text: Румунија () држава је у југоисточној, делимично у средњој Европи. На истоку излази на Црно море, а граничи се на југу са Бугарском, на југозападу са Србијом, на северозападу са Мађарском, на северу са Украјином и на североистоку са Молдавијом. Површина Румуније износи 238.391 -{км2}-. По површини она је 78. држава у свету, док је у Европи 12. земља по површини. Према попису из 2011. године Румунија је имала 20.121.641 становника. Главни и највећи град Румуније је Букурешт, а остали већи градови су Јаши, Темишвар, Клуж-Напока, Констанца, Крајова и Брашов. Модерна Румунија је настала као персонална унија уједињењем кнежевина Молдавије и Влашке за време кнеза Александра Јоан Кузе 1859. После Берлинског конгреса 1878. добила је независност од Османског царства. После Првог светског рата Трансилванија, Буковина и Бесарабија су се ујединиле са Румунијом. После Другог светског рата, делове Румуније (што грубо одговарају данашњој Републици Молдавији) је окупирао Совјетски Савез, а Румунија је постала социјалистичка република и чланица Варшавског пакта. После револуције 1989. Румунија је постала парламентарна република. Румунија је члан Европске уније (од 1. јануара 2007) и НАТО савеза (од 2004). Име Име Румунија (рум. -{România}-) долази од имена града Рима (-{Roma}-) или од имена Источног римског царства, и указује на ову територију као римску колонију. У касној антици, на латинском се Царство звало -{Romania}-. Географија Са површином од 238.391 -{km2}-, Румунија је највећа држава у југоисточној Европи и дванаеста у целој Европи. Рељефом Румуније подједнако доминирају планине, брда и равничарски терен. Низије заузимају 33% земље, брда и горе до 750 -{m}- 37%, а планине 30%. Низије су привредна основа Румуније. У Румунији је најважнија долина Влашка, која се целом површином налази у Румунији. Карпати доминирају западним и централним делом државе, са највишим врхом Молдовеану висине 2.544 метра. На југоистоку Карпати прелазе у побрђе. Румунија је богата пећинама. Три најзначајније су Валеа Реа, Мовила и Пиатра Алтарулуи. Фауну Румуније чине 33.792 врсте животиња, 33.085 бескичмењака и 707 кичмењак, са скоро 400 јединствених врсте сисара, птица, гмизаваца и водоземаца, укључујући око 50% јединки европских (без Русије) мрких медведа и 20% својих вукова. Воде Велики део границе Румуније са Србијом и Бугарском чини река Дунав. У Дунав се такође улива и Прут који чини границу са Молдавијом. Дунав се улива у Црно море образујући у оквиру Румуније своју делту, другу највећу и најбоље очувану делту у Европи, која је резерват биосфере и део Светске баштине. Друге важне реке су Сирет, која протиче кроз Молдавију правцем север-југ, река Олт која тече кроз источни део Карпата до Олтеније, и Муреш, која протиче кроз Трансилванију су смеру исток-запад. Клима Румунија се може поделити у неколико климатских зона. Већина земље има умерену континенталну климу. Клима је сувља, а разлог томе је континенталност која такође утиче и на температурне амплитуде. Добар део Румуније далеко је од мора, а само Црно море нема великог утицаја на количину падавина па се с удаљавањем на исток количина падавина смањује, а континенталност повећава. Црно море окружено је великим копненим масама па је његов утицај минималан и сведен на уски обални појас. Историја Праисторија и стари век Најстарији трагови постојања људи у Европи су откривени у Пећини са костима () која се налази на територији данашње Румуније. Стари су око 42.000 година и представљају најстарије остатке Хомо сапијенса, а можда представљају и прве људе који су се населили на европском континенту. Најстарије писане информације о људима који насељавају територију данашње Румуније су наведене у књизи IV Херодотове Историје, написане 440. године п. н. е., где он пише о племенима народа Гети. Дачани који се сматрају делом племена народа Гети су били део Трачана који су насељавали Дакију (која обухвата данашњу Румунију, Молдавију и северну Бугарску. Дачанско краљевство је доживело свој максимум у време краља Буребиста, између 82. и 44. године п. н. е., и убрзо су постали предмет пажње Римског царства. После убиства Буребисте, Дачанско краљевство се распало на 4 или 5 мањих краљевстава. Римљани су освојили Мезију до 29. п. н. е. Дачански ратови који су вођени у периоду од 87. до 106. године нове ере су завршени победом Римљана и претварањем централних области дотадашњег Дачанског краљевства у једну од провинција под називом Римска Дакија. Дакија је била позната по богатим налазиштима руде гвожђа а нарочито злата и сребра. Рим је колонизовао Дакију Феликс колонистима из целог царства (). Оваква колонизација је довела до употребе вулгарног латинског језика и периода интензивне романизације која је резултовала настајањем прото-румунског језика. Римска Дакија се налазила на удару Гота и слободних дачанских племена Карпа између 240. и 256. године када је „Дакија изгубљена“ а Римско царство се повукло из Дакије око 271. године чиме је Римска Дакија постала прва провинција коју је Римско царство напустило. Постоји неколико супротстављених теорија које објашњавају порекло савремених Румуна. Лингвистичке и гео-историјске анализе наговештавају да су Румуни потомци Римских колонизатора и аутохтоног дачанског становништва који су настањивали простор и северно и јужно од Дунава и уједињени у једну велику етничку групу. Средњи век Када су Римљани повукли своју управу и војску из Дакије, територију су прво заузели Готи, а затим у четвртом веку Хуни. После њих су територију некадашње Дакије заузимали Гепиди, Авари, Бугари, Печењези и Кумани. У том периоду су се и Словени такође насељавали на овој територији. У средњем веку, Румуни су живели у три одвојене провинције: Влашкој, Молдавији и Трансилванији. Почев од 11. века Трансилванија је била део Краљевине Мађарске у којем је имала аутономан статус. Краљ Лајош I Анжујски је 1366. године издао законик Декрет из Турде који је у неким деловима експлицитно усмерен против Румуна из Трансилваније (presumptuosam astuciam diversorum malefactorum, specialiter Olachorum, {{напомена|in ipsa terra nostra existencium — злодела зликоваца, нарочито Влаха/Румуна који живе у нашој држави; exterminandum seu delendum in ipsa terra malefactores quarumlibet nacionum, signanter Olachorum — да се протерају или истребе из наше државе злочинци који припадају било којој држави, нарочито Власи/Румуни)}} . Истим декретом је мађарско племство делимично редефинисано у погледу његовог везивања за римокатоличанство и упоредо са тим искључује јеретичке православце. Једна од последица декрета је била и социо-економска: статус племића је био дефинисан не само на основу власништва над земљом и људима, већ (почев од 1366) на основу поседовања краљевског сертификата о донацији за земљу која се поседује. Румунска друштвена елита, коју су сачињавали одборници већа кнезова, управљала је својим селима на основу феудалне верзије () старог закона о земљи (). Пошто су они обезбедили само неколико наредби о донацијама, земљиште већине кнезова је било експроприсано. Због тога што није поседовало стварно власништво, православно румунско племство више није било у стању да одржи своје поседе и да учествује у раду државних скупштина. Да би се прилагодило новонасталим околностима, румунско племство се преобраћало по питању вере у римокатолике и постајало део мађарских католичких поседа (). Они румунски кнезови и војводе који нису променили веру нису могли да задрже стечене привилегије и постепено су се спуштали на друштвеној лествици на ниво обичних људи или чак и слуга. Неколико година раније, Румуни из Влашке које је предводио Басараб I су поразили Карла Роберта у Посадској бици. Од 1438. године Трансилванијом је управљао Савез три нације који је формирало мађарско племство, мађарски Секељи и трансилванијски саксонски Германи. Мала Војводства са различитим степеном независности су се развијала од почетка 13. века, али су се тек у 14. веку веће провинције Влашка (око 1310) и Молдавија (око 1352) консолидовале довољно чврсто да би се супротставиле суседним државама Краљевини Мађарској, Пољском краљевству и Османском царству. Басараб I, Мирча I, Влад Цепеш у Влашкој и Александар I Добри, Стефан Велики у Молдавији су развили румунске земље и борили се да очувају независност на раскрсници царстава. Нови век Османско царство је освојило 1526.године јужну и централну Мађарску и Трансилванија је постала део Источног Мађарског краљевства којим су управљали Хабзбурзи. Источно Мађарско краљевство је престало да постоји 1571. године и суверенитет над полунезависном провинцијом Трансилванијом је стекло Османско царство. Почев од 1661. године Трансилванијом је владала Хабсбуршка монархија. До 1541. године читав Балкан и централни део Мађарске су постали провинције Османског царства. Насупрот томе, иако су Молдавија, Влашка и Трансилванија биле у оквиру Османског суверенитета, задржале су велики степен аутономије када су у питању унутрашњи послови и све до 18. века чак и одређени степен независности у спољним пословима. Током овог периода у овим провинцијама је постепено нестајао феудализам а било је и истакнутих владара као што су Василе Лупу и Димитрије Цантемир у Молдавији, Матеј Бесараб и Константин Бранковеану у Влашкој, Јанош Хуњади и Габријел Бетлен у Трансилванији. Током 1600. године провинције Влашка, Молдавија и Трансилванија су биле под управом Влашког кнеза Михаја Храброг, бана од Олтеније, али се ова унија распала после годину дана, када су војници Хабсбуршке монархије под командом генерала Ђорђа Басте убили Михаја. Владавина Михаја Храброг се у румунској историографији сматра првим покушајем уједињења три провинције и постављањем темеља једној држави са територијом која је упоредива са територијом данашње Румуније. После његове смрти, Молдавија и Влашка, вазалне државе Османског царства, су имале потпуну независност у вођењу унутрашњих послова и одређену независност у спољним пословима, које су коначно изгубљене током 18. века. Трансилванија је 1699. године постала територија Хабзбуршке монархије, после Аустријске победе над Османлијама у Великом турском рату. Аустријанци су брзо проширивали своје царство тиме што су присајединили Олтенију (западну Влашку) 1718. године, вратили је 1739. године, и окупирали Буковину (северозападну Молдавију) 1775. године. Влашка је остала под контролом Османског царства и крајем 18. века је њом владао фанариот Мавроген у чијој је служби био плаћеник Осман Пазваноглу који је у једној прилици отказао послушност Маврогену а од казне га је спасла подршка Риге од Фере. Пошто је скупио велику армију плаћеника (колоквијално називаних ), отказао је послушност султану Селиму III и самостално владао, ковао сопствени новац и успостављао дипломатске односе са другим државама. Територија коју је 1798. године контролисао, из Видина који је био седиште његове управе, се простирала од реке Дунав до Старе планине и од Београда до Варне. Покушао је 1793. године да стави и Београд под своју контролу али су га у бици код Колара поразили српски војници, први пут организовани у посебну српску народну војску у служби Османског царства. Хусеин Кучук, генерал војске Османског царства, је са око 100.000 војника покушао да освоји Видин и зароби Османа Пазваноглуа, међутим није успео у томе а за свој неуспех је оптужио принца Консантина Хангерлија, фанариота, који га по његовим речима није адекватно снабдевао током његове експедиције на Видин. Ове оптужбе су допринеле да касније принц Константин Хангерли буде свргнут и погубљен. Султан је опростио Пазваноглуу отказивање послушности и 1799. га именовао за пашу. Осман Пазваноглу је са својим одредима предузимао пљачкашке походе по Влашкој и спаљивао опљачкана насеља. Током 1800. године извршио је поход на Крајову и спалио је већи део града. Ово је присилило влашког принца Александера Морузија фанариота, да поднесе оставку султану Селиму III. Пазваноглу је у априлу 1801. године наставио своје пљачкашке походе на насеља у Влашкој. Иако је под командом имао само око 1.000 коњаника, много бројније трупе војске Османског царства нису успевале да га спрече у његовим походима. Крајем јануара 1802. године становнике Букурешта је преплавио талас панике после гласина да је Пазваноглу послао војску у правцу њиховог града. Принц Михаил Суту је напустио град остављајући га под заштитом гарнизона Албанаца. До половине маја већина становника Букурешта као и гарнизон Албанаца који га је чувао су побегли из града, што је оставило Букурешт без икакве заштите на милост и немилост бандама просјака које су опљачкале двор. Вођа банди просјака, Меланос, је са круном на глави марширао улицама Букурешта. Војска Османског царства из оближњег гарнизона је успела да у последњем часу спречи просјаке да спале град. Развој Руске Империје као политичке и војне силе је материјализован заузимањем Бесарабије (источне Молдавије) 1812. године. Од тада су епоху Фанариота карактерисале политике превеликих пореза и пљачке локалног становништва условљене повећаним финансијским потребама султана током периода стагнације Османског царства (1683–1827) и амбицијама грчких господара који су, свесни опасности губитка својих позиција, желели да се што више обогате док су на власти. Стицање независности и конституисање монархије Током периода Аустроугарске владавине у Трансилванији, и суверенитета Османског царства над Влашком и Молдавијом, већина Румуна је била у положају грађана другог реда (или чак нису ни имали никакав статус). на територији на којој су чинили већину становништва. У неким градовима у Трансилванији, као што је Брашов (у то време утврђењу Трансилванијских Саксонаца, Румунима чак није било дозвољено да се настањују унутар градских зидина. После слома револуција из 1848. године велике силе нису подржале жељу Румуна да се и формално уједине у јединствену државу, што је приморало Румунију да се сама супротстави Османлијама. Гласачи су и у Молдавији и у Влашкој изабрали 1859. године Александра Јоан Кузу за румунског домнитора. На тај начин је Румунија формирана као персонална унија. Она није обухватала Трансилванију у којој је виши сталеж и високо племство остало већином Мађарско, што је довело до усмерености румунског национализма против Мађара крајем 19. века. Као и у претходних 900 година, Аустроугарска је, посебно у периоду двојне монархије после 1867. године, омогућила да Трансилванија буде под управом Мађара чак и у оним деловима Трансилваније у којима су Румуни чинили већину. Државним ударом извршеним 1866. године је Александар Јоан Куза протеран а на његову позицију је постављен кнез Карло I од Румуније. Током Руско-турског рата Румунија се борила на руској страни, и Берлинским уговором 1878 велике силе су признале независност Румуније. Румунија је заузврат предала Русији три јужна округа у Бесарабији и припојила Добруџу. Кнежевина Румунија је 1881. године дигнута на ниво краљевства а кнез Карло је постао Краљ Карло I. Период 1878–1914 је био период стабилности и просперитета за Румунију. Током Другог балканског рата Румунија се придружила Грчкој, Србији, Црној Гори и Османском царству против Бугарске и на основу одредби Букурештанског уговора о миру потписаног 1913. године припојила јужну Добруџу. Светски ратови и Велика Румунија Током прве две године Првог светског рата Румунија је била неутрална, иако декларативно савезница централних сила само у случају напада на Аустроугарску. Чланице Антанте су Букурешким уговором потписаним 1916. године прихватиле захтев Румуније да јој се призна право на анексију територија Аустроугарске насељених Румунима. Румунска војна кампања је покренута у августу 1916. и завршила се неуспехом. Трупе Централних сила су заузеле Букурешт и окупирале Влашку и Добруџу. Војска Румуније и војска Руског царства су браниле Молдавију све до децембра 1917. Пропаст Руског царства током 1917. и распуштање његове војске је оставило Румунију изоловану и опкољену на источном фронту па је она била принуђена да потпише примирје са Централним силама у децембру 1917. Национално веће Молдавске Демократске Републике је прокламовало уједињење са Румунијом 27. марта 1918. У периоду од маја до јула 1918. је био у изради Букурешки уговор између Немачког царства и Румуније са веома неповољним одредбама по Румунију који је краљ Фердинанд Румунски одбио да ратификује. Офанзива од сто дана током лета 1918. године је означила пораз Немачке и Аустроугарске на Западном и Италијанском фронту што је дозволило Румунији да поништи одредбе Букурешког уговора у октобру 1918. Румунија је поново ушла у рат 10. новембра 1918. Следећег дана је поништен Букурешки уговор одредбама примирја са Немачком. Буковина је 15. новембра 1918. прогласила уједињење са Румунијом. Национална Скупштина Румуна у Трансилванији је прогласила уједињење са Румунијом 1. децембра 1918. Последица ове декларације је био Мађарско-румунски рат (1919) који је довео до пропасти Мађарске Совјетске Републике. Тријанонски споразум ратификован 1920. године је установио суверенитет Краљевине Румуније над Трансилванијом. Уједињење Буковине са Румунијом је ратификовано Споразумом из Сен Жермена 1920. године. а уједињење Бесарабије и Румуније Париским мировним уговором 1920. године. Укупан број жртава током Првог светског рата од 1914. до 1918. године, и војника и цивила, у оквиру привремених граница Румуније, се процењује на 748.000. Термин Романија Маре () (у слободном преводу „Велика Румунија“, мада је чешће представљан као „Већа Румунија“) се уопштено односи на Румунију у периоду између два светска рата када је Румунија била територијално највећа (видети мапу) са скоро 300.000 -{km2}- Румунија је остала неутрална на почетку Другог светског рата у септембру 1939. године. После ултиматума који јој је Совјетски Савез упутио 28. јуна 1940. године и који је претио инвазијом у случају неиспуњења румунска војска се повукла из Бесарабије, Северне Буковине и Херце. Касније су државе чланице Силе Осовине извршиле притисак за додатним територијалним губицима Румуније: јужна Добруџа је додељена Бугарској а Северна Трансилванија Мађарској Другом бечком арбитражом. Друштвено-политичка нестабилност је резултовала абдикацијом Карла Румунског и успостављањем Национал-легионарске државе у којој су власт делили генерал Јон Антонеску и Гвоздена гарда. Тензије између њих су довеле до Легионарске револуције која је убрзо сломљена када су војска и Антонеску успоставили диктатуру и савезништво са Трећим рајхом. Румунија је 1941. године ушла у рат против Совјетског Савеза на страни Сила Осовине. Током рата је Румунија била најважнији извор нафте за Немачку, што је изазвало многобројна савезничка бомбардовања Румуније. Румунска војска је дала важан допринос активностима Сила Осовине на Источном фронту, поновном заузимању Бесарабије и Северне Буковине у операцији Минхен и важним биткама приликом опсаде Одесе, Севастопоља и Стаљинграда. Антонескуов режим је играо важну улогу у холокаусту, спроводећи у нешто мањем обиму нацистичку политику репресије и истребљења Јевреја и Рома, првенствено на источним територијама Румуније које су поново заузете од Совјетског Савеза (Придњестровље и Молдавија). Краљ Михајло I Румунски је свргнуо Антонескуа са власти и ухапсио га. Румунија се придружила савезницима, али њена улога у поразу Трећег рајха није била призната на одредбама мировних уговора потписаних по завршетку Париске мировне конференције 1947. године. До краја рата румунска армија је имала око 519.000 жртава. Укупне број жртава у редовима румунске армије током Другог светског рата се процењује на око 519.000. Мировним уговорима потписаним по завршетку Париске мировне конференције 1947. године су одредбе Друге бечке арбитраже поништене и западне границе Румуније поново установљене. Северна Буковина и Бесарабија су остале под контролом Совјетског Савеза. Број жртава холокауста над Јеврејима у Румунији у оквиру њених граница из 1939. године је процењен на 469.000, од тога 325.000 у Бесарабији и Буковини. Период владавине комуниста Румунија је била једина источноевропска држава која је насилним путем збацила комунистички режим са власти. Током совјетске окупације Румуније влада којом је доминирала Комунистичка партија Румуније је спровела изборе на којима је путем застрашивања и преваром победила са 80% гласова. Комунисти су се тада убрзано постављали на власт као доминантна политичка снага. Комунисти су 1947. приморали краља Михајла I да абдицира и напусти државу и прогласили Румунију Народном Републиком. Румунија је остала под директном окупацијом и економском контролом Совјетског Савеза све до краја 1950-их. Током овог периода природна богатства Румуније су у континуитету исцрпљивале мешовите совјетско-румунских компанија (Совјетром) основаних у експлоатационе сврхе. Током 1948. године држава почиње национализацију приватних предузећа а током 1949. године колективизацију у пољопривреди. Од краја 1940-их до раних 1960-их комунистичка влада је установила режим терора који је спроводила уз помоћ службе Секуритатеа (нова тајна полиција). Током овог периода они су покренули неколико кампања елиминације „државних непријатеља“ током којих је велики број људи убијен или затворен на основу произвољних политичких или економских разлога. Казна је укључивала протеривање, унутрашњи егзил, смештај у логоре за принудни рад и затворе. Дисиденти су ефикасно потискивани. Злогласни експеримент је у овом периоду извршен у Питешти затвору, у којем је група политичких противника прошла кроз програм преваспитања кроз тортуру. Историјски подаци говоре о стотинама и хиљадама злостављаних људи, о смрти и тортури великог броја људи, како политичких противника тако и обичних људи. Када је 1965. године Николае Чаушеску дошао на власт, успоставио је одређену независност у вођењу спољне политике која се огледа у примерима да је Румунија била једина чланица Варшавског пакта која је осудила совјетску инвазију на Чехословачку 1968. године, није прекинуо дипломатске односе са Израелом после шестодневног рата 1967. године и успостављању економских (1963) и дипломатских (1967) односа са СР Немачком. Такође, блиски односи са Арапским земљама и ПЛО су омогућили Румунији да одигра кључну улогу у израелско—египатском и израелско—ПЛО мировним процесима. Ипак, како је румунски спољни дуг значајно порастао у периоду од 1977. до 1981. године (са 3 на 10 милијарди америчких долара), утицај међународних финансијских организација као што су ММФ или Светска Банка је порастао и супротставио се аутархичној политици Николаја Чаушескуа. Он је на крају иницирао пројекат враћања свих страних дугова који је довео до осиромашења становништва Румуније и исцрпео румунску привреду и истовремено значајно повећао овлашћења Секуритатее и успостављајући култ своје личности. Ово је довело до драматичног пада Чаушескуове популарности и кулминирало његовим свргавањем и ликвидацијом у крвавој Румунској револуцији 1989. Председничка комисија за истраживање комунистичке диктатуре у Румунији је проценила број директних жртава комунистичке репресије на два милиона људи. Овај број не укључује особе које су умрле на слободи због третмана који су имале у комунистичким затворима, нити укључује особе које су умрле због тешких економских услова у којима се нашла њихова држава. Период демократије После револуције, Национални фронт спаса који је предводио Јон Илијеску је предузео одређене мере у циљу успостављања вишепартијског политичког система и слободног тржишта. Неколико главних политичких партија из предратног периода као што су Национал-сељачка демохришћанска странка, Национална либерална партија и Социјалдемократска партија су поново оживљене. После неколико већих политичких укрупњавања у априлу 1990. године је на Универзитетском тргу у Букурешту почео мирни протест којим су се оспоравали резултати недавних парламентарних избора уз оптужбе на рачун Фронта да су његови припадници бивши комунисти и чланови Секуритатее. Демонстранти нису признавали резултате избора проглашавајући их недемократским и тражили су изузеће из политичког живота бивших високопозиционираних чланова Комунистичке партије. Протести су брзо прерасли у непрекидне масовне демонстрације (познате као Голанијада). Мирни протести су прерасли у насиље а насилна интервенција рудара из рудника у долини реке Риу је позната као Минеријада јуна 1990. Последица је било расформирање Фронта од чијих чланова је настало неколико политичких партија укључујући и Социјалдемократску партију, Демократску партију и Алијансу за Румунију. Социјалдемократска партија је владала Румунијом од 1990. до 1996. године посредством неколико коалиција и влада и са Јоном Илијескуом на месту председника државе. Од тада је било четири демократске промене владе: 1996. године демократско-либерална опозиција и њен лидер Емил Константинеску су освојили власт, 2000. године се Социјалдемократска партија вратила на власт а Јон Илијеску је поново постао председник и 2004. године је Трајан Басеску изабран за председника у оквиру изборне коалиције под називом Правда и истина. Басеску је тесном већином поново изабран 2009. године. Пост-хладноратовска Румунија је развила тесне односе са западном Европом, придружила се НАТО пакту 2004. године и била домаћин самита у Букурешту 2008. године. Послала је пријаву за чланство у Европској унији у јуну 1993. године и постала придружена чланица Европске уније 1995. године, држава у поступку прикључивања 2004. године и чланица од 1. јануара 2007. године. После споразума о слободном кретању и политике пост-хладноратовског периода, као и тешкоћа живота током кризе 1990-их, Румунија је имала значајно повећање дијаспоре која је процењена на преко 2 милиона људи. Највећи број емиграната је у Шпанији, Италији, Немачкој, Аустрији, Уједињено Краљевство, Канади и САД. Током 2000-их Румунија је имала једну од највећих стопа привредног раста у Европи и била је сматрана „Тигром источне Европе“. ово је било праћено значајним побољшањима у развоју хуманости друштва. Земља је била успешна у смањењу унутрашњег сиромаштва и успостављању функционалне демократије. Ипак, Румунија се још увек суочава са изазовима по питању инфраструктуре, здравствених услуга, и корупције. Након периода економске нестабилности током 1990-их и имплементације споразума о слободном путовању са ЕУ, велики број Румуна је емигрирао у Западну Европу и Северну Америку, са посебно великим заједницама у Италији, Немачкој и Шпанији. У 2016. години процењено је да је румунска дијаспора била преко 3,6 милиона људи, пета највећа популација дијаспоре на свету. Политика Румунија је демократска република. Законодавна грана Румунске власти чини два већа, Сенат (-{Senat}-) са 140 сенатора и Веће заступника (-{Camera Deputaţilor}-) са 345 посланика. Чланови оба већа се бирају на непосредним изборима сваке четири године. Председник, глава извршне власти, се такође бира непосредним гласањем на период од пет година (до 2004. се бирао на четири године). Председник даје мандат премијеру који предлаже министре, које именује парламент. Актуелни председник Румуније је Клаус Јоханис (од 21. децембра 2014), а премијер Николаје Чука (од 25. новембра 2021). Устав Румуније је заснован на уставу Француске Пете републике и усвојен је на националном референдуму 8. децембра 1991. и потом је измењен у октобру 2003. како би се ускладио са законодавством ЕУ. Државом се управља на основу вишепартијског демократског система и поделе власти између законодавне, извршне и судске власти. То је полупредседничка република у којој извршне функције имају и влада и председник. Потоњи се бира народним гласањем на највише два мандата од по пет година и именује премијера који заузврат именује Веће министара. Законодавни огранак владе, заједнички познат као Парламент (који се налази у Палати парламента), састоји се од два дома (Сенат и Представнички дом) чији се чланови бирају сваке четири године простом плуралношћу. Правосудни систем је независан од других грана власти и састоји се од хијерархијског система судова са Високим касационим и правосуђем који је врховни суд Румуније. Постоје и апелациони судови, окружни судови и локални судови. Румунски правосудни систем је под јаким утицајем француског модела, заснован је на грађанском праву и инквизиторске је природе. Уставни суд (Curtea Constituțională) је одговоран за оцењивање усклађености закона и других државних прописа са уставом, који је основни закон земље и може се мијењати само путем јавног референдума. Улазак Румуније у ЕУ 2007. године имао је значајан утицај на унутрашњу политику, што је укључивало реформе правосуђа, повећану правосудну сарадњу са другим државама чланицама и мере за борбу против корупције. Спољни односи Од децембра 1989. Румунија је водила политику јачања односа са Западом, тачније са Сједињеним Америчким Државама и Европском унијом. Земља је приступила НАТО 29. марта 2004, постала је део Европске уније (ЕУ) 1. јануара 2007. године, док се 1972. године придружила Међународном монетарном фонду и Светској банци и члан је оснивач Светске трговинске организације. У скорашњој политичкој прошлости су владе Румуније изјављивале да је један од њихових циљева јачање веза и помоћ другим земљама (посебно Молдавији, Украјини и Грузији) у процесу интеграције са остатком Запада. Румунија је такође јасно ставила до знања од касних 1990-их да подржава чланство у НАТО и ЕУ за демократске бивше совјетске републике у источној Европи и на Кавказу. Румунија је такође изјавила јавну подршку уласку Турске и Хрватске у Европску унију. Румунија се определила за 1 јануара 2007, да приступи Шенгенском простору, а њену намеру за придруживање одобрио је Европски парламент у јуну 2011, али Савет ЕУ није прихватио придруживање Шенгену 2011. године. Од августа 2019. године, њено прихватање у шенгенски простор је отежано јер Европски савет сумња у придржавање Румуније владавине права, основног принципа чланства у ЕУ. У децембру 2005. године, председник Трајан Басеску и државни секретар САД Кондолиза Рајс потписали су споразум којим би се дозволило америчко војно присуство у неколико румунских објеката, првенствено у источном делу земље. У мају 2009, Хилари Клинтон, америчка државна секретарка, изјавила је да је „Румунија један од најпоузданијих и најреспектабилнијих партнера САД“. Односи са Молдавијом су посебан случај с обзиром да две земље деле исти језик и заједничку историју. Покрет за уједињење Румуније и Молдавије појавио се почетком 1990-их након што су обе земље постигле еманципацију од комунистичке владавине, али су изгубиле терен средином 1990-их када је нова молдавска влада следила план ка очувању молдавске републике независне од Румуније. Након протеста у Молдавији 2009. и потоњег уклањања комуниста са власти, односи између две земље су се знатно побољшали. Административна подела Румунија је подељена на 41 жудец (рум. județ) или округ и територију града Букурешт (-{Bucureşti}-) – главног града. Окрузи су (абецедним редом): Привреда Након распада Совјетског Блока у периоду 1989—1991, Румунија је остала са застарелом индустријом и индустријским и производним капацитетима који уопште не одговарају условима и потребама земље. У фебруару 1997, у Румунији почиње детаљна макроекономска стабилизација и структурална реформа, али у том периоду транзиције долази до честих заустављања и настављања реформи који не доприносе брзом опоравку земље. Програм реструктурирања подразумева постављање на ноге и продају великих индустријских постројења и промене у пољопривредном и финансијском сектору. Румунска нестабилна економска ситуација се ипак мења у макроекономски стабилну, са великим привредним растом и све мањом незапосленошћу. Румунија је постигла споразум са ММФ-ом у августу 2004. О кредиту од 547 милиона $, али добијање друге транше је одгођено за октобар јер постоје неслагања у буџетским расходима земље. Године 2002, и 2003. године су успешне економске године са растом БНП-а од 4,5% годишње. У првој половини 2004. године, раст је био чак 6,6% што је највећи раст у региону, а у 2005. се предвиђа да ће бити 7-8%. Просечна бруто плата у Румунији (за април 2004) је 8.292.762 леја (око 200 €) и у порасту је у односу на претходни месец за 7,8%. Просечна плата почетком 2004. године је била 5.969.555 леја. Незапосленост у Румунији је у 2004. пала на 6,2% што је доста мало у односу на неке земље западне Европе. Децембра 1999, Румунија је позвана да почне преговоре о придруживању ЕУ, у коју је примљена, заједно са Бугарском, 1. јануара 2007. године. Румунија има развијен друмски, железнички, ваздушни и водни саобраћај. Највећи саобраћајни чвор је главни град, Букурешт, али због пространства државе и постојања јаких обласних средишта, важни саобраћајни чворови су и Темишвар, Клуж, Констанца, Брашов, Крајова, Јаши. Туризам је значајан допринос румунској економији, и покрива око 5% БДП-а. Број туриста је у сталном порасту и достигао је 9,33 милиона страних туриста у 2016, према подацима Светске банке. У јануару 2020. године спољни дуг Румуније је износио 122 милијарди долара, према подацима ЦЕИЦ-а. Саобраћај По најновијим подацима из 2004. године укупна дужина железничке мреже у Румунији је 22.298 -{km}-, од чега је 36% електрификовано, а 27% су пруге са два колосека. По овим показатељима Румунија је четврта земља у Европи по развијености железничке мреже. Због тога и превоз свим врстама железнице заузима високо место у укупном саобраћају у земљи — претпоставља се да је 2004. године 45% свих путника у Румунији превезено управо железницом. Међутим, и поред дужине пруга и значаја за земљу железничка мрежа је у веома лошем стању и интензивно се обнавља. Једини град са метроом је Букурешт, који је развијен спрам величине града и има 4 линије. Букурешт поседује и железнички прстен око себе. Укупна дужина путева у Румунији у 2004. години је била 198.817 -{km}- (од чега је са чврстом подлогом 60.043 -{km}-). Од тога је дужина важних државних путева 14500 -{km}-. Дужина савремених ауто-путева у 2022. години износи 957 -{km}-, а у наредним годинама се очекује даље ширење мреже ауто-путева. Национални ауто-путеви носе двозначну ознаку „А+број“. Најпрометнији је А11 ( Арад - Орадеа ), који користе теретна и возила у транзиту која, од границе са Мађарском, преко унутрашњости Румуније иду до Црног мора или границе са Бугарском . Румунија није део Шенгенског споразума, тако да и даље постоје граничне контроле са Мађарском и Бугарском . Румунија је приморска земља, али је морска обала кратка и северном половином мочварна. Због тога је развијена само једна лука, Констанца. Овај град је по припајању Румунији од безначајног насеља постао велика морска лука, једна од најзначајнијих у Европи, будући да је то црноморска лука најближа средњој Европи. Такође овај град је и једно од главних средишта у држави. Са друге стране, речни саобраћај је развијен и међународног је значаја и у основи се ослања на значај Дунава, који доњом дужином тока протиче кроз Румунију. Дужина речних водених путева у земљи је преко 1000 -{km}-. Најважније луке на Дунаву су: Дробета Турну Северин, Калафат, Олтеница, Ђурђу, Браила, Галац, Тулћеа. Поред Дунава, значајан је и промет каналом Чернавода-Негру Вода, дужине 67 -{km}-. Будући да је Румунија пространа земља у Европи, ваздушни саобраћај има већи значаја него у другим земљама. У Румунији постоји неколико авио-компанија, од којих је најпознатија и највећа ТАРОМ, а друге мање су Ромавиа, Карпатер, Блу Ер, Аквила Ер, Јон Ћириак Ер. У земљи постоји 61 званично уписаних аеродрома, али само је 7 од њих уврштено на листу међународних аеродрома са IATA кодом: Аеродром „Хенри Коанда“ у Букрешту (некадашњи Отопени аеродром) Аеродром „Трајан Вуја“ у Темишвару (некадашњи Ђармата аеродром) Аеродром „Аурел Влајку“ у Букрешту (некадашњи Банеаса аеродром) Аеродром „Клуж-Напока“ у Клужу Аеродром „Михаил Когелничану“ у Констанци Аеродром „Сибју“ у Сибињу Аеродром „Арад“ у Араду У току је изградња новог међународног аеродрома у Брашову. Највећи и најважнији аеродром у земљи је букурешки Аеродром „Хенри Коанда“, и данас познат као Отопени. Међутим, највећи пораст промета имао је аеродром „Трајан Вуја“ у Темишвару због удаљености града од других већих градова у земљи. У Румунији је званично уписан и један хелиодром (2006. године). Становништво Према попису из 2011. године Румунија има 19.599.506 становника и, слично другим државама у региону, број становника је у паду. Румуни чине 89,5% целокупне популације. Највећа етничка мањина су Секељи и Мађари који чине 6,6% популације а након њих долазе Роми са 2,46%. Мађари сачињавају већину у окрузима Харгита и Ковасна. Украјинци, Немци, Липовани, Турци, Татари, Срби, Словаци, Бугари, Хрвати, Грци, Руси, Јевреји, Чеси, Пољаци, Италијани, Јермени као и друге етничке групе сачињавају укупно 1,4% укупне популације. Од 745.421 Немца у 1930, остало је само око 60.000. У 1924, било је 796,056 Јевреја у Краљевини Румунији. Број Румуна и оних чији су преци пореклом из Румуније процењује се да има око 12 милиона. У 2009, било је око 133.000 имиграната који су дошли да живе у Румунију и то углавном Турака, Молдаваца и Кинеза. Етничке заједнице (попис 2001): Вероисповести (процена за 2002): Званични језик Румуније је румунски (Limba română или само Româna), романски језик из италске подгрупе индоевропских језика. Од мањинских језика, претежно су заступљени мађарски и немачки језик у Трансилванији, као и ромски. У румунском Банату мали број становника говори српски, а у округу Сучеава, мала етничка заједница (неколико хиљада људи) су Пољаци. Румунско писмо садржи истих 26 слова стандардне латинице, као и пет додатних (а то су ă, â, î , ț , and ș), укупно 31. Већина становника Румуније су верници румунске православне цркве на чијем се челу од 12. септембар 2007. године налази патријарх Данијел. У општинама где живе Мађари и Немци, најчешћа вероисповест су римокатоличка и протестантска. У Добруџи, области на обали Црног мора живи мала муслиманска заједница (претежно турског порекла), као остатак османске колонизације у прошлости. Највећи градови Образовање Од Румунске револуције 1989. године, румунски образовни систем је у континуираном процесу реформи. У 2018. стопа писмености одраслих је била 98,8%. Обданиште је факултативно између три и пет година. Од 2020. године обавезно школовање почиње са 5 година са последњом годином вртића (група маре) и обавезно је до дванаестог разреда. Основно и средње образовање подељено је на 12 или 13 разреда. Постоји и полулегални, неформални систем приватног подучавања који се углавном користио током средње школе, који је напредовао током комунистичког режима. Румунија заузима пето место по броју медаља на Међународној математичкој олимпијади са укупно 316 медаља. Сипријан Манолеску је успео да напише савршен рад (42 поена) за златну медаљу више пута него било ко други у историји такмичења, 1995, 1996. и 1997. Румунија је постигла највећи тимски резултат на такмичењу, после Кине, Русије, САД и Мађарске. Румунија такође заузима шесто место по броју медаља свих времена на Међународној информатичкој олимпијади са укупно 107 медаља. Култура Главни чланак: Култура у Румунији О теми настанка румунске културе почело се говорити крајем 18. века међу научницима ердељске школе. Спорт Фудбал је најпопуларнији спорт у Румунији. У Румунији има 234 000 регистрованих фудбалера. Фудбалска репрезентација Румуније је учествовала на 7 светских првенстава. Румунски фудбалски клуб Стеауа је била шампион Европе 1986. Други најпопуларнији спорт у Румунији је тенис. У Румунији има 15.000 регистрованих тенисера. У Румунији су заступљени још и рагби, кошарка, рукомет, џудо, шах, стони тенис и борилачке вештине. Французи су донели рагби у Румунију. Рагби репрезентација Румуније је учесник светског првенства. Популарни индивидуални спортови укључују борбене спортове борилачке вештине и пливање. У професионалном боксу, Румунија је изнедрила многе светске шампионе у тежинским категоријама које су међународно признате од стране управних тела. Међу светским првацима су Лусијан Бјут, Леонард Дорин Дорофтеј, Адријан Дијакону и Мајкл Лев. Још један популаран борилачки спорт је професионални кик бокс. Напомене Види још Списак Румуна Румунски песници Музика Румуније Румунска књижевност Румунска уметност Румуни у Србији Историја кинематографије у Румунији Референце Литература Спољашње везе Званични сајт Румунске владе (енглески) Румунско Председништво (енглески) Румунски Сенат Camera Deputaţilor (доњи дом Парламента) Министарство Туризма Дух Румуније – путовања, слике, звуци Румунски новац Државе у Европи Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније Средња Европа


source: wikipedia

text: У рачунарству, -{base64}- је врста шифровања које бинарни приказ конвертује у -{ASCII}-, 7-битни запис који користи само мала и велика слова латинице (-{A-Z, a-z}-), бројеве (0-9) и знакове „+“ и „/“ и симбол „=“ који приказује само суфикс. Спецификације -{base64}- се налазе у документима -{RFC}- 1421 и -{RFC}- 2045. Ова врста шифровања се обично користи у електронској пошти и интернету по -{MIME}- стандарду. Base64 табела Base64 табела индекса: Спољашње везе Base64 Decode Base64 Decode Online __БЕЗКН__ Електронска пошта Интернет стандарди


Госпођо Меркел, Ви варате народ! Ако проблеме кризе не осећају они којима је требало да закувају тако нешто, ако сиромаштво у Европи и даље расте, ако социјална неправда не може више да се контролише – онда ће таква Европа погинути. И за то сте Ви криви, госпођо Меркел! - У Украјини је Европа већ доживела пораз. Земља се гуши у крвавом грађанском рату и како су дивно звучала та лепа обећања пре неколико ме 3ffa сеци. Као да је немачка влада хтела да подржава те снаге које су биле за демократију, слободу и Европу и те који су против тајкуна, сиромаштва и корупције. Данас Ви подржавате владу у којој су 4 министра из националистичке партије и који отворено говоре против Јевреја и Руса, владу која је овај конфликт још више распирила и данас води сурови рат против свог народа. Ви подржавате председника који је своју предизборну кампању организовао за милијарде које је накрао и уз помоћ своје телевизије – тајкун који се ничим не разликује од Јануковича и његове корупције, гангстерских метода и сумњивих послова. И, уосталом, он је био његов министар. И да Вас због тога не буде срамота – Ви варате јавност поводом тога шта се у ствари дешава у Украјини. Ви скривате да богати украјински тајкуни, као и војне главешине талибана у Авганистану финансирају своје приватне војске. Скривате да они без стида пљачкају земљу када већи део становништва живи у страшној беди. Беда и сиромаштво, који ће бити још већи због свих смањења буџета због захтева Европе и ММФ. Ви скривате да се групе припадника Десног сектора и даље налазе на Мајдану и да се припадници левих партија у многим крајевима Украјине плаше за голи живот и то што је влада, уместо да забрани те пљачкаше из нацистичких групација забранила Комунистичку партију. Убиство више од 40 цивила у Дому синдиката у Одеси, који су ти десничари и запалили,а људи живи изгорели. То, на жалост, није руска пропаганда, а страшна реалност. А реалност са слике коју сте Ви нацртали – о европској и демократској Украјини – нема ништа заједничко са овим. Не чини ли Вам се да је то неодговорно? Влада која тако отворено крши елементарне принципе демократије и још уз подршку милијарди из Европе- Зар не би било боље да се силне милијарде које су покрали тајкуни врате народу Украјине. То би било довољно да се реше финансијски проблеми Украјине. Да се заврши прича са тајкунима и корупцијом. Демократија и бољи социјални положај – то су били првобитни захтеви Мајдана. Њихова садашња власт у Кијеву их је у потпуности издала. И Ви сте их, такође, издали, госпођо Меркел, тиме што подржавате ову власт. Принцип који је актуелан у ЕУ мора да буде активан и у Украјини. Само ако људи имају перспективу социјалне безбедности, онда и земља има перспективу. Први услов за то је престанак грађанског рата. И ако ја видим да нови председник чак и не покушава да заустави ескалацију конфликта, он не жели да разговора и преговора – он хоће да брутално користи војну снагу, мада целокупно искуство показује да ту нема брзих победа, већ само бесконачно крвопролиће. И зато, госпођо Меркел и господине Штајнмајер, ако после свих ових пораза Ваше демократије у Украјини, Ви желите да се вратите одговорној спољној политици, онда притисните на Порошенка да престане са 4000 ратом против сопственог народа и отвори пут преговорима и примирју. И онда то са сигурношћу можете рећи и Путину и утицати на њега. Зато је потребно да се озбиљно односимо ка законским правима свих страна. И, управо то је Запад криминално годинама прећуткивао. То данас види и бивши министар одбране САД Роберт Гејтс, да је ширење НАТО на исток била грешка. Грешка, која према речима министра „сахранила циљеве алијанса“. И да је то што Руси сматрају својим националним интересима игнорисано. И исто тако неодговорно се у члану #10 Договора о придруживању Украјине ЕУ, где се Украјина придружује и војној безбедности. И самим тим и сарадњи са НАТО. И исто тако неодговорне и апсурдне дебате о санкцијама које само погоршавају стање и које могу да нанесу значајну штету немачкој и европској економији. Истовремено се амерички гасни и нафтни концерни се одавно смеју и задовољно трљају руке, мир и безбедност у Европи су немогући без Русије, а тим пре против Русије. И зато је влада Немачке дужна да недвосмислено и одлучно реагује против застрашујуће војне политике Обаме и објављеног лоцирања НАТО снага у источној Европи. Нама не треба још једна војна провокација и још више оружја у ионако преплављеном оружјем свету. И они који тачно 100 после првог светског рата и ужаса другог светског рата и даље мисле и фантазирају о реалном рату у центру Европе, ја морам да кажем да је болестан у главу. И он мора да иде у затвор. Није важно како с он зове: Обама, Расмусен или као се већ зову. И зато, госпођо Меркел, ослободите се већ једном од те зависности од војне политике САД. Потрудите се колико је то могуће да заједнички са Француском направите тако да се Европа откаже од заоштравања конфликта. Француски историчар Емануел Тод је рекао за Немачку „Несвесно, Немци данас опет преузимају улогу која доводи до катастрофе за све друге Европљане и једног лепог дана и до катастрофе самих Немаца“. Ако, Ви ову изјаву оцењујете као увреду – онда ми Вас је јако жао. Госпођо Меркел, немачка европска политика је већ једанпут припадала другој традицији, припадала је традицији на којој је основана, преко братског пољупца Шарла де Гола и Конрада Аденауера у Јелисејској палати или руковању Хелмута Кола са Аронсом, поклоњење Вилија Бранта у Варшави, који је занавек обавезао Немачку да се бори против мржње према Јеврејима и расизма на целој планети. И показао симболични дух источне и мирнодопске политике – приклоните се опет тој традицији у немачкој и европској спољној политици.


source: fineweb

text: Шансона Шансона (на француском значи песма) у ширем смислу означава сваку песму која има речи на француском језику. У ужем смислу, означава стилски правац у забавној музици. Шансона има квалитетан текст, који има вредност сам за себе, а музички израз је близак кабаретском стилу. Историјат шансоне[уреди] Прве шансоне компоноване су у 14. веку, у ригидној форми трогласне композиције. Најпознатији композитор из тога времена био је Гијом де Машо. Касније, од значаја су дела која су компоновали Јоханес Окегем, Жоскен де Пре. У 15. веку издваја се стил париске шансоне у коме почиње да доминира хомофонија. Представник овог стила је Орландо де Ласи. У 16. и 17. веку различити инструменти бивају укључени у ове композиицје. У 18. веку доминантна вокално-инструментална форма постаје опера, а шансона се враћа у 19. веку, у салоне вишег сталежа. Модерна шансона[уреди] Модерна шансона везује се за почетак 20. века. У радничким четвртима Париза започињу бављење музиком касније велике звезде Жак Брел и Едит Пјаф. Касније, средином 20. века појављују се и Жилијет Греко, Адамо, Миреј Матје и други.


text: 15. март (15.03) је 74. дан у години по грегоријанском календару (75. у преступној години). До краја године има још 291 дана. Догађаји 44. п. н. е. — Републикански завереници које су предводили Брут и Касије у Сенату убили римског доживотног диктатора, војсковођу и историчара Гаја Јулија Цезара. 351 — Римски цар Констанције II именује свог брата од стрица Констанција Гала за свог савладара цезара и поверава му контролу над источним делом Царства. 1311 —Одметнута Каталанска дружина је однела победу у бици код Халмироса над Валтером V од Бријена и преузела Атинско војводство. 1493 — Кристифор Колумбо довео седам Аруак Индијанаца са Хаитија у Шпанију. То су били први становници Новог света који су крочили на Стари континент. 1536 — Султан Сулејман I Величанствени наредио убиство свог великог везира и најбољег пријатеља Ибрахим-паше. 1603 — Француски морепловац и истраживач Самјуел де Шамплен испловио према Новом свету. 1608. основао град Квебек и организовао француску колонизацију Канаде. 1848 — Уличним протестима у Будимпешти почела је Мађарска револуција. 1883 — Београд добио прву "телефонску станицу", седам година пошто је изумљен телефон, а први телефонски разговор су водили министар војни и капетан палилулске жандармеријске станице. Концесије за увођење телефона у Србији 1882. добио Панта Михајловић, пријатељ Николе Тесле. 1907 — У Финској жене први пут изабране у Парламент. 1917 — Под притиском револуционара абдицирао последњи руски цар Николај II, чиме је после три века окончана владавина династије Романов. 1922 — Египатски султан узео титулу краља као Фахд I. 1927 — Основана Фабрика аероплана и хидроавиона Змај 1937 — Прва централна банка крви, у којој је крв за трансфузију чувана замрзавањем, основана у болници у Чикагу. 1939 — Пошто је, под претњом напада и уништења Прага, председник Емил Хаха у Берлину потписао акт о предаји земље Трећем рајху, немачке трупе окупирале Чешку. Словачка и Моравска проглашене немачким протекторатима. 1943 — Након треће битке за Харков Немци су преотели Харков од Совјета након жестоких уличних борби. 1961 — Јужноафричка Република се повукла из Комонвелта. 1991 — Председник Председништва Југославије и представник Србије у том телу Борисав Јовић поднео оставку јер је Председништво одбило да објави ванредно стање у земљи после демонстрација 9. марта. 2000 — У насељу Бошњачка махала у северном делу Косовске Митровице дошло до жестоких сукоба српских становника и припадника Кфора који су успостављали безбедносну зону у том граду подељеном на албански и српски део. У сукобима рањено 15 Срба и два француска војника. 2001 — Сукоб наоружаних албанских екстремиста и македонских снага безбедности ескалирао када су се борбе први пут пренеле из раштрканих насеља дуж границе с Косовом у предграђе Тетова, другог по величини македонског града. 2003. - У Београду сахрањен премијер Србије Зоран Ђинђић, убијен у атентату три дана раније. - На стотине хиљада људи на улицама Токија, Бејрута, Париза, Вашингтона и у другим градовима широм света демонстрирало против рата у Ираку. 2004 — Одлуком међународног представника у Босни и Херцеговини Педија Ешдауна Мостар поново постао јединствен град. Мостар од рата у БиХ био подељен на два дела, бошњачки, источни, и хрватски, западни. 2006 — Тело Слободана Милошевића допремљено у Београд. 2011 — Отпочео грађански рат у Сирији. 2019 ---Терористички напад на џамију у Новом Зеланду 2020 --- У Србији због коронавируса проглашено ванредно стање Рођења 1815 — Димитрије Аврамовић, српски сликар и писац. (прем. 1855) 1830 — Паул Хајзе, немачки писац, песник, драматург и преводилац, добитник Нобелове награде за књижевност (1910). (прем. 1914) 1854 — Емил фон Беринг, немачки лекар и имунолог, добитник Нобелове награде за физиологију или медицину (1901). (прем. 1917) 1897 — Лазо М. Костић, српски статистичар, правник, историчар, публициста и универзитетски професор. (прем. 1979) 1898 — Рашко Димитријевић, српски књижевник, есејиста, универзитетски професор и преводилац. (прем. 1988) 1912 — Лајтнин Хопкинс, амерички блуз музичар. (прем. 1982) 1930 — Жорес Алферов, руски физичар, добитник Нобелове награде за физику (2000). (прем. 2019) 1935 — Џад Херш, амерички глумац. 1941 — Душан Голумбовски, српски глумац, ТВ водитељ, певач и публициста. (прем. 2016) 1943 — Дејвид Кроненберг, амерички редитељ, сценариста, продуцент, писац и глумац. 1944 — Иван Ћурковић, хрватско-српски фудбалски голман и спортски радник. 1947 — Рај Кудер, амерички музичар и музички продуцент. 1948 — Давид Албахари, српски писац. (прем. 2023). 1955 — Јасна Злокић, хрватска певачица. 1957 — Жоаким де Алмеида, португалско-амерички глумац. 1958 — Михаило Павићевић, црногорски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1962 — Теренс Трент Д'Арби, амерички музичар. 1962 — Маркус Мерк, немачки фудбалски судија. 1968 — Сабрина Салерно, италијанска музичарка, музичка продуценткиња, модел, глумица и ТВ водитељка. 1969 — Елвир Лаковић Лака, босанскохерцеговачки музичар. 1974 — Јана, српска певачица. 1975 — Ева Лонгорија, америчка глумица и продуценткиња. 1975 — -{Will.i.am}-, амерички музичар, музички продуцент, глумац и предузетник. 1983 — Костас Кајмакоглу, грчки кошаркаш. 1983 — Марко Мариновић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1984 — Костас Василијадис, грчки кошаркаш. 1984 — Владимир Јовановић, српски кошаркашки тренер. 1985 — Ајзи, српски репер и текстописац. 1985 — Бобан Бајковић, српско-црногорски фудбалски голман. 1986 — Џај Кортни, аустралијски глумац. 1989 — Адријен Силва, португалски фудбалер. 1990 — Драгана Цвијић, српска рукометашица. 1992 — Ренцо Оливо, аргентински тенисер. 1993 — Александра Крунић, српска тенисерка. 1993 — Пол Погба, француски фудбалер. 2000 — Кристијан Костов, бугарско-руски певач. Смрти 44. пре н.е. — Гај Јулије Цезар, римски државник, војсковођа и историчар (рођ. 100. пре н.е.). 493 — Одоакар, варварски војсковођа који је 476. свргнуо последњег западноримског цара (рођ. 435) 1837 — Лукијан Мушицки, књижевник, професор богословије, архимандрит манастира Шишатовац. (рођ. 1777) 1842 — Луиђи Керубини, италијански музичар. (рођ. 1760) 1898 — Хенри Бесемер, енглески инжењер. (рођ. 1813) 1938 — Николај Иванович Бухарин, совјетски политичар и публициста. (рођ. 1888) 1944 — Марија Октјабрскаја, прва од само две жене тенкиста које су одликоване титулом Хероја Совјетског Савеза (рођ. 1905) 1957 — Моша Пијаде, југословенски политичар јеврејског порекла. (рођ. 1890) 1962 — Артур Комптон, амерички физичар. (рођ. 1892) 1970 — Артур Адамов, француски књижевник јерменског порекла (рођ. 1908). 1983 — Ребека Вест, енглеска књижевница. (рођ. 1892) 1975 — Аристотел Оназис, грчки бродовласник. (рођ. 1906) 1991 — Миодраг Булатовић, српски писац. (рођ. 1930) 1991 — Вељко Кораћ, српски филозоф. (рођ. 1914) 1998 — Бенџамин Спок, амерички лекар, педијатар. (рођ. 1903) 1998 — Мато Дујмов, буњевачки културни прегалац и писац једночинки. (рођ. 1937) Празници и дани сећања Међународни празници Светски дан права потрошача Српска православна црква слави: Свештеномученика Теодота - епископа киринијског, на острву Кипру Светог мученика Троадија Четири стотине и четрдесет мученика Преподобног Агатона Свету мученицу Евталију Референце 315


ОПАСАН ПЛАН ПО СРБИЈУ: Савез земаља с претежито католичким становништвом насупрот Русије и Срба 14.03.2016 По савременим католички плановима, које подржавају и за чију се реализацију залажу неки утицајни кругови у Хрватској, Мађарској и Пољској Србија треба да буде одсечена од Русије и опкољена са свих страна, а све јужнословенске државе треба да се окупе око Хрватске која би била у таком савезу држава, званомИнтермаријум. Та „Нова Средња Европа“ (ИНТЕРМАРИЈУМ) би створила нову „Аустроугарску“ ујединивши Хрватску, Словенију, Пољску, Словачку, Чешку, Украјину, Литванију, Летонију, Белорусију, Румунију, Молдавију, Бугарску, Македонију, Босну и Херцеговину, Мађарску, Црну Гору, Албанију и такозвану државу Косово. Србин.инфо преноси у целости, у интегралној верзији, један чланак са хрватског портала novipogledi.hr који до детаља говори све о отом пројекту, а који потписују извесни Dmitro Wilczynski. Прочитајте и уверите се колико је тај проекат реализован у данашњем савременом свету и колико је опасан по опстанак српске државе: НОВA НAДA СРЕДЊЕ ЕВРОПЕ: Савез земаља с претежито католичким становништвом У Европи долази до све већег размимоилажења политичке будућности тзв. Старе лијево-либералне Еуропе и Нове конзервативно-традиционалне Евуропе при чему се догађају нове тектонске промјене које би могле измијенити карту Европе.Нове чланице Европске уније, првенствено чланице Вишеградске групе све више се враћају темељним европским традиционалним вриједностима око којих се стварају нови могући савези. Како с лијево-либералне стране долазе притисци на чланице Вишеградске групе, претежито католичке Нове Средње Еуропе, тако и са екстремно источне ултра-православне руско-српске православне цркве долазе притисци на умјерене традиционалне православне цркве источне и југоисточне Еуропе. Из тог разлога нови модел сарадње разних толерантних религија и сличних култура окупљен око чувара традиционалних европских вриједности, чланица Вишеградске групе + Хрватска ствара нови могући савез пријатељских држава у којима ће и католици, и умјерени православци, грк& 23f3 #1086;католици и најтолерантнији муслимани изградити Нову Средњу Еуропу која ће чувати оно што смо наслиједили од наших предата те поштивати и уважавати разлике које постоје. Aнализа представља првенствено слику религијског стања у Средњој Еуропи с наглашеним могућностима међусобне сарадње. У 2016. Еуропа ушла је с највећим проблемима и поделама од завршетка Другог свјетског рата: руска анексија Крима и руско-украјински рат истоку Украјине уништили су и тај климави систем сигурности, који је давао некакву сигурност извана. Вал избјеглица и муслимански тероризам угрозили су европску сигурност изнутра, довели су до сукоба између лијеволибералних влада Старе Еуропе и конзервативних челника Нове Еуропе. Није невјеројатно да се тај сукоб прелије у рат санкцијама унутар ЕУ-а. Проблеми старог континента могу се дуго набрајати и анализирати њихови узроци, посљедице, покушавајући понудити рјешења. На трагу тих унутаревропских проблема, посебно проблема сигурности и свјетоназорских трзавица, врло занимљиво изгледа ускрснуће идеје Средње Еуропе, али без Нијемаца – Међуземља, Међуморја, Балтичко-црноморског савеза, Црноморско-балтичко-јадранског савеза. Та би Средња Еуропа на неки начин требала ујединити: Пољску, Украјину, Бјелорусију, Литву, Латвију, Естонију, Чешку, Словачку, Мађарску, Румуњску, Словенију, Хрватску, Босну и Херцеговину те можда Црну Гору, Aлбанију, Косово, Бугарску те Македонију. Главни протагонисти који промовишу ову идеју у новом облику су конзервативни предсједници Пољске и Хрватске. Чак 3ffa штовише, ова иницијатива већ је направила прве опрезне кораке кроз оживљавање Вишеградске групе (Пољска, Чешка, Словачка, Мађарска) те заједно с њима и Хрватском која је већ тијеком октобарског самита Вишеградске групе активно суделовала на том самиту. Први резултат првих корака би требала бити изградња гасоовода Ријека (Хрватска) – Гдањск (Пољска). Осим тога и на војном подручју Пољска, Литванија и Украјина иду према стварању заједничких војних јединица. Стављајући на страну економске, политичке и војне аспекте, осврнули би се на културна те антрополошка обиљежја нове евентуалне удруге. Прије свега, упечатљиво је да већина могућих чланица овог хипотетског уједињења припадају балто-славенима, а Мађари, Румуни и Молдавци имају у себи релативно јаку славенску компоненту. С друге стране Јужни Славени имају снажну илирску компоненту која је њима веза према Aлбанцима – вјеројатним, изравним потомцима древних Илира. Већина тих држава у различитим повијесним раздобљима своје повијести припадала Пољско-литавској Унији или Aустро-угарској. Такође, је врло важно што су све те државе посткомунистичке, а већина од њих је преживјела руску окупацију. Потребно је истакнути да је током комунистичке владавине у тим државама, више или мање било насилних прогањања кршћана, посебно Католичке цркве. Религијска припадност је и данас у тим државама врло снажна ознака идентитета локалног становништва. Пољска, Литванија, Чешка, Словачка, Мађарска, Словенија, Хрватска – су државе где превладава католичанство као вјероисповијест већине становништва. Летонија, Бјелорусија, Украјина, Румуњска, Босна и Херцеговина, Aлбанија, Косово и Црна Гора имају значајне католичке мањине. Само Естонија, Бугарска и Македонија имају врло малу католичку мањину. У Естонији превладавају протестанти, док у Бугарској и Македонији превладава православље. Ни једна од тих држава нема већи број миграната – муслимана, иако значајан број муслимана живи у Aлбанији, Босни и Херцеговини и на Косову. Украјина има аутохтону муслиманску мањину – домицилни народ на Криму и југу Украјине – Кримске Татаре. Посебност тих муслиманских мањина је њихова аутохтоност у државама настањења и њихова становита одбојност према радикалном исламу. Такође, је потребно нагласити да практички у свим могућим државама – чланицама православље није фанатичног и шовинистичког облика као што је руско и српско православље које негира друге православне заједнице у државама које оне сматрају својом зоном утјецаја. Основни проблем представља непризнавање Украјинске православне цркве у свјетском православљу, те присутност Руске православне цркве у Украјини и Бјелорусији. Осим тога, Македонија и Црна Гора имају исти проблем са Српском Православном Цркв 4000 ом на својом државном територијом. Иако је СПЦ у Македонији практички безначајна. Такође, велики проблем представља што и Црногорска и Македонска православна црква нису признате у свјетском православљу. Хрватска православна црква има велики проблем признања од хрватских власти иако по свим критеријима са својих више од 16.000 вјерника има све законске значајке да се призна као засебна хрватска православна црква. Проблеми српског православља у Хрватској и Босни и Херцеговини где СПЦ има улогу етничке цркве српске мањине те пропагира шовинистички обојени српски месијанизам и нетолеранцију према другима, што опет отвара другу тему. Иако се ти облици православља, ислама и католичанства у државама Средње Еуропе појављују, могуће је изградити нормалне добросусједске, савезничке и партнерске односе у очувању темељних кршћанских вриједности против којих лијево либералне и ЛГБТ организације воде прави рат на читавом европском континенту. У државама које би се могле удружити у Међуморје, традиционалне хршћанске и националне вриједности су врло јако изражене осим можда у нешто мање у Чешкој, али и тамо много јаче него у тзв. Старој Европи. Зато у случају формирања тог савеза држава Средње Европе, односно Међуморја, можемо очекивати стварања новог центра обнове Европе. Тако обновљена традиционална Европа могла би довести до обнављања јачег утјецаја религиозности те обнове европског хршћанства. Међуморје би могло дати шансу да европско кршћанство не утоне те не нестане у водама либерализма и муслиманске миграције на Стари континент. ОПАСАН ПЛАН ПО СРБИЈУ: Савез земаља с претежито католичким становништвом насупрот Русије и Срба | СРБИН.ИНФО


text: 3. јул (3.7.) је 184. дан године по грегоријанском календару (185. у преступној години). До краја године има још 181 дана. Догађаји 321 — Римски цар Константин I, први римски хришћански владар, прогласио је недељу за дан одмора и верског обреда. 1583 — Руски цар Иван Грозни убио је, у наступу гнева, сина. Овај аутократа спровео је значајне реформе у Русији, а због окрутног односа према бољарима добио је назив Грозни. 1608 — Француски истраживач Самјуел де Шамплен основао је канадски град Квебек. 1775 — Генерал Џорџ Вашингтон, касније изабран за првог председника САД (1789), званично је преузео команду над војском колониста у Америчком рату за независност. 1848 — Покренут аустријски дневни лист Штампа (-{Die Presse}-). 1849 — Француске трупе су ушле у Рим савладавши отпор снага Ђузепеа Гарибалдија и поново устоличиле поглавара римокатоличке цркве папу Пија IX. 1866 — Пруска војска под командом Хелмута фон Молтека је у бици код Садове поразила аустријску војску под командом Лудвига фон Бенедека. 1881 — Под притиском Велике Британије, Турска је потписала конвенцију с Грчком којом су Грци добили Тесалију и делове Епира. Почела изградња Српских железница 1940 — Британци су онеспособили велики део француске флоте стациониране у Мерс-ел-Кебиру у Алжиру да не би дошле у посед Немачке. Французи нису пристали да, након капитулације Француске, предају флоту добровољно, па је највећи део уништен, а погинуло је преко 1.000 француских морнара. 1944 — совјетске трупе су у Другом светском рату ослободиле главни град Белорусије Минск и заробиле 100.000 немачких војника. 1954 — У Великој Британији је укинуто рационисано снабдевање храном уведено током и по завршетку Другог светског рата. 1962 — Алжир је стекао независност после 132 године француске колонијалне власти. 1969 — Један од оснивача енглеске рок групе „Ролингстонс“ Брајан Џонс утопио се у свом базену под дејством прекомерне количине дроге. 1972 — Индија и Пакистан су потписали мировни споразум, чиме је окончан сукоб изазван 1971. грађанским ратом у Источном Пакистану (Бангладеш). 1987 — Клаус Барби, локални шеф Гестапоа, назван „касапин из Лиона“, осуђен је у Француској на доживотну робију. 1988 — Ракета са америчког ратног брода „Венсен“ оборила је изнад Персијског залива у последњој седмици иранско-ирачког рата ирански путнички авион „Ербас А300“ при чему је погинуло свих 290 путника. 1996 — Председник Русије Борис Јељцин победио је у другом изборном кругу комунистичког кандидата Генадија Зјуганова, и тиме започео други председнички мандат. 2001. Руски авион „Тупољев Ту-154“ срушио се код Иркутска. Погинуло је свих 145 путника и чланова посаде. На првом појављивању пред Међународним судом за ратне злочине у Хагу бивши председник СРЈ Слободан Милошевић изјавио је да не признаје тај суд и одбио да се изјасни о оптужници која га терети за прогон, депортацију и убијање косовских Албанаца 1999. Рођења 1423 — Луј XI, француски краљ (1461—1483). (прем. 1483) 1854 — Леош Јаначек, чешки композитор. (прем. 1928) 1883 — Франц Кафка, чешко-аустријски писац. (прем. 1924) 1898 — Михаило Андрејевић, српски лекар, фудбалер и истакнути фудбалски радник. (прем. 1989) 1914 — Олга Поповић-Дедијер, српска лекарка и учесница Народноослободилачке борбе. (прем. 1943) 1921 — Сузан Питерс, америчка глумица. (прем. 1952) 1930 — Карлос Клајбер, аустријски диригент. (прем. 2004) 1937 — Милован Данојлић, српски писац. (прем. 2022) 1939 — Љубивоје Ршумовић, српски песник. 1943 — Куртвуд Смит, амерички глумац. 1946 — Боло Јен, кинески глумац, мајстор борилачких вештина и бодибилдер. 1947 — Роб Ренсенбринк, холандски фудбалер. (прем. 2020) 1952 — Лора Браниган, америчка музичарка и глумица. (прем. 2004) 1953 — Драган Великић, српски писац. 1953 — Нада Топчагић, српска певачица. 1960 — Винс Кларк, енглески музичар. 1961 — Чедомир Јаневски, македонски фудбалер и фудбалски тренер. 1962 — Томас Гибсон, амерички глумац и редитељ. 1962 — Том Круз, амерички глумац и продуцент. 1964 — Јардли Смит, америчка глумица. 1965 — Кони Нилсен, данска глумица. 1968 — Уликс Фехмиу, српски глумац. 1969 — Шони Смит, америчка глумица и певачица. 1970 — Зоран Стевановић, српски кошаркаш. 1971 — Џулијан Асанж, аустралијски новинар и активиста, оснивач интернет сајта Викиликс. 1971 — Бенедикт Вонг, енглески глумац. 1971 — Гаврило Пајовић, црногорски кошаркаш. 1972 — Владимир Кецмановић, српски писац и сценариста. 1972 — Маја Петрин, хрватска глумица. (прем. 2014) 1973 — Патрик Вилсон, амерички глумац и музичар. 1973 — Олафур Стефансон, исландски рукометаш. 1975 — Вук Јеремић, српски политичар и дипломата, председник Генералне скупштине Уједињених нација (2012—2013). 1980 — Боштјан Нахбар, словеначки кошаркаш. 1983 — Ристо Лакић, црногорски фудбалер. 1987 — Себастијан Фетел, немачки аутомобилиста, возач Формуле 1. 1989 — Кени Габријел, амерички кошаркаш. 1990 — Фабио Ару, италијански бициклиста. 1990 — Ненад Крстичић, српски фудбалер. 1991 — Анастасија Пављученкова, руска тенисерка. 2002 — Андрија Радуловић, српски фудбалер. Смрти 1642 — Марија Медичи, француска краљица (рођ. 1573) 1904 — Теодор Херцл, оснивач и лидер ционистичког покрета, пореклом из Земуна (рођ. 1860) 1918 — Мехмед V, претпоследњи султан Османског царства 1909-1918. (рођ. 1844) 1935 — Андре Ситроен, француски инжењер, оснивач фабрике аутомобила Ситроен (рођ. 1878) 1942 — Луј Франше д' Епере, маршал Француске и почасни војвода српске војске (рођ. 1856) 1952 — Влада Илић, градоначелник Београда, један од најбогатијих индустријалаца Југославије, зачетник индустрије гајтана у Лесковцу (рођ. 1882) 1971 — Џим Морисон, певач, вођа групе The Doors (рођ. 1943) 2017 — Паоло Вилађо, италијански глумац и комичар (рођ. 1930) Празници и дани сећања


Београд – Ко год је успешно избегавао да плаћа дугове за инфостан, струју, мобилне телефоне или паркинг, од 18. маја ће се суочити са новим изазовом. На врата ће му закуцати – приватни извршитељи. Нова професија ових недеља и месеци буквално се порађа под окриљем Министарства правде. Планирано је да их у Србији буде најмање 330, по критеријуму – један на 25.000 становника. Њихов кроки изгледа, отприлике, овако: морају да имају диплому правног факултета и положени испит за приватног извршитеља. Добиће статус службеног лица, моћи ће да користе само асистенцију полиције, тако да грађани ипак неће морати да страхују како ће им, заједно са приватним извршиоцима, у станове упадати и „гориле“ из бројних приватних агенција за обезбеђење. У пословима наплате дугова, моћи ће да користе и услуге приватних детектива, како би открили да ли и где дужници прикривају своју имовину. Неће смети да спроводе извршења када су у питању породичне ствари и извршење судских одлука о враћању на рад. Те надлежности остају судовима.


ТАМАРА И СРЂАН РУШЕ СТЕРЕОТИПЕ - ВОЛИМО СПОРТ, МУЗИКУ И ПЛЕС | СРНА ТРЕБИЊЕ, 21. МАРТА /СРНА/ - Даунов синдром није спријечио Требињце Тамару Ијачић и Срђана Чучковића да буду друштвено активни и привуку пажњу бројних суграђана, али и да буду нешто више од пријатеља. Ово двоје младих Требињаца омиљени су међу вршњацима, али и другим суграђанима. Они учествују у различитим активностима - од спортова до плеса и музике, што увијек наилази на громогласан аплауз публике када се појаве на сцени. Осамнаестогодишњи Срђан је у више наврата наступао пред суграђанима на концерту Плесне групе "Марис", а тренирао је и карате и пливање. "Драго ми је када за мој плес добијем аплауз", рекао је Срђан за Срну. Он открива да са својим другарима из насеља воли да игра фудбал, гдје је на позицији голмана, али и кошарку, гдје је увијек на позицији јединице, а често иде и на пливање. Осим спорта и плеса, који су неизоставни у његовој скаводневици, Срђан је и ученик Музичке школе, у којој редовно похађа наставу. Обожава, каже, дјела Јохана Себастијана Баха и индијански плес. "Често одсвирам и `Мила мајко, шаљи ме на воду` и `Чудна јада од Мостара града`. Ове пјесме су се свима свидјеле на концерту у школи", прича Срђан. Тамара Ијачић, његова другарица која каже да је и нешто више, напомиње да воли да пјева и забавну и народну музику, док у посебним приликама запјева њој омиљену "Цесарицу" Оливера Драгојевића. Она истиче да се сваки дан дружи са Срђаном и осталим другарима у просторијама Удружења родитеља дјеце са посебним потребама "Сунце нам је заједничко", док у слободно вријеме помаже родитељима у кућним пословима. "Волим и да радим на рачунару, да претражујем интернет. То ми је забавно. Свако јутро прегледам портале како бих прочитала нове вијести. А, користим и `Вибер` да се дописујем са Срђаном, са којим понекад изађем на куп и сок", прича двадесеттрогодишња Тамара. Она у шали истиче да је посебно задовољна како је слушају тата и мама, који на све начине покушавају да удовоље њеним захтјевима, па су јој тако недавно купили и професионални микрофон од којег се не одваја. "Свудје са собом носим микрофон. Људи често траже од мене да им нешто отпјевам. Музика је мој живот, али волим и кошарку", наглашава Тамара. Она је Срни рекла да би вољела да са Срђаном одржи заједнички концерт на којем би пјевали и плесали, јер је увјерена да би сала Културног центра тада била испуњена до посљедњег мјеста и да би се тражила карта више. Тамарина мајка Јелица Ијачић рекла је да има још двоје дјеце, али да према Тамари супруг и она никада нису правили изузетке. Јелица истиче да је Тамара увијек имала иста права и могућности као и њихово друго двоје дјеце. "Кад сам родила Тамару нико ми ништа није говорио. Тек послије 20 дана сам сазнала да Тамара има Даунов синдром, што је потврђено послије шест мјесеци. Када су ми рекли да је ријеч о аномалији гена, почела сам да читам литературу и сагледавам посљедице, што ми је нарочито тешко пало", присјећа се Ијачићева. Она наводи да су јој то били најтежи дани, али да се, ипак, није предала. "Након шест мјесеци су љекари утврдили да је ријеч о кариотипу. Убрзо сам увидјела да Тамара напредује и један дан сам устала из кревета и само рекла: `Хвала ти Боже да си ми и ово дао, увијек може бити горе`", прича Ијачићева. Даунов синдром Тамару није спријечио да са родитељима, братом и сестром иде на свадбе и дружења код њихових пријатеља. Ијачићева каже да је Тамарин живот пјесма и да су све њене друге обавезе у другом плану, али да не воли када је руже, док је пуна љубави и осјећајна према свима које упозна. "Некад осјетим и пубертетски ривалитет у односу мајка-кћерка. Не да ми да јој се превише петљам и да је запиткујем. У многим стварима не заостаје за својим вршњацима - у математици, логици", наводи Ијачићева. У Удружењу "Сунце нам је заједничко" наводе да у ризичну групу спадају жене старије од 35 година, оне које већ имају једно дијете са Дауновим синдромом и оне које имају испод 20 година. "Веома је важно њихово тестирање током трудноће како би се утврдило да ли постоји ризик, а уколико се већ роди дијете са таквим синдромом, прво и основно је поставити тачну дијагнозу, а, након тога, веома је важан разговор са родитељима", рекли су Срни из Удружења. Едукација родитеља, напомињу из Удружења, кључна је у превенцији појаве Дауновог синдрома код дјеце, а уз сензибилност и руку подршке цијеле друштвене заједнице, једнако је важна и код њиховог психофизичког и социјалног одрастања. Из Градске управе Требиња истичу да су одлучни да различитим видовима помоћи олакшају живот незапосленим родитељима дјеце са посебним потребама, али и да помогну у изградњи инфраструктуре која би тој дјеци омогућила да се баве различитим активностима, са циљем њихове социјализације и осјећаја припадности друштву. У Требињу постоји 14 породица које имају дјецу са Дауновим синдромом, од којих нека имају лакши, а нека тежи облик. Међународни дан Дауновог синдрома обиљежава се 21. марта.


У тадашњем Горњем Жабару је теренска амбуланта почела да ради још 1950. године, када је запослен један болничар са пуним радним временом. После изградње нове основне школе 1969. године, за амбуланту се адаптирају просторије старе школе које далеко више одговарају овој сврхи и гдје је амбуланта остала све до данашњих дана.


Познато телевизијско лице поново гледамо суботом, у новом колажном викенд-магазину "Све у свему" (Прва, 14.00). У "дневној соби" Марије Килибарде свега има у изобиљу - занимљивих гостију, рецепата за укусна јела, савета о здравом животу, предлога доброг штива, али и смеха и суза, које је Марији изазвала гошћа у првој емисији, Тамара Грујић. - Некада нисам имала довољно времена да се посветим добром разговору. Мало је 10-15 минута када вам је гост један Петар Божовић. Сада ћу у првом сату емисије имати пола сата да урадим квалитетан интервју. Поента ми је да осетим тог госта приватно, да пробам да разговором то пренесем публици, да видимо какав је викендом. Да ли је лењ, шта воли да поједе, шта гледа од те-ве садржаја, да ли уопште гледа телевизију? Хоћу да од та два сата, од два до четири суботом, направим породичну емисију, ако могу тако да је назовем, за све генерације, за оба пола, да се људи осећају као да су стварно са нама, у нашем ушушканом дневном боравку на кафи. Уредница Јована Малетић и ја одлучиле смо да неке рубрике из "150 минута" задржимо, да их мало модификујемо, па ће људи, на пример, и даље моћи да добију препоруку како да проведу време, како да се спакују за пут, како да уштеде простор, време, новац - прича, за "ТВ новости", Марија Килибарда. Како успевате да нађете праву меру између јавног и приватног живота ваших саговорника? Да ли бисте сами дали оно што од њих тражите? - Људима прилазим топло, и имам срећу да виде да не јурим за сензацијама. Осете се комотно, и отворе се можда и више него што су планирали, али се не осећају лоше због тога, јер виде да су дали публици део себе који је диван, да смо тиме послали неку поруку. Никада ми саговорник није рекао да сам прешла границу. Не идем тамо где се људи не осећају добро. Себе не сврставам у исти кош са људима које интервјуишем. Ја сам жена из медија, нисам глумица, спортисткиња, музичка звезда. Покушавам да задржим приватно за себе, а, са друге стране, имам одговорност јер знам да мени од саговорника треба неко парче његовог приватног бића. Зато се трудим да од себе дам и тај део, али да се не осећам лоше због тога. Шта радите викендом кад нисте на телевизији? - Суботу проведем овде. Суботом не постојим за партнера, за родитеље, за пријатеље. Од када имам фирму која производи накит, дешава се да и недељом доста радим. Ако не радим, будем веома лења. Пробудим се рано, али не устајем из кревета пре два поподне. Поручујем храну, видео позивима разговарам са пријатељима који живе у иностранству. Волим да читам, волим да гледам серије, филмове, да будем ушушкана. Која вас је књига последња дирнула? - Од Анђелке Прпић сам добила књигу поезије, на којој је написала предивну, интимну посвету, "Волим твој ДНК". Анђелка ме је "убила" посветом, а потом ме је песмама убила ауторка Радмила Петровић. Покушаћу да доведем ту песникињу у емисију, јер је реч о дивној младој девојци, због чије књиге "Моја мама зна шта се дешава у градовима" могу и сада да се расплачем. Прочитала сам је десет пута. Књига је невелика, али је сурово искрена. Радмила је у слободном стилу оголила себе, своје детињство, своје породичне односе. Могла сам да осетим све о чему је писала, о томе како је бити ћерка уместо жељеног сина, како је бити девојка на селу, о односу сеоске девојке и градског дечка и доласку из малог места у главни град. Препоручила бих ову књигу свакоме, зато што је једна од најискренијих које сам прочитала. Шта вас је ту дотакло? - Биографије су нам потпуно различите. Рођена сам и одрасла у Београду. Лако нам је да пустимо сузу или да се насмејемо када се у нечему препознамо, када се сетимо наших односа, крахова и радости. Радмила је на мене оставила утисак баш зато што се у њеним песмама нисам препознала. Није отварала моје ране, али ме је њена оловка погодила у срце. Замислите како је када осећате можда и највећу емпатију коју поседујете, за коју ни не знате да је имате, према некоме ко вам није сличан. Радмила, овај интервју је и мој вапај теби да се одазовеш када те будемо звали у госте. Кога бисте још желели да видите у новој емисији? - Сви познати су познати зато што их свуда виђамо. Има људи који се чувају од медија, од гостовања. Драган Јовановић не жели да гостује, има човек своје принципе, и то је у реду. Када смо биле девојчице, увек су нам се свиђали дечаци који нас нису гледали. И у нашем послу је тако, увек хоћемо оног кога не можемо да имамо, јер желимо да будемо ексклузивни. Када вам дођу људи који иначе не воле да гостују, то вам даје на значају. Од људи које познајем, нисам угостила само највећу балканску звезду, Здравка Чолића. Он стварно чува приватност, ни трунчица прашине није пала на његово име. Следеће године је педесет година те блештаве каријере, па упућујем други позив у овом интервјуу - Здравку Чолићу. Колико вам значе похвале и критике публике? - Сви на крају хоћемо неко признање, да нам неко каже "ценим твој труд", "инспирисао си ме на добро". Волела бих да ми то не треба. Мислим да међу великим хуманитарцима, рецимо, има много људи који то раде зато што имају потребу да свет буде боље место, а не да би их неко потапшао по рамену. Људи попут Тамаре Грујић требало би да буду свесни колико значе овом друштву, волела бих да смо попут њих, да нам не требају признања. Било би нам много лакше. Мени су понекад потребна, посебно од оних људи које волим. Не мислим само на публику, већ и на партнера или сестре. Они су најсуровији критичари. Живим са човеком који је мој највећи критичар у сваком смислу, и најпозитивнијем и најсуровијем. Разуме мој посао зато што су му отац и мајка деценијама истакнути у јавном животу. Безусловно му верујем када коментарише неки мој јавни наступ, текст, емисију или одабир гостију. Могу то да поднесем. Али да би човек могао да прими такве критике, мора некоме безусловно да верује, да зна да долазе из дубине душе, из најбоље намере. БЛАГОСЛОВЕНА САМ ВЕЛИКОМ ЕНЕРГИЈОМ Чиме сте се, поред припреме емисије "Све у свему", још бавили, шта вас је заокупљало? - Благословена сам огромном енергијом. Чак и када нисам радила емисије, имала сам други посао. Од деветнаесте радим и нисам тип који може да не ради. Бавила сам се угоститељством, имала сам свој програм за фитнес, а сада производим накит. Измислим посао ако га немам. Мени је природно да будем активна, да нешто стварам. Није важно да ли ће то бити прстен или добар бар или добра емисија или це-де са вежбама или нешто десето. Ја само радим оно што волим, и не знам куда ће то да ме одведе. Тата ми је рекао: "Све док радиш оно што волиш - не радиш". Знам само да бих волела да увек могу да стварам, да имам привилегију да радим више послова истовремено, и да сам ту, на телевизији, свеједно да ли испред или иза камере. Ако вас нешто не покреће, неможете у томе да будете добри. Све може да се научи, али ако немате искру, ако радите на силу, никада не изађе на добро, и то на крају публика и осети. БУРМЕ ЈОШ У ФИОЦИ: Венчање Марије Килибарде ипак одложено, водитељка открила и разлог 14. 11. 2021. у 20:22 СЕЋАЊЕ НА ЕКСКУРЗИЈУ: Марија Килибарда обишла Голубачку тврђаву СЛАВИМО ЉУБАВ И ПРИЈАТЕЉСТВО: Марија Килибарда на инстаграму поставила слику уз ове речи 15. 08. 2021. у 21:44 ТВ Прва Марија Килибарда водитељка Марија Килибарда 12:36 ВОЗИО 233 НА САТ КОД БАТАЈНИЧКЕ ПЕТЉЕ: Бугарски држављанин (47) мерцедесом дивљао по ауто-путу


source: CulturaX

text: Одељенске старешине осмих разреда су у четвртак 30.03.2017. године одржале родитељске састанке. Поред актуелних тема у одељењу, са родитељима се причало и о будућим занимањима наших осмака.Професионална едукација је веома важна и са ученицима се много на томе ради. У оквиру тога су и на часовима ликовне културе ученици имали тему "Како видим себе за десет година". Њихови радови су на родитељском састанку приказани родитељима. Ово су њихови радови...


text: Грчка – Огледало српско Насловна/Tag: Грчка Кључна реч: Грчка 22/10/2021 Друштво, Историја 0 269 Прегледа Почетак Србија и Грчка успоставиле су дипломатске односе тек 1868. године. На приближавање ова два народа свакако су утицали географска близина, иста вера и вековно припадање цркве под јурисдикцију Цариградске патријаршије, али изнад свега и сличне историјске околности током дугогодишње турске владавине на Балкану. У прво време, солидарност и међународна ...


Прелиминарна ранг листа (23. октобар 2017)


Који производи садрже метионин - Житарице September Производи богати стоном метионина Пријатељи, добар дан. Данас ћемо говорити о метионину, хомоцистеину и како ове супстанце утичу на очекивани животни вијек. МЕТИОНИОН - УЛОГА У ОРГАНИЗМУ И ЊЕН УТИЦАЈ НА ПРОЦЕС СТАРАЊА Метионин је посебна супстанца која је витална за особу. Метионин не производи тело, тако да особа допуњава своје резерве храном. Метионин је аминокиселина, што значи да је антиоксидант који мора спречити процес старења и подмлађивати ћелије тела. Међутим, многе студије доказују супротно - ограничена потрошња хране богата метионином доприноси продужењу живота. Зашто је тако, који парадокс? Хајде да разумемо. Генерално, лекари широко користе метионин за лечење и превенцију озбиљних болести као што су Паркинсонова болест, Алзхеимерова болест, дијабетес, цироза и мастопатија. Поред тога, узима се метионин: од раног старења коже, крхкости ноктију, атеросклерозе, мултипле склерозе, алкохолизма, хроничног замора и многих других. други О повезивању метионина и старења - једна од верзија За ову појаву не постоји заједничко мишљење међу научницима, али се у овом тренутку сматра да је вероватнија следећа верзија. Тело сматра ограничењем уноса хране као претњу животу од глади. Постивање је вероватноћа смањења плодности, што значи да поста представља директну претњу читавој врсти. Организам одговара на такву могућу претњу повећањем очекиваног трајања живота и продужавањем његове репродуктивне функције. Према томе, научници су сматрали да тело израчунава количину хране коју конзумирају не калорије, већ количином метионина у телу. Поред тога, постоји мишљење да је према количини метионина тело израчунало број других аминокиселина неопходних за стварање протеина. Метионин активира мТОР киназу, што изазива брзо старење Хајде да размотримо још један фактор чињенице да метионин промовише брзо старење. Кинасе мТОР је интрацелуларна супстанца (протеин) која је одговорна за координацију ћелијског метаболизма. Пуно зависи од њене активности, на пример, очекиваног трајања живота. Ствар је у томе што активирана киназа мТОР скраћује очекивани животни век захваљујући чињеници да се са овом стимулацијом производи све више и више нових протеина, док се стари протеини нису потпуно распадали. А ако се на једноставан начин каже: "Када се активира Киназ мТОР, оно што се дешава јесте да се нечистоћени протеин" смеће "заглави целим тијелом, што доводи до тога да тело брзо стари." Пишем вам ово из чињенице да је метионин и неке друге аминокиселине које активирају узбуђени Киназу протеин мТОР и ово није претпоставка, већ чињеница. Метионин и хомоцистеин - још један фактор старења Хомоцистеин је киселина која је производ прераде метионина. Требало би схватити да што више метионина у тијелу, више хомоцистеина. Осим тога, хомоцистеин се може акумулирати у телу, а високи садржај изазива формирање плакета холестерола. Научници су доказали да повећање концентрације хомоцистеина у крви за 5 μмол / Л повећава ризик од атеросклерозе за 60% код жена и 80% код мушкараца Поред тога, повећани хомоцистеин повећава ризик од развоја Паркинсонове и Алзхеимерове болести. Да ли треба потпуно напустити метионин? Тачан рецепт за младе и продужење живота. Као што сам написао на почетку рада: "Метионин је незаобилазна аминокиселина", што значи једну ствар - једноставно је неопходно за живот. И заиста, са метионином почиње процес синтезе протеина. Акција метионина је двострука - с једне стране је антиоксидант који подстиче помлађивање, с друге стране, метионин изазива одређене процесе у организму који промовишу старење. "Шта онда уради?" - питате. Тачан рецепт је само један - потребно је да пронађете златно средство потрошње метионина, узимајући у обзир старост. ОД старијих година особе, мања од прехрамбених производа богатог метионона, ми треба да узмемо храну. МЕТИОНОНИНА ДИЕТ - РЕЦИПА МЛАДИХ Постоје изјаве да ако стално "седите" на "метионин дијету", онда можете лако живјети и до 100 година. Научници верују да почев од 30 година, особа треба да започне ограничавање уноса метионина храном. То јест, већ са 30 година, потребно је смањити потрошњу: месо, рибу и млечне производе. Посебно пуно метионина у сира - 2-3 пута више него у месу, па би требало да буде ограничено у потрошњи на првом месту. До 50 година, употреба животињских протеина треба свести на минимум, конзумирати их у норми 2-3 пута недељно. У принципу, потпуно напуштање животињских протеина не би требало да буде - то је исто толико штетно за пун живот. Пошто је минимални садржај метионина садржан у производима биљног поријекла, они који треба да заузимају лавовски удео исхране одрасле особе, посебно за особу у старосној доби. Каша, поврће и воће - ово је основа здраве исхране, обезбедиће вам дуг живот без старости. Верујте или не, али постивање у многим религијама је такође "средство" које продужава живот и младост особи. Како смањити ниво метионина другим методама Чињеница да су витамини корисни, знамо из детињства, али не сви знају да витамини Б продужавају живот и младост због чињенице да су активни у односу на хомоцистеин. Као што сам раније писао, хомоцистеин, а не метионин, као такав, штети организму. Ствар је у томе што витамини Б могу да "претворе" хомоцистеин натраг у метионин. Посебно су важни у овом погледу витамини: Б1, Б6, Б9, Б12. Због тога, требало би да укључите у храну која је богата овим витаминима: пасуљ, ораси, јечам, броколи, морски бурак. Ако не варате витамин Б12, требало би да га "пробијете", са фреквенцијом: сваких шест месеци.


text: Џорџ Херберт Вокер Буш (; Милтон, 12. јун 1924 — Хјустон, 30. новембар 2018), познат и као Џорџ Буш Старији, био је амерички политичар који је био 41. председник САД (1989—1993). Пре него што је постао председник, Буш је био 43. потпредседник САД од 1981. до 1989. Као члан Републиканске странке, претходно је био члан Представничког дома, амбасадор и директор Централне обавештајне агенције. Његов најстарији син Џорџ Буш млађи је био 43. председник САД. Биографија Рођен је у Милтону у држави Масачусетс у утицајној породици Буш. Био је син Дороти Вокер Буш и Прескота Буша, који је био сенатор од 1952. до 1963. Након напада на Перл Харбор 7. децембра 1941. Буш је одложио студије на универзитету и на свој 18. рођендан се пријавио у Америчку морнарицу и постао најмлађи авијатичар у морнарици у то време. У морнарици је служио до септембра 1945. (чиме је постао последњи амерички председник који је учествовао у Другом светском рату), а затим је похађао универзитет Јејл. Дипломирао је 1948. и са породицом се преселио у западни Тексас, где је ушао у посао са нафтом и 1964. постао милионер у својој 40. години. Убрзо по оснивању сопствене нафтне компаније, Буш се посветио политици. Поражен је на својим првим изборима за амерички Сенат 1964, али је победио на изборима за Представнички дом у 7. тексашком округу 1966. Поново је изабран 1968, али је поново изгубио на изборима за Сенат 1970. Председник Ричард Никсон је 1971. именовао Буша за амбасадора у Уједињеним нацијама, а 1973. је постао председавајући Републиканског националног комитета. Следеће године председник Џералд Форд је поставио Буша за шефа канцеларије за везу у Кини (практично амбасадора јер САД и НР Кина тада нису имали дипломатске односе), а касније га преместио на место директора ЦИА. Буш се кандидовао за председника САД, али је изгубио на републиканским примарним страначким изборима од Роналда Регана. Реган га је одабрао за свог потпредседничког кандидата, па је Буш постао потпредседник САД након што је листа Реган-Буш победила на изборима 1980. године. Током свог осмогодишњег мандата као потпредседник САД, Буш је водио групе за дерегулацију и спровођење борбе против дроге. Буш је 1988. водио успешну кампању да наследи Регана за председника, поразивши демократског противкандидата Мајкла Дукакиса, поставши у 152 године први актуелни потпредседник који је изабран за председника. Спољна политика је обележила Бушов председнички мандат: војне операције у извршене у Панами и Персијском заливу, Берлински зид је пао 1989, а Совјетски Савез се распао две године касније. Буш је такође потписао Северноамерички споразум о слободној трговини (НАФТА), мада тај споразум није ратификован све док Буш већ није напустио место председника, чиме је створен трговински блок који су чиниле САД, Канада и Мексико. У унутрашњој политици, Буш је одступио од изборних обећања из 1988. и након борбе са Конгресом је потписао закон о повећању пореза које је Конгрес усвоји. У време слабог опоравка од економске рецесије, уз продужавања буџетских дефицита и смањења на значају спољне политике као главног путања у пост-хладноратовској политичкој клими, Буш је изгубио председничке изборе 1992. од демократе Била Клинтона. Буш је напустио Белу кућу 1993. Био је у браку са Барбаром Пирс. Џорџ и Барбара Буш имали су шесторо деце. Кћи Паулина је умрла од леукемије. Његов син Џорџ В. Буш, био је 43. председник САД, а Џеб Буш је био 43. гувернер Флориде. Џорџ и Барбара Буш су умрли у раздобљу од седам месеци — 17. април и 30. новембар 2018. Референце Литература Спољашње везе George H.W. Bush Presidential Library Center White House biography Full audio of a number of Bush speeches Extensive essays on Bush "Life Portrait of George H. W. Bush" George H. W. Bush Рођени 1924. Умрли 2018. Председници САД Потпредседници САД Централна обавештајна агенција Амбасадори Сједињених Америчких Држава Личности Хладног рата Породица Буш Чланови Републиканске странке (САД)


Листа пријавњених кандидата за пријемни испит у септембарском року за упис на прву годину студијских програма Основних академских студија Архитектура 2016/17. и Интегрисаних академских студија архитектуре 2016/17. Универзитета у Београду – Архитектонског факултета.


Кад изађе из своје главе онда је мртав


text: napravljeno: Četvrtak, 19. Decembar 2013 Vreme 09:44. izmenjeno: Ponedeljak, 17. Februar 2014 Vreme 15:25. Хришћани верују да је Свети Никола чудотворац и да се многа чуда дешавају од његових чудотворнихмоштијуиз којих непрестано избија светомиро, којим се лече болесници. Овај светитељ је спашавао насукане и изгубљене бродове, па се сматра заштитником морепловаца. Због тога га морепловци често позивају при опасним ситуацијама или бродоломима. На овај датум су све лађе, где год се налазе, бацале своја сидра и до сутрадан мировале, одајући славу овом светитељу. Данас се уочи празника често заустављају лађе док се морнари помоле светитељу и онда настављају пут. Својим чудесним моћима свети Никола помаже сваком ко му се обрати за помоћ у болести, немоћи и душевној патњи. Уз помоћ његове молитве слепима се враћа вид, хроми проходају, а глувима се враћа чуло слуха. Празнује се као дечји празник по католичким земљама Европе, нарочито у Немачкој,Холандији и Белгији, али и у Словенији и Хрватској и многим другим земљама света; тада деца добијају поклоне уколико су била послушна. Заштитник је града Амстердама и државе Русије. Свети Никола је заштитник морепловаца, рибара, бродова и пловидбе. Такође је заштитник многих градова и лука (посебно у Грчкој и Италији). У грчком фолклору Свети Никола се описује као „господар мора“. У модерној Грчкој и Србији он је један од најпоштованијих светитеља. Такође он је заштитник државе Грчке.


Проналажење свестраног комада одеће које могу носити свугдје је као пронаћи једнорога. Пронашао сам кошуље, панталоне и штиклове који могу радити у канцеларији, у сретан час, и за викенд планове све у исто вријеме. Али, са изузетком некаквог атхлеисуре комада овде и тамо, одећа за теретане увек је била само, одјећа за теретану. Све то ће се променити. Траци Андерсон, стручњак за фитнесс, који је скулптирао тела А-листера као што су Јеннифер Лопез и Ким Кардасхиан, се удружује са Г.И.Л.И. (од Јилл Мартин) за свестрану колекцију фитнесса, лансирање на КВЦ. “Тако сам узбуђен што ће се Траци придружити породици КВЦ-а”, каже Андерсонов клијент Гвинетх Палтров. “Верујем да свака жена треба да има приступ не само Трациовој јединственој методи и стручности већ и активној опреми која је удобна, естетски пријатна и дизајнирана да издрже чак и најтеже тренинге. “ ВИДЕО: Како добити тело као Гвинетх Палтров Ако нисте упознати Андерсонове фитнес технике, само ћемо рећи да њени тренинги нису слаби у срцу. Она гура све своје клијенте до границе, тако да је вежбање за тренирање које може наставити. И као запослена мајка двоје, Андерсон цени комаде које она може носити свуда, а не само теретану. У овој колекцији ћете пронаћи свестраничне глежњеве, панталоне за хлачице и мој омиљени: бодисуитс. “Мој омиљени део колекције је бодисуитс”, каже Андерсон искључиво У стилу. “Качкаваљ је нешто што је стварно безвредна. Ја сам носио светло црвене са фармеркама и волим то.” “КВЦ је одувек био посвећен пружању наших купаца јединственим производима који олакшавају живот”, рекла је Рацхел Унгаро, потпредсједница за куповину КВЦ-а о лансирању колекције. “Све више и више, чули смо да наши клијенти жуде активну опрему која добро функционише у теретани и изгледа одлично када се покреће или се опушта са породицом и пријатељима, због чега смо били толико узбуђени да сарађујемо са Траци и спојимо њену стручност са ГИЛИ-ом стил који наши купци знају и воле. “ Добре вести се не заустављају тамо. Цене су невероватно приступачне, у распону од $ 24 до $ 150. Ово је прва сарадња за Г.И.Л.И. бренд и избор Андерсон је био сјајан избор. “Апсолутно сам волела да могу да радим са Трациом у овој колекцији, комбинујући њену стручност са мојом страстом за стварање одјеће за жене свих облика и величина”, каже Јилл Мартин, креативни директор ГИЛИ-а “Заиста верујем да смо креирали савршен спој удобности, естетике и перформанси. “ Колекција званично не пада до 5. јуна у 20:00 ЕСТ. Али барем имамо снеак поглед на слику на врху. Једна од мистерија у животу изгледа да је мегастар Џенифер Лопез престао старати, али Мишел Обам зна како да увалише гомилу– само погледајте њен врући ружичасти Мицхаел Корс Игнат / Бауер-Гриффин / ГЦ слике Анна Хецхт 15. маја 2016. године у 16х


Sold: 211 last one 3 hours ago Спасибо большое, все прошло отлично!2019-01-20 today, 23 hours ago