реке По. Због повољних климатских услова ту се гаје пшеница, кукуруз, шећерна репа, воће, поврће, а у влажним пределима доњег тока реке и пиринач. Сточни фонд Италије је велики. Гаје се говеда, свиње и овце. Индустрија Индустрија је развијена на северном делу Италије. Текстилна и хемијска индустрија су веома значајне за економију Италије због великог извоза тих производа. У италијанским фабрикама производе се аутомобили Фијат, Ферари, мотори, гвожђе и челик, електронски апарати (телевизори, фрижидери, замрзивачи) и производи од гуме. Прерађује се поврће, дуван и производе тестенине, шпагети, макароне, лазање итд. Развијена је и бродоградња. У склопу петрохемијске индустрије на острвима Сицилија и Сардинија прерађује се нафта. Највећи индустријски центри су Ђенова, Милано, Рим и Торино. Највећа лука је Ђенова. Модна индустрија је веома развијена у Милану, највећи модни италијански дизајнери су Ђорђо Армани, Ђани Версаче, Лаура Бјађоти, Валентино Гаравани, Роко Бароко, Прада, Фенди, Гучи итд. Туризам Туризам је веома развијен. По броју страних туриста Италија је међу првим земљама у свету. Туристи долазе да виде како природне феномене као што су Везув и Етна, тако и чуда која је створио човек — антички Рим, цркву св. Петра у Риму, Помпеје, катедралу у Милану, Венецију итд. Становништво Италија има 60,532,020 становника, налази се на двадесет и другом месту светске ранг листе и четвртом месту ранг листе Европске уније после Немачке, Француске и Уједињеног Краљевства. 67% Италијана живи у градовима и то претежно на северу. Највеће миграције из неразвијених региона у градове биле су у периоду од 1950. до 1960. Од 1980. овај тренд се пребацио на предграђа и мале градове. У просеку мушкарци живе око 78, а жене око 83 године. Око 19% Италијана су старији од 65 године. У Европи Италијани су људи који најдуже живе после Грка и Швеђана. Као разлог наводи се италијанска кухиња и медитеранска исхрана. Религија 80,2% становништва су католици, а само 3,6% припада осталим религијама од чега су 231.226 Јеховини сведоци, 35.000 су јеврејске вероисповести, а има и протестаната и муслимана. Католичка црква је традиционално веома јака у Италији. Језик Поред службеног језика, италијанског, постоје још регионални службени језици као што су немачки у Јужном Тиролу, француски и словеначки. Такође постоје и друге мање групе језика које су уредбом и законом из 1999. године заштићене. То су сардински, грчки, хрватски, албански и други. Највећи градови Култура Италија је веома рано одиграла значајну улогу у култури и уметности. Римска антика била је у време Римског царства узор осталим европским земљама. Чак и у средњем веку и у доба ренесансе Италија је остала узор у уметности, култури и истраживањима осталим земљама Европе. Веома је познато италијанско сликарство, вајарство и архитектура. Ова красна земља била је домовина врсним, изузетним, генијалним уметницима као што су Леонардо да Винчи, Ботичели, Рафаело, Микеланђело ... Ова елегантна чизма је у свету позната по много чему. Пре свега по уметности и култури, затим разним грађевинама као што су Колосеум и Торањ у Пизи. Све знаменитости Италије веома су посећене, јер како је написао Гете, свако камење, палата и по која улица има и говори своју причу и све је одуховљено у светим зидинама вечног Рима. Земља која може да рачуна историју од скоро 3000 година, дакле опет по Гетеу не живи од данас до сутра, позната је и по јелу (пица, паста, шпагети ...), вину, начину живота, позоришту, литератури, поезији, музици (посебно опери) и добром укусу. Школство и образовање Похађање наставе у Италији је обавезно и без обзира на разлике између севера и југа, не разликује се план наставе у Милану од оног у Палерму. Разлике постоје само у областима пословног образовања. Обавезан систем образовања подељен је у три области: обданиште (-{scuola dell' infanzia}-, 3-6), основна школа (-{scuola elementare}-, 6-11; -{scuola media}- 11-14) и средња школа (-{Liceo}-: -{classico}-, -{scientifico}-, -{linguistico}-, -{artistico}-, -{economico}-, -{tecnologico}-, -{musicale}-, -{delle scienze umane}-; 14-19). Након наведених обавезних школа, ученици се могу определити за факултет. Последњих година дошло је до извесних промена у предавању страних језика, тако да се сада енглески учи у основним школама, а постоји и други страни језик. У петогодишњим гимназијама, осим часова латинског, похађа се и настава грчког језика. Од 2004. године, обавезно школовање повећано је са 9 (6—15) на 12 (6—18), што значи да ко не жели да са 14 година похађа гимназију, мора изабрати неки од средњих стручних школа након чега се полаже матура и државни испит. У забавиштима и основним школама деца морају носити униформе: девојчице најчешће розе и беле, а дечаци плаве. Спорт Фудбал је убедљиво најпопуларнији спорт у Италији. Фудбалска репрезентација Италије је 4 пута освајала Светско првенство. Италијански фудбалски клубови су освојили чак 48 европских клупских трофеја. Милан је 7 пута освајао титулу првака Европе, Интер 3 пута и Јувентус 2 пута. Поред фудбала у Италији су заступљени спортови још и одбојка, рагби, кошарка, бициклизам, алпско скијање, рвање, ватерполо и ауто-мото спортови. У северном делу Италије популаран је рагби. Рагби репрезентација Италије је редован учесник Купа шест нација. Одбојкашка репрезентација Италије је 3 пута била шампион Света. Кошаркашка репрезентација Италије је 2 пута била шампион Европе. Ђиро д’Италија је друга најпрестижнија бициклистичка трка на Свету. Уметност Уметност у Италији обухвата уметничка дела настала од праисторије па до данас. Италија је била центар и жариште многих праваца европске уметности (видети ренесанса). У антици захваљујући свом положају у центру Медитерана, у Италији се преплићу културни утицаји из различитих подручја. Ти претежно грчки и хеленистички утицаји стапају се са аутохтоним ликовним изразима Италије и стварају оригиналну римску уметност, која ипак није достигла уметничке висине класичне грчке уметности. Филм Медији Италија располаже великом мрежом мас-медија. Поред традиционалних новина и телевизије, све више користи се Интернет. Велики успех доживели су мобилни телефони који су све више заступљени, јер су припеид и постпеид тарифе јефтиније него у другим земљама Европске уније. Новине Постоји широка понуда дневних италијанских новина и листова. Наравно, има одређених сличности и разлике међу њима. Познате дневне новине су: La Repubblica у Риму, Il Corriere della Sera у Милану, La Stampa у Торину, La Nazione у Фиренци, Il Mattino у Напуљу. У Италији се дневне новине читају много мање него у осталим европским земљама. С друге стране, италијански недељни часописи могу се поредити са немачким. По изузетном квалитету познати су Oggi, Gente и La Domenica del Corriere. Радио и телевизија Три националне радио-телевизије су -{RAI Uno}-, -{RAI Due}- и -{RAI Tre}- и оне припадају организацији -{RAI-TV}-. Такође постоји велики број различитих приватних станица које се налазе готово у сваком великом граду. Оне опстају емитујући велики број реклама. Иначе углавном пуштају музику и шоу програм. Квалитет приватних телевизија је различит. Многе су се прошириле, а оне мање успешне склоне су емитовању филмова слабијег квалитета. Италија располаже са 1.700 телевизијских станица и око 30 милиона гледалаца. Такође врло утицајна особа у медијима је бивши премијер Силвио Берлускони у чијем се власништву налазе три телевизијске станице (-{Canale 5}-, -{Italia 1}- и -{Rete 4}-) под заједничким именом -{Mediaset}- које је купио у периоду између 1980. и 1984. године. Оне дневно достижу више од милион гледалаца претежно због Reality Shows програма и спортских преноса. Референце Литература Спољашње везе Председник Парламент Председник савјета министара Влада Министарство спољних послова Статистички институт Државе у Европи Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније


Концентрација фармацеута у Европи на 100.000 становника – Макроекономија 28. септембра 2020.\t0 Мирослав Здравковић Ostavite komentar 751 Pregleda Евростат је објавио пригодно саопштење (линк) о фармацеутима као есенцијално важним даваоцима услуга у време епидемије COVID-19. Г. Димитријевић је објавио текст о новом Ватикану (линк) где се бави медицином као новом религијом цитирајући мени најдражег страног писца Сабата. Апотеке су продужетак власти новог Ватикана. У Србији је пре 120 година било 406 лекара и 313 апотекара (линк), али је Велики рат сигурно смањио њихов број. Пре 100 година када су фармацеути били релативно ретки моја прабаба Илинка је женама „бајала“, била сеоска врачарица, што му дође скоро исто као и лекар, или апотекар. Касније су жене од мог деде Душана тражиле да настави мајчину праксу али он их је условљавао да дођу тачно у поноћ, и да саме подигну сукње (да смање административне радње и потребе). Да ли је наставио прабабину праксу? Сумњам. Ратовао је под јорган планином са баба Љубинком и правио потомке у зло време. По сељанке би било здравије да је био флексибилнији са радним временом, да пружа услуге и пре поноћи. И данас има сеоских врачара, али је то ипак заостатак из мрачне прошлости. Србија је данас напредна земља у којој успевају све дипломе и струке, па и фармацеути. Док нисам угледао податке из базе која прати саопштење могао сам да се закунем да су апотеке једнако честе као и коцкарнице у Београду и ван њега. Можда и јесте тако, али је из европске перспективе недовољно (или нема свака апотека дипломираног фармацеута?). Србија је према релативном броју фармацеута претпоследња у Европи, и само Холандија има мањи број. С обзиром да су изнад Србије Исланд, Данска и Немачка, те уопште не мора да буде лош показатељ. Број фармацеута у Србији смањен је за 13,3%, са 2.135 у 2016, на 1.850 у 2018. Уколико је смањење последица напуштања Србије, а не пада конкуренције на тржишту, онда је проблем лако решив: олакшати стицање факултетских диплома. Вероватно је ова делатност потцењена код произвођача диплома, и треба је адекватно брендирати. „Постаните апотекар он-лајн убрзаним курсом за 7 дана; диплома чувеног америчког универзитета из Мексика“. Моја прабака Илинка је била неписмена жена, ратна удовица. Трешњевачким сељанкама, већином удовицама као што је и она била, својим способностима је олакшавала тешку међуратну стварност. Деда Душко је завршио гимназију у Јагодини и био чиновник у Београду до 6. априла 1941. Образовање га је скупо коштало код нове комунистичке власти. По њега је било боље да се није образовао, већ да је помагао несрећним сељанкама. Фармацеута на 100.00 становника GEO/TIME 2016 2017 2018 Malta 132,9 129,3 128,8 Belgium 122,5 123,8 125,0 Italy 115,6 117,2 119,1 Spain 120,8 115,6 118,9 Finland : : 108,8 France 105,0 103,7 103,3 Lithuania : 99,1 102,8 Cyprus 89,4 91,3 91,7 Portugal 85,1 90,7 91,0 Romania 86,8 90,7 90,1 United Kingdom 86,2 88,3 89,8 Latvia 83,9 95,3 85,6 Albania : : 84,3 Norway 78,3 80,4 83,2 Hungary 74,9 77,2 80,2 Poland 77,1 77,2 77,2 Sweden 76,7 76,5 76,5 Croatia 73,4 74,4 76,2 Estonia 73,2 72,6 72,2 Austria 70,9 71,0 71,8 Slovenia 65,7 68,8 70,7 Luxembourg 69,6 69,8 69,8 Switzerland 70,0 69,7 69,1 Czechia 67,9 69,0 69,1 Germany 63,7 64,7 65,7 Liechtenstein 39,8 52,7 62,8 Denmark 52,0 53,1 54,0 Iceland 49,5 49,8 51,6 Serbia 30,3 28,0 26,5 Netherlands 21,4 20,8 21,0 Напомена: црвеном бојом је обележен последњи доступан податак Prethodna PROIZVODNJA I IZVOZ POVRĆA IZ SRBIJE Sledeća Албанија је пољопривредна сила у односу на Србију


Време у Приморју: 16. август » Дальневосточная звезда, информационный еженедельник Време у Приморју: 16. август Данас, 16. августа, су временски услови у региону одређује поморске области ниског притиска. Покрајина вече коротких кипя, олује. Умерена јужни ветар, ветровит са грмљавином. Температура ваздуха 20 32 ° Ц. У Владивостоку, делимично облачно, без падавина у вечерњим сатима. Ветар је легок у другој половини дана умерено југу. Температура ваздуха 26 28 ° Ц. Температура воде у заливу Купидон од 25 ° Ц. Ниво радијације 8 мР /х. Б Уссуријск облачно, без падавина у вечерњим сатима. Правац југ-запад, југ умереннии.Температура ваздуха 27 29 ° Ц. У Находка, делимично облачно, без падавина. Умерена јужни ветар. Температура ваздуха 27 29 ° Ц. примпогода.ру Опубликовано: 16-08-2013, 20:52 | Категория: Српски 11-07-2013, 10:01, Српски По доласку на мурле места, ватрогасци спроведено извиђање и нашли отворену паљење крова и трему куће. Као резултат истраживања службе линк газодимозасцхитнои у једној од соба на каучу, пронађен је...Подробнее Вече од 10. јула, а Владивосток чир од топлоте, део урбаног рада великог Бард уживали у хладу крошње Позоришном тргу. Овај догађај није био амбициозан. Онда је дошао све оне који воле и цене...Подробнее Под сумњом да су у убиству ухапшен сожитель оштећена. Човек 1949 рођења признао да је у току свађе на земљишту личне неприязненных односа давио жену. А онда је изведен тело у безлюдное место да...Подробнее Жалилац је рекао ага се на локалном подручју у Авроровскаиа, 17 возила запалио. На сцени оставио истражни тим Фрунзе полиције Дистрикта, а Министарство за ванредне ситуације. Пожар је брзо...Подробнее 4-07-2013, 12:01, Српски Безопасное купание на морской акватории и внутренних водоемах по-прежнему в центре внимания приморских спасателей. В то время, пока специалисты МЧС предупреждают население об опасностях, которые таят...Подробнее 18. септембар Цхугуиивске болница са отвореном повредом главе уписаних дечака рођеног 2010. С обзиром на доказе, истражитељи Истражни комитет Приморски организованог истраге верификацију....Подробнее Лидер "Мама" Трол Илиа Лагутенко дао информативни беседа са "Комерсант", у којој је говорио о детаљима предстојећег фестивала В-Рок. - Фестивал «В-Рок» ће бити слободан за гледаоце? - Ага, јер је...Подробнее 16-07-2013, 20:04, Српски Конкурс је, по подацима Одељења за културу Приморски територије, гвоздило је више од 100 скице, од којих жири на крају изабрао седам најбољих радова. Гласао за њих и Приморју. Као резултат тога,...Подробнее 27-06-2013, 19:32, Српски Руководство компаније је донета одлука да се прекине пружање електричне енергије до предузеће ДОО «ТРИТЭРА» због дуговања. Међутим, раскид уговора између компанија-добављача неприхватљиво, као и...Подробнее 10-06-2013, 15:03, Српски Родитељи деце 201020112012 и 2013 годину рођења, регистровани у јединствене електронске базе података о деци, потребе да добијању места у даицарес града Владивостока, тражећи да се приближи...Подробнее


Закон о забрани дискриминације — Викизворник, слободна библиотека 2 II. ОПШТА ЗАБРАНА И ОБЛИЦИ ДИСКРИМИНАЦИЈЕ 3 III. ПОСЕБНИ СЛУЧАЈЕВИ ДИСКРИМИНАЦИЈЕ 4 IV. ПОВЕРЕНИК ЗА ЗАШТИТУ РАВНОПРАВНОСТИ 5 V. ПОСТУПАЊЕ ПРЕД ПОВЕРЕНИКОМ 6 VI. СУДСКА ЗАШТИТА 7 VII. НАДЗОР 4) израз „орган јавне власти” означава државни орган, орган аутономне покрајине, орган јединице локалне самоуправе, јавно предузеће, установу, јавну агенцију и другу организацију којој је поверено вршење јавних овлашћења, као и правно лице које оснива или финансира у целини, односно у претежном делу, Република, аутономна покрајина или локална самоуправа. Сви појмови који се користе у овом закону у мушком роду обухватају исте појмове у женском роду. II. ОПШТА ЗАБРАНА И ОБЛИЦИ ДИСКРИМИНАЦИЈЕ[уреди] 6. дискриминација која је извршена више пута (поновљена дискри-минација) или која се чини у дужем временском периоду (продужена дискриминација) према истом лицу или групи лица; III. ПОСЕБНИ СЛУЧАЈЕВИ ДИСКРИМИНАЦИЈЕ[уреди] IV. ПОВЕРЕНИК ЗА ЗАШТИТУ РАВНОПРАВНОСТИ[уреди] - да је дипломирани правник; - да има најмање десет година искуства на правним пословима у области заштите људских права; - да поседује високе моралне и стручне квалитете. V. ПОСТУПАЊЕ ПРЕД ПОВЕРЕНИКОМ[уреди] Уз притужбу се подносе и докази о претрпљеном акту дискри-минације. VI. СУДСКА ЗАШТИТА[уреди] VII. НАДЗОР[уреди] Закон о забрани дискриминације (26. март 2009) Преузето из „https://sr.wikisource.org/w/index.php?title=Закон_о_забрани_дискриминације&oldid=63634” Ова страница је последњи пут уређена на датум 15. септембар 2016. у 02:40 ч.


Политика Online - Како храна утиче на расположење Како храна утиче на расположење Добро варење је од велике важности за одржавање доброг менталног, а постоји много фактора који негативно утичу на варење хране и цревну флору Аутор: Јасна Вујичић, нутриционистачетвртак, 09.02.2017. у 13:57 У многим ситуацијама наше расположење одређује шта ћемо јести. Наиђу дани када се и уз све знање о штетности претера у храни, али и они када се изгуби апетит у потпуности. На пример, ако неко дипломира и жели да почасти себе и драге особе, на трпези ће се неминовно наћи разне ђаконије и посластице. Са друге стране, осећаји потиштености, губитка, туге и бола праћени су незаинтересованошћу за храном. Важно је знати, међутим, да све ово функционише и у супротном смеру, то јест, да храна коју конзумирамо утиче на наше расположење. Како? Најкраће речено: здравија исхрана утиче на мозак, а он на расположење. Постоји нераскидива веза између мозга и желуца. Повезани су преко пнеумогастричног (лат. nervus vagus), десетог можданог живца који повезује мождано стабло и трбух. Овај живац је основна веза коју стомачне и цревне бактерије користе да пошаљу одговарајуће информације мозгу. Добро варење је, дакле, од велике важности за одржавање доброг менталног здравља. Постоји много фактора који негативно утичу на добро варење и цревну флору, а потом и на ментално здравље. Ако се класично узгајана храна третирана глифосфатом, тоталним хербицидом (ЕУ смерницама подржава се укидање његове употребе), он осим изразите токсичности узрокује и недостатак минерала који су неопходни за нормалну функцију мозга. Исхрана ГМО значајно мења цревну флору јер се патогене бактерије множе, а добре бактерије истребљују. Исхрана која укључује обиље воћа и шећера, као и исхрана ГМО, поспешује раст патогених бактерија у цревима. Шећери, па и воћни (фруктоза), смањују активност кључног хормона раста у мозгу – неуротрофни мождани фактор (БДНФ). Примера ради, ниво БДНФ код оболелих од депресије и шизофреније је изразито низак. Конзумирање шећера покреће каскаду хемијских реакција у организму и подстиче хроничне упалне процесе, а они ремете нормално функционисање имуног система и праве хаос у мозгу. Шта јести, а шта избегавати Црна чоколада: „Кривац” је анандамид, неуротрансмитер који се производи у мозгу и привремено блокира осећај бола и депресије. Чоколада (нарочито црна) не само да ствара ово једињење већ садржи и друге хемикалије које продужавају ефекат анандамида. Довољно је узети од 30 до 40 грама црне чоколаде да би се осећали боље. Протеини: Органска јаја, сир, шака бадема могу да помогну у одржавању нивоа шећера у крви и повећају енергију и расположење. Банане: Банане садрже допамин, природну хемикалију која поправља расположење. Богате су витаминима Бе, укључујући витамин Бе-6 и магнезијум, који смирују нервни систем. Особе са инсулинском резистенцијом требало би да пазе и не конзумирају банане у великим количинама. Кафа: Испијање кафе ујутру утиче на низ неуротрансмитера који се односе на контролу расположења. Истраживања су показала да кафа изазива процесе у мозгу који ослобађају БДНФ. Ферментисани производи: Кефир и кисело млеко са пробиотским бактеријама позитивно утичу на развој добре цревне флоре, што доприноси бољем расположењу. Сва прерађена храна има лош утицај на здравље црева: шећер, маргарин, храна која садржи вештачке боје, натријум глутаминат, вештачке заслађиваче и друге опасне адитиве. 5631b


Недеља шеснаеста по Педесетници септембар 24, 2017 Видео Недељна Еванђеља са беседом Еванђеље о Талантима Презвитер Горан Димић: Беседа у недељу шеснаесту по Педесетници 2 Кор. 181 зач. (6:1-10). Браћо, сарађујући с Њим, молимо вас да не примите узалуд благодат Божију; 2. Јер говори: У вријеме погодно послушах те, и у дан спасења помогох ти. Ево сад је најпогодније вријеме, ево сад је дан спасења! 3. Никако ни у чему не дајући спотицање, да се служба не куди, 4. него се у свему показујмо као слуге Божије: у трпљењу многом, у невољама, у биједама, у тјескобама; 5. у ранама, у тамницама, у бунама, у трудовима, у бдјењима, у постовима, 6. у чистоти, у знању, у дуготрпљењу, у благости, у Духу Светоме, у љубави нелицемјерној, 7. у ријечи истине, у сили Божијој, са оружјем праведности десним и лијевим, 8. у слави и срамоти, у грдњи и похвали, као варалице и истинити, 9. као незнани и познати, као они који умиру а ево живимо, као кажњавани али не убијани, 10. као жалошћени а увијек радосни, као сиромашни а многе богатећи, као они који ништа немају а све посједују. Мт. 105 зач. (25:14-30). Рече Господ причу ову: човјек неки полазећи на пут дозва слуге своје и предаде им благо своје; 15. И једноме даде пет таланата, а другоме два, а трећему један, свакоме према његовој моћи; и одмах отиде. 16. А онај што прими пет таланата отиде те ради с њима, и доби још пет таланата. 17. Тако и онај што прими два, доби и он још два. 18. А који прими један, отиде те га закопа у земљу и сакри сребро господара свога. 19. А послије дугог времена дође господар ових слуга, и стаде сводити рачун са њима. 20. И приступивши онај што је примио пет таланата, донесе још пет таланата говорећи: Господару, предао си ми пет таланата; ево још пет таланата које сам добио с њима. 21. А господар његов рече му: Добро, слуго добри и вјерни, у маломе си био вјеран, над многим ћу те поставити; уђи у радост господара својега. 22. А приступивши и онај што је примио два таланта рече: Господару, предао си ми два таланта; ево још два таланта која сам добио с њима. 23. А господар његов рече му: Добро, слуго добри и вјерни, у маломе си био вјеран, над многим ћу те поставити; уђи у радост господара својега. 24. А приступивши и онај што је примио један талант рече: Господару, знао сам да си ти тврд човјек: жањеш гдје ниси сијао, и скупљаш гдје ниси вијао; 25. Па се побојах и отидох те сакрих талант твој у земљу; и ево ти твоје. 26. А господар његов одговарајући рече му: Зли и лијени слуго, знао си да жањем гдје нисам сијао, и скупљам гдје нисам вијао. 27. Требало је зато моје сребро да даш мјењачима; и дошавши, ја бих узео своје са добитком. 28. Узмите, дакле, од њега талант, и подајте ономе што има десет таланата. 29. Јер свакоме који има даће се, и претећи ће му; а од онога који нема, и што има узеће се од њега. 30. А неваљалога слугу баците у таму најкрајњу; ондје ће бити плач и шкргут зуба. Ово рекавши повика (Исус): Ко има уши да чује нека чује. Беседа Светог Владике Николаја у недељу шеснаесту по Педесетници Само за спољашња добра боре се незналице а не мудраци. Мудраци воде једну тежу и кориснију борбу - борбу за умножавање унутрашњих добара. Бог не гледа на то, шта је један човек у овоме свету и шта има, и како је одевен, и нахрањен, и научен, и од људи поштован - Бог гледа на срце човека. Другим речима: Бог не гледа на спољашње стање и положај човека, него на његов унутрашњи напредак, узраст и богаћење духом и истином. О томе говори данашње јеванђеље прича о талантима, или о духовним даровима, које је Бог положио у душу свакога човека, показује велику унутрашњу неједнакост људи по самој природи њиховој. Но она показује и много више. Својим орловским замахом ова прича прелеће сву дужину историје душе човечје, од почетка до краја. Ко би само ову једну једину причу Спаситељеву потпуно разумео и њену поруку својим животом испунио, стекао би вечно спасење у царству Божјем. Човек неки полазећи на пут дозва слуге своје и предаде им благо своје. И једноме даде пет шаланата, а другоме два, а трећему један, свакоме према његовој моћи; и отиде одмах. Под човеком треба разумети Свевишњега Бога, дародавца свих добрих дарова. Под слугама се разумеју ангели и људи. Полазећи на пут значи дуготрпљење Божје. Таланти су духовни дарови, којима Бог обдарује Своја разумна створења. Да су сви ти дарови велики показује њихово намерно назвање талантима. Јер један таланат је био крупан новац, и представљао је вредност од 500 златних дуката. Велимо, Господ је намерно назвао дарове Божје талантима, да покаже величину тих дарова; да покаже, да је преблаги Творац богато обдарио створења Своја. Тако су велики ти дарови, да и онај који је примио један талант, примио је сасвим довољно. Под човеком се разуме и сам Христос Господ, што се види из речи јеванђелиста Луке: један човек од добра рода. Тај човек од добра рода јесте сам Христос Господ, јединородни Син Божји, Син Најбољега. И још се то јасно види из даљих речи истога јеванђелиста: отиде у даљну земљу да прими себи царство, и да се врати (Лк. 19, 12). После Свога вазнесења Господ Исус отишао је на небо, да прими Себи царство, обећавши свету, да ће се опет вратити на земљу, као Судија. Када се под човеком разуме Господ Исус, онда се под слугама Његовим разумеју апостоли, епископи, свештеници и сви верни. На свакога од њих излио је Дух Свети многе добре дарове, но различите и неједнаке, да би друг друга допуњавали и тако сви скупа морално се усавршавали и духовно расли. Дарови су различни, али је Дух један; и различне су службе, али је један Господ; и различне су силе, али је један Бог који чини све у свему. А у свакоме се појављује Дух на корист; и тај исти Дух раздељује по својој власти свакоме како хоће (1. Кор. 12, 4-11). Кроз тајну крштења сви верни добијају обиље тих дарова, а кроз остале тајне црквене дарови се ти од стране Бога појачавају и умножавају. Под пет таланата неки тумачи разумеју пет чувстава човекових, под два таланта душу и тело, а под једним талантом јединство природе човекове. Пет телесних чувстава дато је човеку на службу духа и спасења. Телом и душом човек треба брижљиво да служи Богу и богати се богопознањем и добрим делима. И цео човек, као јединство, треба да се стави у службу Бога. У детињству човек живи са пет чувстава, са пуним чувственим животом; у зрелијем узрасту човек осећа двојство у себи и борбу између тела и духа; а у зрелом духовном узрасту човек се осећа као јединствени дух, побеђујући деобу себе на пет и на два. Но баш у том зрелом узрасту, кад човек помисли да је победилац, прети му највећа опасност од непослушности према Богу. Достигавши највећу висину он тада пада у најдубљу пропаст, и закопава свој талант.


У тексту конкурса наведено је да су сви објекти осим храма, звоника, црквеног дома и продавнице предвиђени за уклањање, а на простору комплекса планирана је изградња хотела са 70 лежаја, рестораном, затвореним базеном, сауном и спа-центром, хостела са 120 лежаја, више стамбено-пословних и простора за администрацију и управу, те мултифункционалног објекта едукативне намјене, за смјештај школе, факултета, академије или института.


Quote: Флуориди јесу састојак дијела зубних пасти. Наводно, гдје водоводи нису флуорисани дате су пасте са флуоридима, а гдје јесу флуорисани ту се користе пасте без флуорида. Зубне пасте садрже више флуорида него флуорисана вода али су мање штетне од флуора из воде. Како је то могуће? Флуориди помажу око каријеса, али ако се користе локално, значи у форми пасте, или неке течности за испирање уста и сл. док флуорисана вода не помаже толико. У ствари потпуно је сумњив учинак флуорисане воде у превенцији каријеса. Сами зубари кажу тако. Постоје неке стоматолошлке испуне са додатком флуорида, користе се на кутњацима. Кутњаци су подложни каријесу јер су храпави. Зубари мало изравнају те неравнине и испуне их том смјешом. Те испуне емитују флуориде и помажу око каријеса на другим зубима, јер се тај флуор у мало већим количинама налази баш ту гдје је потребан, у усној дупљи. Kaко год окренеш, боље флуоридна испуна него амалгамска пломба. Флуорисана вода разбацује флуор по читавом тијелу, не само на потребним мјестима, и као такав не помаже у превенцији каријеса, јер га нема ту гдје је потребан, али помаже у контроли понашања јер је проширен по читавом организму.


Потврђена афричка куга у Србији - 13.08.2019, Sputnik Србија У Србији се појавила афричка куга свиња и то у околини Младеновца, а то су потврдили резултати лабораторије из Мадрида, изјавио је данас министар пољопривреде... 13.08.2019, Sputnik Србија економија, вести, србија, бранислав недимовић © Sputnik / Артём Коренюк / Уђи у фото-галеријуСвиња Навео је да је Научни институт за ветеринарство из Београда утврдио жариште у селу Рабровац, те да су на основу тога пре 15 дана, када се појавила сумња, предузети сви даљи кораци и превентивне мере. „Нажалост, после две године, колико смо се борили да афричка куга свиња не дође у Србију, сада могу да потврдим да ми на основу резултата лабораторије из Мадрида имамо потврђену афричку кугу свиња на три тачке у три села у околини Младеновца“, рекао је Недимовић за Танјуг. Нема опасности за људе „Људи могу да једу свињско месо. Једино је вирус опасан за популацију свиња и дивљих свиња. Не постоји вакцина против афричке куге свиња. То је озбиљан проблем, пре свега по целу индустрију свињарства“, рекао је министар. Нагласио је да су предузете све превентивне мере како не би дошло до ширења заразе, те да је обављена еутаназија свиња на местима где је потврђено присуство вируса и да је држава надокнадила штету, што ће, додаје, чинити и надаље. Министар је рекао да ће бити забрањено држање свиња на отвореном, како не би дошло до преношења заразе. „Оно што се десило на простору Младеновца је један микрослучај“, рекао је Недимовић и нагласио да је сада превентива најважнија. Ко може да извози „У Србији смо 2018. имали око 2,8 милиона свиња на 52.000 газдинстава. Јако је важно да сада оне просторе који имају највећи број свиња, успемо да у сигурносном смислу сачувамо од појаве вируса. Ту мислим на простор Срема, Мачве, Свернобачког и Западнобачког округа и остале“, рекао је Недимовић. На питање хоће ли бити угрожен извоз свињског меса из Србије, министар каже да кад постоји сумња или када је проглашено заражено подручје, аутоматски земље престају да увозе свињско месо, али и наводи да је та мера привременог карактера. „Ми смо донели данас одлуку, потписао сам наредбу да уводимо принцип регионализације у Србији. То значи да само из простора који је заражен нема трговине, сви остали простори где нема вируса су слободни за трговину“, рекао је Недимовић. Додао је да ћемо после мониторинга, који ће трајати око 40 дана, моћи несметано да извозимо на простор ЕУ и у друге државе, а у складу са инструкцијама Светске организације за здравље животиња.


“Organic live fest” - Кућа Добрих Вести Произвођачи ће у оквиру изложбених штандова "Serbia Organica" представити своје сертифиоване органске производе, воће, поврће, јаја, зимницу, брашна, сушено воће итд. Првог дана фестивала, 2. септембра у интервалу од 14 до 15 бити организована интерактивна радионица са циљем едукације шире јавности о препознавању органских производа и разликовању од конвенционалних и лажних органских, начину проозводње, контроле и сертификације као о заштити права потрошача органских намирница. Том приликом ће присутнима бити подељени пригодни поклони са производима - органске корпице као и едукативни материјали, најавио је “Serbia Organica“. Ово је први фестивал одрживог развоја у југоисточној Европи који промовише органску пољопривреду, обновљиве изворе енергије, заштиту животне средине и генерално одрживи, односно органски стил живота. У сарадњи са ЈП ГСП, биће организован посебан превоз до фестивала и то еколошким “Organic live fest”, аутобусом на гас, који ће 2 и 3. септембра превозити суграђане од Трга Републике до Топчидерског парка, а саобрачаће на сваких пола сата у периоду од 10 до 20 часова. Посетиоци ће имати прилику да пробају органску храну, готове органске оброке, да провозају хибридни аутомобил, да сазнају како функционису соларни системи и који су најбољи еколошки и енергетски ефикасни материјали за градњу. Деца це моћи уживати у јахању коња, игрању у лавиринту од бала сламе и да науче понешто о здравом начину живота. Часови фитнеса, јоге и осталих спортова саставни су део фестивала. Музички програм се одвија на јединственој Соларној бини која се једним делом напаја путем соларних панела. Публика ће уживати и у концертима џез, класичне и рок музике као и у извођењу опере. Генерално, "Organic live" фест представља Србију онакву како ће изгледати у будућности. Дакле ОЛФ представља будућност, са слоганом "Будућност је сада!" позивамо Вас на дружење. У наставку можете погледати како је то све изгледало прошле године. Последњи пут измењено недеља, 27 август 2017 15:41 Више из ове категорије « Пољопривредни форум Србија – Турска Херој модерне српске пољопривреде »


У Београду је свечано отворена нова зграда амбасаде БиХ у присуству министара спољних послова Србије и БиХ, Ивице Дачића и Игора Црнадака, који су поручили да је ово потврда добрих билатералних односа две земље.


Кери из серије и филма “Секс и град” замениће Мурову у филму о порно диви. Сара Џесика Паркер играће феминисткињу Глорију Стајнам у филму “Лавлејс” о порно звезди Линди Лавлејс, коју ће играти Аманда Сејфрид. Mondo Прва ствар што је огроман утицај, не само ове, већ сваке серије и филма овог типа. Серије и филмови овог типа воде девојке у погрешан правац, и само доприносе дегенерацији. Једна Србкиња не сме да поклекне, и да наседне на машину јеврејске продукције!!! Дакле, кад се филм пусти у промет, све расно и национално свесне жене, бојкот! Друга ствар што је дотична Јеврејка.