text: Najlepša politika Srbije – Ilustrovana politika ЖИКА ПЕТРОВИЋ И ЊЕГОВИ ГЕНИЈАЛЦИ Најлепша политика Србије Ја не знам ко сам, самоуверено нам је одговорио Живојин Жика Петровић (51) на питање како да га представимо, јер ни на крају разговора није нам било јасно шта је тачно његово занимање. – И моја жена ме свако јутро пита који Жика ћу бити тог дана, а ја, пре него што изађем, кажем јој: "Јавићу ти касније"! Заљубљеник у знање и науку, сналажљив са електроником, упућен у кибернетику и тајне свемира, вешт са лемилицама, пажљив према својим запосленима, иноватор брзих рефлекса, воли да ризикује и руши стереотипе и све ради за своју душу. Жикина душа је, закључујемо, тајна његовог успеха. Већ једну деценију је на челу Српске научне Телевизије која се последњих година одазива на име "Brainz TV". Око себе окупља младе научнике, студенте и генијалце, истраживаче попут њега, професоре и академике, и сви заједно стварају један од најлепших, најпаметнијих и најузбудљивијих телевизијских програма код нас. Мукотрпан рад без радног времена екипи те телевизије недавно је донео и Светосавску награду на иницијативу Министарства науке. – Први пут је неко из државе видео шта раде "они лудаци" на научној телевизији и то вредновао – духовито и скромно примећује Петровић. А онда, поред свих тих успеха и ордења, након година проведених у, углавном, бескорисном повлачењу за рукав политичара, привредника и новинара, како би им скренуо пажњу на наше младе научнике који освајају награде по свету, Живојин Петровић је добио сву тражену пажњу, али другим поводом. Његова нова књига са историјском тематиком "До виђења", о којој смо опширно писали у прошлом броју "Илустроване Политике", постала је хит међу читаоцима. Јунакиња те приче је "баба Драга (Митрићевић)". Прво, друго, треће... издање и стигосмо до броја девет. Боље од "бабе" Сви су запањени невероватним животом те "бабе", како су тридесетих година прошлог века називали Београђани своју комшиницу-милијардерку, чије убиство никада није решено. Али, животна и пословна путања аутора те књиге није ништа мање очаравајућа. С једном разликом: супротно од "бабиног", Петровићев живот зрачи оптимизмом и позитивном енергијом. Отпочео га је у породици машинског инжењера и лекарке чији су даљи сродници били доктори наука, поред осталих браћа Бранко и Драган Лаловић, обојица светски признати стручњаци у области соларне енергије, физике и генетике. И шта би друго биле играчке детету у таквој породици него машине разних облика и намена. – Ујак Драган ми је поклонио жицу за лемљење у основној школи када сам први пут осетио мирис топљеног калаја и од тада не престајем да исту ствар растурам па састављам – каже Живојин. – Склапао сам транзисторе, микрофоне, звучнике, учествовао на такмичењима, био радио-аматер, прави залуђеник за електронику. Са петнаест година комшијама сам поправљао све могуће апарате и добијао такав џепараца да не само да никада више нисам родитељима тражио новац, већ сам ја њима помагао и давао. Жмурећи сам знао да поправљам телевизор "ЕИ Ниш спектар колор 75". Као од шале је полагао предмете у средњој електротехничкој школи "Никола Тесла" и једва чекао да наврши 18 година како би могао да испуни велику жељу и отвори сервис за поправку електричних уређаја. – Трећег септембра, на мој рођендан, тачно у подне ми је издата дозвола за рад коју сам чекао годину и по дана откако сам предао захтев. Али, нису могли да ми је одобре док не постанем пунолетан. Целе ноћи сам будан чекао то јутро да сване. Нисам ишао ни у школу, а сутрадан сам частио цео разред. Отац и мајка се крстили док су ме гледали онако узбуђеног, не схватајући да је тог дана кренула моја лична револуција. Отворио сам сервис за поправку техничких апарата. Девет пута се Живојин престројавао и мењао послове. – То је суштина опстанка у бизнису, да не зацртате један исти посао и ударате главом у зид и када не иде, већ да се прилагодите новим околностима. Та флексибилност и лакоћа промене ме је одржала. Шта бих данас радио са сервисом? Нико више не поправља апарате, то раде роботи. Петровић је отворио прву школу за рачунаре, прву мењачницу и прву приватну поштанску доставу у Београду. Увек пре конкуренције, покренуо је и два прва, врхунска, часописа посвећена технолошким новитетима која су се лепо продавала. Отворио је родавницу рачунара, имао маркетиншку агенцију са клијентима звучних имена, био први продавац пејџера у Србији... – Још 2003. промовисао сам електронско пословање, а сада, када ме зову да гостујем на конференцији на ту тему, ја им кажем да сам о томе писао књиге још пре готово две деценије, да ме то више не интересује и да се сада бавим свемиром! Моја пословна линија је имала амплитуде горе-доле, али је важно да је увек ишла навише. Судбину послова не можете да предвидите, али можете да их радите срцем. Ако не размишљате о парама, успех ће доћи. Моја породица није била богата, у комунизму је мало ко то био, али мени новац никада није био најважнији, а увек сам га имао. Размишљање о њему као циљу одвући ће вас од посла који треба да урадите квалитетно и оставите нешто вредно за собом. А само вредност и квалитет доносе новац. Жика је увек био себи газда, а како је успех све више успевао, почео је да запошљава сараднике. У једном тренутку "помахнитале" продаје, имао је седам секретарица које су одговарале на телефонске позиве. А онда је схватио да му је потребно још формалног образовања и наставио је тамо где је стао после матуре. Уз предавања Љубомира Маџара, Данијела Цветићанина и других реномираних професора постао је дипломирани менаџер и – пријатељ са својим професорима. Пријатељска атмосфера на пословима које је радио била је суштина његовог управниковања. – Ако сте власник фирме морате да будете обучени да не уносите емоције у посао више него што треба. Ако то учините, што се често код нас дешава, заслепи вас, па долазоте у ситуацију да кажете "ова радња је моја беба, биће она добро, само да издржим још који месец". Више не размишљате рационално и ваш посао креће низбрдо. То правило се тешко учи. Човек се рађа са том способношћу, али мора знањем да се надогради и уобличи. Кључ је у балансу емоција и разума. То је борба у телу и мозгу, страшна борба. Читањем, учењем, анализом, дискусијом долази се до најбољег резултата, до прављења мозаика будућих догађаја. Много мора да се чита и проучава сваког дана. У будућност треба гледати двогледом, а не дигитроном. Свануло им Може да се гледа и кроз телевизијску камеру, што Петровић чини већ више од десет година, откако је 2010. око себе окупио много младих и паметних студената и научника са идејом да заједно попуњавају пријаве на конкурсе за научне пројекте, јер они сами то нису умели да ураде – да саставе структуру пројекта, буџет и слично. Жика је у томе већ био мајстор. – Када сам видео да то наше окупљање даје плод, помислио сам да треба некако да у јавности представимо те младе људе, њихове идеје и проналске. Кренуо сам да лобирам по новинама да се објави неки текст о младој особи која је на такмичењу из неке научне дисциплине освојила неку награду. Нисам успевао да објасним медијима да су млади научници важнији од младих старлета. Научник једва добије један стубац у новинама, а старлета две стране. Живојин и другари покренули су зато телевизију, без новца, са његовом кућном камером, једним каблом и умешним прстима којима су сами повезали и направили опрему за снимање и монтирање. Уселили су се у један стан од 60 квадрата, на 15. спрату једне зграде у Београду и ту почели да снимају емисије. Без новца и хонорара, са много елена и радозналости. Пријавили су се као научна телевизија и били ослобођени од пореза. Ако неко мисли да им је тада свануло – није! Шта мислите зашто од готово триста телевизијских канала код РРА има само један регистрован као научни? Петровић је решио да не чека новац од државе, већ да скочи у неизвесност. – Помоћ нисмо дочекали, јер није било важно да се прича о генијалцима, њиховим успесима и менторима. Увек је било нешто прече. Ноћивао сам у министарствима, само што нисам камповао тамо, али није вредело. Нисам био довољно видљив и важан, јер се за оно што сам тражио резултати виде за 10 или 20 година. У једном моменту ми је понестало снаге и енергије, превише разочарања је било и у тренутку када сам мислио да дигнем руке од свега, добијем позив од компаније "Јунајтед Медија" који кажу да дуго прате то што радим и да би волели да такву телевизију имају у својој понуди. Као гром из ведра неба. Нисам очекивао да ће ме странци приметити. Купили смо бољу опрему, добили могућност да правимо више програма и не бринемо за струју, кирију, воду, превоз... Српска Научна телевизија постала је "Brainz TV", али не зато што су то странци тражили, већ зато што је Живојин сматрао да нови власници треба да помогну нашим младим научницима да се представе у великом свету, а то је много лакше и разумљивије уколико се смисли нешто лако и памтљиво. ТВ Паметњаковићи – рецимо да би тако могло да се преведе – кренули су у свет. – Желимо да нас Европа прати, наука нема границе, али ми имамо национални идентитет, јер причамо о нашим генијалцима, о њиховим професорима, школама које су завршили, простору на коме живе и одрастају. Они су најлепша политика Србије. Највећи успех је када нас родитељи позову када кажу да је њихово дете добило стипендију и отишло на пријем код градоначелника после појављивања на телевизији. Десетак запослених и много више сарадника праве програм телевизије и бележе све успехе наших младих генијалаца. Живојин често ускаче као млади репортер-сарадник, када нема слободних колега: – Чујем тако да су у Нишу два брата близанца освојила награду из физике. Узмем камеру, седнем у кола и правац Ниш. Позивам их да сиђу испред зграде, одем у парк са њима, снимим их и монтирам филм од 30 секунди који је њима променио живот. Заиста је мајсторски осмишљен и монтиран тај кратки филм који на најбољи начин осликава телевизијску филозофију Живојина Петровића – једноставно, занимљиво, паметно, наука која не "смара", већ је врло "кул". – Не трудимо се да ми мењамо младе већ да млади мењају нас. Не можете им забранити да користе паметне мобилне телефоне, али можете да почнете и ви да их користите на прави начин. Иако је директор телевизије, Петровић размишља и о неким пословима везаним за истраживање свемира, нано-медицину, али и излазак две нове књиге. "Све сам то ја", каже он! – Занима ме знање у свим областима. Стичем га и данас. Осам сати дневно читам и опет касним. Жена и ћерке су дигле руке од мене, мада се према мени понашају као да сам сасвим нормалан. Имам своју радну собу у чијем једном ћошку са алатима влада џумбус, а по џумбусу се мајстори познају. Ка њих три не дирам, оне не дирају мене. Ћерке Ела (21) и Ива (19) су адолесценткиње. Док сам писао ону књигу о баба Драги свима сам говорио о њој и покушао да их заинтересујем, а старија ћерка ми у једном тренутку каже "доста бре више са том бабускером"! Када је књига постала хит почеле су да питају "како наша бакица, како се продаје".


Београд – Широм Србије, током прошле године угашено је 103.917 радних места, а отворено 107.715 нових. А према прогнозама послодаваца, у овој ће години бити мање ”осцилација”, па ће до новог радног места доћи њих 50.137, док ће укупно 35.800 запослених завршити на бироу. „На основу Анкете послодаваца, процењено је да је у прошлој години угашено 5,42 одсто радних места, а отворено 7,45 одсто, што значи да је стопа креирања нових послова износила 2,03 одсто“, објашњава Михаил Арандаренко са Економског факултета. – А у овој години се очекује да ће нестати 2,18 одсто радних места, а да ће се покренути 3,87 нових. Према резултатима истраживања, које је спровела Национална служба за запошљавање у сарадњи са УСАИД, највише је отказа досад подељено у Војводини, затим у Београду, па у Шумадији и Западној Србији, а најмање у Јужној и Источној Србији. Истовремено, до посла су најлакше долазили грађани Зрењанина, Кикинде, Новог Бечеја, Ужица, Нове Вароши, Чајетине... А ако је судити по прогнозама анкетираних послодавца, ову ће годину обележити упошљавања у најмање развијеним подручјима. „Предузетници из Врања, Бујановца, Владичиног Хана, Ужица, Прибоја, очекују да ће у овој години бити око седам одсто више отворених нових радних места него угашених. Ова стопа је далеко изнад републичког просека. Послодавци из Новог Сада, Беочина, Сремских Карловаца немају толико оптимизма и они очекују више отказа него понуда и то за 0,39 одсто. И у Суботици, Сомбору и Кањижи се прогнозира да ће број отпуштених и новозапослених бити готово исти.“ У анализи стања на тржишту рада, стручаци из НСЗ су уочили да креирању нових послова, осим привреде, не иде ”наруку” ни образовна структура локалног становништва. Учешће становника без икакавих квалификација је изразито високо за разлику од оних са дипломама факултета. Најобразованији су концентрисани у великим градовима – Београду, Новом Саду и Нишу, док у Врању и Новом Пазару више од 50 одсто становика има само основну школу. Процењује се да ће у овој години без посла највише остајати они са трећим степеном стручности (11.250), али и 9.008 радника без основне. Истовремено, до плате ће најлакше долазити они са средњом школом, па се процењује да ће у 2012. нови посао добити укупно 27.853 занатлија, трговца, рачуновође. Банкрот пред произвођачима У прерађивачкој индустрији биће највише отпуштених радника (10.531), јер ће банкрот бити најчешћи управо у овим фирмама. С друге стране, баш у овом послу ће бити и највише отворених нових радњи, па се очекује да би се на производњи хране, пића, текстила, одеће, обуће, дувана, током ове године могла ангажовати укупно 15.462 радника.


БЕОГРАД – Десничарска организација Србска акција издала је данас саопштење у коме тврди да су њихови припадници који су били добровољци у Новорусији осуђени у Србији. – Издајнички режим Вучића, Дачића и осталих поданика Ангеле Меркел, Тонија Блера и других крвавих НАТО злочинаца, као што се и најављивало, спровео је кривично гоњење и донео срамне осуђујуће пресуде против српских добровољаца – припадника оружаних снага Новорусије, који су заједно са руском браћом учествовали у борби против кијевске НАТО хунте. Међу осуђенима су и наши активисти који су се вратили са новоруског фронта, тако да овај удар издајничких власти на српску подршку Новорусији, истовремено представља и наставак 3e4a режимске хајке на наш Покрет – каже се у саопштењу ове организације. Подсећамо да је Србија раније увела кривична дела којима се кажњава учешће наших држављана у сукобима у иностранству као и организовање учешћа у рату у иностранству. Према сазнањима Правде, до сада је осуђено укупно осам држављана Србије који су се вратили из Новорусије. Сви они су осуђени на по годину односно на годину и по затвора, односно од три до пет година условне казне. Сви осуђени су постигли договор са тужилаштвом о признању кривице у замену за условну пресуду. – Режим који чини све не би ли србски народ заборавио бомбардовање НАТО злочинаца и који, својом пасивношћу према србофобији, гаји и подстиче све видове антисрбског екстремизма и тероризма на србској земљи, изнова показује да је спреман да неуморно извршава све налоге својих НАТО господара- додаје се у саопштењу Србске акције. У Новорусији се још налази доста српских добровољаца. Према тврдњама Украјинаца Срби су најбројнији странци у редовима снага Новорусије. Украјинска телевизија недавно је емитовала прилог о српским добровољцима у ДНР и ЛНР. Правда


Quote: Мислим да на је на ово питање најбољи одговор дао Корнелије Кодреану: Вара се свако ко мисли да су Јевреји убоги несрећници, који су игром случаја стигли овде, ношени ветром, гоњени судбином итд. Сви Јевреји на овом свету везани су у један велики колектив својом крвљу и Талмудским учењем. Они чине једну веома строгу организацију, која има своје законе, планове и вође, који су задужени за те планове. У основи те организације је Кахал. Дакле, ми нисмо суочени са неким изолованим Јеврејима, него са организованом силом, са јеврејском заједницом. У сваком великом граду или трговачком месту, где живи одговарајући број Јевреја, одмах се формира Кахал (јеврејска заједница у том месту). Тај Кахал има своје вође, одвојени правни систем, порезе, итд. и чврсто око себе окупља јеврејско становништво те области. Управо ту, у том малом Кахалу неког места или града, кују се планови њиховог деловања: Како да овладају локалним политичарима и властима; како да постепено продру у одређене кругове људи као што су судије, полиција, високи чиновници; које мере да предузму како би заузели те положаје и трговину из руку Румуна; како да се реше локалних анти-Семита; како да униште неподмитљиве представнике локалних власти, који би могли да се супротставе њиховим интересима; које планове да примене када се незадовољно становништво побуни и када дође до ерупције анти-Семитских покрета. Овде се нећемо детаљно бавити тим плановима. Уопштено говорећи, они користе следеће методе: I За овладавање над локалним политичарима: 1.Поклони; 2. Приватне услуге; 3. Финансирање политичке пропаганде, штампање летака, плаћање путних трошкова, итд. Уколико у граду постоји више јеврејских банкара или богаташа, сваки је задужен за једну политичку партију. II За овладавање над локалним властима: Корупција и мито. Неки полицајац из најмањег места у Молдавији, поред плате коју прима од државе, добије месечно још једну или две плате. Једном када прими мито, он постаје роб Јевреја, а ако не послуша наређење, они ће на њему употребити друго оружје: 2. Уцену. Уколико он одбије сарадњу, његово примање мита ће бити обелодањено. 3. Трећа врста оружја је уништење. Ако схвате д 4000 1072; вас никако не могу савладати, покушаће да вас униште тражећи ваше слабости. Ако пијете, они ће уграбити прилику да се нагоде са вама помоћу алкохола; ако сте женскарош послаће вам жену, која ће да вас преобрати или да вам уништи породицу; ако сте по природи агресивни, послаће вам још једног агресивног човека, који ће вас убити или ћете ви убити њега и завршити у затвору; 4. а ако немате ни једну од ових слабости, они ће против вас да употребе лаж, прошириће гласине о вама или вас јавно оклеветати у новинама и пријавити вас вашим претпостављенима. У трговачким местима или великим градовима, које су окупирали Јевреји, локалне власти су подвргнуте или подмићивању, или уцени или уништењу. III Како би се увукли у кругове људи на високим положајима у друштву, они користе: 1.сервилност; 2. постају помоћници директора; 3. чине ниске приватне услуге; 4. додворавају се. Тако да су свим политичарима дати јеврејски помоћници, јер су спретни у куповини, гланцању обуће, чувању деце, придржавању ташни итд, док се истовремено улагују и намећу. Румун неће бити тако погодан за тај посао, зато што није довољно углађен и подмукао, долази са њиве, а поготово зато што цени поштење, држи до своје части и одбија да било коме буде слуга. IV Планови за уништење румунског трговца 1.Угрожавање сваког румуског трговца једном или двема јеврејским радњама. 2. Продаја робе испод цене, јер се губитак надокнађује из специјалног фонда, који даје Кахал. Тако су, један по један, уништени румунски трговци. Овоме се може додати и следеће: - Надмоћ јеврејске трговине као резултат тога што се Јевреји много дуже од Румуна баве трговином. - Предност Јевреја, јер делују под заштитом Кахала. Румуни немају никакву подршку од румунске државе, већ им корумпиране локалне власти само стварају проблеме. Румун се, дакле, не бори против суседног Јеврејина, већ против целог Кахала и разуме се да ће појединац бити поражен у борби са удружењем. Румун нема никога осим родитеља, који га васпитају, саветују и помажу. Препуштен је сам себи и својој судбини, док је с друге стране његов непријатељ удружен у моћну коалицију. Лако је понављати формулу политичара: ''Нека Румуни постану трговци.'' Нека нам ти политичари покажу бар једног румунског трговца, коме је држава помогла, барем једну школу, која је намењена за школовање трговаца, а не банкарских службеника и чиновника. Нека нам покажу бар једну институцију, коју су основали да би колико-толико помогли или усмерили младе матуранте трговачке школе по питању њиховог будућег бављења трговином. Нису Румуни ти који су напустили трговачки посао, већ су криви политичари, који нису испунили своју дужност као вође и саветници народа. Изигран од стране својих вођа, Румунски трговац је остављен да се сам избори са организованом јеврејском заједницом, прев 4000 072;рама и неправедном конкуренцијом, и на крају остаје поражен. Али доћи ће дан када ће те вође одговарати за своје грешке.


Посебно је значајно навести акцију изграђивања Савског насипа помоћу којег би се отклонила опасност од поплава, а у којој су учествовали мјештани Пелагићева заједно са мјештанима других посавских општина. Пошто овај подухват није био довољан да трајно отклони опасност од поплава, приступило се изградњи Латералног канала и пратећих објеката, што представља први и најозбиљни пројекат за одбрану овог краја од поплава. Рад на овом изузетном пројекту трајао је од 1967. године до 1975. године, а његова оправданост се после сама показала отклањањем проблема које су до тада проузроковале поплаве.


Живковић поднео кривичну пријаву поводом трговине оружјем „Крушика“ | Факти Живковић поднео кривичну пријаву поводом трговине оружјем „Крушика“ 18:44 05.11.2019. ТВРДИ ДА СУ А. ВУЧИЋ, Б. И Н. СТЕФАНОВИЋ И М. ПЕТКОВИЋ СТВОРИЛИ „КРИМИНАЛНУ ГРУПУ“ ПРЕДСЕДНИК Нове странке Зоран Живковић поднео је Тужилаштву за организовани криминал кривичну пријаву против председника Србије Александра Вучића, министра унутрашњих послова Небојше Стефановића, његовог оца Бранка и бившег директора ваљевског Крушика Младена Петковћа због, како је навео, организовања криминалне групе и злоупотребе службеног положаја у вези са трговином оружја. Живковић је у пријави оптужио Вучића да је 2017. године "организовао криминалну групу коју су чинили Небојша и Бранко Стефановић и Младен Петковић, те да су по једној трећини од тржишне вредности продавали оружје из Крушика преко предузећа ГИМ чији је представник отац министра унутрашњих послова". На тај начин, образлаже Живковић, ваљевском Крушику је начињен губитак у пословању. Он је Вучића оптужио и да је после иступа узбуњивача Александра Обрадовића о малверзацијама у Крушику, "заштитио Небојшу и Бранка Стефановића" и на тај начин "забранио њихов кривични прогон, износећи неистине" о њиховој улози у трговини оружјем.


source: CulturaX

text: САД и Приштина финализују независност Косова - Косово и Метохија - Цеопом Истина САД и Приштина финализују независност Косова Насловна / Косово и Метохија / САД и Приштина финализују независност Косова Категорија: Косово и Метохија / Објављено: 25/07/2016, 11:30 Формирање "Армије Косова" протиче по обрасцу Националне гарде САД. Тако је 10. јула 2016. године "Хаки Демоли, министар Косовских снага безбедности заједно са "командујућим" Рахманом Рамом, примио заменика помоћника секретара одбране САД Мајкла Карпентера. Према Карпентеру, подршка САД "сувереном, демократском, мултиетничком Косову", као и раније, не подлеже сумњи, што смо "ми и показали – посредством наше подршке не само Косову, него и Косовским безбедносним снагама – преко обуке и наоружања које смо ми обезбедили". Са каквим циљем – ништа не скривајући: "верујем да је добар део трансформације из безбедносних снага у оружане снаге урађен. Једном ће Оружане снаге Косова чувати суверенитет Косова" (овде се очигледно подразумева и територијална целовитост Косова, укључујући још увек српски север Косова и Метохије – А.Ф.). Инструкције о процедури трансформације звуче потпуно недвосмислено: мора да дође до уставне промене, до промене закона. Са војног аспекта планира се продубљивање сарадње САД и "Косова" укључујући нови метод припреме ОС Косова – обука војника КБС кроз америчку војску у Европи, а такође и у националној гарди Ајове ("државни" партнер "Косова").[12] "Република Косово" је у држави Ајови отворила инострани конзулат. "Државно партнерство" са Националном гардом отвара широк пут НАТО пакту за развој низа сопствених програма са КБС. Оне су се, са своје стране, као нови тип оружаних снага само са "базном припремом НАТО" могле уздићи на ниво "интероперабилности" са НАТО (оперативне узајамности) и добити свој завршни облик.[13] Припрему "војника КБС" спроводи група инструктора не само из Националне гарде Ајове, него и, на пример, од Центра за обуку за миротворачке операције Републике Турске (PfP-Partnership for Peace Training Center)[14]. Почетком јуна 2016. године Хашим Тачи се у Бриселу срео са генералним секретаром НАТО пакта Јенсом Столтенбергом. Разговарало се о почетку политичког дијалога између Косова и НАТО пакта, узајамном деловању КБС и НАТО, преформирању КБС у ОС. Тачи је изразио спремност да учествује у миротворачким мисијама НАТО пакта, посебно тамо где смо се "ми специјализовали и имамо искуство".[15] Тачи зна шта прича. Јединице ОВК префарбане у Косовску полицију и Косовске безбедносне снаге, специјализовале су се на спровођењу диверзантско-кажњеничких операција против цивилног становништва, против регуларне армије они су се показали као апсолутно немоћни. Но, за то време док се одвија рестаурација ОВК у облик "Армије Косова", Вашингтон и Приштина остварују "стратегију Север" ненасилним мерама. Тако "влада Косова", упркос противљењу Срба из четири општине на северу Косова, намерава уз помоћ Брисела да спроведе попис становништва и уведе их у статистику "Републике Косова". Истовремено, могућност градње насеља за Србе у општини Звечан (који се враћају у завичај – тај пројекат се зове "Сунчана долина"), категорички је одбацила Едита Тахири. Тај, по њеним речима "политички пројекат са циљем измене структуре становништва севера", "ни на који начин не може добити дозволу".[16] Иса Мустафа као "премијер" косовске владе, одмах је изјавио да он неће дозволити "градњу у том крају". Америчка амбасада за сваки случај објашњава онима који не схватају: сви пројекти градње на Косову морају проћи кроз правно поље Косова са одговарајућом сагласношћу косовске владе.[17] У резултату тога, питање о изградњи насељеног пункта за Србе који желе да се врате на Космет, имајући у виду консолидовану позицију Вашингтона и Приштине, заједно са мистичном Асоцијацијом српских општина, може бити затворено. Викторија Нуланд, која је посетила Косово почетком 2016. године, одржала је преговоре са представницима Срба у "косовској влади" – и очигледно је обезбедила без противљења од стране "мањине" слободу пролаза закона потребних САД и "Косову". Преодољевање евентуалном српском противљењу, обезбеђење проласка закона који претварају КБС у ОС без икаквих препрека – све то је у фокусу основне пажње Нуланд. "Председник Косова" Хашим Тачи је после сусрета са Нуландовом изразио јединствено мишљење: Косово не може прихватити да Београд има право вета на формирање косовске армије. Из тога следи да је формирање "Армије Косова" у Вашингтону принципијелно решено. Са јасним задацима указаној армији: обезбеђење територијалне целовитости и суверенитета НАТО-нарко-џихад-државе. Нешто раније, вероватно због превентивног застрашивања, поново се огласила Албанска национална армија (АНА – крило које се одвојило од Албанске националне армије после догађаја у Македонији 2001. године) која је у овом тренутку дислоцирана у различитим деловима Космета, Албаније, Македоније и на југу Србије. Она има штаб, подељена је на батаљоне, има своје специјалне јединице, ужива подршку становништва. У априлу 2016. године, наоружани бојевици Албанске националне армије регистровани су у јужном делу Косовске Митровице. Појавило се саопштење "главнокомандујућег армије" у коме он позива "на припрему за даљи рад на заштити националних интереса", пошто "паралелне структуре муче аутохтоне Албанце" (!).[18] На тај начин судбина четири српске општине (које самим својим присуством, без било какве подршке и заштите државе Србије, ометају реализацију "пуне независности") је предодређена: исељавање или потпуна асимилација. Да истакнемо да су, по већ уобичајеној традицији, на тајанствен начин пажњи високих представника САД промакле такве чињенице, као, на пример, трансформација некадашње престонице српске државе (Призрена) у глобални центар чувања и пребацивања тешких наркотичких препарата – хероина и кокаина, притом латиноамеричке производње – даље у Турску и Албанију.[19] Европска Унија је 14. јуна 2016. године поново у ултимативном тону затражила од српских власти да примене све споразуме постигнуте у оквирима дијалога Београд-Приштина. Да не би било неразумевања, известилац Европског парламента за Србију Давид Меккалистер је дао програмску изјаву, по тачкама побројавши западне, потпуно "демократске" захтеве, који, такође по већ створеној традицији, звуче као наређење чије је извршење обавезујуће. И по правилу, таква наређења српска власт извршава без противљења. И тако, од Србије се очекује "очевидно и реално учешће у побољшавању односа са Косовом"; усаглашавање српске унутрашње и спољне политике са курсом ЕУ, У том смислу и када је реч о Русији. Русија, према тврдњама Меккалистера "мења европске границе, покушавајући да рашири свој утицај и контролу над деловима територија суседних земаља. То је један од разлога зашто Србија мора да уложи озбиљне напоре на усаглашавању своје спољне политике и политике безбедности, укључујући и политику у односу према Русији, са политиком Европске уније". У закључку је Меккалистер подржао Србију " на путу продубљења веома добре и плодотворне сарадње са НАТО пактом".[20] пакта које носе недвосмислен антируски карактер). [11] http://kossev.info/strana/arhiva/demoli__blizu_smo_obezbedjivanju_glasova_srba_da_se_kbs_formiraju_2016/7267 [12] http://kossev.info/strana/arhiva/karpenter__do_oruzanih_snaga_samo_kroz_ustavne_promene/9162 [13] http://cables.mrkva.eu/cable.php?id=211271 [14] http://www.mksf-ks.org/?page=3,24,925 [15] http://kossev.info/strana/arhiva/taci__kbs_spremne_da_ucestvuju_u_manevrima_i_nato_misijama/8901 [16] http://kossev.info/strana/arhiva/tahiri__izgradnju_suncane_doline_zaustavicemo_silom_zakona/8950 [17] http://kossev.info/strana/arhiva/sad_ne_podrzava_izgradnju_suncane_doline_na_severu/8983 [18] http://www.kmnovine.com/2016/04/t1.html [19] http://kossev.info/strana/arhiva/prizren_glavni_grad_teskih_droga_i_trgovine_ljudima/9164 [20] http://www.nspm.rs/hronika/dejvid-mekalister-u-procesu-pristupanja-eu-od-srbije-trazi-vidljivo-i-odrzivo-angazovanje-na-poboljsanju-odnosa-sa-kosovom.html


ОК7. Разумевање метода истраживања и припреме пројектних задатака за архитектонски пројекат. Студент ће имати разумевање о:


text: Париз се припрема да преузме финансијску круну од Лондона - Спутњик Србија 05:38 22 Јануар 2021 Париз се припрема да преузме финансијску круну од Лондона 08:18 05.07.2016 (освежено 09:25 05.07.2016) Преузмите краћи линк https://rs.sputniknews.com/evropa/201607051107009857-Francuska-London-EU/ Један број аналитичара сматра да након изласка Велике Британије из ЕУ Лондон не може да остане финансијски центар света. За ту титулу већ се боре други европски градови. Један од главних конкурената британском Ситију је Париз. Међутим, Уједињено Краљевство не намерава тако лако да се преда. "Брегзит" је пословна шанса за Париз Велика Британија намерава да изађе из ЕУ — да ли то значи да лондонски Сити очекује крах? Инострани медији су пуни наслова: "Европски градови ће имати користи од 'брегзита'", "Европски градови се боре за финансијску круну Лондона након изласка Британије из ЕУ", "Финансијску круну жели да добије Париз". "Великим међународним компанијама говорим: 'Добро дошли у Париз! Инвестирајте у француску економију'", изјавио је француски премијер Мануел Валс. Француска привлачи и банкаре. Блер се нуди за преговарача за "брегзит"? "Ми чекамо госте са раширеним рукама", изјавио је министар економије Емануел Макрон. Годину дана пре "брегзита" француски "Монд" је упозоравао: "Чувај се Британијо, ако гласаш за 'брегзит', изгубићеш као Наполеон код Ватерлоа". Међутим, економски консултант Кит Бојфилд се не слаже са таквим мишљењем. "Не сматрам да ће излазак Британије из ЕУ представљати пораз за нас, као што је Ватерло за Французе. Наравно, потребно је смислити даље акције. Не намеравамо да концентришемо снаге на Европу, радићемо на глобалним пројектима. Наравно, Француска ће урадити све што је могуће да привуче људе у Париз. Бићу изненађен ако они не покушају да искористе ситуацију. Међутим, ми се не плашимо", рекао је Бојфилд.


Русија улаже 50 милијарди долара у енергетски сектор Ирана • Фронтал.СРБ Руске енергетске компаније могле би да потроше чак 50 милијарди долара на експлоатацију нафте и гаса у Ирану, изјавио је помоћник руског предсједника Јуриј Ушаков. субота, април 7, 2018 / 20:30 Његов коментар је услиједио након што је Зарубежњефт, после француског Тотала, постао друга компанија која је потписала нови нафтни уговор са Техераном, у оквиру програма који су креирале иранске власти с циљем привлачења међународних нафтних и гасних компанија. Током посјете руског предсједника Владимира Путина Ирану у новембру прошле године, двије државе су потписале шест прелиминарних уговора о развоју нафтних и гасних пројеката, што ће иранској енергетској индустрији донијети прилив руских инвестиција у износу до 30 милијарди долара, наводи Раша тудеј, преноси Танјуг. Категорија: ЕкономијаТагови: Енергија, Иран, Русија 8. априла 2018. у 12:19 Znači da tek slijedi “ kriza velikih očekivanja“. Rusija daje Britancima svoja naftna polja, i sada će ta ista Rusija napraviti nešto u Iranu. U republici srpskoj su upropastili gotove rafinerije u Brodu i Modriči. Bagra komunistička, Iran će progledati samo sa Amerikom. 9. априла 2018. у 07:32 Globalno prepakiranje svijeta je pocelo. Najinteresantnije je sto Saudijska Arabija u iranu vidi glavnog neprijatelja te se udruzuje cak i sa Izraelom u cilju stvaranja koalicije protiv Irana.


-Студију оправданости успостављања пословних зона у општини Петрово;


source: wikipedia

text: 9. мај (09.05) је 129. дан у години по грегоријанском календару (130. у преступној години). До краја године има још 236 дана. Догађаји 328 — Атанасије Велики изабран за патријарха Александрије. 1502 — Шпански морепловац Кристифор Колумбо испловио из шпанске луке Кадис на четврто и последње путовање у Нови свет. 1763 — Почела је опсада Форт Детроита током Понтијаковог рата против Британаца. 1788 — Парламент Велике Британије укинуо трговину робљем. 1877 — Румунија прогласила независност, месец дана пошто је склопила савез с Русијом против Отоманског царства. 1901 — У Мелбурну отворен први парламент Аустралије. 1911 — Група официра, учесници у мајском преврату и убиству краља Александра Обреновића 1903, у Београду основала тајну организацију "Уједињење или смрт", односно "Црна рука". 1926 — Американци Ричард Берд и Флојд Бенет први авионом прелетели Северни пол. 1927 — Канбера постала главни град Аустралије, уместо Мелбурна. 1936 — Италија званично окупирала Абисинију, данас Етиопију, и италијанског краља Виторија Емануела III прогласила за цара Абисиније. 1945 — Коначан пораз Немачке, освајањe Берлина од стране Совјета. Острво Гернзи ослобођено од окупације нацистичке Немачке. 1946 — Италијански краљ Виторио Емануеле III је абдицирао, а наследио га је син Умберто II. 1948 — Комунистичка партија Југославије одбацила оптужбе совјетских комуниста против политике југословенског руководства. Уследила Резолуција Информбироа и вишегодишњи политички и економски притисак совјетског блока на Југославију. 1950 — Министар иностраних послова Француске Робер Шуман упутио позив за помирење Француске и Немачке и предложио стварање Заједнице за угаљ и челик, претходнице Европске уније. 1952 — Широм Југославије одржани масовни протести због Лондонског споразума којим је Зона "А" Слободне територије Трст припала Италији. 1955 — Западна Немачка је постала члан НАТО пакта. 1960 — САД постале прва земља у којој су легализоване пилуле за спречавање зачећа. 1976 — Улрике Мајнхоф, вођа западнонемачке терористичке групе "Бадер-Мајнхоф", обесила се у затворској ћелији. 1978 — У паркираном аутомобилу у центру Рима нађено тело бившег премијера Италије Алда Мора, којег су терористи "Црвених бригада" отели 54 дана раније. 1993 — Почели сукоби Хрвата и Муслимана у Мостару, што је довело до поделе града на муслимански и хрватски део. Муслимани и Хрвати до тада били савезници у борбама против Срба у босанском рату, од 1992. до 1995. 1995 — На крају тродневне прославе 50. годишњице завршетка Другог светског рата у Европи и Дана победе, светски лидери позвали на глобално помирење. Централне прославе одржане у Паризу и Москви. 1996 — Јовери Мусевени победио на првим председничким изборима у Уганди после 16 година. 2001 — Председнику Југославије Војиславу Коштуници у Њујорку уручена награда Института Исток-Запад за светског државника године. У хаосу који је на стадиону у Акри, у Гани, настао када је полиција бацила сузавац на разјарене навијаче, 126 људи изгубило живот. 2002 — У експлозији нагазне мине током прославе Дана победе, у јужној руској републици Дагестану у граду Каспијск, погинуле 42, повређено 150 особа. 2021 — У бомбашким нападима на средњу школу у Кабулу погинуло је најмање 55 особа, док је више од 150 особа повређено, махом ученица школе. 2022 — Васељенска патријаршија канонски признала Охридску архиепископију (Македонску православну цркву). Рођења 1800 — Џон Браун, борац за укидање ропства у САД. (прем. 1859) 1860 — Џејмс Метју Бари, шкотски књижевник и драматург. (прем. 1937) 1873 — Хауард Картер, енглески археолог и египтолог. (прем. 1939) 1882 — Џорџ Баркер, амерички сликар. (прем. 1965) 1895 — Ричард Бартелмес, амерички глумац. (прем. 1963) 1920 — Ричард Адамс, енглески писац. (прем. 2016) 1928 — Панчо Гонзалес, амерички тенисер. (прем. 1995) 1936 — Алберт Фини, енглески глумац. (прем. 2019) 1936 — Гленда Џексон, енглеска глумица и политичарка. (прем. 2023) 1938 — Чарлс Симић, српско-амерички песник, есејиста и преводилац. (прем. 2023) 1939 — Ђоко Вјештица, српски новинар и радијски водитељ. (прем. 2008) 1940 — Џејмс Л. Брукс, амерички редитељ, продуцент и сценариста. 1942 — Мирко Сандић, српски ватерполиста и ватерполо тренер. (прем. 2006) 1945 — Слободан Ж. Јовановић, српски редитељ и сценариста. (прем. 2016) 1945 — Јуп Хајнкес, немачки фудбалер и фудбалски тренер. 1946 — Кендис Берген, америчка глумица и модел. 1949 — Били Џоел, амерички музичар. 1962 — Дејв Ган, енглески музичар, најпознатији као певач групе -{Depeche Mode}-. 1963 — Сања Долежал, хрватска музичарка и ТВ водитељка. 1970 — Даг Кристи, амерички кошаркаш. 1972 — Лиса Ен, америчка порнографска глумица. 1973 — Драган Тарлаћ, српски кошаркаш. 1976 — Ненад Јестровић, српски фудбалер. 1977 — Марек Јанкуловски, чешки фудбалер. 1979 — Росарио Досон, америчка глумица. 1983 — Жил Милер, луксембуршки тенисер. 1988 — Немања Бјелица, српски кошаркаш. 1991 — Ерик Грин, амерички кошаркаш. 1993 — Бони Ротен, америчка порнографска глумица. 1995 — Тимоте Ливави, француски кошаркаш. 1996 — Ноа Сентинео, амерички глумац и модел. Смрти 1805 — Фридрих Шилер, немачки песник. (рођ. 1759) 1850 — Жозеф Луј Ге-Лисак, француски хемичар. 1931 — Алберт Абрахам Мајкелсон, амерички физичар. (рођ. 1859) 1976 — Улрике Мајнхоф, немачка новинарка (рођ. 1934). 1986 — Тензинг Норгај, непалски планинар. (рођ. 1914). 2005 — Дарко Нишавић, рвач и рвачки судија, репрезентативац (рођ. 1952) Празници и дани сећања Србија: Дан победе над фашизмом Српска православна црква слави: Свештеномученика Василија - епископ Амасијског Светог Јанићија Девичког Светог Стефана - епископа Пермског Референце


text: 24. фебруар је педесет пети дан у години у Грегоријанском календару. 310 дана (311 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 303 — Диоклецијан је издао свој едикт којим је почео прогон хришћана у његовом делу Римског царства. 1389 — Данци, у бици код Фолкепинга, поразили Швеђане и заробили краља Алберта, после чега је Маргарета I постала владар Данске и Шведске. 1525 — Шпанци под командом маркиза од Пескаре победили француско-швајцарску војску у бици код Павије у Италији. 1537 — Склопљен је мир из Великог Варадина између Фердинанда I и Јована Запоље. 1804 — Српски устаници под командом Карађорђа поразили су дахије у бици код Дрлупе. 1826 — Потписан је мир из Јандабоа, којим је окончан Први англо-бурмански рат. 1868 — Конгрес САД покренуо је поступак опозива против председника државе Ендруа Џонсона. 1917 — Америчком амбасадору у Уједињеном Краљевству је уручен Цимерманов телеграм у ком се Немачка обавезује да осигура повратак Новог Мексика, Тексаса и Аризоне ако Мексико објави рат Сједињеним Државама. 1938 — У Арлингтону у Њу Џерсију направљен први производ од најлона - чекиње за четкицу за зубе. 1943 — Повлачењем савезничких снага завршена је битка за Касерински пролаз, први већи окршај немачких и америчких трупа. 1945 — Египатски премијер Ахмед Махер-паша убијен је у парламенту, непосредно након што је објавио декларацију о ступању Египта у рат против Немачке и Јапана. Америчке трупе, у Другом светском рату, ослободиле Манилу, главни град Филипина који је био под јапанском окупацијом. 1946 — Хуан Перон је изабран за председника Аргентине, започевши први од три мандата на челу те државе. 1966 — Војним ударом у Гани, збачен је с власти председник Кваме Нкрума. 1974 — Пакистан саопштио да је званично признао Бангладеш (бивши Источни Пакистан) као независну државу. 1989 — Сахрањен цар Јапана Хирохито, регент од 1921, када је заменио болесног оца и цар од 1926. После пораза Јапана у Другом светском рату одрекао се 1946. "божанског порекла", а уставом 1947. укинута му је царска апсолутистичка владавина. Међународни суд ослободио га је 1948. оптужби за ратне злочине које су Јапанци починили током Другог светског рата. 1991 — Америчке и савезничке снаге почеле су у Заливском рату копнену офанзиву на ирачке снаге у Ираку и Кувајту. 1996 — Палестински исламски терористи убили су у два самоубилачка напада у Израелу 27 и ранили 77 људи. 1998 — Француски парламент једногласно ратификовао споразум о свеобухватној забрани атомских проба. 2000 — Савет безбедности УН одобрио је слање 5.500 припадника мировних трупа за надгледање крхког примирја у Демократској Републици Конго. 2001 — Џорџ Буш преузео је дужност председника САД, након што је на изборима победио Ала Гора. 2002 — На Зимским олимпијским играма у Солт Лејк Ситију, највише медаља освојили су спортисти из Немачке: 12 златних, 16 сребрних и седам бронзаних, односно, укупно 35 медаља. 2003 — У земљотресу у области Ксинџијанг, на североистоку Кине погинуло је 268, а повређено више од 4.000 особа. Војислав Шешељ, лидер Српске радикалне странке, добровољно се предао Хашком трибуналу где је оптужен за ратне злочине у Хрватској, Босни и Херцеговини, и Војводини у периоду 1991—1993. 2006 — На Монтевизији 2006. победио Стеван Феди са песмом Ципеле. 2022 — Руска Федерација је покренула војну инвазију на Украјину. Украјина прогласила ратно стање. Рођења 1786 — Вилхелм Грим, немачки филолог и књижевник. (прем. 1859) 1803 — Миша Анастасијевић, српски трговац, бродовласник и добротвор. (прем. 1885) 1847 — Сима Лозанић, српски хемичар. (прем. 1935) 1879 — Михаило Миловановић, српски сликар, вајар и писац. (прем. 1941) 1882 — Љубомир Ивановић, српски сликар. (прем. 1945) 1887 — Бора Костић, српски шахиста. (прем. 1963) 1902 — Недељко Гвозденовић, српски сликар. (прем. 1988) 1903 — Владимир Бартол, словеначки писац, драматик и публициста. (прем. 1967) 1923 — Михаило Марковић, српски филозоф. (прем. 2010) 1926 — Никола Караклајић, српски и југословенски шахиста, новинар, публициста, радијски водитељ и ди-џеј. (прем. 2008) 1927 — Емануел Рива, француска глумица и песникиња. (прем. 2017) 1931 — Доминик Кијанеси, амерички глумац и музичар. 1938 — Џејмс Фарентино, амерички глумац. (прем. 2012) 1940 — Денис Лоу, шкотски фудбалер. 1944 — Ивица Рачан, хрватски политичар, премијер Хрватске (2000—2003). (прем. 2007) 1946 — Ратомир Дујковић, српски фудбалски голман и фудбалски тренер. 1947 — Едвард Џејмс Олмос, амерички глумац, редитељ, продуцент и активиста. 1947 — Руперт Холмс, британско-амерички музичар, драматург и писац. 1952 — Радован Миљанић, српски глумац. (прем. 2021) 1955 — Ален Прост, француски аутомобилиста, возач Формуле 1. 1955 — Стив Џобс, амерички информатичар и предузетник, један од оснивача компаније Епл. (прем. 2011) 1961 — Стојан Матавуљ, српски глумац. 1966 — Били Зејн, амерички глумац и продуцент. 1967 — Брајан Шмит, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (2011). 1971 — Педро де ла Роса, шпански аутомобилиста, возач Формуле 1. 1977 — Флојд Мејведер Млађи, амерички боксер. 1977 — Перица Огњеновић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1981 — Фелипе Балој, панамски фудбалер. 1981 — Лејтон Хјуит, аустралијски тенисер. 1982 — Клара Кукалова, чешка тенисерка. 1986 — Владимир Голубовић, црногорски кошаркаш. 1987 — Марко Ђурковић, српски кошаркаш. 1988 — Родриг Бобуа, француски кошаркаш. 1989 — Данијел Калуја, енглески глумац и сценариста. 1990 — Богдан Ризнић, српски кошаркаш. 1991 — Немања Убовић, српски ватерполиста. 1995 — Небојша Косовић, црногорски фудбалер. 2002 — Лазар Самарџић, српско-немачки фудбалер. Смрти 1515 — Св. Ђорђе Кратовац, српски светац 1815 — Роберт Фултон је био амерички инжењер и иноватор (рођ. 1765) 1856 — Николај Лобачевски, руски математичар. (рођ. 1793) 1882 — Сима Андрејевић-Игуманов је био српски трговац и црквено-просветни добротвор. (рођ. 1804) 1928 — Андра Гавриловић, српски историчар, историчар књижевности и књижевник . (рођ. 1864) 1974 — Синиша Станковић, српски биолог. (рођ. 1892) 1975 — Николај Александрович Булгањин совјетски политичар. (рођ. 1895) 1990 — Јуре Каштелан, хрватски песник. (рођ. 1919) 1990 — Алесандро Пертини, италијански државник. (рођ. 1896) 1993 — Боби Мур, енглески фудбалер. (рођ. 1941) 2001 — Клод Шенон, амерички научник и инжењер. (рођ. 1916) 2003 — Алберто Сорди, италијански филмски глумац. (рођ. 1919) 2006 — Октејвија Батлер, америчка списатељица научне фантастике. (рођ. 1947) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свештеномученика Власија Светог мученика Ђорђа Кратовца Свету Теодору Референце 224


Између европских држава одувек је постојала напетост која је неретко доводила до дугих ратова. Због своје комплексне историје, мешања појма народа и нације, романтичарског национализма и честих промена граница, сукоби су лако започињали и били су дуги и крвави. После Другог светског рата, у циљу минимализовања могућности да једна земља Европе поново има територијалне претензије према другој, кроз процес европске интеграције све је рађено да међудржавне границе изгубе на значају. Довршетком пројекта унутрашњег тржишта, оне су у физичком смислу нестале. Наравно, нису нестале у политичком смислу, али су довољно релативизоване да више не постоје подстицаји за нове отворене сукобе око територија у Европи. Актуелни тренд би међутим изненадио и очеве осниваче Европске уније: у оквиру самих држава чланица буде се романтичарски регионални покрети који траже еманциповање у виду признате нације, самим тим и нове државе. Другим речима, највећи изазов за политичку кохезију и стабилност Европе неће бити превенција међудржавних сукоба већ сепаратистичких покрета унутар њених чланица. Постоје два разлога за овај нови тренд: први је да су државе посталe слабије и рањивије пребацивањем дела суверености на Брисел, као и да после скоро 70 година мира у Европи државе нису спремне да силом гуше аутономашке покрете. Таква је макар перцепција, што у политици често има исти ефекат као реална чињеница. Други разлог је криза јавног дуга, која буди политичке тензије, али и потребу да се економски и социјални терет пребаци на неки други ниво власти или ентитет. Иако је Каталонија најзадуженији регион у Шпанији (дуг од 40 милијарди евра), њихова регионална влада тврди да сносе непропорционално висок терет кризе у односу на друге делове државе и 008000 ели да поврати поверење бирача обновом економске независности. Каталонија наводи да годишње из шпанског буџета прима 18 милијарди евра мање него што у њега кроз разне порезе и таксе уплаћује. Овај аргумент неодољиво подсећа на расправу која се водила у вези са Војводином у време усвајања Устава Србије. Имајући у виду да Србија неће имати висок раст током целе текуће деценије, лако је предвидети да ће аргумент и тежња за већом фискалном и политичком аутономијом Војводине само јачати. Тешка економска ситуација представља плодно тле за ирационалне аргументе, јер су људи у очајничком покушају да сачувају стандард спремни да посегну за илузијама. Узимајући у обзир овај тренд, потребно је извући прву поуку из случаја Каталоније и на време отворити дискусију о економској политици и културном идентитету земље. Рационалним и одговорним језиком требало би у старту победити непродуктивне идеје, док још нема озбиљних политичких партија чији је једини разлог постојања отпор својој престоници. Данас три велике партије у Каталонији стављају у срце свог програма независност, што шпанску владу гура или ка федерализму или ка директној конфронтацији. Друга последица случаја Каталоније биће додатни притисак на Србију да ,,нормализује” односе са Приштином. За разлику од Шкотске, где се референдум припрема у сарадњи с британском владом, Каталонија најављује референдум упркос уставној забрани и противљењу шпанске владе. Да би се овакви најопаснији сепаратистички покрети сузбили, неопходно је неутрализовати једини изузетак поводом овог питања у Европи након Другог светског рата – Косово. Како ће се овај преседан неутрализовати? Привидом, кроз политички дијалог, да се не ради о једностраној сецесији, већ о договореном раздруживању. Другим речима, неке европске земље ће настојати да политички дијалог усмере тако да он више представља преговоре о сукцесији него политичке преговоре. Финални документ би, по њима, требало да личи на споразум између две Немачке, не на договор о институционалној вези Београда, Косовске Митровице и Приштине. Упркос томе што пример Каталоније представља потврду исправности става Србије у вези са КиМ и подсетник да је немогуће подржати једностране акте једне стране у спору а затим тај случај унапред прогласити јединственим, као што је урађено с Косовом, дешавања у Каталонији ће у прво време имати негативне последице по Србију, и то на два начина. Служиће као инспирација екстремним политичким снагама у Војводини, које се под плаштом праведније редистрибуције прихода и терета кризе заправо боре за сопствене привилегије и политичко преживљавање. С друге стране, из страха од нових ,,Каталонија”, подстаћи ће неке европске државе да снажније притисну Србију, како би се једнострани акти Приштине трансформисали у договорно раздруживање, и самим тим легитимисала њихова признања тих аката. Србија треба да разуме ове тенденције, да одговори разложно и смирено и да у моментима када се очекују нова искушења наступи с јединственим ставом у вези са кључним државним интересима и циљевима. Уколико се избегну исхитрене реакције, уколико престанемо да сумњамо у све што радимо, од УН дебате о Хагу до легитимности сопственог Устава, можда ће се показати да данас има чак више простора за маневар него што је то био случај пре избора у Каталонији, 25. новембра. Никола Јовановић главни уредник научног часописа ,,Изазови европских интеграција”


Манастир је веома стар и грађен је још у XV веку. Са све четири стране опкољен је конацима и има највиши звоник у Срему (38,6 метара). Зуб времена учинио је своје и манастиру су потребни мајстори. Као и код још неколико фрушкогорских манастира народно предање је повезало манастир Велика Ремета са "сремским краљем" Драгутином који га је подигао негде у првој половини XИВ века. Но, све то није ништа више осим легенде тако да се за сада не зна ко је оснивач овог манастира нити се зна време када је он подигнут. Ипак, са сигурношћу се може рећи да је манастир веома стар и да је саграђен током XВ века. Постоји један писани податак из 1509. године да је изасланик-калуђер деспотице Ангелине Бранковић (в. напомену 1) у "Очуван духовни портрет Европе" (2), стр.5) назван "дмитријевским", а како је манастирска црква посвећена св. Димитрију, то би можда могло да значи да је долазио из манастира Велика Ремета, што би онда значило да је манастир већ у то доба постојао. Први сигуран писани спомен манастира јесте онај из једног турског документа из времена султана Сулејмана II (1541. и 1543.), којим се регулишу порески односи манастира према спахијама и земаљским капетанима. Каснији турски попис из 1546. године јасно наводи да манастир поседује 4 винограда, 4 ливаде, њиве и мезру Хашању. Након процене имовине Турци одређују манастиру откуп у висини од 6000 акчи, а годишња давања на 250 акчи. Манастирска црква је веома стара и саграђена је још у XВИ веку. Још у опису из 1753. године за њу се наводи да је била веома стара, да је била зидана са крстообразном основом у облику крста са две певничке и једном олтарском апсидом, да је сва од цигала (чак и под), и да је била исликана "старим молерајем". Но, још у то време од "старог молераја" је мало тога остало пошто је све било закречено или порушено. Претпоставља се да су те фреске сликане 1568. године (или 1566), а од тада потиче и једна писана књига (писана руком грешног инока Василија), као и фреска св. Димитрија Мироточивог насликана на јужном спољашњем зиду. Данас је од те фреске остало врло мало сачувано, али се још увек може назрети како свети Димитрије седи на престолу обучен у ратничко одело док му два анђела придржавају круну. Као и други манастири у Фрушкој гори и Велика Ремета није могла избећи Турке који су га спалили током 1716. године, а монаси су се разбежали. Но, већ 1720. године он је опет активан, а у време зидања звоника (1734) има осамнаест монаха. Монаси су у више наврата путовали по помоћ у Русију (1624, 1628. и 1653.). Године 1739. у њега су пребегли монаси из манастира Раковице. Било је то веома велико братство од чак 30 чланова. Са друге стране и у манастиру Велика Ремета је живео велики број чланова тако да визитација из 1753. године наводи 17 монаха, 5 ђака, 5 слугу, 13 прњавораца. Манастирски конаци опкољавају манастир са све четири стране, тако да из далека манастир личи на малу тврђаву изнад које се високо издиже звоник као нека осматрачница. И данас у манастир можете ући само кроз велика засвођена врата. Сва манастирска крила нису сазидана истовремено. Најпре је подигнут северни део конака (1723), а остале стране током 1732-35. године. Нешто касније (1733-35.) подигнут је високи барокни звоник - рад немачких мајстора. Управо је овај звоник оно по чему је манастир Велика Ремета можда и најинтересантнији. Он је након звоника манастира у Крушедолу (подигнут 1726. године) најстарији у Срему, али је зато највиши у Срему са својих 38,60 метара. Импозантност овог звоника се може осетити тек док га посматрате. Он заиста јесте моћна грађевина, сва од опеке и изузетно солидно грађена. Ту сам чуо податак да је звоник подигнут без употребе гвоздених или дрвених утега или металних прстенова који би служили за јачање његове стабилности. Звоник има (заједно са приземном зоном) чак осам спратова и тек у његовој унутрашњости постајете свесни његове снаге. Поглед са њега јесте јединствен, али препоручује се само онима који су храбрији, због трошности степеница. У њега је очигледно утрошено веома много материјала, мада је зидан рекордно кратко (чак и за садашње услове) - тек две године. На првом спрату се налази једна мала капела која је посвећена св. Јовану Претечи. Пети спрат звоника има највише корисног простора што се због четири велика прозорска отвора корисно искористило за један леп видиковац. На шестом спрату су постојали отвори (вероватно предвиђени за часовнике) који су својевремено зазидани. До половине XVIII века изведени су најкрупнији грађевински радови на манастиру. Како је манастир (уз много резерве) изгледао у то доба види се на бакрорезној композицији Захарија Орфелина под називом Свети Димитрије из 1764. године где се у доњем делу приказује Велика Ремета. Но, сама слика је углавном нереална (тако најстарије источно крило конака из 1723. године није ни уцртано) и изузев изгледа звоника уметник се није трудио да буде прецизан. Иконостас је исликан када и фреске у цркви (1568. године), али од њега није сачувана ниједна икона. Од икона које су сачуване најстарије су оне из 1687. године - рад руских мајстора. Сликане су на танком платну које је затегнуто преко дрвета изравнатог слојем гипса и пресвученог уљаним лаком који им даје сјај. До сада су сачуване престоне иконе Богородице у припрати (рад Леонтија Стефанова), икона св. Јована Претече (рад зографа Јована Максимова) и икона св. Николе (рад Спиридона Григорева), Три Јерарха (рад Тихона Иванова). Сигурно је да ови мајстори нису боравили у Великој Ремети и ту их сликали, већ да су оне биле поклон са једног од многобројних путева у Русију који су тамо добили великореметски монаси. Претпоставља се да је уништене иконе апостола у трећој зони сликао Василије Романовић. Током 1850. године обновљен је иконостас тако да је много тога измењено у односу на стари иконостас. Нови иконостас има укупно 50 икона у четири зоне (три реда икона и иконе у лунети са крстом). Током ИИ светског рата овај иконостас је делимично страдао, а оно што се сачувало однешено је тако да данас манастир не поседује више ниједну од тих икона. Од половине XIX века манастир је био у лошем стању тако да је 1901. године детаљно обновљен. Он је у то време већ и сиромашнији тако да у поседу држи тек 656 јутара земље, а непосредно пред рат још мање - 512 јутара. Веома је интересантно то да је манастир и споља био исликан, што је сасвим неуобичајено за то време. Од тих фресака постоји једино сачувана још у ниши изнад северних врата фреска Богородице са малим Христом како седи на престолу и у рукама држи дете које благосиља десном руком. У горњем делу су и арханђели Михаило (лево) и Гаврило (десно). Данас је све то веома тешко уочити јер је фреска тешко оштећена. На јужној страни два су светитеља у ратничкој одори. Један је св. Димитрије (о њему је већ речено) и он држи мач, док је на другој фресци приказан неки непознат светитељ како држи копље (данас је на тој фресци тешко било шта распознати). Током ИИ светског рата манастир је не само опљачкан већи добрим делом уништен. Кубе и кров цркве су срушени, унутрашњост упропашћена (фреске су премазане), а западно крило конака сравњено са земљом док су остала претрпела велика оштећења. Данас је ситуација тек делимично боља. Спољашњост цркве, а нарочито високи звоник су у лошем стању и захтевају хитну поправку. Споља црква изгледа веома интересантно са својим зидовима од опеке и камена, једним улазним и пет прозорских отвора, али све је то нагрижено зубом времена. То се може нарочито видети по украсима на прозорима који од некадашње лепоте данас имају остатке. Слична је ситуација са конацима. Манастир је обнављан у два наврата, а ново кубе и кровну конструкцију црква је добила 1982. године. Слава манастира Велика Ремета је Ивањдан - 7. (24.) јул. Манастир је отворен за посетиоце!


text: Јупитер (; ) представља једну од 8 планета Сунчевог система и уједно најмасивније небеско тело у целом Сунчевом систему после Сунца. Са масом од око 1,8986×1027 kg и до 2,5 пута је масивнији од преосталих 7 планета заједно, односно његова маса чини нешто више од хиљадитог дела масе Сунца, или 317,8 Земљиних маса. Пета је планета по удаљености од Сунца и припада групацији планета познатих као гасовити џинови (у литератури познате и као Планете Јупитеровог типа или Јовијанске планете), заједно са Сатурном, Ураном и Нептуном. Од Сунца је удаљен у просеку око 5,20 АЈ, односно око 778.330.000 км. Са вредностима привидне магнитуде од −1,6 до −2,94 четврто је најсјајније небеско тело гледано са површине земље (после Сунца, Месеца и Венере). Његово постојање утврдили су још древни астрономи античког периода, а име планете потиче од врховног староримског божанства Јупитера (старогрчки еквивалент је бог Зевс). Као гасовити џин Јупитер је највећим делом изграђен од гасова и мањим делом од текућих елемената, са доминантним уделом водоника (-{H2}-) и хелијума (-{He}-). У знатнијој мери у структури планете се налазе и метан (-{CH4}-), амонијак (-{NH3}-), водоник деутерид (-{HD}-), етан -{(C2H6)}- и вода (-{H2O}-). Могуће је да има каменито језгро сачињено од тежих елемената који се налазе под великим притиском. Због гасовите грађе површина Јупитера није јасно дефинисана и на планети не постоје облици рељефа карактеристични за терестричке планете, а самим тим и густина планетарне масе је знатно мања у поређењу са истом групацијом планета. Тако је просечна густина Јупитера 1,326 гр/цм3, што је и до 4 пута мање у односу на густину Венере (5,243 гр/цм3) и Меркура (5,427 гр/цм3). Због велике брзине ротације планета има елипсоидан облик и доста је спљоштена на половима, а испупчена на екватору. Разлика између екваторијалног (71.492±4 км) и поларног полупречника (66.854±10 км) је око 4.638 km. Јупитер је планета са најдебљим слојем атмосфере међу свим планетама Сунчевог система, и његова атмосфера се пружа у висине до преко 5.000 km. Како планета нема чврсту подлогу доњом границом атмосфере се сматра тачка на којој атмосферски притисак има вредност од 10 бара (-{1МРа}-). Цела атмосфера је веома активна и турбулентна и карактеришу је веома јаки ветрови брзина и до 500 км/час. Најкарактеристичнија појава везана за атмосферу Јупитера је Велика црвена пега, гигантска олуја овалног облика чије постојање је утврђено још у XVII веку. Попут Сатурна, и око Јупитера кружи читав систем планетарних честица које формирају планетарни прстен, а његово постојање утврдила је Насина сонда Војаџер 1 1979. године. Познато је и да Јупитер има веома јаку магнетосферу (од 0,42 до 1,4 -{mT}-) која је и до 14 пута снажнија у поређењу са магнетосфером Земље. Јупитер има 79 природних сателита (закључно са 2017. годином), а већина њих има димензије мање од 10 км у полупречнику и откривени су у главном после 1975. године. Четири највећа и најсјајнија месеца, позната и као „Галилејеви сателити“ (Ио, Европа, Ганимед и Калисто) видљиви су са Земље путем обичних телескопа, а открио их је Галилео Галилеј 1610. године. Највећи од њих, Ганимед има пречник већи од Меркура. Јупитер је у неколико наврата истраживан од стране роботизованих свемирских летелица, почев од сонде Пионир 10 која је још 1972. прелетела крај Јупитера и послала прве податке о његовој магнетосфери, па до мисија Нови хоризонти и Јунона. Физичке карактеристике Јупитер је пета планета по удаљености од Сунца и једна од 4 планете из групације гасовитих џинова. Са екваторијалним пречником од 142.984 km, је највећа планета у Сунчевом систему, за више од 11 пута већа од планете Земље и десетоструко мања у поређењу са Сунцем. Са просечном густином материје од око 1,326 г/цм3 на другом је месту међу гасовитим џиновима, иако су те вредности знатно мање у поређењу са било којом од терестричких планета. Планета је у основи изграђена од гасова и текуће материје и на основу спектроскопских анализа по свом хемијском саставу најсличнија је Сатурну. Јупитерова атмосфера је у основи грађена од водоника (75%) и хелијума (24%), док је унутрашња структура за нијансу другачија са уделом водоника од око 71%. У ободним деловима атмосфере приметно је постојање и ледених кристала амонијака. На основу мерења инфрацрвеног и ултраљубичастог дела спектра уочено је постојање трагова органских бензена и угљоводоника. Јупитерова маса Јупитерова маса је процењена на приближно 1,8986×1027 kg и око 2,5 пута је већа од укупне масе преосталих 7 планета. Због тога се његов барицентар (или центар масе) у систему са Сунцем налази у зони Сунчеве фотосфере на око 1,068 -{R☉}- од самог средишта Сунца. Јупитерова маса (симбол МЈ или МJUP) се користи и као основна мерна јединица у астрономији код одређивања масе гасовитих џинова, екстрасоларних планета и смеђих патуљака. Тако екстрасоларни планет -{HD 209458 b}- удаљен око 150 светлосних година има масу од 0,69 MJ, док екстрасоларни објекат -{Kappa Andromedae b}- има масу од 12,8 MJ. У поређењу са преостала 3 гасовита џина Сунчевог система једино је Сатурн за око трећину мање масе (0,299 -{MJ}-) док су Нептун (0,054 -{MJ}-) и Уран (0,046 -{MJ}-) знатно мањих димензија. Иако је у поређењу са Земљом Јупитер 11 пута већи у пречнику и има запремину већу за око 1.321 пут, његова маса је свега 318 пута већа у односу на Земљу (због знатно мање густине). Јупитерова маса може да се претвори у следеће вредности: 1 -{MJ}- = 25.839 -{ML}- (где је -{ML}- = маса Месеца) 1 -{MJ}- = 317,83 -{M⊕}- (где је -{M⊕}- = Земљина маса) 1 -{MJ}- = 0,0009546 -{M☉}- (где је -{M☉}- = Сунчева маса) Својства унутрашњости планете Мерења гравитационог поља указују на постојање значајне концентрације стеновитог и леденог материјала у Јупитеровој унутрашњости, вероватно језгра масе 10 до 15 пута веће од Земље. Притисак у унутрашњости Јупитера достиже више десетина милиона бара. На могућем камено-леденом језгру наставља се дебели слој металног водоника. Наиме, при притиску од око 2 × 1011 -{Pa}-, водоник прелази у метално текуће стање. То је стање при ком су молекули водоника тако густо сложени да поједине атоме суседног молекула привлачи једнако као и атом партнер у истом молекулу. Последица тога је разбијање молекула. Поред тога догађа се да и електроне у љускама привлаче суседна језгра, па долази до јонизације (одвајања електрона од језгра). Водоник постаје врло проводљив (слично металима), па се зато ово стање зове метални течни водоник. Овај слој вероватно садржи и примесе хелијума и разног леда. Постојање металног водоника је доказано у лабораторијама на Земљи 1996. године. На слој металног водоника се у благом прелазу наставља слој водоника и хелијума у молекуларном облику који из течног стања (дубљи слојеви) прелази у гасовито (ближе површини). Атмосфера коју видимо је само спољашњи део овог слоја. Овај слој садржи и мање количине воде, угљен-диоксида, метана и других једноставних једињења. Јупитер је по саставу 90% водоник и 10% хелијум (по масеном уделу), са траговима воде, метана и амонијака. Тај састав приближно одговара и саставу првобитног облака од којег је и настао Сунчев систем. Јупитерова унутрашњост је врло врућа, температуре у средишту су чак 20.000 -{K}-, па Јупитер 1,5 пута више енергије зрачи у свемир него што прима од Сунца. Равнотежна температура (она коју би имао да га греје само Сунце) за Јупитер износи 140 -{K}-, али је стварна температура његових спољних делова око 160 -{K}-. То се објашњава Келвин-Хелмхолцовим механизмом (потенцијална енергија гравитационог поља сажимањем прелази у унутрашњу енергију). За опажену количину енергије би било довољно да се Јупитер сажме за 1 -{mm}- годишње. Постоји неоправдано мишљење да Јупитеру недостаје само мало масе да би постао звезда. Иако велик, Јупитер је по димензијама врло далеко од звезда или мрких патуљака. Била би му потребна 80 пута већа маса да у његовом средишту започну нуклеарне реакције.Temperatura 150c Атмосфера Јупитерова атмосфера састоји се од густих слојева облака чија висина сеже до 1 000 km. Слојеви облака деле се у три главне групе који се међусобно разликују по боји. На врху атмосфере се налазе црвени облаци чији састав је мешавина леда и воде. Кристали амонијум-хидросулфида чине беле и смеђе облаке који су у средишњем делу атмосфере. Дно атмосфере покривају плавичасти облаци који своју боју захваљују кристалима амонијаковог леда. Уопштено се може рећи да је атмосфера овога дива међу планетама Сунчевог система састављена од 75% водоника и 23% хелијума. Остатак отпада на водену пару, метан, амонијак и сличне хемијске спојеве. Најзанимљивији феномен везан за Јупитерову атмосферу је такозвана Велика црвена пега. То је подручје елиптичног облика у Јупитеровој атмосфери чија је величина отприлике 12.000 x 25.000 -{km}-. Велика црвена пега је у ствари велика олуја која траје већ вековима. Ветрови који дувају унутра саме олује могу премашити 600 -{km/h}-. Није само подручје Велике црвене пеге активно у Јупитеровој атмосфери. Цела атмосфера је врло турбулентна и активна. Просечна брзина ветра у горњим слојевима Јупитерове атмосфере је 500 -{km/h}-. Орбита Јупитер своју путању око Сунца обиђе за 11.87 година. Због елиптичности путање удаљеност између Јупитера и Сунца варира од 4,95 до 5,5 АЈ. Ротација Један Јупитеров дан траје 9 сати и 50 минута. Због те брзе ротације на Јупитеру настају снажна вртложења и турбуленције у атмосфери. Периоди ротације се разликују од слоја до слоја због различитих атмосферских кретања. Магнетосфера Године 1955. откривена је радио-емисија са Јупитера, што је упућивало на јако магнетно поље. Јако магнетно поље Јупитера последица је дебелог слоја металног водоника и брзе ротације. Магнетна оса је приклоњена за 11° према оси ротације. Јупитерово магнетно поље је око 14 пута јаче од Земљиног и на екватору износи око 0,42 mT а на половима 1.0-1.4 mT. обухватајући простор око 100 пута већи од Земљиног. Протеже се неколико милиона километара у смеру Сунца и чак око 650 милиона -{km}- у супротном правцу, па досеже и до Сатурнове путање. Магнетно поље ствара јаке струје високо-енергетских честица које су 10 пута јаче од оних у Ван Аленовим појасима. Оно обухвата и путање Јупитерових сателита, па се тиме делимично објашњава велика вулканска активност на Иоу. Између Јупитера и Иоа измерена је електрична струја јачине 5 милиона ампера (5 МА). Наелектрисане честице убрзане до врло великих брзина ударају у Иову површину и избијају атоме с површине. Избијени атоми чине Иов торус, велики прстенасти облак наелектрисаних честица око Иове путање. Јупитерово магнетно поље узрокује и поларну светлост. Јупитерови прстени Године 1979. летелица Војаџер је открила Јупитерове прстене. Прстени се углавном састоје од микрометарских честица прашине, а простиру се све до површине планета. Најближи Јупитеру је Хало прстен, широк око 20.000 -{km}-, који има облик торуса. На Хало се наставља 7.000 -{km}- широки главни прстен. Унутар главног прстена се налазе и Јупитерови сателити Метида и Адрастеја. Сматра се да су ова два сателита извор материјала (удари метеорита избацују крхотине у свемир) за главни појас, док су друга два мала унутрашња сателита — Амалтеа и Тебе — извори материјала за врло ретке Амалтеа Госамер (унутар Амалтеине путање) и Теба Госамер (између путања Амалтеје и Тебе) прстене који се настављају на главни прстен. Природни сателити Према досадашњим сазнањима око Јупитера круже 79 природна сателита (месеца). Због великог броја природних сателита, постоји подела по следећим групама: Амалтеја Галилејеви сателити (Ио, Европа, Ганимед, Калисто) Темисто Хималиа Ананке Карме Пасифе Ово раздвајање по групама направљено је по својствима небеских тела као и по својствима њихових орбита. На пример Галилејеви сателити су велики и налик су малим планетама, док су сателити из групе Ананке или из групе Амалтеа мала тела неправилног облика и астероидног порекла. Историја истраживања Због своје видљивости голом оку на ноћном небу Јупитер је био познат у античким временима. Године 1610. Галилео Галилеј помоћу телескопа открива четири природна сателита који су прозвани: Ио, Европа, Ганимед и Калисто. Ову групу природних сателита називамо галилејским сателитима. Са Земље је до сада послано 5 сонди, које су биле успешне у свом циљу. Прва сонда која је успела стићи до Јупитера била је међупланетарна сонда Пионир 10. Послала је прве слике ниске резолуције. Пионир 10 је такође вратила и телеметријске податке о магнетосфери и атмосфери Јупитера. Сонде из породице Војаџер (Војаџер 1 и Војаџер 2) својим прелетом покрај Јупитера опремљене бољим камерама и инструментима него сонде Пионир, послале су слике и телеметријске податке на Земљу 1979. године, што је допринело проширењу знања о Јупитеру, откривши следеће: орбитално прстење које опасују планету сличне онима око Сатурна, али мање изражене нове сателите које нису биле опажени пре, на пример групу сателита у породици Амалтеа који су у ниској орбити изнад Јупитера и који имају пречник мањи од 200 -{km}-. Јупитер у романима и филмовима У филму Одисеја 2001 (1968) Стенли Кјубрика, Јупитер је средиште радње, док у наставку у филму Одисеја 2010 (1984) Јупитер се претвара у звезду уз помоћ фиктивне технологије која успева повећати густину језгра Јупитера. Галерија Фотографије са Јунона сонде: Види још Сунчев систем Јунона (сонда) Пад небеског тела на Јупитер 2009. године Напомене Референце Литература Спољашње везе Јупитер у 4К резолуцији (Јутјуб) —A simulation of the 62 moons of Jupiter. Photographs of Jupiter circa 1920s from the Lick Observatory Records Digital Archive, UC Santa Cruz Library's Digital Collections Планете у Сунчевом систему


Од догађаја који су обележили Сабор можемо издвојити Ивањичке братственике који су донели специјално направљену заставу са грбом Самарџића, затим промоција књиге Наде Петровић “Самарџићи у Великом рату и војсци краљевине СХС/Југославије 1914-1941”.


text: 27. јул (27.07.) је 208. дан године по грегоријанском календару (209. у преступној години). До краја године има још 157 дана. Догађаји 1189 — Велики жупан Стефан Немања угостио је у Нишу немачког цара Фридриха I Барбаросу на његовом пропутовању кроз Србију у Трећем крсташком рату, и понудио му савез против Византије. 1214 — Филип II Август је у бици код Бувина поразио удружене војске Светог римског царства, Енглеске и Фландрије, чиме је срушено Анжујско царство Јована без Земље. 1794 — Национални конвент је наредио хапшење и погубљење вође Владавине терора Максимилијана Робеспјера након што је позвао на погубљење више од 17.000 „непријатеља Француске револуције“. 1540 — Под оптужбом за велеиздају, погубљен је Томас Кромвел, главни саветник енглеског краља Хенрија VIII. 1675 — У бици код Сазбаха, у Холандском рату, погинуо је француски војсковођа Анри Тирен, командант француске војске у Тридесетогодишњем рату. 1789 — Конгрес САД основао је Одељење за спољне послове, које је касније постало Стејт департмент. 1830 — У Француској је избила тродневна „Јулска револуција“ изазвана одлуком краља Шарла X Бурбонског да укине слободу штампе, распусти тек изабрану скупштину и промени изборни закон. Краљ је абдицирао и емигрирао у Шкотску. 1839 — Почео је Први опијумски рат Кине и Велике Британије када су кинеске власти у луци у Кантону заплениле и уништиле 20.000 сандука опијума. 1874 — У Крагујевцу је покренут лист „Глас јавности“, гласило социјалиста Светозара Марковића. 1921 — Канадски лекари Фредерик Грант Бентинг и Чарлс Бест изоловали су инсулин, што је убрзо омогућило ефикасно лечење дотад смртоносне шећерне болести. 1941 — Нападом герилских одреда под вођством комуниста на Срб, Дрвар и Босанско Грахово почео је организовани устанак у Босни и Херцеговини и Хрватској. 1950 — Отворена је прва деоница аутопута Братство и јединство Загреб-Београд дужине 382 km. 1953 — У Панмунџому је потписан споразум о примирју у Корејском рату, чиме је окончан трогодишњи рат у којем је погинуло 1,6 милиона Корејаца и Кинеза и преко 118.000 припадника трупа УН. 1954 — Велика Британија и Египат постигли су споразум о окончању 72-годишње британске контроле над Суецким каналом. 1955 — Аустрија је обновила државни суверенитет пошто су земљу након 17 година напустиле стране трупе - немачке по завршетку Другог светског рата, а савезничке 10 година касније. 1985 — У државном удару у Уганди свргнут је председник Милтон Аполо Оботе, који је био шеф државе од 1966. до 1971, када га је оборио Иди Амин Дада. Други пут је постао председник 1979. 1989 — Кристер Петерсон проглашен је кривим и осуђен на доживотну робију због убиства шведског премијера Олофа Палмеа 1986. Он је касније ослобођен, а убиство је остало неразјашњено. 1990 — Белорусија је прогласила независност од тадашњег Совјетског Савеза. 1996 — Током Олимпијских игара у Атланти експлодирала је бомба у забавном парку. Погинуло је двоје и рањено 110 људи. 1998 — Бивша стажисткиња у Белој кући, Моника Луински дала је прву изјаву истражитељима и тиме прекинула шестомесечну ћутњу у вези са љубавном афером са америчким председником Билом Клинтоном. 2001 — САД су продужиле санкције Ирану и Либији на још пет година. 2007 — У селу Јабуковац надомак Неготина, 39-годишњи мештанин села Никола Радосављевић, наоружан ловачком пушком, убио девет а теже ранио двоје особа. После злочина покушао самоубиство, али је спречен и ухапшен. Рођења 1824 — Александар Дима Син, француски књижевник и драматург. (прем. 1895) 1835 — Ђозуе Кардучи, италијански песник, писац и књижевни критичар, добитник Нобелове награде за књижевност (1906). (прем. 1907) 1872 — Станислав Бинички, српски композитор и диригент. (прем. 1942) 1904 — Људмила Руденко, совјетска шахисткиња. (прем. 1986) 1907 — Петар Лубарда, југословенски сликар. (прем. 1974) 1935 — Ђорђе Ненадовић, српски глумац и радијски водитељ. (прем. 2019) 1937 — Мирко Марјановић, српски политичар и привредник, премијер Србије (1994—2000). (прем. 2006) 1938 — Изабел Обре, француска певачица. 1946 — Раде Шербеџија, хрватски глумац, редитељ и музичар. 1949 — Владан Батић, српски правник и политичар, оснивач и први председник Демохришћанске странке Србије. (прем. 2010) 1954 — Драган Тодорић, српски кошаркаш. 1957 — Ханси Милер, немачки фудбалер. 1963 — Горан Максимовић, српски стрелац. 1963 — Дони Јен, кинеско-хонгконшки глумац, мајстор борилачких вештина, редитељ и продуцент. 1965 — Хосе Луис Чилаверт, парагвајски фудбалски голман. 1968 — Марија Грација Кучинота, италијанска глумица. 1968 — Клиф Кертис, новозеландски глумац. 1968 — Џулијан Макман, аустралијски глумац. 1969 — Трипл Ејч, амерички рвач и глумац. 1970 — Николај Костер-Волдо, дански глумац, продуцент и сценариста. 1970 — Дејан Удовичић, српски ватерполиста и ватерполо тренер. 1972 — Маја Рудолф, америчка глумица, комичарка и музичарка. 1972 — Игор Ташевски, српски фудбалер. 1977 — Џонатан Рис Мајерс, ирски глумац. 1979 — Сидне Гову, француски фудбалер. 1984 — Тејлор Шилинг, америчка глумица. 1985 — Саша Ковачевић, српски певач. 1987 — Марек Хамшик, словачки фудбалер. 1990 — Индијана Еванс, аустралијска глумица и музичарка. 1993 — Џордан Лојд, амерички кошаркаш. 1994 — Филип Холендер, мађарски фудбалер. Смрти 916 — Климент Охридски, словенски просветитељ. (рођ. отприлике 840) 1815 — Сима Ненадовић, војвода Другог српског устанка. (рођ. 1793) 1841 — Михаил Јурјевич Љермонтов, руски писац. (рођ. 1814) 1844 — Џон Далтон, енглески хемичар и физичар. (рођ. 1766) 1916 — Људевит Вуличевић (италијански: Lodovico Vulicevic), писац, есејиста (рођ. 1839) 1917 — Емил Теодор Кохер, швајцарски хирург, добитник Нобелове награде за медицину 1909. (рођ. 1841) 1931 — Август Форел, швајцарски лекар. (рођ. 1848) 1939 — Милица Јанковић, српска књижевница. (рођ. 1881) 1967 — Вељко Петровић, српски писац. (рођ. 1884) 1970 — Антонио де Оливеира Салазар, португалски диктатор. (рођ. 1889) 1980 — Мохамед Реза Пахлави, ирански шах. (рођ. 1919) 1984 — Џејмс Мејсн, британски филмски и позоришни глумац. (рођ. 1909) 1998 — Златко Чајковски, југословенски и хрватски фудбалер тренер. (рођ. 1923) 2003 — Боб Хоуп, британско-амерички стендап комичар, глумац и певач. (рођ. 1903) 2006 — Војислав Ђурић (историчар књижевности), је српски историчар књижевности, академик и универзитетски професор. (рођ. 1912) Празници и дани сећања Српска православна црква слави Свети апостол Акила Преподобни Никодим фарисеј


text: Главни град, такође зван и престоница (са значењем „место престола монарха”), је седиште власти једне државе или политичког субјекта. Главни град може бити дефинисан у уставу или закону, или је прихваћен као такав због присуства владе или других органа власти. У монархијама, главни град је уобичајено и место владаревог двора. Држава може имати више од једног службеног главног града. Главни град не мора бити седиште владе. Може се чак селити зависно од доба године. На пример, Јужна Африка има извршни главни град (Преторија), законодавни главни град (Кејптаун) и судски главни град (Блумфонтејн). До тога је дошло због компромиса између различитих покрајина које су се ујединиле у Јужну Африку 1910. године. У Чилеу, државни конгрес се преселио из главног града Сантијага у град Валпараисо. Порекло Историјски гледано, главни економски центар државе или региона често је постајао жариште политичке моћи и постао би престоница освајањем или федерацијом.. Примери су древни Вавилон, абасидски Багдад, древна Атина, Рим, Братислава, Будимпешта, Константинопољ, Чанган, древни Куско, Кијев, Мадрид, Париз, Подгорица, Лондон, Пекинг, Праг, Талин, Токио, Лисабон, Рига, Вилњус, и Варшава. (Савремени главни град, међутим, није увек постојао: у средњовековној западној Европи, путујућа (лутајућа) влада је била уобичајена.) Главни град природно привлачи политички мотивисане људе и оне чије су вештине потребне за ефикасну администрацију националних или царских влада, као што су адвокати, политиколози, банкари, новинари и креатори јавних политика. Неки од ових градова су или су били и верски центри, нпр. Цариград (више од једне религије), Рим (римокатоличка црква), Јерусалим (више вера), Вавилон, Москва (руска православна црква), Београд (српска православна црква), Париз и Пекинг. У неким земљама главни град је промењен из геополитичких разлога; Први град Финске, Турку, који је служио као главни град земље од средњег века под шведском влашћу, изгубио је своја права за време Великог војводства Финске 1812. године, када је Хелсинки учињен садашњим главним градом Финске од стране Руске империје. Конвергенција политичке и економске или културне моћи никако није универзална. Традиционалне престонице могу бити економски засенчене од стране провинцијских ривала, нпр. Нанкинг од Шангаја, град Квебек од Монтреала и бројне престонице америчких држава. Пропадање династије или културе могло би да значи и изумирање њеног главног града, као што се догодило у Вавилону и Кахокији. „Политички номадизам“ се практиковао на древном Блиском истоку како би се повећале везе између владара и поданика. Иако су многи главни градови дефинисани уставом или законима, многи дугогодишњи главни градови немају законску ознаку као такви, укључујући Берн, Единбург, Лисабон, Лондон, Париз и Велингтон. Они су признати као главни градови као ствар конвенције и зато што се све или скоро све централне политичке институције земље, као што су владина одељења, врховни суд, законодавна власт, амбасаде, итд., налазе у њима или близу њих. Модерне престонице Многи модерни главни градови налазе се у центрима земаља, тако да су доступнији њеном становништву и имају бољу заштиту од могућих инвазија. Локација такође може бити заснована на компромису између два или више градова или других политичких подела, историјских разлога или је било потребно довољно земљишта да се намерно изгради нови планирани град за престоницу. Већина националних престоница су и највећи градови у својим земљама, али то није случај у неким земљама. Окрузи у Уједињеном Краљевству имају историјске градове округа, који често нису највеће насеље у округу и често више нису административни центри, пошто су многи историјски окрузи сада само церемонијални, и административне границе су различите. Број нових престоница у свету се значајно повећао од периода ренесансе, посебно са оснивањем независних националних држава од осамнаестог века. Престоница као симбол Са успоном модерне националне државе, главни град је постао симбол државе и њене владе, и прожет је политичким значењем. За разлику од средњовековних престоница, које су проглашене где год је монарх држао свој двор, избор, пресељење, оснивање или заузимање модерног главног града је веома симболичан догађај. На пример: Разрушена и готово ненасељена Атина је 1834. године постала престоница нове независне Грчке, четири године након што је земља стекла независност, са романтичном идејом оживљавања славе античке Грчке. Слично, након Хладног рата и поновног уједињења Немачке, Берлин је сада поново главни град Немачке. Остали обновљени главни градови укључују Москву након Октобарске револуције. Симболично премештање главног града на географски или демографски периферну локацију може бити из економских или стратешких разлога (понекад познато као термински или вршни главни град). Петар Велики је преместио своју владу из Москве у Санкт Петербург да би Руском царству дао европску оријентацију. Економски значајан град Нафплион постао је прва престоница Грчке, када је Атина била неважно село. Минг цареви су преместили свој главни град у Пекинг из централнијег Нанкинга како би помогли у надгледању границе са Монголима. Током побуне 1857. године, индијски побуњеници су сматрали Делхи својом престоницом, а Бахадур Шах Зафар је проглашен за цара, док су владајући Британци имали престоницу у Калкути. Године 1877, Британци су званично одржали „Дурбар“ у Делхију, проглашавајући краљицу Викторију за „Царицу Индије“. Делхи је коначно постао колонијална престоница након крунисања Дурбара краља-императора Џорџа V 1911. године, настављајући као престоница независне Индије од 1947. Други примери укључују Абуџу, Астану, Бразилију, Хелсинки, Исламабад, Најпидау и Јамусукро. Одабир или оснивање „неутралног“ главног града, неоптерећеног регионалним или политичким идентитетима, требало је да представља јединство нове државе када су Анкара, Берн, Бразилија, Канбера, Мадрид, Отава и Вашингтон постали главни градови. Понекад је локација новог главног града била изабрана да би се прекинуле стварне или потенцијалне свађе између различитих ентитета, као што су случајеви Бразилије, Канбере, Отаве, Вашингтона, Велингтона и Манагве. Град Њу Делхи који су изградили Британци представљао је истовремени прекид и континуитет са прошлошћу, локација Делхија је место где су изграђене многе империјалне престонице (Индрапраста, Дилика и Шахаханабад), али је стварни главни град нови град који су изградили Британци који је дизајнирао Едвин Латјенс. Велингтон, на југозападном крају Северног острва Новог Зеланда, заменио је много севернији град Окланд да би националну престоницу поставио близу Јужног острва и тиме умирио његове становнике, од којих су многи имали симпатије према сепаратизму. Током Америчког грађанског рата, огромни ресурси су потрошени да се одбрани Вашингтон, који се граничио са Конфедеративним Америчким Државама (са Комонвелтом Вирџиније), од напада Конфедерације, иако је релативно мала савезна влада лако могла да буде премештена негде другде. Исто тако, Конфедерација је потрошила велике ресурсе на одбрану главног града Конфедерације од напада Уније, на његовој изложеној локацији у Ричмонду, Вирџинија, једва јужно од Вашингтона. Два национална главног града односе се на другу суверену државу. Сматра се да име Талина, главног града Естоније, потиче од Тани Лин, што је првобитно значило „Дански замак“, а сада „Дански град“ на естонском, назван по замку Тумпеа, који је Данска контролисала 1219–1227, 1238– 1332. и 1340–1346. Порт ов Спејн, главни град Тринидада и Тобага, на шпанском су тако назвали први досељеници из Шпаније у 16. веку. Погледајте списак етимологија назива главног града за више информација. Види још Списак главних градова по државама Референце Литература Andreas Daum, "Capitals in Modern History: Inventing Urban Spaces for the Nation", in Berlin – Washington, 1800–2000: Capital Cities, Cultural Representation, and National Identities, ed. Andreas Daum and Christof Mauch. . Capital Cities: International Perspectives – Les capitales: Perspectives internationales, ed. John Taylor, Jean G. Lengellé and Caroline Andrew. Ottawa: Carleton University Press, (1993) . Спољашње везе Политичка географија Социологија града


Нови случај заразе у Бијељини: Пацијент у добром општем стању | Република Српска | Novosti.rs Novosti online / В. М. | 21. мај 2020. 13:42 | Коментара: 0 У Бијељини је потврђен још један случај заразе вирусом корона, чиме се број инфицираних особа у Семберији повећао на четрнаест, а сви људи са којима је заражена особа била у контакту већ су тестирани У Бијељини је потврђен још један случај заразе вирусом корона, чиме се број инфицираних особа у Семберији повећао на четрнаест, а сви људи са којима је заражена особа била у контакту већ су тестирани и очекују се резултати. - Пацијент је средње животне доби, са једностраном упалом плућа. Након што је примљен у „карантин 1“, у којем је био изолаван, започели смо терапију, а по доласку резултата теста, који је позитиван, премештен у „карантин 2“. Његово опште стање је добро – изјавила је инфектолог Александра Радојчић. Из Болнице „Свети Врачеви“ саопштили су да се у карантину у Дому ученика и даље налазе два пацијента, да је једном од њих први ретест негативан и да ће током дана бити урађен и други ретест. - У болничкој изолацији налази се шест пацијената, у кућној изолацији пет, а до јутрос смо тестирали укупно 605 особа. Чекамо резултате за девет људи и један ретест – навели су из бијељинске Болнице.


text: 4. април (04.04) је 94. дан у години по грегоријанском календару (95. у преступној години). До краја године има још 271 дана. Догађаји 1581 — Енглеска краљица Елизабета I за витеза прогласила Френсиса Дрејка, гусара, потом адмирала, првог Енглеза који је опловио свет. 1660 — Чарлс II Стјуарт је објавио декларацију из Бреде, своје услове за обнову монархије у Енглеској. 1721 — Роберт Волпол је ступио на дужност као први премијер Уједињеног Краљевства под краљем Џорџом I. 1812 — Амерички председник Џејмс Медисон је увео деведесетодневни ембарго на трговину са Уједињеним Краљевством. 1841 — Вилијам Хенри Харисон је умро од упале плућа и тако постао први председник САД који је преминуо током мандата и председник са најкраћим мандатом. 1905 — У земљотресу у провинцији Лахор, тада делу Британске Индије, погинуло 19.000 људи. 1912 — У Тибету проглашена Кинеска република. 1932 — K. K. Кинг изоловао је витамин Ц на универзитету у Питсбургу. 1936 — Првог дана генералног штрајка студената Београда, Загреба, Љубљане, Скопља и Суботице против фашизације земље и владе Милана Стојадиновића - у сукобу студената-комуниста са члановима националистичке организације „Орјуна“ у згради Медицинског факултета убијен је студент права и члан КПЈ Жарко Мариновић (1911—1936). У знак сећања на тај догађај, данашњи дан се обележава као Дан студената Београдског универзитета. 1939 — На ирачки престо ступио Фејсал II, после смрти свог оца, краља Газија I. 1945 — Америчка 3. армија је заузела немачки град Касел после тродневних борби. 1945 — Мађарска се ослободила нацистичке власти. Данашњи дан се у Мађарској слави као Дан ослобођења. 1949 — Министри спољних послова САД и 11 западноевропских држава у Вашингтону потписали су Северноатлантски споразум о формирању НАТО пакта. 1960 — Француска и Федерација Мали потписали споразум којим је Федерација Мали стекла независност. 1962 — Основана Федерација Јужне Арабије. 1968 — Амерички борац за људска права Мартин Лутер Кинг је убијен у Мемфису. 1969 — У Хјустону, америчка држава Тексас, извршена прва операција уграђивања вештачког срца у људски организам. Први пацијент с вештачким срцем живео четири дана. 1975 — У паду америчког војног транспортног авиона после полетања из Сајгона погинуло 155 вијетнамске деце, ратне сирочади. 1976 — Нородом Сиханук је абдицирао са места вође Камбоџе и ухапшен је од стране Црвених Кмера. 1984 — Амерички председник, Роналд Реган позвао на међународну забрану хемијског оружја 1992 — Основана је Полиција Републике Српске. 1998 — У експлозији метана у украјинском руднику угља „Скачинско“, у Доњецкој области, погинула 63 рудара. 1999 — У ваздушним ударима НАТО на Рафинерију нафте у Панчеву погинула три радника рафинерије. У бомбардовању топлане на Новом Београду погинуо чувар топлане. 2001 — Министар одбране Судана и 14 војних функционера погинуло у авионској несрећи, у критичном тренутку грађанског рата у земљи. 2002 — Војска Анголе и УНИТА потписали примирје у Луанди, чиме је окончан грађански рат у Анголи. Око милион људи погинуло у борбама Владиних снага и УНИТА-е које су почеле 1975. после стицања независности од Португалије. 2003 — Америчке војне снаге заузеле багдадски међународни аеродром „Садам“ и преименовале га у „Багдад интернешенел“. Рођења 1825 — Ђуро Даничић, српски филолог, преводилац и лингвиста. (прем. 1882) 1887 — Никола Танурџић, српски трговац, задужбинар и добротвор. (прем. 1969) 1898 — Агнес Ерс, америчка глумица. (прем. 1940) 1913 — Мади Вотерс, амерички музичар, често називан оцем блуза. (прем. 1983) 1914 — Маргерит Дирас, француска књижевница, драматуршкиња, сценаристкиња, есејисткиња и редитељка. (прем. 1996) 1923 — Никола Хајдин, српски грађевински инжењер, председник САНУ (2003—2015). (прем. 2019) 1925 — Бранислав Сурутка, југословенски спикер и ТВ водитељ. (прем. 1979) 1932 — Ентони Перкинс, амерички глумац, редитељ и певач. (прем. 1992) 1932 — Андреј Тарковски, руски редитељ, сценариста, писац и теоретичар филма. (прем. 1986) 1938 — Мелита Бихали, српска глумица. (прем. 2023) 1941 — Петар Краљ, српски глумац. (прем. 2011) 1943 — Мирсад Фазлагић, босанскохерцеговачки фудбалер и фудбалски тренер. 1944 — Крејг Т. Нелсон, амерички глумац, редитељ и продуцент. 1947 — Љубиша Рајић, српски филолог и преводилац, оснивач Катедре за скандинавистику на Филолошком факултету у Београду. (прем. 2012) 1948 — Драгиша Вучинић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1948 — Ден Симонс, амерички писац. 1950 — Кристина Лати, америчка глумица. 1952 — Гари Мур, северноирски музичар, најпознатији као блуз/рок гитариста и певач. (прем. 2011) 1957 — Аки Каурисмеки, фински редитељ, сценариста и продуцент. 1960 — Хјуго Вивинг, енглески глумац. 1964 — Бранко, бразилски фудбалер и фудбалски тренер. 1965 — Роберт Дауни Млађи, амерички глумац, продуцент и музичар. 1968 — Хесус Рољан, шпански ватерполиста. (прем. 2006) 1970 — Бари Пепер, канадски глумац. 1972 — Александар Братић, босанскохерцеговачки фудбалер. 1972 — Марко Живић, српски глумац и ТВ водитељ. (прем. 2021) 1976 — Емерсон Фереира да Роса, бразилски фудбалер. 1979 — Хит Леџер, аустралијски глумац и редитељ. (прем. 2008) 1981 — Сашо Ожболт, словеначки кошаркаш. 1983 — Бен Гордон, британско-амерички кошаркаш. 1983 — Аманда Ригети, америчка глумица. 1985 — Алексеј Котишевски, руски кошаркаш. 1985 — Дуди Села, израелски тенисер. 1985 — Руди Фернандез, шпански кошаркаш. 1986 — Мохамед Авал Исах, гански фудбалер. 1987 — Сара Гадон, канадска глумица. 1987 — Сами Хедира, немачки фудбалер. 1989 — Иван Смиљанић, српски кошаркаш. 1992 — Нина Краљић, хрватска музичарка. 1993 — Френк Камински, амерички кошаркаш. Смрти 636 — Исидор Севиљски, бискуп, историчар и римокатолички светац. (рођ. 560) 1284 — Алфонсо X Мудри, краљ Кастиље (рођ. 1221) 1617 — Џон Непер, шкотски математичар који је изумео и саставио логаритамске таблице и дао упутство о њиховом састављању. (рођ. 1550) 1765 — Михаил Васиљевич Ломоносов, руски научник, песник и академик. (рођ. 1711) 1892 — Георгина Тесла (позната и као Ђука Тесла; девојачко Мандић) била је мајка Николе Тесле (рођ. 1822) 1914 — Чарлс Сандерс Перс, филозоф, математичар и научник (рођ. 1839) 1929 — Карл Бенц, немачки инжењер, конструктор четворотактног бензинског мотора и првог аутомобила. (рођ. 1844) 1968 — Мартин Лутер Кинг, борац за грађанска права и мир (рођ. 1929) 1976 — Хари Никвист, амерички инжењер електронике шведског порекла који је значајно допринео теорији информација. (рођ. 1889) 1983 — Глорија Свонсон, америчка позоришна и филмска глумица (рођ. 1899) 1983 — Бернард Вукас, хрватски фудбалер. (рођ. 1927) 1995 — Зоран Мишчевић, певач групе Силуете 1998 — Милутин Васовић, југословенски и српски гитариста и један од оснивача групе Седморица младих (рођ. 1942) 2002 — Милутин Гарашанин, српски археолог, члан Српске академије наука (рођ. 1920) 2011 — Бошко Вуксановић, ватерполиста и тренер, селектор репрезентације. (рођ. 1928) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свештеномученика Василија - презвитера анкирског Свету Дросиду Преподобномученика Јевтимија Почев од 1955, 4. април се слави као дан студената Београдског универзитета, у знак сећања на студентске протесте 1936. године када је у сукобу студената и припадника профашистичке „Организације националних студената“ (ОРНАС), погинуо Жарко Мариновић, студент Правног факултета. Референце