text: Плутон (симбол: или ) је сматран за девету планету у Сунчевом систему, све до 24. августа 2006. када му је статус промењен и од тада припада новој класи објеката — патуљастих планета. Плутон је удаљен 39,5 АЈ или 5.913.520.000 km од Сунца и има пречник од 2.370 -{km}- и масу од 1,27×1022 kg. У поређењу, Плутон је мањи од седам сателита Сунчевог система (Месеца, Иоа, Европе, Ганимеда, Калиста, Титана и Тритона). Плутон има 5 сателита, од којих је највећи Харон који има орбиту од 19.640 -{km}- од Плутоновог средишта, пречник од 1.172 -{km}- и масу од 1,90×1021 kg. С обзиром на коефицијент пречника Плутона и пречник Харона, Харон је највећи сателит који кружи око једне планете у Сунчевом систему. У научним круговима постоје дилеме о односу између Плутона и Харона. Постоје тврђења да Плутон и Харон чине двојну планету, а свој аргумент граде по опажањима путање Плутона и Харона која је синхрона око једне средишње осе, али овај доказ још није прихваћен. О атмосфери Плутона се врло мало зна. Претпоставља се да се састоји углавном од азота, угљен моноксида и метана. Специфичност његове атмосфере је и та што је изузетно ретка, те је и притисак величине свега неколико микробара. Плутонова атмосфера је у гасовитом стању само када је Плутон најближи Сунцу. Удаљавањем од Сунца атмосфера се кондензује, делом пада на површину планете, делом „изветрава“ у свемир. Ротација око своје осе траје нешто више од шест земаљских дана. Дилеме су дуго постојале око дефинисања Плутона као планете. С обзиром на своју величину, а и на недавна открића, може се сматрати само једним од већих тела Којперовог појаса. Међутим, из традиционалистичких разлога, Међународна астрономска унија сматрала га је планетом. Физичке особине Плутонов састав није познат, али густина од само 2 g/cm3 упућује на мешавину од 70% стена и 30% леда, по чему је сличан Нептуновом сателиту Тритону. Та и још неке сличности међу овим телима дају основе за теорије које говоре да су Плутон, Харон и Тритон последњи из класе великих објеката, чији су остали чланови већ прије, услед гравитационих утицаја спољашњих планета, одбачени према Ортовом облаку. Температура на Плутону варира од 38 до 63 -{K}- (-235 до -210 °C). Мале разлике постоје због различитог албеда (процента рефлектованог светла). Светлија подручја могу бити покривена азотним ледом и, у мањој мери, замрзнутим метаном, етаном и угљен-моноксидом. Састав тамнијих подручја није познат, али се сумња на органски материјал и супстанцу измењену космичким зрачењем. Атмосфера Наслућује се постојање слабашне атмосфере, која ствара притисак од једва неколико микробара. За разлику од Земљине атмосфере, која има само један хемијски спој који мења агрегатно стање - воду, Плутон има чак три: азот, угљен-моноксид и метан, због чега би Плутон могао имати најсложеније време у Сунчевом систему. Сматра се да атмосфера може постојати само једним делом дуге Плутонове године, када је ближе Сунцу, док би остатак године била смрзнута. У време проласка перихелом атмосфера „набуја“, а постоји могућност да један део побегне у свемир или чак да пређе на Харон. Због тога је НАСА пожурила са слањем летелице Нови хоризонти према Плутону, како не би требало чекати још преко 200 година за одмрзавање Плутонове атмосфере. Орбита Плутон и његов сателит Харон заједно круже око Сунца и треба им око 247 година да га обиђу. Велики нумерички ексцентрицитет путање од чак 0,24 је рекордан међу планетама у Сунчевом систему, а инклинација (нагнутост путање према равнини еклиптике) од чак 17° је такође јединствена међу планетама. Због ових, те због многих других разлога, Плутон је изгубио статус планете, па се сматра тек првим и највећи до сада откривеним објектом у Којперовом појасу. Плутонова је орбита врло ексцентрична (елиптична). У времену између јануара 1979. и фебруара 1999., Плутон је био ближе Сунцу од Нептуна. Орбите им се не секу, већ Плутон пролази изнад или испод Нептунове путање. Плутон обилази Сунце у 3:2 резонанцији с Нептуном, што значи да су 3 Нептунове године једнако дуге као 2 Плутонове. Плутон није једино тело у оваквој резонанцији с Нептуном, велики број астероида у Којперовом појасу налази се у истој резонанцији, па се називају Плутини. Ротација И Плутон и Харон имају синхрону ротацију (увек истим странама су окренути једно другом) чији период траје 6,3872 дана. Ротирају ретроградно на удаљености од 19.640 -{km}-, што је око 8 пута веће од пречника Плутона. Центар масе система Плутон-Харон налази се изван Плутона, што је јединствени случај међу већим телима Сунчевог система. Сателити НАСА је 31. октобра 2005. објавила проналазак два нова Плутонова сателита, па је тиме број познатих сателита Плутона нарастао на 3. Новооткривени сателити названи су Никт и Хидра. Затим су, уз помоћ слика телескопа Хабл, 2011. и 2012. године откривена још два сателита који су названи Кербер и Стикс. Харон, a = 19.640 -{km}-, -{P}- = 6,3872 дана Хидра, a = 64.700 ± 850 -{km}-, -{P}- = 38,2 ± 0,8 дана Никта, a = 49.400 ± 600 -{km}-, -{P}- = 25,5 ± 0,5 дана Кербер, a = 59.000 -{km}-, -{P}- = 32,1 дана Стикс, a = 42.000 ± 2.000 -{km}-, -{P}- = 20,2 ± 0,1 дана Историја истраживања Плутон је 1930. године сасвим случајно откривен. Наиме, погрешни прорачуни Нептунове и Уранове путање су упућивали на неку велику масу која утиче на њихово кретање. Та је грешка нагнала многе астрономе да крену у потрагу за деветом планетом. Један од њих је био и Клајд Томбо који је у опсерваторији у Аризони, при врло детаљном претраживању неба, открио планету Плутон. Убрзо након открића је постало јасно да Плутонова маса није ни изблиза довољна да објасни грешке у прорачунима кретања Урана и Нептуна. Потрага за десетим планетом, планетом Икс, је настављена, али без успеха. Тек су подаци са Војаџера 2, који су дали прецизније податке о маси Нептуна показали да планете Икс нема, нити је може бити. Харон је открио астроном Џим Кристи 1978. године. Харон је откривен управо у време кад се равнина његове орбите око Плутона спуштала према линији која спаја Плутон са Земљом. У периоду од 1985. до 1990, равнина Харонове орбите је пресецала Земљу, па се сваки Плутонов дан могла пратити помрчина Плутона Хароном и обратно. Код првих је помрчина Харон помрачивао северне пределе Плутона, затим се, за посматрача са Земље, спуштао преко екватора, да би крајем петогодишњег периода помрачивао јужне поларне пределе. Пажљиво мерење промена сјаја Плутона за време помрачења омогућило је израду мапи албеда Плутона и Харона. Плутонов албедо креће се од 0,49 до 0,66, док је Харон нешто тамнији и једноличнији, с албедом између 0,36 и 0,39. Ове су помрчине омогућиле су и одређивање промјера обају тијела. Помоћу мерења међусобне удаљености ова два тела и периода њиховог кружења око центра масе, било је лако одредити укупну масу оба тела, међутим за прорачун појединачних маса би било потребно прецизније одредити удаљеност појединих тела од центра масе (тачке око које оба тела круже). Досадашња мерења упућују на то да је маса Харона 8% до 16% масе Плутона. Харон, као и Земљин Месец, може бити резултат великог свемирског судара Плутона с неким другим телом, па би истраживање овог пара много допринело разумевању настанка Месеца. Током 1988. дошло је до помрачења једне звезде Плутоном. Праћење промене сјаја и спектра звезде омогућило је астрономима анализу атмосфере Плутона. Откривена је атмосфера од азота, метана и угљен-диоксида. Нагли пад сјаја помрачене звезде упућује на слој смога или слој са температурном инверзијом. Током 2002. године Плутон је поновно помрачио две звезде у размаку од месец дана, између 19. јула и 20. августа. Ове окултације, прва видљива из дела Јужне Америке а друга с Хаваја и запада САД, су показале да се Плутон у ових 14 година знатно променио. Откривен је пад температуре у атмосфери од 10 до 30 °C, а сјај помрачене звезде овај пут није опао нагло, већ поступно, што значи да је слој откривен 1988. нестао. Подаци такође упућују на загревање површине (одређује се према температури најнижих слојева атмосфере). Окултације ће убудуће ће бити много чешће него пре, јер Плутон улази у подручје Млечног пута. Плутон је, до редефинисања појма планете 2006, био једина планета коју још није посетила ниједна роботска летелица. Чак ни фотографије телескопа Хабл нису откриле ништа више од неколико тамнијих и светлијих подручја. НАСА је током 90-их разматрала мисију према Плутону и Којперовом појасу, након чега је била осмишљена мисија названа Плутон-Којпер Експрес, али је НАСА, због превеликих трошкова, одустала од мисије. Након неког времена, расписан је конкурс међу институтима и универзитетима за осмишљавање нове мисије према Плутону на којем је одабрана мисија Нови хоризонти. Сонда „Нови хоризонти“ је лансирана 11. јануара 2006. Током свог пута, почетком 2007, је искористила Јупитерову гравитацију за корекцију путање и стићи до Плутона око 14. јула 2015. године. Након проласка поред Плутона и Харона, летелица је, по првобитном плану, требало да посети и неколико тела у Којперовом појасу, али од тога ће се вероватно морати одустати због кашњења у производњи нуклеарног горива за летелицу. Геологија С обзиром на удаљеност од Земље, о Плутоновој геологији се знало врло мало. Чак и најбоље фотографије снимљене телескопом Хабл су биле толико мале резолуције да се на њима није могла разазнати ниједна одлика на површини овог небеског тела. Ствари су почеле да се поправљају од маја 2015. године, када је резолуција фотографија које прикупља сонда Нови хоризонти почела да буде боља од оних које је снимио Хабл. У почетку се ни на овим фотографијама није видело много, али се квалитет временом побољшавао, све до краја јуна, када су научници почели да уочавају и површинске одлике. Прве геолошке формације постале су јасно видљиве 9. јула 2015. године, када је сонда на Земљу послала најновије фотографију снимљену камером за осматрање високе резолуције „-{LORRI}-“. На овој фотографији, снимљеној са удаљености од 5,4 милиона километара, уочава се појас комплексних геолошких формација који се пружа у правцу исток-запад у дужини од око 1.500 километара. Поред тога, јужно ка екватору, види се и предео који су научници назвали китов реп, за који сматрају да је веома занимљив јер се налази на граници светлијег и тамнијег региона Плутона. Резолуција ове фотографије је 27 km по пикселу. На основу података прикупљених сондом Нови хоризонти научници процењују да се и данас испод неколико стотина километара леда налази океан течне воде. Површина Више од 98% Плутонове површине састоји се од азотног леда, с траговима метана и угљен-моноксида. Плутонова површина је врло разнолика, са великим разликама у боји. Плутон је једно од најважнијих тела у Сунчевом систему са двобојном површином. Са толиким контрастом подсећа на Сатурнов сателит Јапет. Боја варира између угљенично црне, тамно наранџасте и беле. По боји наликује на сателит Ија. Једно од значајних карактеристика је велики, бледи простор на површини назван "Срце". Референце Литература Спољашње везе Сунчев систем Патуљасте планете


Како да буде модеран? - Мода 2017 - Модеран Женског Часописа 2017 Модеран Женског Часописа ⇒ Мода 2017 ⇒ Како да буде модеран? Питање је како да постане модеран и дотеран, од интереса за многе жене. Неки верују да је потребно много новца. Иако је могуће да стекне укус? Поседује јединствен стил - је, пре свега, оличење ваших унутрашњих жеља и потреба. Само од тебе зависи колико ваш стил је фасцинантно и чини други диве. Задовољство нам је да поделимо са вама савете о томе како да постане модеран жена. Прва ствар коју треба схватити колико вам блиски: Социалите, романтичне лепоте, пословна жена, вамп или дрзак Стреет Гирл. Истовремено, не треба заборавити ком правцу свој рад и какву врсту друштва око њих. Кључ успеха модерном слике - правилно одабрана гардероба. Испитајте себе. Апсолутно савршена жена не постоји. Морате знати своје предности и мане. Објективно процењује своје могућности, научи да сакрију недостатке и нагласи достојанство. Припазите на начин. Пратите модне трендове - узбудљив доживљај. Извуку информације из модних часописа, филмова, моде и стила локација. Мало по мало, као што прикупљања идеја да вам помогне да креирате сопствени стил. Купује нове одјећу на почетку сезоне, а не на продаји када више нису релевантни. Ревизија у гардероби. У вашем ормару сигурно постоје ствари које не носите дуже време. Слободно их бацим, не бојте се! А сада остатак одеће изгледају које се могу комбиновати, а неке ствари које немају довољно. Будите сигурни да обрате пажњу на боју одеће - шта нијанса ће превладати у већим количинама. После такве револуције у гардероби, знаћете тачно како да освежите свој имиџ. Смарт шопинг. Не брините ако не можете приуштити да купи одећу модних брендова. Данас постоје многе продавнице нуде сличан приступачне. Али не да се руководе по цени, изаберите само оно што заиста одговара. И што је најважније, да се осећате пријатно. Покушајте да експериментишу са новим стиловима и бојама. Не заборавите основно правило - одбацивање спонтаних куповине! Не устручавајте се да пробате много одеће, тек тада ћете моћи да пронађете скупог ствар. Додај радост. Прибор - успешан додатак модеран слика! Измислити себи визиткарту, то може бити било шта: ципеле са високим потпетицама, модне ташне, модерних наочара за сунце, разне мараме или нецкерцхиефс. Главна ствар да те стварно волео. Како постати модеран девојку - заврши слику Након што сте покупили стилски одећу, будите сигурни да третирају се иде у козметичким салонима. Покушајте да освежите свој имиџ са модерним фризурама. Нека буде дуго желела, али се нису усудили: офарбати косу, направи косу, експеримент са кратком косом, или обрнуто ескалирати браве. Коса треба да буде у складу са својим путем. Се односе на професионалне шминкера, нека помогне да одаберете шминку за ваш тип и тена. Пре него што се мучиш са питањима о томе како да постане највише стила, размислите: Да ли сте спремни за ово? Одјећу, фризуру и маке-уп - у ствари, компоненте модерном слике. Али стил - то је усавршавање и развој. Модеран девојка треба да буду добро читати и ерудита, да знате добре манире и бонтон. Бити модеран је могуће! Главна ствар - константан рад на себи, и самообразовање. Пробајте и ви ћете успети! ПОВЕСЬ ВСЕ НА НЕЁ – настенная ключница своими руками Видео. Претходни Чланак Схоппинг у Европи Sledeći Чланак Производи од плетене минк


source: wikipedia

text: 1936. је била преступна година. Догађаји Јануар 20. јануар — Британски краљ Џорџ V умире, а његов најстарији син наслеђује престо као краљ Едвард VIII. Титула Принц од Велса не користи се следеће 22 године. Фебруар 16. фебруар — На парламентарним изборима у Шпанији победио Народни фронт, коалиција социјалиста, комуниста, републиканаца и других мањих партија. 26. фебруар — Адолф Хитлер у Немачкој отворио прву фабрику за производњу „народног возила”, „фолксваген”. Март 7. март — Уласком војске у демилитаризовану Рајнску област Немачка је демонстративно прекршила споразуме из Локарна и Версајски мир закључене после Првог светског рата. Април 4. април — У Београду, првог дана генералног штрајка студената Београда, Загреба, Љубљане, Скопља и Суботице против фашизације земље и Владе Милана Стојадиновића, у сукобу студената-комуниста са члановима националистичке организације Орјуна у згради Медицинског факултета убијен је студент права и члан КПЈ Жарка Маринковића (1911—1936). У знак сећања на овај догађај, 4. април се обележава као Дан студената Београдског универзитета. Мај Јун Јул 17. јул — Војним пучем у Мелији у Шпанском Мароку против недавно изабране левичарске владе Народног фронта премијера Мануела Асање у Шпанији је почео Шпански грађански рат. Август 1. август — Почеле XI Летње олимпијске игре, у Берлину. 4. август — Премијер Грчке Јоанис Метаксас је суспендовао парламент и устав и упоставио Четвртоавгустовски режим. Од 10. августа до 26. августа одржан је шаховски турнир у Нотингему, Енглеска. Победник турнира је био Михаил Ботвиник. Септембар Октобар 11. октобар — Основана корпорација „Уралвагонзавод“ Новембар 25. новембар — Немачка и Јапан су потписале Антикоминтерна пакт којим су се обавезале на борбу против ширења комунизма. Децембар 10. децембар — Британски краљ Едвард VIII потписује документе којима потврђује своју абдикацију, у присуству своја три брата, војводе од Јорка, војводе од Глостера и војводе од Кента. 11. децембар — Британски парламент доноси Закон о проглашењу абдикације Његовог Величанства из 1936. године у име Уједињеног Краљевства, Аустралије, Новог Зеланда и Јужне Африке. Краљ извршава свој последњи чин суверена давањем Краљевске сагласности на закон, а његов брат принц Алберт, војвода од Јорка, постаје краљ, владајући под именом Џорџ VI. 12. децембар — Маршал Џанг Сјуељанг је ухапсио кинеског генералисимуса Чанг Кај Шека. Википедија:Непознат датум — Основан Београдски зоолошки врт. Рођења Јануар 1. јануар — Вили Вајт, америчка атлетичарка (прем. 2007) 2. јануар — Милан Вукелић, српски фудбалер (прем. 2012) 8. јануар — Божидар Шујица, српски песник 19. јануар — Махмут Бакали, друштвено-политички радник СФР Југославије, СР Србије и САП Косова (прем. 2006) 22. јануар — Предраг Живковић Тозовац, српски певач (прем. 2021) 28. јануар — Алан Алда, амерички глумац, редитељ, сценариста, продуцент, комичар и писац Фебруар 3. фебруар — Светислав Вуковић, српски радијски и ТВ водитељ, новинар и текстописац (прем. 2019) 11. фебруар — Берт Рејнолдс, амерички глумац, редитељ и продуцент (прем. 2018) 12. фебруар — Џо Дон Бејкер, амерички глумац 16. фебруар — Фернандо Соланас, аргентински редитељ, сценариста и политичар (прем. 2020) 17. фебруар — Џим Браун, амерички глумац и играч америчког фудбала (прем. 2023) 19. фебруар — Фредерик Зајдел, амерички песник Март 5. март — Дин Стоквел, амерички глумац (прем. 2021) 5. март — Канан Банана, методистички свештеник и први председник Зимбабвеа (прем. 2003) 10. март — Сеп Блатер, швајцарски фудбалски функционер, 8. председник ФИФА 19. март — Урзула Андрес, швајцарска глумица и модел 20. март — Ли Пери, јамајкански реге музичар и музички продуцент (прем. 2021) 28. март — Марио Варгас Љоса, перуански књижевник, новинар, есејиста и политичар, добитник Нобелове награде за књижевност (2010) Април 9. април — Валери Соланас, америчка књижевница и феминисткиња, позната по покушају убиства Ендија Ворхола († 1988) 9. април — Љубомир Ћипранић, српски глумац (прем. 2010) 15. април — Ремон Пулидор, француски бициклиста (прем. 2019) 16. април — Шабан Бајрамовић, српски певач, познат као Краљ ромске музике (прем. 2008) 21. април — Василија Радојчић, српска певачица (прем. 2011) 23. април — Рој Орбисон, амерички музичар (прем. 1988) 24. април — Акваси Африфа, гански политичар (прем. 1979) 28. април — Борислав Боро Алексић, српски графичар, сликар и ликовни педагог 29. април — Зубин Мехта, индијски диригент Мај 2. мај — Норма Алеандро, аргентинска глумица 3. мај — Младен Недељковић Млађа, српски глумац (прем. 2005) 7. мај — Иван Јагодић, српски глумац (прем. 2010) 9. мај — Алберт Фини, енглески глумац (прем. 2019) 9. мај — Гленда Џексон, енглеска глумица и политичарка (прем. 2023) 17. мај — Денис Хопер, амерички глумац, редитељ, сценариста, фотограф и уметник (прем. 2010) 27. мај — Иво Брешан, хрватски књижевник, драматург и сценариста (прем. 2017) 27. мај — Сенка Велетанлић, српска певачица и глумица 27. мај — Луј Госет Млађи, амерички глумац Јун 1. јун — Беким Фехмију, југословенски глумац (прем. 2010) 4. јун — Брус Дерн, амерички глумац 17. јун — Кен Лоуч, енглески редитељ и сценариста 22. јун — Крис Кристоферсон, амерички музичар и глумац Јул 8. јул — Габи Новак, хрватска певачица 15. јул — Џорџ Војнович, амерички политичар и сенатор (прем. 2016) 30. јул — Бади Гај, амерички блуз музичар Август 1. август — Ив Сен Лоран, француски модни дизајнер (прем. 2008) 4. август — Миленко Матицки, српски новинар и књижевник (прем. 2001) 5. август — Џон Саксон, амерички глумац (прем. 2020) 6. август — Дражан Јерковић, хрватски фудбалер и фудбалски тренер (прем. 2008) 18. август — Роберт Редфорд, амерички глумац, редитељ и продуцент 20. август — Алис и Елен Кеслер, немачке близнакиње певачице, плесачице и глумице 21. август — Вилт Чејмберлен, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер (прем. 1999) 26. август — Бенедикт Андерсон, професор на Корнел универзитету, писац националистичке литературе 29. август — Џон Макејн, амерички политичар и сенатор (прем. 2018) Септембар 7. септембар — Бади Холи, амерички музичар (прем. 1959) 20. септембар — Божидар Смиљанић, хрватски глумац и писац (прем. 2018) 29. септембар — Силвио Берлускони, италијански бизнисмен и политичар (прем. 2023) Октобар 6. октобар — Бети Јурковић, хрватска певачица 9. октобар — Јелена Генчић, српска рукометашица, тенисерка и тениска тренеркиња. (прем. 2013) 17. октобар — Хазем ел Беблави, египатски политичар и премијер Египта од 16. јула 2013. године 24. октобар — Бил Вајман, енглески музичар, басиста групе -{The Rolling Stones}- Новембар 3. новембар — Рој Емерсон, аустралијски тенисер 5. новембар — Уве Зелер, немачки фудбалер (прем. 2022) 9. новембар — Михаил Таљ, совјетски и летонски шахиста (прем. 1992) 19. новембар — Љубиша Самарџић, српски глумац, редитељ и продуцент (прем. 2017) 23. новембар — Драгослав Лазић, српски редитељ и сценариста Децембар 1. децембар — Фрањо Јурчец, хрватски глумац 6. децембар — Петер Биргер, немачки теоретичар књижевности 8. децембар — Дејвид Карадин, амерички глумац, редитељ и продуцент (прем. 2009) 15. децембар — Ирена Просен, словеначка глумица 22. децембар — Хектор Елизондо, амерички глумац 22. децембар — Бранислав Михајловић, српски фудбалер (прем. 1991) 23. децембар — Фредерик Форест, амерички глумац (прем. 2023) 28. децембар — Александар Ђокић, српски архитекта (прем. 2002) 29. децембар — Мери Тајлер Мур, америчка глумица (прем. 2017) Смрти Јануар 18. јануар — Радјард Киплинг, енглески књижевник 20. јануар — Џорџ V, британски краљ 23. јануар — Теодор Тарановски, руски историчар и правник. Фебруар 26. фебруар — Такахаши Корекијо, јапански политичар 26. фебруар — Саито Макото, јапански адмирал 27. фебруар — Иван Павлов, руски психолог 28. фебруар — Шарл Никол, француски бактериолог Март 11. март — Дејвид Бити, британски адмирал 18. март — Елефтериос Венизелос, грчки политичар 21. март — Александар Глазунов, руски композитор Април 4. април — Жарко Мариновић, студент права и члан КПЈ (*1911) 8. април — Роберт Барањ, аустријски лекар 28. април — Фуад I, египатски краљ Мај 8. мај — Освалд Шпенглер, немачки филозоф Јун 18. јун — Максим Горки, руски књижевник 28. јун — Александар Беркман, руски анархиста Јул 24. јул — Георг Михаелис, немачки политичар Август 1. август — Луј Блерио, француски пилот и конструктор авиона 15. август — Грација Делада, италијанска књижевница 19. август — Федерико Гарсија Лорка, шпански књижевник 25. август — Лав Камењев, совјетски политичар 25. август — Григориј Зиновјев, совјетски политичар Септембар 16. септембар — Карл Буреш, аустријски политичар. (* 1878) Октобар 6. октобар — Ђула Гембеш, мађарски политичар Новембар 20. новембар — Буенавентура Дурути, шпански револуционар и анархиста. (* 1896) 20. новембар — Хозе Антонио Примо де Ривера, шпански политичар Децембар 10. децембар — Луиђи Пирандело, италијански књижевник 27. децембар — Ханс фон Сект, немачки генерал Нобелове награде Физика — Виктор Франц Хес и Карл Дејвид Андерсон Хемија — Петрус Јозефус Вилхелмус Деби Медицина — Сер Хенри Халет Дејл и Ото Леви Књижевност — Јуџин О’Нил Мир — Карлос Сааведра Ламас (Аргентина) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1930-е 31936


Злочини партизана у Другом светском рату Народна ослободилачка војска Југославије (партизани) је, као и остале стране у рату правила тешке злочине, кршила правила рата и Женевску конвенц 1000 ију. Стрељања цивила, оних који су сматрани за непријатеље и ратних заробљеника спровођена су током целог рата. Најдрастичнији су ипак примери злочина извршени на крају и непосредно по завршетку када је спровођен масован терор. Истраживања комунистичких злочина су вршена и у осталим државама бивше Југославије, док је Влада Србије основала Државну комисију за тајне гробнице убијених после септембра 1944. За нешто више од шест година рада државна комисија је поименично пописала око 60000 пострадалих. С обзиром на то да се Комисија у свом раду у највећој мери користила комунистичком архивском документацијом, а да значајан део те документације фали (око 30%) овај број може бити нешто већи.[1][2] Деценијама су се злочини у којима су жртве покоља бацане у крашке јаме приписивали само усташама. После пада комунизма постало је јасно да су и партизани масовне злочине вршили на овај начин. Најпознатији примери оваквих ликвидација су вршени у Црној гори и Херцеговини током такозваних левих скретања као и у Словенији и Истри, такозване Фојбе. Револуционарни покрети су по природи екстремистички и нетолерантни, а да ни партизански покрет није у томе никакав изузетак говори и следећи цитат дела писма Блажа Јовановића комесару Веселину Лаловићу: "Према поузданом извјештају сада иде стално у Подгорицу код Станка Марковића једна мала плава дебела ђевојчица од 14-15 година са плавим капутом и плавом капуљачом, из Рогама. Она иде сада мјесто Буле Стаматовић о којој смо вам прије писали. Њу треба ухватити и саслушати, па ако је за ликвидацију и ликвидирати." [3] Број жртава[уреди] Дуго се у научној и широј јавности спекулисало о броју страдалих у ратним и послератним чисткама у Србији и Југославији на вансудски или судски начин. Домаћи и страни истраживачи износили су контроверзне процене о броју жртава ‚‚дивљег чишћења’’ у Југославији. Гроф Николај Толстој је на пример наводио број од невероватних 350.000 лица убијених током 1944–1945. у Југославији. Мајкл Лиз, британски историчар наклоњен покрету Драгољуба Михаиловића, процењује на око 250.000 жртава у Југославији и око 100.000 у Србији. Др Љубо Сирц, професор политичке економије на Глазговском универзитету и директор Центра за проучавање комунистичких економија, који је и сам био у партизанима, процењује жртве током 1944–1945. чак на 300.000 лица. За разлику од њих Марк Вилер, износи неупоредиво скромнију процену од свега 40.000 у целој Југославији, а Фицрој Меклејн у својим мемоарима наводи тек нешто преко 2.000 жртава у Београду. Лицитација бројевима жртава у Србији у многоме је била одређена супротстављеним идеолошким погледима истраживача, будући да се радило о теми са још увек јаким политичким набојем, великом броју жртава и у то време тешко проверљивим наводима услед недоступности релевантних полицијско-безбеднсних извора. Око броја жртава често се спекулисало у јавности а звисно од политичке призме број жртава је или преувеличован или умањиван или чак и негиран. Можда најприближнију процену у светлу најнових прецизнијих истраживања дао је ипак швајцарски историчар Михаел Портман, консултујући многобројне и различите изворе и процене, закључује да је најприближнији број убијених у политичким обрачунима 1944–1950. око 180.000 у Југославији, од чега у Србији близу 75.000 и то Срба око 20.000 (10.000 само у Београду), као и 50.000 немачких цивила (већим делом страдалих у логорима) и око 5.000 мађарских цивила. Ту додаје и близу 3.000 легално погубљених. Ова процена уз нeшто мало прецењен број фолксдојчера а потцењен број Срба и осталих донекле је потвр 1000 ена најновијим архивским истраживањима.[4] Види још[уреди] Референце[уреди] - ↑ Државнa комисијa за тајне гробнице убијених после септембра 1944 - ↑ Данас - Комисија за тајне гробнице више не постоји - ↑ Драгутин Паповић - Политичка мисао Блажа Јовановића - ↑ Срђан Цветковић, Репресија комунистичког режима у Србији на крају Другог светског ратаса освртом на европско иску 1000 тво


source: CulturaX

text: Додик: Да је било памети, Дејтонски споразум се не би мијењао бонским овлашћењима 14.12.2017 10:21 | Срна Бањалука - Предсједник Републике Српске Милорад Додик сматра да уколико БиХ жели кренути напријед мора бити остварен унутрашњи договор и постигнут базични консензуз о БиХ, без учешћа странаца. "Да је било памети и одговорности Дејтонски мировни споразум је требало спроводити у свим његовим дијеловима, а не мијењати неправним жбонским овлашћењимаж и мијешањем странаца. Такав приступ би сигурно довео до далеко већег степена разумијевања и међунационалног помирења у БиХ, а овако се репродукују сталне размирице и сукоби", истакао је Додик у ауторском тексту за "Глас Српске" поводом 22 године од потписивања Општег оквирног споразума за мир у БиХ. Он је нагласио да су Република Српска и Федерација БиХ (ФБиХ) могле остварити изузетну сарадњу координацијом и хармонизацијом прописа, која би свима била од користи. "То није учињено захваљујући и дијелу међународне заједнице која већ трећу деценију неодговорно управља у БиХ. Створено је подијељено друштво, стање је све горе и све даље од рјешавања суштинских питања - економских, социјалних, друштвених, регионалних. БиХ стоји и све више се дијели", упозорио је Додик. "Није предвиђена никаква ратификација у парламенту жмеђународно призанте Републике БиХж, што говори о њеном дотадашњем папирнатом постојању на терену", додао је Додик. Он је поновио да Хашки трибунал, затварајући своје судовање, није дао балканским народима да сами праве своју историју без вишка и са надом у помирење након југо-балканских ратова, нити је донио било шта од онога што су били прокламовани циљеви - казна за злочинце, правда за жртве и помирење међу народима. "По Уставу БиХ постоји само Уставни суд БиХ, као једина уставна институција на нивоу БиХ. Сва остала правосудна надлежност - законодавна и судска, припада искључиво ентитетима. Креиран је систем неодговорности у коме су Суд и Тужилаштво БиХ правна карикатура, што ограничава и људе који у њима раде да са увјерењем и правим, а не измишљеним доказима, воде поступке и изричу пресуде", закључио је Додик.


text: ТОМПСОН СВИРА КУРЦУ А БАБА СЕ ЧЕШЉА Празнина Политичког Живота. Клуб Хрвата у Вијећу Народа Републике Српске, протестира што је мало Хрвата у Полицији Српске. А оних који играју пикадо по кафићима, готово и нема. ОСЦЕ Мур шаље некој министрици одговарајућег кантона да није за Двије школе под једним кровом. Свира Јајцу. Само раван кров, не може ни удвије воде. Лоше утиче на суживот. А и који ће курац Хрвати у Јајцу, Бугојну и то. Марко Павић зајебава Петра Ђокића. Кад ниси успио да продаш Љубију, мораш да поднесеш оставку. СДП прапочившег Лагумџије, затражио од подијељеног мостароначелника да забрани концерт на коме ће Томпсон да пјева и свира за помоћ Хашкој Шесторици који су добили све јединице. 111 година робије. И све се то догађа док Федерика Могерини, та Сиротановићка лопатања Брисела по Западном Балкану, организује Вечеру За Мир. На Балкану. Бављење другима, чак и у Политици, само открива властиту Празнину. Наша политичка свијест жели да остане јединствена на вишеслојно подијељеном простору. Југославија се није распала на шест република и једну покрајину. Распала се на много више комада. И ми морамо да прихватимо чињеницу да све што је изван нас, јесте ствар неке друге државе, неке друге нације, неке друге вјере, неког другог интереса. И да ми не треба, нити можемо да на то утичемо. Не можемо чак ни неке еуропске поене да скупљамо. Не можемо тиме да доказујемо своје вриједности. Ако смо против Томпсона, не значи да смо на правом путу. Нити да нешто постижемо. Ако је Блајбург један од стожерњака данашње Хрватске, Томпсон је потпуно законита појава. Наши Хероји су туђи Злочинци. И тако у светри смјера. Двије школе под једним кровом нису никакве подјеле. Само су доказ да ту неке нације још има у траговима.


text: 12-05-2021 21:00 Ратни извештаји Остало Издвојено Свет Планета Савет безбедностиi УН (СБ) након ванредног састанка одржаног у среду није успeo да се договори о заједничкој изјави о заоштравању сукоба између Палестине и Израела, јавља ТАСС позивајући се на дипломатске изворе у Сб. Према извору, ниједна изјава не може да се иззради због става САД. "Као и током консултација одржаних у понедељак, нисмо успели да израдимо изјаву. Ово је ометено ставом Сједињених Држава ", рекао је саговорник агенције. Треба напоменути да није примљена званична потврда ових информација, али се ситуација и даље погоршава. Ракете погађају израелски град Ашкелон, а систем Гвоздена купола више није у стању да се носи са бројем ракета испаљених из Појаса Газе.


text: Кључ (фр. и ) је у музици ознака опсега висине тонова који ће бити записани у нотном систему. У партитурама за инструменте са одређеном висином тона се данас користе три врсте кључева: Ге-кључ, Еф-кључ и Це-Кључ. Сва три носе имена по тону чија се позиција у нотном систему њиме обележава. Ако се изнад или испод кључа налази мали број 8, иста означава транспозицију партитура за једну октаву навише (ако је број изнад кључа) или наниже (ако је број испод кључа). Ова ознака се по правилу среће само код Ге и Еф-кључева. Ге-кључ Ге-кључ (такође виолински кључ) је, одмах после бас-кључа, најчешће коришћен кључ. Њиме се означава место тона -{g}-1 у нотном систему, које се налази тачно на почетку завоја знака. Већина дрвених дувачких инструмената, као и лимени дувачки инструменти са опсегом у вишим регистрима, удараљке са одређеном висином тона као и виолине се записују у виолинском кључу. У време барока, Ге-кључ се понекад писао на првој линији нотног система. Овакав кључ се назива француски виолински кључ а још увек се понекад користи у партитурама за ес-кларинете и ес-трубе. Осим ових, у вокалној музици се може срести још и тзв. тенорски виолински кључ који на сам кључ има додате и две заграде, које уоквирују 4 линију нотног система, но, кључ се сматра идентичним обичном виолинском кључу са 8 испод, односно, све што је нотирано у овом кључу звучи октаву ниже. Он се користи само за писање вокалних деоница тенора. Еф-кључ Еф-кључ (такође бас-кључ) којим се означава место -{f}- (мало еф) у нотном систему. Мало еф се налази на линији између две тачке које припадају овом симболу или на тачки којом почиње његов завој. Најчешће, ово место је четврта линија нотног система. Некад је овај кључ означавао мало еф на средњој линији нотног система и носио је назив баритон кључ, али се овај запис у савременој нотацији изгубио. У овом кључу се најчешће бележе инструменти дубљег регистра попут неких лименх и дрвених дувачких инструмената, као и неки од гудачких инструмената. Партитур за леву руку харфе се стандардно пише у бас-кључу. Размесение на нотном стане Теоретски, било који кључ се може ставити на било који ред. Са пет линија на нотном систему и три кључа, постоји петнаест могућности за постављање кључа. Шест од њих су сувишни јер резултирају идентичним додељивањем нота редовима (и празнинама) - на пример, кључ Г у трећем реду даје исти положај нота као кључ С у доњем реду. Дакле, постоји девет могућих различитих кључева, од којих су сви коришћени историјски: кључ сол у два доња реда, кључ фа у горња три реда и кључ до у било ком реду осим највишег. Кључ С у највишем реду је еквивалентан кључу F у трећем реду, али су коришћене обе варијанте. Сваки од ових кључева има своје име у зависности од теситуре за коју је најпогоднији. Само четири кључа се редовно користе у модерној музици: виолински кључ, басов кључ, алт кључ и тенорски кључ. Од њих су најчешћи виолински и басов кључеви. Тенорски кључ се користи за горњи регистар неколико инструмената који обично користе басов кључ (укључујући виолончело, фагот и тромбон), док алт углавном користи само алт. Це-кључ У данашње време јако ретко коришћени Це-кључ подсећа на два обрнута латинична слова -{C}- која стоје једно над другим. Између та два слова стоји ознака у облику врха копља која означава тон -{c1}-. Врх овог кључа може обележавати тон це на различитим линијама нотног система и у зависности од овога добија име. Најчешће је ово средња линија (алтовски кључ) или четврта линија одоздо (тенорски кључ). Поред њих постоје сопрански кључ (тон це на првој линији одоздо) и мецосопрански кључ (друга линија одоздо), који је још познат и као флауталто-кључ јер се у њему пишу деонице за алт флауте. Сопрански кључ се некада користио за деонице виолина и А-кларинета. Алтовски кључ се кориси за деонице виола и ређе тромбона, док се у старијим делима (нпр. Моцарта) користио за вокалне деонице алтова. Тенорски кључ се некад користио у партитурама виолинчела, фагота и тромбоне за које се данас по правилу користи бас-кључ. Данас се пак дешава да се високе деонице за ове инструменте пишу и тенорском кључу да би се избегла честа промена између бас и виолинског кључа, који чешће виђена алтернатива. Сви ови кључеви, којих је некад било чак осам, су били уведени у употребу у доба ренесансе када се започело са штампањем музике. Наиме било је велких проблема са штампањем помоћних линија што се ефикасно избегавало употребом ових кључева. Иако данас овакви проблеми не постоје, горенаведени кључеви су се у мањој мери одржали у музичкој литератури. Референце Музичка терминологија


source: fineweb

text: Преносиви рачунар - Не поистовећивати са лаптопом. |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| Преносиви рачунар је врста рачунара пројекотвана да се преноси са једног места на друго и укључује монитор и тастатуру. Преносиви рачунари се због своје величине често називају „кофери“. Главна предност преносивог рачунара над лаптопом и другим врстама покретних рачунара је употреба стандардне матичне плоче која омогућава додавање додатних картица. Преносиви рачунари такође пружају више места за складиштење података јер користе стандардне 3-1/2" уређаје.


text: Хришћанство (, ) једна је од три највеће монотеистичке (једнобожачке) религије која је настала на простору некадашњег Римског царства током 1. вијека. Хришћaни сe рaзликују у мишљeњу и убeђeњимa у вeзи сa тумaчeњeм одређених библијских одломaкa, aли вeрују у исти основни принцип- дa je Исус Христос Божији Син који је плaтио цeну људског грeхa умрeвши нa крсту и устaвши из мртвих. Јеврејска и хришћанска вера имају заједничко учење о понизности везано за Стари завет. У личности Мојсија, који је водио израелски народ из ропства у Египту у Обећану земљу, понизност је знак Божје снаге и намене, а не слабости. Библија каже: „Мојсије је био врло скроман човек, најскромнији човек на земљи.” Мојсије је подједнако слављен од стране јеврејских и хришћанских верника. Основу хришћанског учења чине Стари и Нови завјет. Према хришћанском схватању, Стари завјет је васпитач, претходница и припрема за долазак Месије, обећаног спаситеља свијета. Нови је, пак, завјет испуњење старозавјетних пророчанстава и проповијед побједе над гријехом и смрћу, те обећање доласка Божјег царства и вјечног живота. Први дио Новог завјета сачињавају четири јеванђеља која описују живот, чуда, проповиједи, смрт, васкрсење и вазнесење Исуса Христа, рођеног у Витлејему, у Галилеји. Хришћани заједно чине Христову цркву која, по Новом завјету Светог писма, представља Исусово тијело. Хришћани вјерују да је Исус син Божији и Месија (Христос) за кога су пророци најавили да ће доћи на Земљу (Стари завјет) да спаси људе од смрти. За хришћане, Исус Христос је учитељ, модел за прави начин живота на Земљи, једно од три личности Бога, спасилац човјека, који је на крсту дао свој живот за све људе, да би се људи могли искупити за своје гријехе и на тај начин се спасити од смрти. Хришћани вјерују да је Исус васкрсао из мртвих, трећи дан по распећу, да се узнио на небо, и на тај начин побиједио смрт. Већина хришћана сматра да ће Исус поново доћи на Земљу, узети своју Цркву и судити свим људима (живима и мртвима) који су икада живјели на Земљи. Исус Христос је проповиједао о будућем Божјем (небеском) царству и значају његовога боравка на Земљи. Многи поборници су га сматрали Месијом. Грчка ријеч -{Χριστός}- у преводу значи месија, па су тако прве Христове сљедбенике у Антиохији назвали хришћанима (-{χριστιανοί}-), именом које је остало до данас. Хришћанство је представљало прву универзалистичку религију, насупрот дотадашњим националним религијама, и проповиједало једнакост свих људи пред Богом: Јевреја, Грка, Римљана, сиромашних, богатих, жена, мушкараца. Због свега што је Исус проповиједао, а што је описано у четири јеванђеља (која су прве четири књиге Новога завјета), број Исусових ученика и сљедбеника брзо је растао, посебно међу простим људима. Хришћани називају поруку Исуса Христа јеванђељем („добра вијест“) и тако се књиге гдје су записана Исусова проповиједања и живот, зову јеванђеља (четири јеванђеља у Новом завјету). По поријеклу, хришћанство је сродно јудаизму, са којим има доста заједничких текстова. Хебрејска Библија, је у хришћанском контексту позната као Стари завјет. Хришћанство се сматра за Аврамску религију, заједно са јудаизмом и исламом. Најраније свједочанство о хришћанима и хришћанству налази се у Апостолским дјелима (једна од библијских књига Новога завјета) Дјела 11:26: „И они се цијелу годину састајаше са Црквом, и учаше многи народ; и најприје у Антиохији ученици бише названи хришћани.“ Догматске разлике, као и политичке прилике и разни интереси довели су до тога да је данас хришћанство раздијељено и разједињено. Међу великим бројем људи, који се изјашњавају као хришћани, многа хришћанска начела се данас не примјењују и не поштују. Велики број хришћана у разним деноминацијама свели су своје „хришћанство“ на неколико ритуала — обреда, којима присуствују неколико пута годишње (на црквене празнике). Хришћанство је играло виталну улогу у обликовању Западне цивилизације, бар од 4. вијека нове ере. Данас, хришћанство представља територијално најраспрострањенију и бројчано највећу свјетску религију, са бројем вјерника који се креће у распону од 1,5 до 2,1 милијарде особа. Историја хришћанства Рани период Званично, хришћанство настаје у 1. вијеку нове ере међу сљедбеницима Исуса Христа. Рођење Исуса Христа представља почетак нове ере и новог рачунања времена. Под водством апостола Петра, Павла и осталих, настајале су хришћанске заједнице најприје од Јевреја који су напустили јудаизам и прихватили Исусово учење; те хришћанске заједнице од невјерника (не Јевреја). Може се рећи да су темељи хришћанства постављени 2000. година прије н. е, појавом пророка Аврама, Исака и Јакова. Аврам, Исак и Јаков представљени су као пророци који су вјеровали у бога кога су називали Јехова ( — правилан назив је Јахве, а не Јехова али се овај други појам одомаћио од 14. вијека). Они су проповиједали божије ријечи међу људима и тако је народ знао о постојању Јехове. Рано хришћанство појављује се на тлу Израела, који су тада били освојили Римљани. За само три вијека, постало је званична религија многих држава и народа. Хришћанство се раширило преко Средоземља, са прогонима од стране римских императора. Од почетка, хришћани су били изложени разним врстама злочина, укључујући спаљивања, мучења, распећа, прогоне итд. Римски император Нерон је 64. године оптужио хришћане за велики пожар у Риму. Хришћанска црква сматра, да су тада под Нероном, апостоли Петар и Павле убијени у Риму. Даље прогањање хришћана и цркве се наставља и под девет других римских императора, највише под владавином Деција Трајана и Диоклецијана. Негдје око 150. године хришћански учитељи, у сврху одбране своје вјере, почињу са писањем теолошких и апологетских дјела. Ови аутори су знани као црквени оци. Посебно познати су: Игњатије Богоносац, Поликарп, Јустин Филозоф, Иринеј Лионски, Тертулијан, Климент Александријски и Ориген. На хришћанство су у то вријеме имале утицај друге различите вјере као, гностицизам и митраизам. Исто тако хришћанство је прихватило неке елементе од паганских религија. О нивоу или степену утицаја на хришћанство, мишљења међу научницима се доста разликују. Император Константин Велики (4. вијек) је 313. године озаконио хришћанство, а Теодосије I га 380. године прогласио за религију Римског царства. Константин је сазвао Први васељенски сабор који је одржан у Никеји у Малој Азији током маја и јуна 325. године. То је био први васељенски сабор хришћанске цркве, а његовом најзначајнијом посљедицом се сматра, доношење прве обједињене хришћанске доктрине „Никејског симбола вјере“. Милански едикт Цар Константин Велики (306—337) је 30. априла 313. године Миланским едиктом прогласио равноправност хришћанства са осталим религијама, и оно 380. године (67 године послије) постаје и званична државна религија у Римском царству. Константин Велики је био амбициозан човјек који се за хришћанство везао постепено. У том постепеном прелазу, удаљавајући се од паганства, већ 315. године одбија да се попне на капитол како би принио жртве пред паганским храмом бога Јупитера. Године 319. цар је толико одступио од паганства, да је те године објавио едикт о поништавању паганских вјера. Ипак, унеколико помирљива политика према паганима остаје на снази, све до 323. године, када побјеђује свог зета Лицинија у борби за власт, и када постаје једини владар Империје. Посљедњих година, пред смрт, Константин је наредио градњу Цркве Светих апостола у Цариграду, на једном узвишењу које надвисује цио град. Имао је жељу да буде крштен на ријеци Јордану, али га је лоше здравље у томе спријечило. Непосредно након Васкрса 337. године, у Никомедији га је крстио Јевсевије Никомидијски, а умире 22. маја 337. године на сам празник Духове. Средњи вијек У то вријеме развијају се и први облици монаштва. Око 500. године Бенедикт Нурсијски је поставио монашка правила, са чиме је основао систем по којима су се управљали манастири на западу. У 8. вијеку долази до спора око икона (иконоборство), које је византијска страна промовисала. Коначно, 787. године на Другом никејском сабору, борбе су се окончале у корист признавања икона и иконографије. Изван граница Римског царства хришћанство се проширило на Јерменију, Етиопију, Персију и Индију и међу Келтима. За вријеме Велике сеобе народа, разни германи су прихватили хришћанство (Аријанство — међу Готима и Вандалима), али касније је хришћанство надвладало, почевши са Францима. Источноевропски Словени генерално су прихватили византијски облик хришћанства (као нпр. Русија 988. године). Културне, догматске и друге разлике су раздвојиле Источну и Западну цркву и направиле Велики раскол (1054). Долази до подјеле хришћанске цркве на Западну (латински језик) са сједиштем у Риму, и Источну (грчки језик) са сједиштем у Константинопољу, са значајнијим заједницама у Египту и Сирији. Западна и Источна црква се не слажу у многочему прије свега у вези бројних административних, литургијских и доктринарних ствари, од којих иступа посебно учење о филиокве, учење о чистилишту и примат папе у црквеној хијерархији. Шизма је остала и до данашњих дана. Од 7. вијека, источно хришћанство је на удару ислама који је освојио Блиски исток, сјеверну Африку и већину Пиринејског полуострва. Слиједили су многи војни конфликти, укључујући: Крсташке ратове, шпанска Реконкиста, пад Византијског царства и југоисточне Европе под турску власт. Протестантска реформација Западно хришћанство у средњем вијеку карактеришу сукоби локалних власти и Папа, развој римокатоличке теологије и филозофије. Због великог незадовољства и корупције у Католичкој Цркви, појавила се потреба за реформацијом. Католичка црква успијева да покрене Контрареформацију са Трентским савјетом (1545—1563), након издавања 95 теза 1517. године од стране Мартина Лутера. Ово је један од кључних периода у историји западног хришћанства када долази до реформације, која је довела до појаве бројних огранака у западном хришћанству из Римокатоличке цркве. Тако 1534. године енглески краљ Хенри VIII, проглашава себе поглаварем цркве Енглеске, 1536. године укидају се манастири у Енглеској, Велсу и Ирској. Као резултат колонијалне експанзије од стране моћних западних држава, као и због мисионарског жара, западно хришћанство се у разним облицима проширило на подручја Сјеверне и Јужне Америке, Океаније, источне Азије и подсахарске Африке. У западној Европи долази до ратова гдје су религијски сукоби играли велику улогу. Ново доба Са све већим просвјетитељством, западно хришћанство се суочава са новим научним тумачењима, као и са појављивањем библијског критицизма, скептицизмом и савремене политичке идеологије, либерализмом, национализмом и социјализмом (комунизмом). Долази до појава дехристијанизације током Француске револуције, Шпанског грађанског рата, а посебно Октобарске револуције. У 19. и 20. вијеку, развијају се још и екуменизам, Харизматични покрет и Хришћански фундаментализам. У новије вријеме приврженост хришћанству у Европи (посебно западној) прилично је опало, гдје се модернизација и секуларизам учвршћују. Хришћaни сe рaзликују у мишљeњу и убeђeњимa у вeзи сa тумaчeњeм одређених библијских одломaкa, aли вeрују у исти основни принцип- дa je Исус Христос Божији Син који је плaтио цeну људског грeхa умрeвши нa крсту и устaвши из мртвих. Хришћанске општине У 1. вијеку, хришћани су се због прогањања морали тајно окупљати. Заједнице хришћанских вјерника звале су се црквене општине. Било их је у свим дијеловима римског царства, и у њима је имовина била заједничка. Општине су биле организоване у епархије на чијем челу је био епископ. Црква и ширење хришћанства Црква првих хришћана формирана је око апостола у Јерусалиму. Послије Духова (дан када је, по Исусовом предсказању, Свети Дух сишао на апостоле), они објављују вијести о Исусовом васкрсењу. Оснивају цркву по цијелом Средоземљу које је тада било под влашћу Римљана. Према списима апостола Петра (15—67. н. е), многи јудеисти окрећу се хришћанству. Они бивају искључени из јеврејских заједница. Распадом Римског царства 476. године, хришћанство ће постати једина веза између двије новонастале државе — Западног и Источног римског царства. Распадом западног и развојем Источног царства, Средоземљем се развија бриљантна хришћанска култура, која ће прве значајније сукобе имати 650. године са новооснованом исламском религијом. Подјеле Бројне несугласице између истока и запада Римског царства, као и различитост филозофских оријентација и тумачења теолошких питања (на примјер тумачење догме о Светом тројству) у различитим деловима царства проузроковале су раскол, односно подјелу хришћанске цркве. Велики раскол (грч. шизма) се десио 1054. године чиме је завршен спор између римског папе Лава IX и цариградског патријарха Михајла Керуларија. С једне стране је остала Православна црква (која поштује и чува каноне и одлуке седам васељенских сабора), која одбацује и не признаје универзални ауторитет, непогрешивост и примат папе, и која је данас организована углавном на националном нивоу. На другој страни, настала је Римокатоличка црква, над којом папа има потпуну јурисдикцију. У хришћанству постоје разне групе са разним вјеровањима које се прилично разликују од културе до културе и од мјеста до мјеста. Од времена реформације, хришћанство се дијели на три главне гране: Римокатолицизам: Римокатоличка црква — највећа од свих хришћанских цркава; чине је Западна црква и 22 источне католичке цркве; има преко милијарде крштених људи; Православље: Православна црква — друга највећа хришћанска црква; чине је аутокефалне и аутономне цркве; има око 340 милиона крштених људи; Протестантизам: Има разних група и деноминација као што су: англиканци, евангелисти, харизматици, презвитеријанци, аптисти, методисти, анабаптисти, адвентисти, квекери, пентекостници или пентекосталци итд. Касније групе су настале одвајањем од старијих. Једни протестанти једноставно се изјашњавају као хришћани или наново рођени хришћани. Други, посебно у англиканизму и неолутеранизму, се изјашњавају као „и католици и протестанти“. Постоје и недоминацијске хришћанске цркве, које не спадају ни у једну од горе наведених група. Мање источнохришћанске деноминације настале су из монофизитства (оријентално-православне цркве: јерменска, етиопска, еритрејска, коптска, маланкарска и сиријска црква), односно из несторијанства (асирска црква). Друге цркве које су се прогласиле за „хришћанске“, али које се удаљују од горње класификације броје око 275 милиона чланова су афричка домородачка црква са око 110 милиона чланова (груба процјена), мормони са око 12 милиона чланова, Јеховини Свједоци са око 6,6 милиона чланова и друге групе. Све ове групе су настале из разних протестантских група. Између једних група — заједница, владају велика несугласја — неслагања, док међу другима постоје симпатије. Крајем 20. вијека, јавља се међу неким хришћанским огранцима жеља за сарадњом, помирењем и међусобним зближавањем. Екуменски покрет започео је међу протестантским црквама гдје је проблем заједничког дјеловања био најизраженији. Идеје о помирењу православних и католика су посебно ојачале међу теолозима после II ватиканског сабора и повлачењу анатеме између римског папе и васељенског патријарха (посјета Павла IV Цариграду 1967. године). Подјела Католичке цркве У 16. вијеку у западном хришћанству се јавља снажан вјерско-политички покрет реформације чији је вођа био Мартин Лутер. Реформација је западно хришћанство подијелила на двије основне струје: католицизам и протестантизам (латински: protestatio - протест). Повод за побуну Мартина Лутера била је продаја индулгенција, односно опраштање гријехова, чак и будућих, вјерницима за новац. Индулгенцију је одобрио папа Јулије II. Покрет реформације и противреформације, расцјеп до ког је дошло у западном хришћанству, били су повод за многе дуге и тешке вјерске ратове (Вартоломејска ноћ, Стогодишњи рат). Касније је Жан Калвин створио своју интерпретацију протестантских учења. Оно што разликује протестантизам од католицизма је одбацивање свих црквених одлука, неприхватање папе као посредника између Бога и вјерника и одбацивање култа светаца, икона и Моштију. Савремени протестантизам се дијели на Лутеранску, Калвинистичку и Англиканску цркву. Вјеровања Мада постоје велике разлике у мишљењима и тумачењима међу хришћанима, добар дио хришћана има заједничке темеље који су потребни за њихову вјеру. Симбол вјере Симбол вјере ( „ја вјерујем”) представљају доктриналне изјаве, обично на религиозној основи. Почело се са формулом крштења да би се касније то раширило на изјаве вјере. Апостолски симболи вјере (Symbolum Apostolorum) су били развијени између 2. и 9. вијека Апостолски симболи вјере нису се ни до данас промијенили и више или мање су присутни у већини деноминација. вјера у Бога Оца, Исуса Христоса као сина Божијега и Светог Духа смрт, спуштање до пакла и Васкрсење светост цркве и причешће светих Поновни долазак Исуса, страшни суд и спасење вјерних. Никејски симбол вере, који је био одговор на аријанизам, је формулисан на Никејском сабору 325. године и у Константинопољу 381. године. Потврђен је као универзални симбол хришћанства Ефеским сабором 431. године. Мада је Бог извор све љубави и доброте и сам савршена љубав и савршен добар, Бог је исто свеправедни и савршени Судија који човјеку суди по његовим дјелима, јер смисао човјекове егзистенције, није само овдашњи живот, него и будући живот вјечни. Исус Христос Основно начело хришћанства је вјера у Исуса, сина Божијега и Месију (Христа). Исус је рођен је у Витлејему у Израелу (Палестини). Хришћани верују да се Исус Христос родио да би проповиједао Јеванђеље, Божију добру вијест, и да би народ поучавао. Кључно вјеровање је вјеровање о Исусовом распећу, које представља откуп свих људских гријехова, и његово васкрсење из мртвих. Дан Исусовог рођења хришћани празнују као Божић, а дан његовог васкрсења из мртвих као Васкрс. Дан Христовог страдања — распећа, обиљежен је као Велики петак. Хришћани вјерују у опште васкрсење мртвих и у нови живот. Година Исусовог рођења представља годину почетка Нове ере и новог начина рачунања времена. Исус Христос, Божији син, шири своје учење о спасењу од смрти међу људима, да би се коначно мученичком смрћу жртвовао за људски род и устао из мртвих те у ускрснуо и вазнео се на небеса. Исус је према хришћанском вјеровању ширио своју веру, љубав, разумевање, скромност, снисходљивост по Галилеји, Јудеји и околним провинцијама због чега је осуђен на смрт разапињањем на крст, да би трећег дана васкрсао из гроба у који је био смјештен послије смрти на крсту. Најновија истраживања потврђују да је Исус постојао (дјела нехришћанских књижевника из првог вијека Нове ере — Јосифа Флавија и Тацита). Основни извор о животу и раду Исуса Христа представља Нови завјет, други дио свете хришћанске књиге, Библије (грч. Библија у преводу „Књига“) или Светог писма. Живот Исуса Христа - по Библији Према Библији Исус је Божији син кога је родила дјевица Марија. Наиме, његов долазак најавио је арханђел Гаврило којег је послао сам Бог. Гаврило је објаснио Марији да је она изабрана да роди Божијег сина и да ће убрзо бити оплођена Светим Духом. То је објаснио и Јосифу Праведном - будућем Маријином мужу. Рекао им је да дјетету дају име Исус. Тако је и било. Исус убрзо постаје мудар проповједник. Сакупља народ и преноси им поруке од Бога дате, учећи их хришћанском моралу и принципима. Убрзо затим, почиње да чини чуда: лијечи болесне, храни гладне, оживљава мртве, поји жедне... Око 30. године свог живота бива крштен код Јована Крститеља. Потом бира дванаест апостола: Петра (Симона), Андрија, Јакова, Јована, Филипа, Вартоломеја, Матеја, Тому, Јакова, Симона, Тадеја и Јуду. Послије три године проповиједања бива ухапшен и доведен пред Санхедрин (јеврејски суд), а потом је предат римском гувернеру Понтију Пилату. Исус је осуђен да умре као роб разапет на крсту. На тајној вечери, уочи своје смрти, говори ученицима ко ће га издати. Такође им говори да ће, трећег дана послије своје смрти, васкрснути и придружити се своме оцу на небесима. За хљеб који је преломио и разделио на тој вечери, Исус је рекао да је то његово тијело, а за вино које је насуо и које су пили, да представља његову крв. И да тако треба и да остане. У тренутку када је подлегао у мукама разапет на крсту, спустио се мрак, иако је било подне и наступио је земљотрес. Последње ријечи су му биле: „Опрости им оче, јер не знају шта чине.“ Спасење Спасење од „гријеха и смрти“ се постиже само преко Исуса Христа. Ко вјерује тај ће бити спашен, а ко не тај је већ, с тим да не вјерује у Христа, сам себе осудио. Највећи број хришћана вјерује да спасење подразумијева одлазак у рај (избјегавање пакла) послије овоземаљске смрти, мада има теолога који се по овом питању не слажу. Свето тројство Православни, католички и монофизитски хришћани и већина протестантских хришћана вјерују у Исуса Христа као једну од три ипостаси (личности), једног јединог Бога. Бог је један, у лику Оца, Сина и Светог Духа — Света Тројица или Свето Тројство. Има хришћана који не прихватају Свето Тројство. Они вјерују да је Исус Божији син, али да није исто што и Бог. Библија — Свето писмо Библија или Свето писмо је хришћанска света књига. Хришћани вјерују да су цијело Свето писмо написали људи надахнути Светим духом. Састоји се из два дијела: Старог завјета, у којем је описан настанак Неба и Земље и људи на њој, прошлост човјечанства, до рођења Исуса Христа, и Новог завјета, у коме је описан живот Исуса, кроз четири јеванђеља, и будућност људи на Земљи. Оригинално, Нови завјет је написан углавном на грчком језику у првом и другом вијеку Нове ере. Иначе, сам Исус је говорио арамејским језиком. Овај језик данас је скоро мртав. Говори се само у Сирији у Маалули и у неколико мањих енклава. Нови завјет садржи укупно 27 списа канонизованих у неколико фаза закључно са четвртим вијеком, иако су сви текстови били довршени до средине другог вијека. Садржи четири јеванђеља (грчки: evangelion - добра вијест) и то по Матеју, Луки, Марку и Јовану. Прва три јеванђеља су синоптичка. Нови завјет такође садржи рану црквену историју (Дјела апостолска), двадесетједну посланицу и једну апокалипсу (Откровење Јованово). Управо четири јеванђеља представљају извјештај о Исусовом животу, о његовим казивањима и дјелима. Према Библији, Исус је зачет безгрешним зачећем. То је најављено од стране старозаветног пророка Исаије „да ће Дјева зачети и родити сина“. Према историјским подацима рођен је у 31. години владавине римског императора Августа, у Витлејему, у Јудеји, од мајке Марије, у сиромашној јеврејској породици, која се склонила у Галилеју. Галилеја је планинска област западно од ријеке Јордан и Галилејског језера. Према Јосифу Флавију, код Јевреја су у то вријеме постојале три филозофске струје: фарисеји, садукеји и есени. Треба напоменути, да је Исус био попут рабина (хебрејски: учитељ, познавалац Светог писма), односно јеврејски свештеник и да је он у ствари изнутра реформисао јеврејску религију. Јеванђеља (што у преводу са грчког значи „Добра вијест“), написана су између 65. и 100. године н. е. А написали су их Матеја, Марко, Лука и Јован, по којима су и добила имена. Сматра се да је Библија писана између 100. и 300. године нове ере. Данас Библија представља не само хришћанску свету књигу, него и најпродаваније дјело свих времена преведено на око 1500 језика. Поред хришћанске Библије, која се разликује код католика и православаца, постоји и Хебрејска библија (енг. The Hebrew Bible, хебрејски: Tanakh). Живот послије смрти Хришћанско гледање на живот послије смрти обично подразумијева вјечни рај или вјечни пакао, с тим да католици додају и међуваријанту — чистилиште. Чистилиште је за оне који нису имали смртни гријех на себи. Православни хришћани не верују у чистилиште, као ни већина протестаната. Многи хришћани нису у сагласности да ли живот послије смрти почиње непосредно по смрти или по судњем дану; и да ли то подразумијева и физичко васкрсење или само претварање у духовни облик. Један број хришћана сматра да свијест и душа продужава да живи по земаљској смрти. Јеховини свједоци вјерују, да ће праведници имати могућност да вјечно живе у рајским условима које ће Бог да успостави на Земљи. Велики број хришћана вјерује да ће, приликом поновног доласка Исуса на Земљу (у последња времена), сви који су умрли да устану тјелесно из мртвих за последњи суд (Страшни суд). Универзалисти сматрају да пакла нема, те да ће сви људи на крају бити спашени. Међутим, ова теорија универзалиста није у складу са библијским учењем. Богослужја и организација Хришћани су од самог почетка били организовани у јединствене хришћанске заједнице епархије - цркве. Свете тајне Свете тајне (грч. μυστήρια — тајна (мистерија)), сакраменти (лат: sacramentum) су хришћански обреди. Њихов број се разликује код различитих хришћанских деноминација. Већина хришћана међутим признаје седам светих тајни, које су признате у сљедећим црквама: Стара католичка, Католичка, Независна католичка, Православна древноисточне, и донекле Англиканска: крштење, миропомазање, причешће, покајање, свештенство, брак и јелеосвећење. Већина других деноминација типично примјењује само два обреда тј. крштење (баптизам) и причешће. Неки протестанти, као нпр. Квекери, све обреде завраћају. У Православној цркви, крштење, миропомазање и свештенство не могу се поновити, док се остале тајне понављају. По хришћанском вјеровању, света тајна је чин који преображава. Преображење је истински циљ Господа Бога у његовим спаситељским дјелима. У Христу, Бог не само да спасава човјека, не само да људима опрашта гријехе него, такође, и преображава људски живот. Свете тајне су свештене радње којима хришћанска црква преображава живот човјека, „освећује га“ и припрема га за долазеће Царство небеско. Бог је створио материју као и дух, а гријех човјека је што је раздвојио и подвојио материју и дух да би се подредио материји и постао њен роб. Свете тајне поновно спајају раздвојено. Обично се каже да у цркви има седам светих тајни, јер број седам означава савршенство. Међутим, у Цркви има безброј светих тајни. Симболи Први хришћани су, за симбол вјеровања у Исуса Христа, Божијега сина и спаситеља, одабрали знак рибе. „Исус Христос, Божији син, Спаситељ“, се на грчком пише Ису Хисту Теу Иос Сотир, а прва слова дају реч „ИХТИС“, што у преводу са грчког, значи риба. Данас најпознатији и најраширенији хришћански симбол је крст, који може да се нађе у многим облицима, у зависности од тога која црквена организација га је издала: распеће код католика, православни крст код православних и једноставни крст код неких протестантских црквених организација, гдје неких посебних правила нема. Неке хришћанске заједнице употребљавају знак рибе, као што су то радили хришћани у рано доба хришћанства. Хришћански сабори Сабори или концили (грчки σύνοδος, латински concilium) у хришћанству означавају скупштине којима присуствују епископи, ради савјетовања о важним теолошким питањима и доношења закључака и прописа. Разне епископске саборе биљежи црквена историја већ у 2. вијеку. Најшире значење има екуменски или васељенски сабор коме присуствују патријарси, епископи, кардинали, примаси (некадашња титула између митрополита и патријарха), надбискупи... и сазивају се у изузетним приликама, а закључци су им обавезни за читаву цркву. Првих Седам васељенских сабора (325—787) признају и Источна и Западна црква, док остале признаје Католичка црква, иако су у њима учествовали некад и неки цариградски патријарси. Другом ватиканском концилу, инспирисаном екуменским идејама папе Јована XXIII, присуствовали су и представници протестантске и Православне цркве. Седам васељенских сабора: Први никејски cабор (325): посебно осудио Аријеву јерес. Први цариградски сабор (381): посебно осудио Македонијеву јерес. Ефешки сабор (431): осудио Несторијеву јерес (одвојени несторијанци) и Пелагијеву јерес (пелагијанци). Халкидонски сабор (451): осудио Евтихијеву монофизитску јерес, потврђено вјеровање да су у Исусу двије природе: божанска и човјечија. Други цариградски сабор (553) Трећи цариградски сабор (680—681): осудио монотелете. Други никејски сабор (787) Римокатолички концили: Четврти цариградски сабор (869): осудио и свргнуо патријарха Фотија I. Овај сабор заправо представља почетак прве шизме између источне и западне цркве. Даљи сабори се одвијају на западу. Умјесто овог источна црква као равновасељенски рачуна Цариградски сабор (879—880) који је осудио сабор из 869. године и рехабилитовао патријарха Фотија. Латерански I (1123): санкционише Вормски конкордат. Латерански II (1139) Латерански III (1179) Латерански IV (1215): дефинисао науку о трансупстанцијацији. Лионски I (1245) Лионски II (1274) (доноси одлуку о реформи цркве и за кратко вријеме успоставља јединство источне и западне цркве, ради заједничке борбе у крсташким ратовима. Виенески (1311—1312): укида ред темплара. Константски (1414—1418): почиње шизма у западној цркви, осуђени Јан Хус и Јеролим Плашки. Сабор у Базелу, Ферари и Фиренци (1431—1445): Овај сабор је отпочео рад у Базелу, па је 1438. премештен у Ферару, а затим 1439. у Фиренцу. На сабору је разматрано питање о двоструком исхођењу Светог духа (Филиокве) и проглашена је Фирентинска унија, коју Православна црква није прихватила. Унија је 1439. године проглашена и са делом Јерменске цркве, а 1442. године са јаковитима. Латерански V (1512—1517) Тридентски (1546—1563): осудио Лутера, Калвина и Цвинглија, подјела на римокатолике и протестанте. Ватикански I (1869—1870): дефинише се догма о папиној непогрјешивости. Ватикански II (1962—1965): расправља о екуменизму, о слободи вјере и о увођењу народног језика у литургију. Распрострањеност Хришћанство је данас најраспрострањенија религија на свијету, уз ислам, са највећим бројем вјерника. Хришћани чине већину у Европи, цијелој Америци, Аустралији, а има их и у Азији и Африци. Само католика има чак 980.000.000 по подацима из 1991. године. Цркве католичке исповијести дјелују у Шпанији, Француској, Италији, Аустрији, Пољској, Мађарској, јужној Њемачкој, Словенији, Хрватској, Чешкој, Словачкој, готово целој Латинској Америци. Црква Енглеске развијена је у Енглеској. Протестантске цркве покривају све скандинавске земље, сјеверну Њемачку и Холандију. Калвинизам доминира у Шкотској, Швајцарској и Холандији, док лутеранство преовлађује у Скандинавији, Њемачкој и Балтичким земљама. Мањи број протестаната живи у Источној Европи и Француској. Православље је заступљено у Европи (Србија, Црна Гора, Бугарска, Грчка, Румунија, Северна Македонија, Молдавија, Русија, Украјина, Белорусија и Грузија, дијеловима Хрватске, Босне и Херцеговине, Албаније, Јерменије, Естоније, Летоније, Кипра), те на блиском истоку, а сада у порасту и у земљама западне европе, Америке, Далеког истока. Референце Литература Спољашње везе 313. (1700 година слободе хришћанства), РТС Културно-уметнички програм - Званични канал Историја Хришћанске цркве 1-2, elektronska књига Библија Православље о хришћанству Православни и католици - Исусова два крста („Вечерње новости“, фељтон, децембар 2013 — јануар 2014) Верске традиције и покрети


Опасна хеликобактерија убија се ПРИРОДНИМ ПРЕПАРАТИМА: Три природна уља која ће вам олакшати живот Уље маслине, квалитетно и хладно цеђено, доказано уништава и бактерије које су постале отпорне на антибиотике... Инфекција хеликобактеријом прати људску врсту хиљадама година уназад, насељавајући органе који служе за унос и варење хране, пре свега желудац и усну дупљу. Оно што је посебно опасно је чињеница да код већине заражених овом бактеријом инфекција је потпуно асимптоматична, без јасних показатеља, али истовремено може довести и до канцера на желуцу или дванаестопалачном цреву. Осим тога, масовним коришћењем различитих антибиотика, ова бактерија постала је отпорна на већину фармацеутских медикамената па је окретање природним препаратима постала једина могућност потпуног излечења и избацивања ове бактерије из организма. Доносимо вам савете како да са три природна уља очистите своју усну дупљу и органе за варење хране и решите се ове опасне бактерије. Ово уље садржи полифеноле који спречавају хелико бактерију да даље ствара оштећења на слузокожи црева и ублажава симптоме инфекције. Уље маслине, квалитетно и хладно цеђено, доказано уништава и бактерије које су постале отпорне на антибиотике. Редовно конзумирање маслиновог уља спречиће и стварање дуоденалног улкуса. Свакога дана, додајте по једну кашику маслиновог уља у омиљена јела, а посебно у салате. Црни кумин је биљка за коју је Мухамед рекао да “лечи све осим смрти”. Данас има велику примену и често се користи као додатак у исхрани али су бројна истраживања показала и његове здравствене погодности. Уље црног кумина снижава холестерол и шећер у крви, одржава бубреге активним, помаже у стабилизацији имуног система. Уље црног кумина помаже код процеса варења и ефикасно регулише пробаву. Уље дивљег оригана посебно се препоручује код инфекција уринарног, респираторног и пробавног тракта, а као снажан антиоксиданс доприноси јачању нашег имунитета. У комбинацији са уљем црног кумина због својих антисептичких и антибиотских особина може помоћи да се заувек решите упорне инфекције изазавне хелико бактеријом. како се лече бактерије


text: Таг: португалија 09.07.2021 у 17:33 Шпанија и Португал брину да због француских упозорења везаних за одмор на Иберијском полуострву због корона вируса, туристи неће посетити те земље. Француски државни секретар за европске послове Клеман Бон саветовао је јуче грађане да избегавају Шпанију и Португал као дестинације приликом резервисања одмора, јер француска влада разматра ограничења путовања код иберијских суседа, где заразе ковид-19 расту, пренео је АП. Шпанска министарка спољних послова Аранча Гонзалес Лаја изјавила је да се тренутни талас инфекција не претвара у више хоспитализација и позвала људе да буду пропорционални у свом одговору на пандемијске трендове, преноси Танјуг. "Ово је време за опрез, а не за панику", рекла је она на конференцији за новинаре у Мадриду. "Тренутно нема разлога да тражите од људи 01.07.2021 у 21:20 У Португалу поново полицијски час због делта соја ЛИСАБОН - Ноћни полицијски час поново се уводи у неколико португалских градова, укључујући Лисабон и Порто, чиме власти покушавају да ставе под контролу нови талас инфекција ковид-19 који је погодио земљу. Португласка влада је данас саопштила да се од петка, са трајањем од 23 часа до 5 сати ујутру, уводи полицијски час у 45 високо ризичних општина, преноси Ројтерс. Људи који живе у градском подручју Лисабона, где је концентрисана већина нових случајева, мораће да приложе тест негативног коронавируса или потврду о вакцинацији да би напустили или ушли у регион током викенда. Широм 45 општина у којима ће се применити ноћни полицијски час, рад на даљину је обавезан кад год је то могуће, ресторани и кафићи се морају затворити у 22:30, а венчања и друге прославе се могу одвијати само 29.06.2021 у 18:30 И Португалци тврде да је македонски језик бугарски Македонски језик је некада био бугарски, изјавила је португалска државна секретарка за европска питања Ана Паула Закаријас и изазвала бурне реакције у Скопљу. Македонски премијер Зоран Заев најавио је да ће министарство иностраних послова те државе реаговати на изјаву португалске секретарке за европска питања, Ане Пауле Закаријас, која је рекла да је "македонски језик некада био бугарски". "Преговори Северне Македоније и Бугарске су тешки... Очигледно су повезани са језиком у Северној Македонији, који је некада био бугарски", рекла је Португалка. Почетак преговора Северне Македоније и Албаније са Европском унијом блокиран је већ месецима, јер Бугарска инсистира да се претходно реши низ питања везаних за македонски национални идентитет и језик. Европске дипломате, који већ 24.06.2021 у 17:19 Португалска влада данас је саопштила да планирано ублажавање локдауна неће бити могуће. Сви који буду улазили или напуштали регион Лисабона током викенда мораће да имају негативан тест на корону или потврду о вакцинацији, саопштила је влада те земље, јавља Ројтерс преноси Танјуг. Ресторани, кафеи и продавнице мораће да се затварају раније. "Ми смо у борби са временом и између напредовања вируса и процеса вакцинације", рекла је на прес конференцији министарка у португалској влади Маријана Виеира да Силва. Број оболелих од короне данас је скочио за 1.556 случајева, што је највећи скок од краја фебруара. Фудбалска репрезентација Немачке победила је данас у Минхену Португалију са 4:2, у утакмици другог кола Групе Ф на Европском првенству. Немачка је постигла гол у петом минуту, али је после употребе ВАР технологије погодак Рубена Госенса поништен због офсајда у коме се током акције нашао Серж Гнабри. Немачка је после тога имала иницијативу, али је Португалија повела у 15. минуту голом Кристијана Роналда. Португалија је после контранапада дошла до гола, акцију је почео Бернардо Силва, који је додао до Диогоа Жоте, а он је пред голом пронашао Роналда, који је лопту послао у празну мрежу, јавља Бета. То је био 19. гол Роналда на европским и светским првенствима, чиме се изједначио са Мирславом Клосеом. Такође, то је био његов 107. гол за Португалију. Немачка је изједначила у 35. ЛИСАБОН - Двоипогодишњи дечак који је нестао у сеоској области у централном Португалу пронађен је жив и здрав, саопштиле су локалне власти. Дете, чији је нестанак пријављен 35 сати раније, како се верује, препешачило је неколико километара тражећи оца, било је дехидрирано, али у добром здравственом стању, рекли су лекари болнице у месту Кастело Бранко. Пронађен је на месту које је ваздушном линијом удаљено четири километара од његове куће. Дечак Ноа је нестао у среду у зору из куће у селу Проенса-а-Веља, вероватно у потрази за оцем који је радио у пољу. Мајка и сестра су спавале када је двоипогодишњак изашао из куће. У потрагу за дечаком су се укључили жандарми, ватрогасци и сви житељи села. Мобилисано је 150 људи. Полиција верује да је реч о "спонтаном нестанку" и да се дечак 15.06.2021 у 20:37 Фудбалери Португалије победом су почели одбрану титуле на Европском првенству, пошто су данас у Будимпешти савладали селекцију Мађарске са 3:0, у утакмици првог кола Групе Ф. Два гола за Португалију на препуној Пушкаш арени постигао је Кристијано Роналдо, у 87. минуту са пенала, и у 92. минуту, а у стрелце се уписао и Рафаел Гереиро у 84. минуту, преноси Бета. Актуелни шампион Европе био је опаснији у првом полувремену, имао је неколико добрих прилика за гол, али их није искористио. И у наставку се углавном играло на половини Мађарске, претила је и Мађарска, али се резултат није мењао све до 84. минута. Гереиро је тада, уз доста среће, погодио мрежу Мађара. Лопта је после његовог ударца погодила Вилија Орбана, преварила Петера Гулачија и завршила иза његових леђа. После 01.05.2021 у 16:11 Португал продужава забрану летова из Индије ЛИСАБОН - Португалске власти саопштиле су данас да продужавају до 16. маја ограничења летова из земаља са високом стопом инциденце коронавируса, укључујући Бразил и Индију. Путници из земаља у којима је током 14 дана забележено 500 или више случајева на 100.000 људи - што између осталог укључује и Јужну Африку, Француску и Холандију - могу ући у Португалију само ако имају ваљан разлог, попут посла или здравствене заштите, навела је влада, а обавезан је и двонедељни карантин, преноси Ројтерс. Људи из земаља у којима је стопа инциденције 150 или више случајева ковид-19 на 100.000 становника, као што су суседна Шпанија и Немачка, такође могу путовати авионом до Португалије само из оправданих разлога. Они ће морати да имају доказ о негативном ковид-19 тесту урађеном у року од 72 сата пре 15.03.2021 у 22:16 Португалија и Кипар привремено суспендовали вакцине "Астра Зенеке" ЛИСАБОН - Португал је привремено суспендовао вакцине против ковида 19 компаније "Астра Зенека", следећи потезе неколико других европских земаља усред забринутости због могућих озбиљних нежељених ефеката. Претходно су се Шпанија, Француска, Немачка, Словенија и Италија придружиле Данској, Норвешкој и неколико других земаља у суспендовању употребе вакцине након извештаја о стварању крвних угрушака код неких пацијената који су примили вакцину. Португалске здравствене власти саопштиле су да, иако су нежељени ефекти били "изузетно тешки", они су били и "изузетно ретки", додајући да до сада у Португалу нису забележени такви случајеви, преноси Танјуг. Светска здравствена организација саопштила је да нема доказа да је проблеме изазвала вакцина коју је са Универзитетом Оксфорд развила 27.01.2021 у 13:53 ЛИСАБОН – Болнице у Португалији преплављене пацијентима са ковид-19 ризикују да не задовоље све већу потражњу за кисеоником, изјавио је данас шеф удружења лекара Мигел Гуимараес, након што је систем снабдевања кисеоником највеће болнице у Лисабону делимично урушен због прекомерне употребе. Укупно 53 пацијента морало је синоћ да буде премештено из лисабонске болнице Фернандо Фонсека како би било спречено урушавање његовог кисеоничног система, пренео је Ројтерс. Проблем није недостатак кисеоника, већ чињеница да резервоари нису у стању да обезбеде довољан притисак за толико пацијената одједном, рекао је Гуимараес за радио Обсервадор. Оно што се дешава у овим болницама и посебно у Лисабону је да су оне препуне, истакао је он, преноси Танјуг. "Пацијентима пружамо услугу коју


Извјештаји – Страна 2 – Баштионик Објављено > 26. фебруар, 2019 У препуној великој сали Банског двора у Бањалуци, пред више од пет стотина посјетилаца и бар стотину оних упорних и вијерних који су остали испред сале, у суботу 23.2.2019. љ.Г. великим концертом Србских Православних појаца Баштионик је представио нови пројекат подршке Србима на Косову и Метохији- „ЗАДУЖБИНА ЗА КОСОВО И МЕТОХИЈУ“. Након величанственог и спектакуларног концерта у никад пунијем Банском двору, низали су се позитивни коментари како на рачун београдског састава тако и на саму организацију и покретање нашег новог подухвата. Хвала свима који су својим доласком уљепшали ово вече пјесме,... Објављено > 17. фебруар, 2019 На Сретење Господње, 15.2.2019. љ.Г. у свечаној сали Академије наука и умјетности Републике Српске, одржана је традиционална, 7. по реду Сретењска бесједа у организацији Србског сабрања Баштионик. Овогодишњи бесједник на тему „Сусрет Срба са својом мисијом у историји“ био је директор Института за националну стратегију из Новог Сада, режисер, књижевник- Драгослав Бокан. Србско Сабрање Баштионик се захваљује свима који су допринијели да ова бесједа буде успјешно одржана. Извињавамо се онима који су због недостатка мјеста, бесједу пратили стојећи. Фотографије: – Душан... Страна 2 од 24«12345...1020...»Посљедња »


text: Кардинал Настанак[уреди] У прво време овај назив се употребљавао за свештеника везаног за одређену цркву. Касније се односио само на римско свештенство, док није добио данашње значење када одређује црквене великодостојнике Римокатоличке цркве који се по рангу налазе одмах после папе. У Средњем веку имали су исти друштвени положај као принчеви краљевске лозе. Данашња улога[уреди] Данас је улога кардинала административна. Именује их папа, и од 1586. године утврђен је њихов број — 70. Да би неко постао кардинал мора бити рукоположен у свештеника, али су кардинали обично бискупи. Они су стално у Риму. Имају титулу „Еминенција“ и имају многе повластице, нпр. дозвољена им је употреба покретног олтара. Одежде[уреди] Одевени су у црвено и њихова одежда се састоји их следећих делова: шешир испод кога се налази беретка и мала капа која покрива тонзуру. Црвена мантија, плашт и прстен са црвеним каменом и крст око врата. Сваки кардинал који борави у Риму има право на плату уколико му лични приходи нису довољни.


Вијести – Универзитет Part 44 Старт / Вијести – Универзитет (страна 44) На јавним универзитетима биће уписано 6.595 студената Влада Републике Српске донијела је данас одлуку да у прву годину првог циклуса студија у академској 2016/2017. години на јавним високошколским установама у Српској буде уписано 6.595 редовних и ванредних студената. На сједници је утврђено да 2.563 редовна и ванредна студента буду уписана у прву годину другог циклуса студија у ... Понедјељак 9. мај нерадни дан У понедјељак, 9. маја, када се обиљежава републички празник – Дан побједе нам фашизмом у Републици Српској биће нерадни дан, саопштено је из Министарства управе и локалне самоуправе Српске. У дане празника не раде републички органи и организације, органи јединице локалне самоуправе, предузећа, установе и друге организације и лица која ... Посјета Вороњежском Државном Аграрном Универзитету Делегација Универзитета у Источном Сарајеву коју су чинили проректор за студентска питања, културу, умјетност и спорт проф.мр Сандра Ивановић, декан Пољопривредног факултета проф.др Весна Милић и руководилац Катедре за рурални развој Пољопривредног факултета доц.др Синиша Берјан, боравила је у службеној посјети Вороњежском Државном Аграрном Универзитету (ВГАУ) из Русије, у периоду ...


Општина дјелује на побољшању услова живота у свим областима. Руководство Општине и административне службе раде на обезбјеђењу што квалитетнијих услова за живот и стварање урбане средине са свим потребним садржајима. У циљу унапређења квалитета живљења грађана, Скупштина општине је усвојила:


Поздрав свима. Нов сам на форуму и ово ми је прва тема. Пратио сам, прије годину дана, вијести везане за ону дјевојчицу која је пронађења код цигана и Грчкој. Ако се сјећате, дијете је имало плаву косу, плаве очи и блијед тен. Међутим, послије се испоставило да су и биолошки родитељи дјетета такође цигани, и да су је, мислим, продали... Такође, међу њеном наводном браћом и сестрама има "бијеле дјеце". Ја се баш и не разумијем нарочито много у генетику и сличне ствари, па да ли би неко упућенији могао ово да прокоментарише? Погледајте слике: 1. GRÄŒKA: Misteriozna plava devojÄ?ica naÄ‘ena u romskom naselju | Telegraf – Najnovije vesti 2. Blic Online | Majka male Marije optu?ena za prodaju deteta u Gr?koj 3. Blic Online | Marijini bra?a i sestre sme?teni kod ro?aka


text: Амебијаза |Амебијаза лат. Amoebiasis |Класификација и спољашњи ресурси| Амебна дизентерија дебелог црева |ICD-10||A06.| |ICD-9||006| |MeSH||D000562| Амебијаза (лат. amoebiasis) је врста протозоалне инфекције која може бити акутна или хронична, а јавља се у виду запаљења слузнице дебелог црева или других ванцревних манифестација. Узрочник болести је дизентерична амеба (лат. Entamoeba hystolitica), који се јавља у виду вегетативне и цистичне форме. За човека је патогена вегетативна форма овог паразита.[1] Најтежи облик болести је тзв. амебна дизентерија.[2] Око 90% заражених особа нема никакве симптоме, али болест има потенцијал да постане изразито опасна. Према проценама Светске здравствене организације од амебијазе годишње оболи око 40-50 милиона људи широм света, а између 70.000 и 100.000 случајева се заврши смртним исходом.[3] Садржај Историја[уреди] Федор Александревич Лош је 1875. године у Петрограду пронашао амебу у крваво-слузавом садржају столице човека умрлог од дизентерије[4] и назвао ју је Amoeba coli, али није уочио њено патогено деловање. Тек каснијим испитивањима је утврђено да је овај микроорганизам узрочник једног облика дизентерије и карактеристичних јетрених апсцеса. Разлику између ове амебе и непатогене Entamoeba coli уочио је Шаудин 1903. године и назвао ју је Entamoeba histolytica, истучући тиме њену способност деструкције ткива.[5] У прошлости се највећи број оболелих јављао у тропским и суптропским крајевима и у земљама са лошим хигијенским стандардима. Ратови и велике сеобе људи распространили су је по целом свету. Данас се амебијаза јавља и у крајевима са умереном климом, али у знатно блажем облику.[5] Етиологија[уреди] Узрочник амебијазе, Entamoeba histolytica, се јавља у три облика: вегетативни облик или трофозоит (који се креће помоћу псеудоподија), прелазни облик и тзв. отпорни облик или циста. Циста хистолитичне амебе је обавијена чврстом мембраном која је штити од различитих неповољних утицаја, тако да се дуго може одржати у спољашњој средини и она заправо најчешће преноси болест. Вегетативни и прелазни облик могу бити узрок инфекције, али само при директном контакту.[5] Извор заразе је оболео човек (тзв. амебоноша), а паразит се избацује преко столице, гноја и других телесних излучевина. Механизам заразе је феко-орални, а болесник уноси цисту амебе преко прљавих руку, контаминиране воде, контаминираног воћа и поврћа итд.[6] Претпоставља се да су за патоген учинак потребни, не само амеба у једном од својих облика, већ и други неповољни еколошки, термички, атмосферски и други узроци или неко додатно цревно обољење које прати оштећење слузокоже. Током неких вирусних и бактеријских инфекција долази до смањене продукције слузи која има заштитну улогу у цревима, а познато је да исхрана сиромашна беланчевинама погодује појави болести и њених компликација.[5] Клиничка слика[уреди] Цревна амебијаза се одликује инкубацијом која се креће од неколико дана до три и више месеци, просечно 2-4 недеље. Болест почиње акутно или са продромом (умерено повишена температура, главобоља, адинамија, бол у трбуху и др). Столице су кашасте са примесама слузи и крви, a њихов број се креће од 4-5 или више за 24 часа. Исте су количински мале при чему интимно измешане са примесма слузи и крви, а не у виду капи или жила као код бациларне дизентерије. Објективним прегледом болесника запажа се метеористични трбух који је надут и болно осетљив, а бол прати положај дебелог црева. Амебна дизентерија може да се и закомпликује са масивним цревним крварењем или перфорацијом дебелог црева. Некомпликована форма се завршава оздрављењем током 1-2 месеца. Међутим, често долази до хронификације која се одликује периодима акутизације и ремисије. Код мале деце болест протиче са повишеном температуром, повраћањем, дијарејом и знацима губитка течности и минерала. Амебна дизентерија може да има акутни, хронични, лак, тежак и фулминантни облик. Фулминантни облик болести се среће код 5-10% хоспитализованих пацијената, а првенствено код трудница и жена у постпорођајном периоду. Код ове форме слузокожа дебелог црева је у 50% покривена улцерацијама (чиревима) па долази до перфорације са перитонитисом и паралитичким илеусом. Стање болести се прогресивно погоршава те за неколико дана долази до смртног исхода. Ванцревне манифестације амебијазе настају као последица хематогене дисеминације паразита најчешће у јетри, плућима, мозгу и на кожи. Доспели паразит у јетри може да изазове акутни амебни хепатитис или амебни апсцес. Код амебног хепатитиса запажа се повишена телесна температура и болна осетљивост јетре. Плеуропулмонална амебијаза се јавља као запаљење плућа, апсцес или гнојни плеуритис. Амебијаза мозга се ретко јавља и понаша као и сваки други експанзивни процес на мозгу.[1] Дијагноза[уреди] Дијагноза болести се поставља на основу епидемиолошких података (постојање сличног обољења из околине болесника, боравак у суптропским и тропским пределима), клиничке слике и лабораторијских и других испитивања. Лабораторијска дијагноза је првенствено усмерена на директну етиолошку потврду паразита из свеже столице или аспирата амебног апсцеса.[1] Превенција и лечење[уреди] Превенција амебијазе се огледа у стварању повољних хигијенских услова живота и рада, одржавању личне хигијене, правилној исхрани и систематском лечењу свих оболелих како би се спречило даље ширење болести. Велику опасност представљају тзв. здраве цистоноше, које не показују знакове клиничких сметњи а у контакту су са храном. Лечење се спроводи различитим лековима и дијетним режимом прехране, у зависности од стадијума и органолокализације амебијазе. Случајеви болести[уреди] Један од најдраматичнијих случајева амебијазе забележен је 1933. године на Светском сајму у Чикагу. Узрок је била контаминација воде за пиће отпадним водама из канализације. Том приликом забележено је око 1.000 оболелих, а 58 случајева се завршило смртним исходом.[7] У периоду између маја и септембра 1998. године у Грузији је забележен 171 случај ове болести.[8] Референце[уреди] - ^ а б в г „Амебијаза“ Приступљено 18. 12. 2007.. - ^ „Речник појмова“ Приступљено 18. 12. 2007.. - ^ „In vitro activity of antiamoebic drugs against clinical isolates of Entamoeba histolytica and Entamoeba dispar“ Приступљено 19. 12. 2007.. - ^ „Entamoeba“ Приступљено 19. 12. 2007.. - ^ а б в г „Биологија“ Приступљено 18. 12. 2007.. - ^ „Најчешћа гљивична и бактеријска обољења“ Приступљено 18. 12. 2007.. - ^ „Entamoeba histolytica at FDA“. - ^ „Investigation of an outbreak of amœbiasis in Georgia“ Приступљено 19. 12. 2007..


Плитка мозаика, мозаика Atlas Concorde Magnifique Perla Satin Mosaico цены. Купить Atlas Concorde Magnifique Perla Satin Mosaico в Кривом Роге Atlas Concorde Magnifique Perla Satin Mosaico цены в Кривом Роге Цены на Atlas Concorde Magnifique Perla Satin Mosaico в Кривом Роге


Подсетила је да је пројекат у доброј мери финансиран из средстава ЕУ, односно ИПА фондова и кофинансиран из буџета Србије.


text: Повреде и коксартроза "воле" праву једнострано, јер за већину људи је десна нога, као и десна рука, је "водећи радници": на десном стопалу људи углавном ослањају на стајању, десна нога фудбалер почиње лопту, итд Код ових болести, лезија са десне стране је чешћа (иако је могуће и локализација лево). Право кук могу настати тумор или метастазира (релативно говорећи, "помножите") тумор из суседних области (рак материце, јајника, дебелог црева).


Quote: Двадесет минута сам писао одговор, и на крају кад сам хтео да пошаљем, ј*бени сервер ми све избрисао и није ништа сачувао. Укратко. Полирани алуминијум одбија негде око 70-75% сунчеве радијације. То сам још пре читао, сад се не сећам тачно. Овде је НАСА направила студију о 12 метала и њихове рефлекције и апсорпције зрачења: http://ntrs.nasa.gov/archive/nasa/ca...9690022517.pdf Пренос енергије путем радијације је могућ и у вакуму. Честице са масом су потребне за пренос топлоте путем конвекције и кондукције, али не и за пренос путем радијације. Енергију путем радијације преноси фотон, честица без масе. Ех сад, ако не верујеш у постојање фотона, то ти лако могу доказати, наиме данашња технологија је довољно напредовала да путовање фотона може успорити до те мере да је то видљиво људском оку. Већина термалне радијације долази путем инфра црвених зрака. Ванадијум је један од метала, који веома ефективно одбија зраке те таласне дужине. Не знам колико дубоко желиш да уђеш у термодинамику, али што се тиче термодинамике сателита, ово ти можда да неке одговоре: http://www.tak2000.com/data/Satellite_TC.pdf Међутим, ја сам увек отворен по сваким питањима. Ако стварно нађеш неке чврсте доказе, које побију неке основне законе физике, свакако подели то са нама. Што се тиче слетања на месец, ту видим логике да би то могла бити лаж. Многи матема 4000 090;ичари и физичари баратају неким веома озбиљним аргументима да месец има веома слабу гравитацију за слетање и да би човек на месецу са првим кораком одлетео у свемир, пошто га гравитација месеца не би могла задржати.


Млетачка република Млетачка република (Republica de Venexia[1]) била је средњовековна аристократска република, чији је главни град била Венеција. До 10. века је признавала власт Византије, кад јој је формално призната независност, након чега се нагло развила и ојачала захваљујући развитку трговине. У тежњи за експанзијом према Истоку постала велики непријатељ Византије и била главни учесник у њеном рушењу 1204. и оснивању Латинског царства. Од 11. до 13. века проширила је власт на један део Ломбардије, Далмацију, Албанију, Пелопонез, Крит, Кипар и Егејска острва; у 15. веку под њену власт пали су градови Падова, Виченца, Верона, Бреша, Бергамо и др. Експанзија на Јадран почиње 1000. године када је дужд Петар II Орсеоло отргао од хрватске државе већи део Далмације. Нарочиту корист извукла је после четвртог крсташког рата када је добила део Цариграда, Пелопонеза, јонска острва и неограничено право трговине; у периоду 1205—1358. њену врховну власт признао је и Дубровник; тада је била на врхунцу моћи и као највећа поморска средоземна сила с правом је називана „господарицом мора“. Опадање њене моћи, као и моћи свих трговачких градова у Средоземљу почело је у 16. веку открићем Америке и поморског пута за Индију, јер су се поморски путеви и светска трговина померили са Средоземног мора на Атлантски океан; од 16. века губи источне поседе, које јој отимају Турци (Кипар 1571, Крит 1669. и др.). Независност је коначн 1000 изгубила Кампоформијским миром 1797, којим ју је Наполеон I Бонапарта уступио Аустрији, а у периоду 1805—1815. припојио је својим поседима у Италији; у периоду 1815—1866. поново припадала Аустрији, а 1866. ушла у састав Уједињене Италије. Види још[уреди] Референце[уреди] - ↑ На тадашњем венецијанском језику који је данас дијалект италијанског језика. На италијанском: Serenissima Repubblica di Venezia


Срећан рођендан! - Page 6 - Наш форум - Живе Речи Утехе Страна 6 од 258 ???? ?? ?? ????????? ????? ???????? 0409_feel.gif' class='bbc_emoticon' alt=':cmizdrenje:' /> SABAN SAULIC--SRNO MOJA MALENA Ovde je Shapke imao kosu..... Срећан рођендан сестро Тавита. Да га још дуго прослављаш у здрављу и весељу од Бога дарованом. ?????? ???????? ?????? ??????. ?? ?? ??? ???? ?????????? ? ??????? ? ?????? ?? ???? ?????????. ????? ????? ?????!! Хвала вам људи свима од срца Nedzad Eskovic Nesko - ti rodjendan sunce moje malo Почни да сањаш јер прави је час,данас ће анђели чути твој глас,и док ти славиш овај дан од срца ти желим СРЕЋАН РОЂЕНДАН 0409_feel 0442_feel јао каква музика 0104_cheesy Аљонка! 0104_cheesy п.с хвала јашадр Milan Nikolic 9484 15375 порука СРЕЋАН РОЂЕНДАН МАЛА СЕСТРО !!! kolo2 Neka si ziva,zdrava i srecna na mnogaja ljeta!!!Neka te GOSPOD cuva i neka ti sve zelje i molbe uslisi !!!! Медо : већ се искезих на "м" ето какв сам ти црни намћор 0104_cheesy kolo2 Никола : Хвала ти добри брате мој! а пјесма за мене?


Купи на АмазонуПодаци о титлуПреузмиKoristite OpenSubtitles Download ManagerХвалаOcenite kvalitet titlovaКоментарЗаборавите на веб. Преузимајте титлове користећи Open Subtitles MKV Player Das.Leben.der.Anderen.DVDRIP-ZEKTORM.srt (91722бајтова) прикажи прегледDas.Leben.der.Anderen.DVDRIP-ZEKTORM.mp4 Називи датотека филмаDas Leben der Anderen - The Lives of Others (2006).mp4 Називи датотека филмаDas.Leben.der.Anderen.DVDRIP-ZEKTORM.avi 1624639920 Називи датотека филмаDas Leben der Anderen.flv.mp4 471201985 Називи датотека филма Das.Leben.der.Anderen.DVDRIP-ZEKTORM25.000 FPS Преузми The Lives of Others брзином од 25 MB/сarrow.516.hdtv-lol[ettv].mkv 13.03.2017The Lives of Others титлови српски Назив издања#CD ОтпремљенОтпремилацLIMITED.PROPER.DVDRip.XviD-MESS2CD06.12.201369x 0.00titlovic720p BLURAY x264 - ESIR1CD06.12.2013108x 0.00titlovicDas Leben Der Anderen_ser1CD06.12.201333x 0.00titlovicThe.Lives.Of.Others.2006.DVDRip.XviD-TLF.cd22CD06.12.201398x 0.00titlovicDVDRIP-ZEKTORM1CD06.12.201330x 0.00titlovicDvDrip.x264-PDESD1CD06.12.201329x 0.00titlovicDVDRip.XviD-TLF.Eng.SubsByHerrKelm2CD06.12.201315x 0.00titlovicЗанимљиве везеСви титлови за овај филм на истом језикуСви титлови за овај филмСви титлови овог корисникаЗахтевај овај титл за друго издањеО филму:Пронађи датотеку:Издање:Званичан сајт:Official site [us]Трејлери:Постери:Омоти:Титлови:Други:Овде поставите везуПодаци о филмуДруги назив:Život drugih (scc), the assalt (scc), The Lives of the Others (eng), Життя iнших (eng), Das Leben der Anderen (eng), Leben der Anderen, Das or The Lives of Others (eng), The Lives of Others (eng), The Lives of Others. (eng)Оцена филма:8.5 / 10


– Нама математички недостаје још једна победа да освојимо титулу, али екипа као што је Црвена звезда у свакој утакмици мора да иде на победу, да игра добро, па чак и на пријатељском сусрету. Даћемо све од себе и у Крушевцу, ово је спорт и видећемо како ће се завршити тај сусрет – рекао је Милојевић.