ПИСАНА БАШТИНA | ВИЗИОНАРСКИ Као и већина људи у нашем граду, имао је и он два имена. Службено му је било прота Михајло Ђорђевић, како су га ословљавали митрополит, свештеници учитељи и чиновници, а ... Наставите са читањем → „Tога Божића Христос је био у нашој кући“ – Милун С. Костић Био је Бадњи дан. Свега је било мало, али је мраза и магле било напретек. Нас деце пуно. Ја најмлађи. Кућа мала, сељачка. Док сагорева, буковина пуцкета, па је милина ... Наставите са читањем → . Не поштедимо себе, знајући да имамо и после овога отићи и с прахом помешати се. Умримо да свагда живи будемо. Принесимо себе Богу као живу жртву, не као пре ... Наставите са читањем → Још се сећам „злочинства“ са кога ми је добри отац на смрт осуђен био, па често у поноћи, кад се мисао удуби у сиву маглу далеке прошлости, ништа више не ... Наставите са читањем → „Дневник једног добровољца“ – Пера Тодоровић Алексинац, ноћ од 8. на 9. август, 1876. год. Ноћ уочи 9. августа била је и мирна и опет врло бурна; у природи је владао свечан ноћни покој, у људима ... Наставите са читањем → „Утуљена кандила“ – Драгиша Васић У ПРАЗНОМ ОЛТАРУ После се опет нешто разјаснило у свести радника Петронија Свилара. У том тренутку, ћелија, сва крвава и опогањена по зидовима, била је слабо осветљена, а два искривљена, ... Наставите са читањем → „Поздрав Србији“ – Огњеслав Утјешиновић Благо теби мајко од јунака, Српска земљо, гнездо соколова, Славна кћери мајке Славе своје! У прастаро златоплодно вр’јеме Ваљана си кћи у мајке била. Зла судбина, не властита кривња, Златно ... Наставите са читањем → “Дан шести” – Растко Петровић Пишући о себи, Растко Петровић, 1942. године, у трећем лицу, каже: „Бежао је кроз Албанију, где је јео хлеб од буђи и где се грејао о туђе плећи... Могао си ... Наставите са читањем → „Снага липљанског звона“ – Милош Црњански У победама Србије, пре двадесет година, данас се види, углавном, војнички елеменат. У болној светлости сећања, заборавља се да је то био читав један народ који је тај рат сневао, ... Наставите са читањем → Данас се често чују повици са једне нарочите стране, да је само ова страна за демократију – а да су све остале политичке формације против демократије. Ова, тако хвалисава страна, ... Наставите са читањем → „Јунаци Колубарске битке“ – Мића Живојиновић Радомир Путник није успео да предвиђено време лечења и опоравка проведе у аустријској бањи. Кренуо је возом натраг да брани Србију, такорећи испред аустроугарских 5. и 6. армије, с том ... Наставите са читањем → „Отаџбини“ – Велимир Рајић Крв рођена ме свег сажиже врела; У сузама се покајничким купам: Са светим страхом, погружена чела, Пред жртвеник Ти грешном ногом ступам. Јест’, ја сам силно грешан према Теби, Ја ... Наставите са читањем → „Поглед с Калемегдана“ – Владимир Велмар-Јанковић “...ми ништа туђе нећемо тицати, но сопствено наше од старинах, које је свему свијету познато да је рођено наше.” Карађорђе . “Да знам да ће ме овај ... Наставите са читањем → Пољубили су се. Затим образовали круг, клечећи један крај другог, загрљени као у колу. Мали Денко је запалио фитиљ... Страшан тресак, камен и дим разнели су самртно коло комитско. Турци ... Наставите са читањем → Несрећан си, Народе мој, биједна си, Отаџбино моја! Знам ја и осјећам невоље твоје и црни чемер што ти је стегао душу твоју. Знам ја то све и осјећам, ... Наставите са читањем → „Србско родољубље и отачаствољубље“ – Војислав Бакић . НАРОДНА ЧАСТ . Људи, у којих су јаче развијена осећања родољубља и отачаствољубља, цене много врлине и заслуге својега народа и лепоту своје отаџбине, и поносе се тим. Они ... Наставите са читањем → „По заповести Србије“ – Антоније Ђурић Ту ноћ, проведену на Дрини, у селу Курјачици, заправо на Ади, неће касније моћи да потисну ни драматичнији догађаји. Те ноћи је управо схватио шта су јунаштво, пожртвовање и оданост ... Наставите са читањем → „Праве и лажне патриоте“ – Јован Цвијић Наша средина није довољно формирана за национални начин мишљења и рада. Али у нама има тако много јаких клица и зачетака, затим су спољне прилике и у осталим српским ... Наставите са читањем → „На царев рођендан“ – Јован Дучић За твоју Славу светли Царе Што и сад владаш у нама, Који чувамо славе старе У молитвама и на струнама! Али је црно доба за нас Откад је ово каљено: ... Наставите са читањем → „Погледи и мисли“ – Милан Кашанин СЈАЈ НЕМАЊИЋКЕ СРБИЈЕ Цела несрећа наше науке почива на уском гледању средњовековне Србије, увек из истог угла, из визије коју пружа сачувани Дубровачки архив. Дакле, из малог Дубровника, једне минијатурне ... Наставите са читањем → „Повратак из мртвих“ – Никола Костур Петог априла 1941. године, стигао сам у своје родно место, село Цивљане код Врлике, Далмација. Пожурио сам био из Београда да будем код куће са својима јер се у ваздуху већ осећала ... Наставите са читањем → Деветог октобра (21-ог по новом календару) моја је дивизија избила у долину Пчиње. Ја сам тај дан ујутру стајао пред дивизијским штабом и гледао како пролази војска. Наилазило је митраљеско ... Наставите са читањем → „Плач Сербији“ – Захарије Стефановић Орфелин Како стаде Сербија, славна и угодна, са множеством народа бивша пређе плодна, пресилними цареви и храбри солдати, сад у ропство другима морала се дати. Плачући, ах, прегорко, плачем се дан ... Наставите са читањем → Ако никојим путем не можете да нађете племенито и лепо, а ви гледајте чему се будале и пакосни смеју: ту ћете га сигурно наћи колико толико. * * * Велике ... Наставите са читањем → „Кањец фиљма“ – Вера Ценић Године 1950, 7. маја, студенткиња Вера Петковић (Бела у роману Иста прича, који је и наставак и допуна романа Кањец фиљма) ухапшена је на изласку из Дома совјетске културе у Београду, где је одгледала ... Наставите са читањем → ПУТ ОД ГЊИЛАНА ДО МАНАСТИРА СВ. ОЦА ПРОХОРА ПЧИЊСКОГ 23. Јуна у 71⁄2 сахати пре подне, пошто се опростих са домаћином куће Муста-бегом и осталима, који ме испратише до ... Наставите са читањем → „Опело за седам стотина из цркве у Глини“ – Иван Л. Лалић 1 Нећу да прећутим; зидови су прећутали И срушили се. Ја, један, носим њих у себи, Урасле у моју зрелост, неизговорене, Иструлелих лица. Не могу да их отерам из бескрајног ... Наставите са читањем → Писмо Никону Јерусалимљанину Свечаном оцу, учитељу светог јеванђеља, а нама у Господу духовном наставнику смерна Јелена. Да зна твоја светиња, откако удостојих се с Богом познати те, порадовах се весељем ... Наставите са читањем → ПУТОВАЊЕ ПО ХЕРЦЕГОВИНИ Неки силник војсковођа – ко зна да ли одушевљен или разочаран, да ли побједник или поражени, и ко зна гдје и на којем језику – рекао је ... Наставите са читањем → КУЛА ВАВИЛОНСКА „Послије рекоше: хајде да сазидамо град и кулу, којој ће врх бити до неба, да стечемо себи име, да се не бисмо расијали по земљи... Зато се прозва ... Наставите са читањем → „Пjесна о древности Славjана“ – Павле Соларић I Врх брегова (слух сказује) Козијега мора, .....Древле бјаху сретне стране силни цареј двора. Ту бје слово на престолу, слава у држави, .....Љубов с правдом загрљена, в’јенац свакој ... Наставите са читањем → „ВЕШТИЦА СА КЛЕКА“ Младић је узео два кофера у руке и кренуо ка аутобуској станици. Плашио седа не закасни на превоз јер су тих дана поласци били необично тачни. Имао ... Наставите са читањем → „Дела праве (старе) Србије“ – Милош С. Милојевић Полазак, пут до Смедерева, туђи поданици у кнежевини, криумчарење на вишњичкој скели, Београд и његове старине Јуна 10. 18.. год. беше јутро, дана тога одвећ пасмурно, натмурено, туровно, и одвећ ... Наставите са читањем → – Јеси ли хришћанин лако је сазнати – каже Збораш – Ваља само искрено да одговориш верујеш ли да је Исус Христос Син Божији или не? – Мислиш – велим ... Наставите са читањем → Некако, пошто се прилично стишала Маћедонска Буна а бедни сељак почео се враћати на црно згариште своје, Злате из Слатине иђаше кривудавом улицом с оне стране Драгора кроз Јени Махалу ... Наставите са читањем → „Србија десет година после“ – Оскар Давичо I Ја знам око које затвараш као стрелци и око којим си низ пушчану цев гледала оштрија него меци. Ал после толико смрти, невина на оба ока, подигни поглед са ... Наставите са читањем → „Горски цар“ – Светолик Ранковић Давно је свануло. Звезде се угасиле, и предмети се сасвим јасно распознају. По ваздуху још трепери она беличаста измаглица, али се на истоку указује по мало руменила. Још неколико тренутака, ... Наставите са читањем → ТРИ МЕТЕРА СОМОТА – А обашка не волем кад уватиду фурт исту песму да наручиваду, мада платиду не знам колко. – Шта је тебе зотим? Нек се веселиду. Њима лепо, ... Наставите са читањем → „Последње врсте“ – Милица Стојадиновић Српкиња Нек сунце сија, нек цвеће цвета Сва моја мила нек краси места, Али за мене ишчезло све је, Ни на што душа с’ моја не смеје. Осећања је усахло море ... Наставите са читањем → „Босна“ – Иво Андрић Писмо из 1920. године (...) Драги пријатељу, (...) Да пређем одмах на ствар. Босна је дивна земља, занимљива, нимало обична земља и по својој природи и по својим људима. И ... Наставите са читањем → „Беспуће“ – Вeљко Милићевић Њега је тиштала тјескоба у овој полумрачној и укоченој соби. Осјећао се задах старине, гробља; све је подсјећало да овдје више нема живота, већ да је био, па умро; и ... Наставите са читањем → „Сеоба Србије“ – Љубомир Симовић У зло се сели, доброселица! Пртеном врећом огрнут Неготин, Београд са шлемом на рањеној глави, Ужице с рана разгонећи вране, Обреновац на носилима. Ваљево с гробом на рамену, са точком ... Наставите са читањем → И СРБСКИ НАРОД ЈЕ БИО РОБ ЈЕВРЕЈА Ако се за икоји народ може рећи да је роб јеврејски, онда се то међу првима може казати за Србски народ на његову ... Наставите са читањем → Отац мој Стефан, син Гаврила Пишчевића, потицао је из старе племићке породице, као што се из родослова јасно види. Имао сам браће и сестара и млађих и старијих. Било нас ... Наставите са читањем → „Истина о моме животу“ – Ђорђе Карађорђевић Доктор В. је и дошао. Оставио ме је, изгледа, неколико дана да се навикнем на нову средину. Кад је претпоставио да сам се већ навикао, дошао је. Једног јутра, врата ... Наставите са читањем →


source: fineweb

text: Можда понеко од нас помази пса луталицу или напуштеног пса, можда му добацимо неку храну, али један наш суграђанин спреман је за такве животиње да уради много више. Да би скренуо пажњу на њихов положај одлучио је да за седам дана обиђе четири државе у региону и то бициклом, позивајући нас да га преко "Фејсбука" подржимо и помогнемо куцама и мацама без дома. Због јаке олује, која је у току ноћи, око 23.00 часа захватила Београд, екипе ЈКП „Зеленила Београд“ су имале велики број интервенција. Олујним ветром највише су биле погођене општине Нови Београд, Земун, Сурчин и Палилула, као и стамбена насеља дуж токова река,Борча, Овча, Котеж и Остружница. Због јаког ветра који од синоћ дува у Београду, ЈКП „Зеленило Београд“ је у току данашњег преподнева извршлио 22 интервенције на стаблима. Интервенисало се одмах по позиву грађана, при чему су саниране напукле и преломљене гране и стабла.


Quote: Слажем се,али је мање зло него полтрони и глобалисти са запада.А руски пут нам свакако више одговара него западни-пут ЕУ и НАТО-а,иако и ту има неке сличности коју ћемо тренутно превазићи. Дакле,какав год да је,мање је зло тренутно од западних ционистичких моћника,и свакако да би под њим на овај или онај начин били као земља тренутно боље сачувани и заштићени какав год да је.Дакле,у овим временима када је такво зло снашло Србију,најмање што треба да мислимо ко је ко,ако се противи америчкој ционистичко-атлантистичкој хегемонији и новом светском поретку. Незрело је причати о национал-социјалистичком покретку и белој Европи у време када ми као народ односно држава пропадамо а и сама Европа,тако да би нам свакако било каква (солидна) анти америчка страна добродошла свакако,чак и привремено приступање Евроазијској унији (не за стално,свакако). Људи прво морају да схвате да се не налазе у навијачком покрету прво,или у покрету америчких расних хобиста,већ међу народом и у земљи која на сваком плану пропада и бива подвргнута сопственој издаји. Баш због тога,бољи ми је онај комуниста из Северне Кореје него неки немачки НС који пије пиво и слуша музику по пабовима и не ради ништа,па тако ми је бољи и Чавез и остали иако ми је њихова идеологија огавна и потпуно страна (Чавез је посебан случај),али је бар анти ционистичко-глобалистичка. Дакле,када је време страдања,бирамо мање зло,и немамо као држава времена за одбацивање неког ко нам је свакако бољи,а то шта нека НС групација мисли је све ок,али биће времена ускоро да се покаже ко је ко,без бриге. До тад,интерес државног интегритета и суверенитета је тешко оштећен,и наш је једини циљ да се избавимо из те ситуације,дакле гледајмо мало ван наших малих уских погледа,то што смо маргиналне групације за систем,не значи да смо заиста и маргиналне личности. Боље Путин него Обама-Ештон-Меркел,какав год да је Путин,све ми то знамо,али тр ae6 77;нутно је бољи.


Oтварањe фабрике "Barry Callebaut“ у Новом Саду - | - Извор: Председништво Србије Председник Србије Александар Вучић данас је присуствовао свечаном отварању фабрике "Barry Callebaut“ у Новом Саду. Извор: Александар Вучић Председник је истакао да је поносан на то што је у Новом Саду отворена фантастична фабрика чоколаде швајцарске компаније "Barry Callebaut“. Налазим се у фабрици чоколаде, највећег произвођача чоколаде на свету “Barry Callebaut”, веровали или не - у Новом Саду. Ово је најмирисније место овде у Србији, најбоље мирише, тешко је замислити лепши мирис, ово je најбоља чоколада на целом свету. Она из Србије иде у цео свет, извозићемо више од 90 одсто, радници су изванредни, вредни, наши српски радници на које сам поносан. Изузетно сам поносан на то што је у Новом Саду данас отворена фабрика чоколаде највећег произвођача чоколаде на свету „Barry Callebaut”.— Александар Вучић (@avucic)October 7, 2021 Србија је сада на мапи оних који праве чоколаде, а то је велика ствар за нашу државу.https://t.co/sB9nZwrQ5q Србија је сада на мапи оних који праве чоколаде, ово је велика ствар за нашу државу. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


source: wikipedia

text: 7. септембар (7.9.) је 250. дан у години по грегоријанском календару (251. у преступној години). До краја године има још 115 дана. Догађаји 1191 — У Трећем крсташком рату Енглези су под командом Ричарда Лављег срца поразили ајубидске снаге под Саладином код Арсуфа, у данашњем Израелу. 1701 — У Хагу је потписан споразум Енглеске, Аустрије и Холандије против Француске, познат као „Друга велика алијанса“. 1714 — Цар Карло VI потписао је у Рахстату са Французима Баденски мир којим је окончан Рат за шпанско наслеђе, а Французима су припали Алзас и Стразбур. 1764 — За краља Пољске крунисан је руски штићеник Стањислав II Поњатовски, последњи пољски монарх. 1778 — Француска је напала острво Доминика и заузеле тамошњу британску тврђаву пре него што су Британци сазнали да је Француска ушла у Амерички рат за независност као савезник побуњених америчких колониста. 1812 — Бородинска битка, на 125 километара од Москве, једна од најкрвавијих битака у Наполеоновим ратовима, у којој су и Руси, под командом Кутузова, и Наполеон имали велике губитке. Недељу дана касније Наполеон је ушао у Москву. Ова пирова победа Наполеона једна је од преломних тачака захваљујући којима је Света алијанса успела да победи Наполеонову „Велику армију“. 1813 — Први пут је употребљен назив „Ујка Сем“ за САД, у уводнику њујоршког листа „Трој Пост“. 1822 — Гувернер Бразила, принц Педро, прогласио је независност од Португалије и прогласио се за цара. Португал је признао независност Бразила 1828. 1860 — Италијански револуционар Ђузепе Гарибалди је са својим „црвенокошуљашима“ заузео Напуљ, у рату за ослобођење земље од Аустријанаца и уједињење Италије. 1901 — Потписан је Пекиншки протокол којим је окончан Боксерски устанак у Кини. Побуну против странаца угушиле су европске силе, Јапан и САД, а Кина је приморана да плати одштету за њихову имовину уништену током устанка. 1913 — Краљ Петар I Карађорђевић потписао је Прокламацију о присаједињењу ослобођених области Краљевини Србији у Рибарској Бањи код Крушевца. 1936 — У Хобартском зоолошком врту угинуо последњи торбарски вук, познат као „Бенџамин“. С њим је изумрла ова врста. 1940 — Немачка авијација под командом Хермана Геринга почела је бомбардовање Лондона. Првог дана погинуло је више од 300 људи. 1944 — Јединице НОВЈ ушле су у Врање, који је су Бугари претходно напустили. 1962 — Тајван је прекинуо дипломатске односе с Лаосом, након што је Лаос успоставио дипломатске односе с Кином и Северним Вијетнамом. 1964 — У месту Сип на југословенској и у Гура Ваји на румунској обали Дунава, уз присуство председника Југославије и Румуније Јосипа Броза Тита и Георгеа Георгију-Дежа, постављен је камен темељац на градилишту хидроелектране Ђердап. 1975 — Завршено је пресељавање Турака на Кипру. Под надзором УН, око 9.000 људи пребачено је са југа на север земље. 1986 — Бискуп Дезмонд Туту постао је надбискуп Кејптауна у Јужној Африци као први црнац поглавар јужноафричких англиканаца. 1990 — Као одговор на ревизију Устава Србије 1989. којом је значајно смањена аутономна власт у покрајинама Војводини и Косову, 144 албанска делегата Скупштине Косова прогласили су у Качанику Устав Републике Косово. 1990 — Почиње шаховски турнир у Тилбургу, Холандија. 1991 — У Хагу је почела са радом Међународна мировна конференција о Југославији. У раду конференције учествовали су сви чланови Председништва СФР Југославије, председник савезне владе и шесторица председника југословенских република. Председавајући Конференције, на којој је усвојена Декларација о мирном решењу југословенске кризе, био је лорд Карингтон. 1994 — У команди америчке војске у Берлину последњи пут је спуштена америчка застава, чиме је, након скоро пола века, формално окончано америчко војно присуство у Берлину. 1999 — У земљотресу у близини Атине, једном од најјачих у Грчкој у последњих преко 40 година, погинуло је 101 лице. 2001 — У нигеријском граду Џос избили су хришћанско-муслимански сукоби током којих су запаљене цркве и џамије. Према подацима Црвеног крста, за непуних недељу дана насиља, убијено је најмање 500 људи, а стотине повређено. 2011 — У авионској несрећи код Јарослављa у Русији погинуло је 44 особа, међу којима и хокејаши Локомотиве Јарославље. Рођења 1533 — Елизабета I, краљица Енглеске и Ирске (1558—1603). (прем. 1603) 1726 — Франсоа-Андре Филидор, француски композитор и шахиста. (прем. 1795) 1829 — Фридрих Кекуле, немачки хемичар. (прем. 1896) 1860 — Бака Мозес, америчка сликарка. (прем. 1961) 1909 — Елија Казан, грчко-амерички редитељ, сценариста, продуцент, глумац и књижевник. (прем. 2003) 1911 — Тодор Живков, бугарски политичар и државник. (прем. 1998) 1914 — Џејмс ван Ален, амерички физичар. (прем. 2006) 1917 — Џон Корнфорт, аустралијско-британски хемичар, добитник Нобелове награде за хемију (1975). (прем. 2013) 1930 — Бодуен I од Белгије, белгијски краљ (1951—1993). (прем. 1993) 1930 — Сони Ролинс, амерички џез саксофониста и композитор. 1936 — Бади Холи, амерички музичар. (прем. 1959) 1940 — Дарио Арђенто, италијански редитељ, продуцент, сценариста и филмски критичар. 1944 — Бора Милутиновић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1947 — Глорија Гејнор, америчка музичарка. 1948 — Дамир Шолман, хрватски кошаркаш. (прем. 2023) 1950 — Џули Кавнер, америчка глумица и комичарка. 1954 — Корбин Бернсен, амерички глумац, редитељ, сценариста и продуцент. 1955 — Мира Фурлан, хрватска глумица и певачица. (прем. 2021) 1958 — Горан Хаџић, српски политичар. (прем. 2016) 1963 — Изи-И, амерички хип хоп музичар и музички продуцент. (прем. 1995) 1965 — Дарко Панчев, македонски фудбалер. 1968 — Марсел Десаи, француски фудбалер. 1969 — Владимир Батез, српски одбојкаш и политичар. 1972 — Маркус Минх, немачки фудбалер. 1973 — Шенон Елизабет, америчка глумица и модел. 1974 — Антонио Макдајс, амерички кошаркаш. 1980 — Емре Белозоглу, турски фудбалер. 1980 — Габријел Милито, аргентински фудбалер и фудбалски тренер. 1983 — Попс Менса-Бонсу, енглески кошаркаш. 1984 — Никола Дринчић, црногорски фудбалер. 1984 — Вера Звонарјова, руска тенисерка. 1985 — Рафиња, бразилски фудбалер. 1986 — Денис Истомин, узбекистански тенисер. 1987 — Александра Вознијак, канадска тенисерка. 1987 — Еван Рејчел Вуд, америчка глумица и модел. 1988 — Кевин Лав, амерички кошаркаш. 1990 — Давид Јелинек, чешки кошаркаш. 1991 — Милан Миловановић, српски кошаркаш. 1996 — Донован Мичел, амерички кошаркаш. Смрти 355 — Силван, римски војсковођа и узурпатор. 1566 — Никола Шубић Зрински, хрватски бан. 1788 — Коча Анђелковић, вођа српских добровољаца у аустријско-турском рату. 1907 — Сили Придом, француски књижевник (рођ. 1839) 1929 — Владимир Матијевић, српски трговац, добротвор и оснивач најзначајнијих организација Срба у Хрватској и Аустроугарској. 1944 — Марко Дошен, хрватски политичар (рођ. 1859) 1949 — Хосе Клементе Ороско, мексички сликар. 1983 — Борис Хагелин, шведски проналазач и шифрант (рођ. 1892) 1985 — Ђерђ Поја, мађарски математичар. (рођ. 1887) 1995 — Радивоје Лола Ђукић, режисер и комедиограф (рођ. 1923) 1997 — Мобуту Сесе Секо, председник и диктатор Заира од 1965. до 1997. када га је са власти збацио Лоран Кабила. 2008 — Дино Дворник, хрватски певач (рођ. 1964) Празници и дани сећања


Велики број мјештана овог села је учествовао у Првом свјетском рату у редовима аустро – угарске војске. Много их је погинуло на ратиштима широм Европе. Појаве отпора одласку у рат и појаве дезертерства испољиле су се брзо, зато што је узалудност жртава била јасна и тражио се начин да се не иде у тај туђи рат.


text: Андреа Паладио |Андреа ди Пјетро| |Информације| |Датум рођења||30. новембар 1508.| |Место рођења||Падова| |Датум смрти||19. август 1580.| |Место смрти||Масер| |Дела| |Правац/традиција||Ренесанса| |Значајна дела||Вила Ротонда • Црква Сан Ђорђо Мађоре| |Утицаји од||Витрувија • Албертија| |Утицао на||Паладијевску школу архитектуре| Каријеру је почео са 13 година као каменорезац. Ускоро је постао ученик у радионици мајстора Бартоломеа Каваце. Надимак и псеудоним Паладио дао му је војвода Ђорђо Трисино као ласкаву алузију на грчку богињу мудрости Палас Атину. Андреа Паладио је био најзначајнији архитекта Млетачке републике на чијој територији је пројектовао многобројне виле, цркве и палате, а највише у и око Вићенце. Године 1570. објавио је трактат „Четири књиге о архитектури“ (I quattro libri dell'architettura). Идеје које је изнео у овом делу, базиране на класично-римским узорима, доминирале су у европској архитектури у наредна три века и створиле правац паладијанизам. Паладијев стил је нарочито био популаран у Енглеској (Ајниго Џоунс, Кристофер Рен), док су у САД Бела кућа у Вашингтону и имање Монтичело у Вирџинији најчувенији примери овог стила. Дела[уреди] Типична паладијевска вила се састоји од централног блока на уздигнутом подијуму, до кога се долази широким степеништем, и нижих, помоћних крила са стране. Оне се не истичу скупим материјалима, већ монументалношћу и смиреним достојанством веома омиљеним међу аристократијом свога времена. У Паладијева најзначајнија дела спада „Вила Алмерико-Капра“ код Вићенце, познатија као „Вила ротонда“. План јој је квадратни и симетричан, док се у унутрашњости налази кружни салон надсвођен куполом. На све четири фасаде се налази колонада јонских стубова са тимпаноном на врху. Замишљена је као вила за одмор по староримском узору. Централна купола пречника 11 метара, коју је Паладије пројектовао као полулопту, после његове смрти је реализована другачије, по узору на римски Пантеон. Црква Сан Ђорђо Мађоре у Венецији је пример како је Паладио комбиновао архитектуру римских храмова са хришћанском тробродном базиликом са куполом. Овај проблем је решио користећи два тимпанона; први, ужи на монументалним стубовима на централном броду, и други, шири, нижи и делимично видљив, који покрива целу ширину фасаде цркве. По угледу на театре старог Рима, Паладио је пројектовао своје последње дело, величанствени „Театро Олимпико“ у Вићенци. Виле Андрее Паладија су под заштитом УНЕСКО, као један од споменика Светске баштине.


Област реке Темштице « Темска/Temska Почетак » ИСТОРИЈА ТЕМСКЕ » Област реке Темштице Област реке Темштице или Темске, као и само село истоименог назива на Старој Планини, иако надомак најпрометније балканске магистрале која повезује Блиски Исток и Централну Европу, остала је вековима готово непозната. Назив Темско, Темска – нејасан је, могуће пресловенског, келтског порекла. Како је област реке Темштице доста забачена и беспутна, на средњовековним картама често је и означавана различитим исквареним варијантама локалног имена, Tempesca, Tempesta (из чега су следили и погрешни закључци о значењу – наводно од латинског бура, олуја) Читава област од утоке реке Темштице у Нишаву па према њеним извориштима на обронцима Старе Планине била је међутим насељена још у доба Римљана. О томе сведоче многи локалитети и археолошки налази који се данас чувају у пиротском музеју. Жртвеници, нагробни споменици, топоними. Назив Тумба (на латинском гроб, споменик) за необичну геолошку појаву окомитих стена преко пута каснијег средњовековног градића Темско, само је један од њих.[1] Од локалних средњовековних споменика важна је капелна црква св. Николе у селу Станичење, подигнута још у 14. веку, као и оближња некропола у којој су били сахрањени поједини чланови бугаске царске породице. Богати прилози и златоткане одежде били су предмет темељних истраживања. У позном Средњем веку, после пада Бугаског царства под Турке и Косовског боја, област реке Темштице по први пут се изричито спомиње као шумовита и беспутна област у којој су живели одметници и разбојници. Локалитет Темско, као средњовековни градић на истоименој реци, спомиње се први пут у Житију деспота Стефана Лазаревића које је написао Константин Филозоф. У несигурно време када Турска доминација над Балканом још није била утврђена, уследио је изненадни пораз Османлија од стране монголског кана Тамерлана. После катастрофалне погибије султана Бајазида у битци код Ангоре, 1402. године, дошло је до распре између његових синова Мусе и Сулејмана око наслеђа престола. Извесни Новак Караљук, данас готово непозната личност, искористио је општу пометњу и како извор каже на хајдучки начин пљачкао Турске куће и складишта у широкој области имеђу Старе и Суве Планине. На захтев новог султана Сулејмана I да му ухвати и преда тог разбојника и преда опљачкане предмете, српски деспот Стефан Лазаревић одбио је тврдећи да тај човек као разбојник живи у шумама те му није могућно ухватити га. Осим чињенице да се српска Деспотовина почетком 15. века протезала до саме долине реке Темска, још је интересантнија била реакција Турака који су 1409. године освојили град Темско, како га наш извор назива. На тај поход пошао је и сам султан Сулејман I. Сам град, тачније утврђење, налазило се на неприступачном и шумовитом месту где река Темштица прави готово потпун круг. На узвишењу које локално становништво назива Трапезица (од грчког сто, сточић) на самом врху се и данас могу наћи остаци средњовековног локалитета. То би значило да је тврђава Темско била сазидана још током 14. века ако не и раније, вероватно у саставу рубних утврђења западних области Бугарског царства. Осим и данас видљивих остатака масивних камених зидина у кречном малтеру, унутар градића постојали су и остаци живописане капелне црквице невеликих димензија – 4 са 3 метра. На жалост, многобројне легенде о злату и драгоценостима везане за овај локалитет довели су до његове девастације током нестручних и илегалних ископавања. Темељи црквишта су у последњих неколико година више пута прекопавани и готово уништени, као и остаци фресака које су красиле локалитет још током 90тих година 20. века. На том месту налази се данас само камени крст – оброк посвећен св Петру и Павлу, а клесан у време изградње пута и хидроцентрале (мислим 1928. године) После турских освајања током 15. века, сасвим је непозната даља судбина градског насеља под називом Темско. Међутим, чини се да је локално становништво посвећено понајвише сточарству знатно напредовало, будући да је у непосредној близини средњовековног утврђења, током друге половине 16. века подигнут и Темачки манастир св. Ђорђа. На пар километара од пута Пирот Књажевац, уз саму реку Темштицу, манастир је свакако био подигнут пре 1576. године када је објекат живописан, али врло је могуће да је изграђен на темељима неке много старије грађевине. Манастир је складна грађевина моравског стила, сазидан од локалног материјала, речних облутака у кречном малтеру. Сам стил градње као и осликавање фресака изведено у складу са тада владајућим канонима Пећке патријаршије, под чијом је јурисдикцијом манастир био. Припрата, дозидана половином 17. века, сведочи о континуираном економском напретку као и о хармоничним односима између Пећке патријаршије као покровитеља ове задужбине и турких власти у дужем временском периоду. Тајна успешног економског развоја, осим у плодности локалног земљишта, богатству шумског покривача и пашњака, лежала је и у посебном геогоморфолошком саставу земљишта, а нарочито у рудном благу којим ова планинска област обилује. На пет километара од данашњег села Темска налази се место звано Рудиње, а у непосредној близини је и брдо звано Јаловик. Оба термина блиско су везана за рудокопњу. Што је још значајније, у 17. веку постојала је значајна дубровачка рударска колонија на источној страни Старе планине. Тридесетак километара Северо-источно од Темачког манастира, налазило се насеље под називом Чипровец, данас у Бугарској. Ископавање великих количина руде сребра довело је до подизање значајне дубровачке насеобине у том месту које се налази на Источној страни Старе планине . Чипровец је са Западним областима био повезан путном комуникацијом преко планинског превоја Павлов крст.[2] Каравански пут чији се остаци понегде још могу видети, водио је преко места Топли До ка Темској, местимично усечен у стену и пратио је десну страну кањона Топлодолске реке, настављајући даље долином реке Темштице.[3] Код села Станичења пут се настављао на велику друмску магистралу којом се могло ићи ка Нишу, Прокупљу и даље ка Дубровнику. Развијена локална мрежа путева говори о живим економским везама овог краја и других удаљених области Балкана у 16. и 17. веку. Међутим, током Великог бечког рата, на самом крају 17. века, дошло је до наглог прекида просперитетног развоја који је завршио пљачком и пустошењем. Наиме када су становници Чипровца, махом католици, подговорени од стране Беча подигли устанак у ишчекивању победничке аустријске војске која се приближавала долином реке Мораве, одговор Турака био је одлучан. Извесни Имре (Емерик) Текели, мађарски протестант и најамник у служби Турака, повео је казнену експедицију на Чипровец. Она је започела уништењем овог насеља а потом настављена прогањањем његових становника који су спас потражили бегством ка долини реке Темштице. Како запис из припрате Темачког манастира говори, том приликом разорен је (око 1688-89. године) и сам манастир који је потом сасвим запустео. Тек 1701. године извесни игуман Партеније обновио је монашку заједницу у манастиру Темска. Село Темска, спомиње се на данашњем месту тек током друге половине 19. века, када га поједини српски путописци описују као „велико и лепо село; куће су мале, плочама покривене; људи су врло вредни.“[4] Други опет, описују је као неугледу насеобину блатњара покривених каменим плочама од пешчара са просторијама у којима су обитавали и мештани и њихова стока. У селу се налазила само једна камена грађевина, кула која је припадала извесном Турчину спахији, локалном господару. Село Темска се налазила на самом путу Књажевац (Гургусовац) Пирот на истоименој реци, а прелаз преко ње организован је постављањем два широка брвна која су се ослањала на импозантну стену која је штрчала на централном месту речног корита (на истом месту где се данас налази камени мост). Током Првог српско-турског рата, 1876. године, Черкези су опленили Темачки манастир, а по предању том приликом био је убијен и манастирки игуман, којег су бацили с горњег спрата манастирких конака. Иза самог манастира, налази се гроб капетана Милутина Карановића који је погинуо при операцијама српске војске и ослобађања града Пирота од Турака, у зиму 1877. године. Одмах по ослобођењу и присаједињењу Кнежевини Србији, 1878. године, Темска је као највеће насеље области Висок формално добила статус среског места. Међутим, што услед незгодне путне везе са Пиротом која је током зимских месеци често бивала прекинута, што услед непостојања погодних објеката за смештај среских власти, столица среза налазила се заправо у Пироту, при окружном начелству. Према попису становништва из 1879. године, село је имало 176 кућа, 235 пореских глава, 518 женских и 517 мушких становника, све укупно 1035 житеља од чега само 6 писмених. [1] Налази бакарног новца из периода римског цара Теодосија I (393-395) нађених у околини овог локалитета, сведоче у прилог тврдње о позноантичкој прошлости ове области. [2] Пут је пролазио између узвисине Три кладенца и Миџора, као највишег врха Старе Планине, на 2169. метара надморске висине. [3] Топлодолска река настаје утоком Затрапске и Врле реке, код самог места Топли до. [4] Мита Ракић, Из нове Србије, Отаџбина 1880, књ 5, св. 20, 600-609. Аутор: др Владимир Јовановић


Quote: Па како? Сви врло добро знамо да је ћирилица једно назадно писмо које нас уопште не приближава Еуропи, већ од ње удаљава. Да не помињемо то што је она једно национал-шовинистичко-клеро-фашистичко писмо које вређа суптилна осећања припадника националних мањина! Најлепше би било да лепо спалимо Мирослављево Јеванђеље, на Тргу Републике, са још пар попова приде. То ће бити једна велелепна демонстрација која ће Еуропи интерпретирати нашу способност да канцелујемо све конекшне са нашим националним бићем! (Не)шалу на страну, неко је помињао организовање странке или чега већ. Треба валда 100 људи и 100 јевра. Али да ли стварно мислиш да је Национални строј спреман, или да уопште жели, да изађе у 4000 јавност после два шлепера негативног публицитета које им је мила нам демонкратска власт сручила на леђа? Плус, не би могли уопште да створе легалну организацију. Да ли знаш колико ће се салонских интелектуалаца, Наташи Кандић, Ољи Бећковић итд. побунити против тога? Права сврха оваквих организација никад се не може сакрити, јер то они и не желе. Али, колико сам ја схватио њихова концепција од постанка је била герилска борба. Ако, лепо им иде...


text: Министарство трговине, туризма и телекомуникација, је, делимично и захваљујући објави наше вести и захтевом за тумачењем, 4. априла 2016. године донело најновије мишљење према којем „код оних привредних субјеката који делатност обављају у категорисаном угоститељском објекту, а претходно је у потпуности окончан поступак разврставања у категорију и донето решење о томе, у пословном имену, фирми или другом називу, као и ознаци могу бити садржане речи које указују на врсту категорисаног објекта у коју су важећим решењем министра и разврстани. Дакле, у складу са нашим захтевом, Министарство трговине, туризма и телекомуникација је изашло у сусрет привредним субјектима и објавило претходно поменуто мишљење по којем се усклађивање имена не односи на привредне субјекте који делатност обављају у категорисаном угоститељском објекту и који поседују важеће решење министра о разврставању у категорију.


text: 1. април (01.04) је 91. дан у години по грегоријанском календару (92. у преступној години). До краја године има још 274 дана. Догађаји 286 — Цар Диоклецијан је уздигао свог војсковођу Максимијана у свог савладара са титулом августа и дао му контролу над западним делом Римског царства. 457 — Римска војска је изабрала Јулија Валерија Мајоријана за западноримског цара. 527 — Византијски цар Јустин I проглашава свог саветника и сестрића Јустинијана I за наследника. 1572 — Гези су заузели Брил од Шпанаца и стекли прво упориште на копну у Осамдесетогодишњем рату. 1605 — Алесандро Отавијано де Медичи постаје папа Лав XI. 1625 — Удружена шпанска и португалска флота је започела поновно освајање Баије од Холанђана у Холандско-португалском рату. 1814 — У Лондону инсталиране прве лампе плинског уличног освјетљења. 1826 — Самјуел Мори је патентирао мотор са унутрашњим сагоревањем. 1873 — Пароброд РМС Атлантик компаније Вајт стар је потонуо код Нове Шкотске, одневши 547 живота у највећој поморској несрећи до тада. 1918 — У Уједињеном Краљевству је основано Краљевско ратно ваздухопловство спајањем Краљевског летачког корпуса и Краљевске морнаричке ваздухопловне службе. 1924 — Немачки суд осудио Адолфа Хитлера на пет година затвора због покушаја Пивничког пуча. 1933 — Тек изабрани нацисти предвођени Јулијусом Штрајхером су организовали једнодневни бојкот свих предузећа у Немачкој у власништву Јевреја. 1937 — Аден је постао британска крунска колонија. 1939 — Генералисимус Франсиско Франко је означио крај Шпанског грађанског рата након предаје последњих републиканских снага. 1945 — Искрцавањем америчких трупа на јапанско острво Окинава почела последња етапа у продирању савезничких снага према Јапану у Другом светском рату. У тој највећој амфибијској операцији на Пацифику учествовало 183.000 војника, 1.727 авиона и 1.321 ратни брод. У борбама окончаним 2. јула погинуло 7.000 америчких и 100.000 јапанских војника. 1946 — Првом омладинском радном акцијом у послератној Југославији почела изградња железничке пруге Брчко-Бановићи. У изградњи 90 km пруге учествовало 60.000 младих из целе Југославије. 1947 — Павле од Гликсбурга је наследио свог брата Ђорђа II на месту краља Грчке. 1948 — Војска под командом просовјетске владе у Источном Берлину су започели копнену блокаду Западног Берлина. 1970 — Београдски радио „Студио Б“ почео емитовање програма из зграде новинске куће „Борба“. 1975 — Председник Камбоџе Лон Нол побегао у Индонезију пошто су Црвени Кмери опколили главни град Пном Пен. 1976 — Стив Џобс и Стив Вознијак су основали фирму Епл. 1979 — Иран је постао исламска република након референдума, чиме је званично збачен шах Мохамед Реза Пахлави. 1983 — У земљотресу у Колумбији више од 500 људи изгубило живот, а више од 1.500 повређено. 1996 — Спајањем банака „Мицубиши“ и „Токио“ у Јапану створена највећа светска банка. 1999 — У ваздушним нападима НАТО на Југославију срушен Варадински мост на Дунаву у Новом Саду. 2001 — У Београду ухапшен бивши председник Србије и Југославије Слободан Милошевић, под оптужбом да је током десетогодишње владавине злоупотребљавао положај и тиме прибавио личну корист и корист за Социјалистичку партију Србије. Милошевића власти Србије у јуну исте године предале Међународном суду за ратне злочине у Хагу. Амерички шпијунски авион сударио се с кинеским ловцем изнад Јужног кинеског мора, после чега је летелица САД принудно слетела у кинеску војну базу Хајнан. После извињења Владе САД Кинези 13. априла ослободили 24 члана посаде. 2002 — У Републици Српској ухапшен и Међународном суду за ратне злочине у Хагу изручен бивши официр Војске Републике Српске Момир Николић, оптужен за масакр над Муслиманима у Сребреници 1995. Израелски тенкови и булдожери упали у више палестинских градова на подручју Западне обале. 2003 — Британски суд осудио два Алжирца на једанаест година затвора због прикупљања новца за терористичку мрежу Ал Каида, што је била прва пресуда у Великој Британији за везе са Ал Каидом. 2016 — Нападом Азербејџана почели оружани Сукоби у Нагорно-Карабаху (2016). 2022 — Осам рудара је погинуло, а двадесет је повређено у руднику „Соко” код Сокобања када је дошло до цурења метана унутар рудника. Рођења 1809 — Николај Гогољ, руски књижевник. (прем. 1852) 1815 — Ото фон Бизмарк, канцелар Пруског краљевства и први канцелар Немачког царства. (прем. 1898) 1868 — Едмон Ростан, француски песник и драматург. (прем. 1918) 1873 — Сергеј Рахмањинов, руски композитор, пијаниста и диригент. (прем. 1943) 1911 — Руди Чајавец, партизански пилот, један од пионира ваздухопловства НОВЈ и народни херој Југославије. (прем. 1942) 1920 — Тоширо Мифуне, јапански глумац. (прем. 1997) 1924 — Миодраг Петровић Чкаља, српски глумац и комичар. (прем. 2003) 1929 — Милан Кундера, француски књижевник. (†2023) 1932 — Деби Рејнолдс, америчка глумица, певачица и плесачица. (прем. 2016) 1933 — Клод Коен-Тануђи, француски физичар, добитник Нобелове награде за физику (1997). 1935 — Војислав Ракоњац Кокан, српски редитељ. (прем. 1969) 1939 — Али Макгро, америчка глумица, модел, списатељица и активисткиња за права животиња. 1946 — Ариго Саки, италијански фудбалер и фудбалски тренер. 1952 — Анет О’Тул, америчка глумица, плесачица и музичарка. 1953 — Алберто Закерони, италијански фудбалски тренер. 1953 — Оливер Ивановић, српски политичар и економиста. (прем. 2018) 1958 — Тита, бразилски фудбалер и фудбалски тренер. 1959 — Хелмут Дукадам, румунски фудбалски голман. 1959 — Маргита Стефановић, српска музичарка, најпознатија као клавијатуристкиња групе Екатарина Велика. (прем. 2002) 1961 — Сузан Бојл, шкотска певачица. 1961 — Серђо Скариоло, италијански кошаркашки тренер. 1965 — Божидар Ђелић, српски политичар и економиста. 1970 — Алан Грегов, хрватски кошаркаш. 1971 — Метод Мен, амерички хип хоп музичар. 1973 — Кристијано Дони, италијански фудбалер. 1976 — Дејвид Ојелоуо, енглеско-амерички глумац и продуцент. 1976 — Кларенс Седорф, холандски фудбалер и фудбалски тренер. 1978 — Мирослава Федерер, швајцарска тенисерка, супруга Роџера Федерера. 1980 — Ренди Ортон, амерички рвач и глумац. 1985 — Густаво Ајон, мексички кошаркаш. 1986 — Дејан Боровњак, српски кошаркаш. 1987 — Џена Пресли, америчка порнографска глумица. 1988 — Сандра Африка, српска певачица. 1995 — Јанис Кузелоглу, грчки кошаркаш. 1996 — Зоран Николић, црногорски кошаркаш. 1997 — Ејса Батерфилд, енглески глумац. Смрти 1910 — Андреас Ахенбах, немачки сликар (рођ. 1815) 1939 — Антон Семјонович Макаренко, совјетски педагог и књижевник. (рођ. 1888) 1965 — Хелена Рубинштајн, козметички магнат. (рођ. 1870) 1968 — Лав Давидович Ландау, совјетски физичар, нобеловац. (рођ. 1908) 1976 — Макс Ернст, немачки сликар и вајар (рођ. 1891) 1984 — Марвин Геј, амерички певач (рођ. 1939) 2008 — Светолик Митић, новинар, један од оснивача Телевизије Београд, први дежурни уредник и аутор првог интервјуа ТВ Београд. (рођ. 1923) 2010 — Џон Форсајт, амерички филмски и ТВ глумац. (рођ. 1918) Празници и дани сећања Дан шале Српска православна црква слави: Свете мученике Хрисанта, Дарију и друге са њима Светог мученика Панхарија Референце


source: CulturaX

text: Баладе на Палилули - Политика Online петак, 20.07.2018. у 23:33 А. К. Баладе на Палилули Група "Легенде" (Фото: И. Милутиновић) Уз музику "Легенди" парови у дворишту Центра за културу "Влада Дивљан" лагано су заплесали, удварачки шапутали, а када је Иван Миленковић, фронтмен групе, запевао "Не, не веруј", углас су му се сви придружили. Баладе су се низале, а многи су помислили да су лично за њих написане, попут оне "Стижу и четрдесете". Концерт ове групе означио је и званично почетак манифестације "Културно лето на Палилули" на летњој сцени Центра за културу у Улици митрополита Петра. Због нестабилног времена до сада најављени програми под отвореним небом нису могли да се изводе, осим 15. јуна када је приређен концерт на Ташмајдану. Организатори су поручили да публику очекује много разноврсних садржаја до 15. септембра на овој локацији, Ташмајданском парку и у Борчи.


Асфалт броји возила | Београд | Novosti.rs Асфалт броји возила М. С. | 12. јул 2019. 18:14 | Коментара: 1 На пет локација у граду биће постављени аутоматски бројачи саобраћаја. Мерачи ће очитавати број возила по тракама и брзину кретања. Прикупљени подаци користиће се за управљање саобраћајем Број возила биће прикупљан и у Кировљевој улици / Фото Приватна архива Возачи опрез: Два судара на ауто-путу изазвала гужву АМСС апелује на стрпљење, због појачаног интензитета саобраћаја Делови Сарајевске улице затварају се за саобраћај АУТОМ СЛЕТЕЛИ У ЈАРАК: Погинуо мушкарац, двоје тешко повређено НА пет локација односно централних тачака, у исто толико београдских насеља, у наредном периоду биће постављени аутоматски бројачи саобраћаја. Ова апаратура, која ће снимати фреквентност, биће уграђена у асфалт на Миријевском булевару, Борској и Кировљевој улици, Цара Душана у Земуну и Булевару кнеза Александра Карађорђевића. На изабраним локацијама, које су од стратешког значаја за планирање развоја саобраћајног система и оперативно управљање токовима на уличној мрежи града, непрекидно ће се снимати параметри саобраћајног протока. ПРОЧИТАЈТЕ ЈОШ: Крпе кратере у Краља Милутина - Циљ оваквог система је прикупљање података о броју возила по саобраћајним тракама, брзини и категорији возила - стоји у појашњењу. - Ови подаци би се прикупљали преко сензора односно индуктивних петљи уграђених у горње слојеве асфалта. Потом би се путем мреже мобилне телефоније преносиле до централног рачунара у просторијама Центра за упраљање саобраћајем у оквиру Секретаријата за саобраћај. Бројачима ће бити прикупљене информације о минуту, датуму регистрованог проласка возила, брзини кретања, периоду највеће заузетости индуктивне петље, као и категоризација сваког снимљеног возила. У свакој саобраћајној траци треба уградити по два мерача. У Миријевском булверу у оба смера ка Вишњичкој улици и ка Миријеву, у Борској ка Бањици и Раковици, у Булевару кнеза Александра Карађорђевића ка Дедињу и ка Кнеза Милоша, у Кировљевој улици ка Ади Циганлији и у смеру ка Пожешкој улици, док ће у Цара Душана бити постављене ка Новом Београду и ка Батајници. ПРОЧИТАЈТЕ ЈОШ: Контроле аутобуса: У 296 возила 94 грешке АПАРАТУРА НА ЈОШ ДВЕ ЛОКАЦИЈЕ НА лето прошле године набављени су аутоматски бројачи за Булевар Николе Тесле, улице Марка Челебоновића и Омладинских бригада, као и Јужни булевар и Вишњичку улицу. Њихово постављање коришћено је за анализе и прогнозе у циљу доношења квалитетнијих одлука у области регулисања саобраћаја и управљања њиме.


Председник Вучић честитао Дан Републике Српске председници Цвијановић - | - Извор: printscreen Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је честитку председници Републике Српске Жељки Цвијановић. У честитки се каже: "У име грађана Републике Србије и у своје име, од срца Вам честитам Дан Републике Српске, уз најбоље жеље за добро здравље, срећу и сваки напредак. Година иза нас била је бременита бројним изазовима. Kолико год да су били тешки, они су нас у исто време ојачали, окренули једне ка другима и показали да се на међусобном разумевању и солидарности темељи очување највиших људских и духовних вредности. Више него икада пре, данас су нам потребни вера, јединство и снага како бисмо пребродили све последице пошасти која је уздрмала цео свет, али и још више енергије, наде и самопоуздања да бисмо наставили путем развоја и изградње стабилне будућности. Управо је очување мира и стабилности у Републици Српској, као делу Босне и Херцеговине, највећи подстицај за наставак наше чврсте и плодотворне сарадње и веза у економском, културном и сваком другом погледу. Зато ће Србија остати поуздани ослонац Републике Српске у свим добрим настојањима усмереним ка миру, општој добробити и бољем животу свих. Још једном вам желим свако добро. Живела Српска! Живела Србија!", наводи се у честитки председника Вучића. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: ▷ Предности и недостаци ЈУНК ФООД - Гранд Хотелиер 1 Предности и недостаци брзе хране 2 Предности и недостаци нездраве хране 3 Предности једења нездраве хране 4 Недостаци нездраве хране 5 Све је у равнотежи Предности и недостаци брзе хране У тако насељеном, живописном и космополитском граду, многе породице вероватно једу у свом омиљеном ресторану брзе хране чешће него што би желеле да признају. Ако је ово ваш случај, у овом чланку ћу вам рећи предности и мане нездраве хране, тако да цените овај аспект у вашој породичној динамици. Статистике сугеришу да је број породица које ће јести у ресторанима брзе хране у порасту. нездрава храна се назива јунк фоод. Значење јунк-а у речнику је нешто што нема вредност и у случају хране се односи на оне које су укусне, али су богате калоријама и мало нутритивне према његовој дефиницији. Нездрава храна је позната и као брза храна. Можда ће вас то занимати: Да ли сте знали да БРЗА ХРАНА има своје ПРЕДНОСТИ Иако повремена вечера брзе хране неће негативно утицати на ваше здравље, навика сталног једења хамбургера и помфрита може бити проблематична у врло кратком временском периоду и имати последице. Људи који редовно једу брзу храну често пате од главобоље, осећају зубне муке, имају вишак килограма и имају висок крвни притисак и ниво холестерола изнад нормалног, ево неколико примера. Погледајте следећи чланак: RESTAURANTES SALUDABLES en Mexico За сада се све чини лошим вестима за индустрију брзе хране и чини се да је конзумирање њихових производа синоним за опасност. Али, он такође има своје предности о којима ћу говорити у овом чланку. Будући да је веома велика индустрија, ствара много радних места и директних и индиректних послова. Постоји неколико предности и мана брзе хране које треба да узмете у обзир. Ово су кључне тачке које треба размотрити. Прочитајте ове идеје са: Брзи РЕЦЕПТИ МЕКСИКЕ ХРАНА Предности једења нездраве хране Ево неких предности брзе хране, а неке од њих могу бити нездрава храна и здрава. Нездрава храна је јефтинија Највећа предност нездраве хране је што је јефтина у поређењу са другим намирницама. То је разлог зашто их воле млади људи, као што су студенти или студенти, јер траже јефтинију опцију. Поред тога, они су такође доступни свуда, што људима олакшава да једу такву храну, јер не морају да иду предалеко да би јели своју омиљену храну. Лако се транспортује за понети кући Можете га понети било где без икаквих проблема, тако да храну попут енцхилада, такоса, пице, хамбургера, помфрита узимате где год желите јер нездрава храна захтева мало простора у поређењу са другом храном. Може вас занимати: ТАЈНА КИНЕСКЕ ХРАНА Има много разноликости и доброг је укуса То је разлог зашто изазивају зависност и такође су доступни у многим варијантама, тако да су у случају пица Имате могућност да једете различите врсте пице као што су пица са сиром, пица са танком кором, пица од парадајза и тако даље. Дакле, појединац може да једе ову врсту хране сваки пут када изађе да једе. Пошто знате предности нездраве хране, поменућу њене недостатке. Повезани чланак: ЗНАЈТЕ ова 4 рецепта мексичке ВЕГАНСКЕ ХРАНЕ Недостаци нездраве хране То је нездраво и доводи до многих болести Највећи проблем са нездравом храном је то што су веома нездраве. Континуирана конзумација нездраве хране доводи до многих проблема попут дијабетеса, високог крвног притиска, гастроинтестиналних проблема и других сличних болести. То је разлог зашто се деца данас виђају као веома млада да пате од ових болести. Нездрава храна за децу је у порасту и у порасту је у свим деловима света јер их цртани филмови све више подстичу на то уз маркетинг многих компанија које покушавају да привуку децу Често садржи велику количину шећера (сладолед, колачи, млечни производи, итд.) може довести до дијабетеса. Често имају висок садржај натријума и могу изазвати кардиоваскуларне и бубрежне болести. Стога је брза храна на неки начин учинила децу и младе генерације рањивим на многе болести које су се раније дешавале старијима. Повезани чланак: Где су ЈЕФТИНИ РЕСТОРАНИ у МЕКСИКУ Други проблем са нездравом храном је што садржи много калорија и масти, па стога редовно конзумирање хране може довести до дебљања или гојазности, што ће само по себи стварати велики проблем у будућности за појединца. То не значи да су сви производи које ресторан нуди лоши за вас. То једноставно значи да појединци који имају тенденцију да једу намирнице које производи ова индустрија троше око 190 калорија више од оних који то не чине. Нездрава храна изазива зависност Још један недостатак ове хране је што изазивају велику зависност и деца када почну да једу ову храну одбијају да једу здраву храну и кад год изађу, увек ће преферирати ову нездраву храну у односу на другу храну. Повезани чланак: ГАСТРОНОМСКА ШКОЛА и Све што можете НАУЧИТИ Све је у равнотежи Као што сте управо видели, једење брзе или брзе хране има своје предности и мане које треба да проверите када се одлучите да једете у ресторану који служи ову врсту хране. Ако са децом шетате улицама Мексико Ситија, или уживате са партнером у лепотама Монтереја, појести сладолед, чоколадну торту или добру пицу није превише. Проводите другачије време и једете нешто другачије. Најважније је да не стварате навику да ово једете сваки дан, јер ће злоупотреба здраве хране утицати и на ваше здравље.


text: Хетеросексуалност Хетеросексуалност је сексуалност која је усмерена ка особи супротног пола. Појам обухвата емоције, потребе, жеље, интересовања и осећања, као и сексуално понашање индивидуа које за партнера имају особу супротног пола. Овај појам се најчешће односи на људе, али се исти концепт може применити на све сисаре. У жаргону се хетеросексуалци називају стрејт особама. Дефиниције[уреди] Старогрчка реч ἕτερος значи различит. Реч хетеросексуалност се појавила када је Карл-Марија Кертбењи 1868. смислио термин хомосексуалност, и то да би означила њену супротност. Овај придев се први пут појавио у штампаном делу 1880. Израз хетеросексуалност означава: - сексуалну оријентацију особе ка особама супротног пола. На пример, говори се о женској хетеросексуалности ако је сексуално наклоњена појединим мушкарцима. - самоидентификација особе као хетеросексуалне у смислу сексуалног идентитета. - практиковање сексуалног чина између различитих полова. Теорије[уреди] У теорији психоанализе хетеросексуалност се разликује од хомосексуалности у избору објекта. Стога се може сматрати као њена супротност. Дефинисати хетеросексуалност саму по себи је тежи задатак. Критеријум биолошке репродукције се намеће као очигледан, али то није системски потпуно објашњење. Класична психоаналитичка школа сматра хетеросексуалниост као завршну фазу у сексуалном развоју јединке, при чему се репродукција сматра њеним врхунским циљем. Историја хетеросексуалности се преплиће са историјским развојем породичних односа и владајућом демографском политиком. Брига о деци је кроз историју била превасходно женски задатак, материнство је било једини одраз њиховог идентитета, тако да је за феминистички покрет патријархална хетеросексуалност представљала оружје којим је одржаван потчињени положај жене. Хетеросексуалност се у биологији појављује као нагон за сексуалним спајањем са јединкама другог пола и потврђивање своје полне улоге, при чему је овај нагон код људи углавном раздвојен од репродукционог инстинкта. Примери за то су: стерилитет, контрацепција, алтернативне форме секса и апстиненција.


text: Исповест свештенства намесништва колубарског У среду четврте недеље Часног поста, 26.марта 2014.године, у Храму Светог Великомученика Георгија у Голупцу Литургију Пређеосвећених дарова одслужили су архијерејески намесник колубарски протојереј Саша Тимотић, протојереј-ставрофор Гојко Терзић и јереј Александар Васиљевић. Након богослужења, свештеници колубарског намесништва приступили су светој тајни исповести. По благослову Његовог Преосвештенства Епископа ваљевског Г. Милутина, свештенике је исповедао високопреподобни архимандрит Михаило (Биковић), настојатељ манастира Јовања. Сабрање је завршено братским састанком, којим је председавао Владика Милутин. Извор: Епархија ваљевска


Женева Женева (француски: Genève; немачки: Genf; италијанск 1000 :Ginevra) је други по величини град у Швајцарској (после Цириха), а највећи град Романдије (дела Швајцарске у коме се говори француски језик). Женева је и главни град и највеће место истоименог кантона Женева. и поред своје не баш изразите величине Женева се сматра једним од глобалних градова, углавном због присуства бројних међународних организација, укључујући европско седиште Уједињених нација. По истраживању из 2006, Женева је други град на свету по квалитету живота (поново после Цириха).[1] Садржај Порекло назива[уреди] Сматра се да је назив града везан за Келте. Најстарији сачувани назив је био латински назив Генава (лат. Genava) непознатог порекла. Током раног средњег века назив се постепено мењао ка садашњем облику Женева (фра. Genève [ʒənɛv]). Женева као вековима познат град има бројне другачије називе на европским језицима (енг. Geneva, нем. Genf, ита. Ginevra, ретором. Genevra). Положај града[уреди] Женева је изузетно важан град како у држави тако у на нивоу света. На нивоу Швајцарске она је удаљена: - од главног града Швајцарске, Берна, град је удаљен 165 km југоисточно, - од Базела 250 km јужно, - од Цириха 280 km југоисточно. На нивоу Европе Женева је удаљена: Природни услови[уреди] Рељеф: Женева се налази на крајњем југозападу Швајцарске, са три стране окружена француском границом. Град се развио на крајње југозападној тачки Леманског језера. На овом месту из језера отиче река Рона. Њена долина дели алпско планинско подручје јужно од града и северно положено подручје планина Јуре. Сама долина је на приближно 350-400 метара надморске висине, валовита, плодна и густо насељена. Клима: Клима области Женеве је умерено континентална. Просечна годишња температура је 9,0 °C, док је просечна количина падавина близу 1000 мм/м2. Воде: Женева се налази на крајње југозападној тачки Леманског језера (француски: Lac Léman), које је по граду названо и Женевским. Језеро ff6 е ледничког порекла и спада у највећа алпска језера. На месту старог дела Женеве из језера отиче река Рона. Непосредно јужно од градског језгра и Рону се улива мања река Авре, која долази са Алпа. Историја[уреди] Прва насеља на месту Женеве везују се за доба праисторије. Почетком нове ере овде се налазило келтско-германско насеље, које су Римљани освојили 121. године. Тада је забележен и данашњи назив града. У доба касног Рима град постаје средиште хришћанског епископа. Почетком средњег века кроз ову област протутњало је много варварских племена, од којих су највећи утицај оставили Бургунди и Франци. 888. године град је припојен Бургундији. 1033. године насеље потпало под немачки утицај. 1154. године град са околином добија елементе аутономије, која је постепено проширивана. 1394. године великашна породица Савоја постепено преузима утицај на градом, а сама породица добија војводско звање. Међутим, град је и даље имао вишег заштитника. 1526. године ово постаје тадашња Швајцарска конфедерација, са којом се град уједињује. У ово време јавља се у Женеви и покрет реформације на челу са Жаном Калвином. 1536. године грађани су се самопрогласили протестантима. У ово време (1536-64.) у граду је живео и радио познати протестантски делатник, Жан Калвин, који постаје духовни вођа града, а који и данас представља један од симбола града. И поред тога што је град остао протестантски, у 17. веку у град се враћају римокатоличка црква, апостепено и верници. Током Француске револуције (1789-99.) грађани Женеве су активно учествовали у свим догађањима, па је град са околином 1798. године припојен Француској. У оквиру ње град остао све до пада Наполеона 1814. године. Тада су Женева и њена непосредна околина приопојени Швајцарској конфедерацији, што је остало до данас. Међународни значај град добија после Првог светског рата, када град постаје седиште међународне организације Лиге народа 1919. године. Ова организација (будући да није спречила светски рат) уступила је место Уједињеним нацијама после Другог светско 1000 г рата, што је узроковало пресељење међународне пажње у ново седиште, Њујорк. Међутим, у Женеви су остала и даље седишта бројних међународних организација. Ово је граду дало већи значај наспрам његове величине и положаја, па је град и данас велико привредно и културно средиште. Становништво[уреди] По проценама из 2008. године у Женеви живи приближно 186.000 становника, а у градској зони преко пола милиона. По оба показатеља то је други град у Швајцарској, а највећи и најзначајнији у њеном франкофоном делу. Од споменутих 186 хиљада становника 38,7% нема швајцарско држављанство. Језик: швајцарски Французи чине традиционално становништво града и француски језик је званични у граду и кантону. Међутим, градско становништво је током протеклих неколико деценија постало веома шаролико, па се на улицама Женеве чују бројни други језици. Вероисповест: Месни Французи су у 16. веку прихватили протестанско учење Жана Калвина. Међутим, последњих деценија у граду се знатно повећао удео римокатолика. Данашњи верски састав града је: римокатолици 39,5%, атеисти 22,0%, протестанти 17,4%, муслимани 4,4%, јевреји 1,1%. Привреда[уреди] Женева је старо и данас познато банкарско средиште. У У граду се налазе централе и велике испоставе низа великих и међународно познатих банака. Град је и важно трговачко средиште. У граду и околини смештено је много међународних компанија (индустрија, саобраћај, пословање). Од производње посебно се истиче традиционална израда часовника. Упоредо са тим град се специјализован и на другим пољима прецизне изрдае вредних искупих предмета, па је постао и важно трговиште за луксузну робу. Са друге стране, све ово чини град једним од најскупљих за живот. Женева је позната и по бројним догађањима и манифестацијама. Посебно се треба издвојити Женевски салон аутомобила. Образовање[уреди] Женева је и велико научно-истраживачко и образовно средиште са вишевековном традицјом (Универзитет у Женеви је основан 1559. г.). Прва школа за међународне односе основана је почетком 20. века управо у Женеви. Знаменитости града[уреди] Женева поседује добро очувано старо градксо језгро са бројним црквама, па 1000 атама, трговима, фонтанама, споменицима. Поред тога град има и бројне велепене установе међународних организација, бројне паркове, алеје, дукачак кеј дуж језера. Од тога требало би се издвојити: - Катедрала светог Петра (Cathédrale Saint-Pierre), из 12. века, где је започен калвинизам у швајцарским земљама; - Палата нација (Palace of Nations), некадашње седиште Лиге народа, изграђена 30-их прошлог века; - Зид реформације (Monument international de la Réformation), споменик у част протестантизму; - Водоскок; - Парк Лагранж (Parc de la Grange), велики парк дуж Леманског језера; - Природњачки музеј (Muséum d'histoire naturelle); - Комплекс сајма у Женеви. Саобраћај[уреди] Због присуства бројних међународних установа и компанија Женева има веома развијен међународни и међуградски саобраћај. Западно од града налази се Међународни аеродром „Коинтрин“. Градска железничка станица има бројне поласке ка великим градовима у самој држави и у Француској. У јавном градском превозу учествују трамваји, тролејбуси, аутобуси и бродови по језеру. Прва три вида превоза налазе се у окриљу градског саобраћајног предузећа. Јавни превоз обухвата град са предграђима, укључујући и она у суседној Француској. Галерија слика[уреди] - - - - - Референце[уреди] - ↑ Mercer Human Resource Consulting World-wide quality of living survey. Лондон, 10. април 2006. Спољашње везе[уреди]


Историја Брода и насеља у његовој околини датира још из бронзаног доба, око 1600. године прије наше ере. На мјесту на којем је данас смјештен један дио постројења Српске рафинерије нафте, налазе се под земљом остаци релативно великог насеља из прадавних времена. То мјесто народ је називао Пекаруса. Становници Пекарусе припадали су великом панонском народу. Своје трагове на овим просторима оставили су и стари Римљани. На мјесту данашњег Брода, постојало је градско насеље које су Римљани звали Марсонија. Како и сама ријеч Марсонија подсјећа на Марс — римског бога рата — тако ни Марсонија није била само цивилно и трговачко насеље, него је имала и утврђење. Главнина старе Марсоније, налазила се на мјесту данашње Славонско-Бродске тврђаве, а дио насеља био је и на десној страни. Писани документи у којима се Брод први пут спомиње, датирају из 365. године, што говори о чињеници да је овај град стар 1635 година.


Quote: Данашњи "бракови" ако издрже 1 годину до 2 то је премија, пошто више нико никог не трпи због свих горе побројаних чинилаца које сам навео. У првих 6 месеци се по Србији распадне , малтене 50% новосклопљених бракова ... Како то "иде" данашње склапање "брака"?? Ево овако: Да ли ти ћерка има момка? Ааа... Има... неког живе заједно. Ако и "забеби " онда тата и мама по систему код маме на ручак, а код таште на вечеру ! Припомажу ! Убрзо креће незадовољство. Испрва потихо гунђање, касније еруптивно. Резултат... ЗАПАДНИ СТАНДАРД! Преко 50% КОПИЛАДИ по разреду ! Са тенденцијом РАСТА ! Самохрана мајка или ( врло ретко ) самохрани отац ! Какви ће то људи и са каквим карактером стасати можете и сами претпоставити. Смишљено се мушкарцима не дозвољава да буду то што јесу. Мора се променити људска природа до подобног-корпоратвино профитабилног. Многи то нису схватили и даље не схватају већ су се препустили "токовима" уморни од свега! Некада је било ... Када млад човек пожели да се жени, оде код младиних да саопшти жељу и да испроси њихову ћерку за своју будућу. Прво питање будућег таста је било О НАЧИНУ И ПРИХОДИМА БУДУЋЕГ ЗЕТА. Данас. Потенцијални, таште и тастови, ваљда уплашени и за своје егзистенције, покушавају да реше своје социјалне проблеме па властите кћери једва пунолетне ( за 56 дана јој је 18-сти ) добровољно и пожељно шаљу код, по њиховој процени, потенцијалног младожење на "заједнички живот" - КУРВЕШАЈ јер " Mr. потенцијални" има ИМУЋНЕ РОДИТЕЉЕ! Па ћемо ми то "заједнички" када дође време... С` друге стране, маса њих, школоване, прешле 30-ту и сад` дај шта даш ! И направе грешку ! Оне пристану да издржавају свог мушкарца! И уместо да ОНА добије мужа ОН добио сурогат маму! Оне са почетка текста и "још 56 дана" - данас у 25-ој - ИСКУСТВЕНА ( нема шта ) и још ( релативно ) доброизгледајућа + са "миразом" - ћеркицом 5 годишњакињом је ДАНАС већ у "вези" са 52-годишњим МЕДОМ. Меда је матор, дебео, ћелав али ПУН ПАРА КО БРОД! А онај млади, још равног стомака и густе косице а редовно бријаних маља, намирисани и ДЕКИНТИРАНИ - "Mr. потенцијални" од "имућних родитеља" ???!!! Опет се променила политичка структура у С 2bd2 рбији па су "имућни" преко ноћи постали СОЦИЈАЛНИ! Ено га негде шљема и конобарише... Има "рибу" од ( целих 16 / не "живе заједно" само се јебуцкају ) њему је 26 и "бивша" сада новопечена мама га зове ВОЛИНА! А ћеркица од ( целих ) 5 БУДУЋА ЖЕНА! Њој остаје да се формира између 2 зверке толико различите а опет... може се слободно рећи браће ЈЕДНОРУПИЋА! МЕДЕ И ВОЛИНЕ! Ето то је укратко "брачна" ситуација данас у Србији. Заиста поражавајуће...


РТС :: Мали: Раст БДП-а за четири месеца 4,6 одсто Економија Мали: Раст БДП-а за четири месеца 4,6 одсто Мали: Раст БДП-а за четири месеца 4,6 одсто субота, 30. јун 2018, 14:52 -> 15:01 Министар финансија Синиша Мали изјавио је да у јуну суфицит у буџету износи 22,1 милијарди динара, да је за прву половину године суфицит укупно 30,9 милијарде динара, а да је раст бруто домаћег производа у прва четири месеца ове године износио 4,6 одсто у односу на исти период прошле године. "Финансије остају стабилне, а суфицит који већ неко време имамо значи више инвестиција, даљи развој привреде и нова радна места. Циљ нам је даље улагање у инфраструктуру, иновације и ИТ сектор. То је оно за шта се боримо и што значи бољу и јачу Србију", истакао је Синиша Мали у изјави за Танјуг. Прецизирао је и да су укупни редовни приходи у јуну 129,3 милијарди, а расходи 99 милијарди динара. "Србија има значајно већи раст од просечног раста у региону и Европској унији. То значи да се наша привреда најзад покренула, а најбоље резултате имамо у грађевинарству, трговини, информисању и комуникацијама. Жеља нам је да у будућности још више искористимо потенцијал ИТ сектора, који може да буде велики покретач целе привреде", закључио је Синиша Мали.


text: Висконсин (), једна је од педесет америчких држава. Налази се на северу централног дела САД. Излази на обале два од укупно пет језера из групе Великих језера, и то на језеро Мичиген (Lake Michigan) и Горње језеро (Lake Superior), а граничи са четири америчке државе: Ајовом, Илиноисом, Минесотом и Мичигеном. Висконсин се простире на површини од 169.639 -{km2}-, а по попису из 2008. има 5.627.967 становника. Главни град је Медисон, а највећи град Милвоки. Састоји се од 72 округа: Адамс, Ајова, Ајрон, Аутагами, Барон, Бафало, Бејфилд, Бернет, Браун, Вајлас, Вашингтон, Вернон, Винебејго, Вокеша, Волворт, Вопака, Вошара, Вошберн, Вуд, Грант, Грин, Грин Лејк, Даглас, Дан, Дејн, Дор, Доџ, Ешланд, Калјумет, Кеноша, Кивони, Кларк, Коламбија, Крофорд, Ла Крос, Ланглејд, Лафејет, Линколн, Манитовок, Маратон, Маринет, Маркет, Меномини, Милвоки, Монро, Озаки, О Клер, Оконто, Онајда, Пепин, Пирс, Полк, Портиџ, Прајс, Расин, Раск, Ричланд, Рок, Сент Крој, Сојер, Сок, Тејлор, Тремпело, Флоренс, Фон ду Лак, Форест, Чипева, Џексон, Џеферсон, Џуно, Шебојган, Шоно. Демографија Према попису из 2002. године у Висконсину је живело 5.363.675 становника, од чега 6,4% млађих од 5 година, 25,5% је имало од 5 до 18 година, 55% становништва је имало између 18 и 65 година, а 13,1% је имало преко 65 година старости. Жена је било 50,6%, а мушкараца 49,4%. Још од открића Висконсин је имао етнички хетерогено становништво. Први бели досељеници били су француски ловци на крзно, праћени рударима са енглеског полуострва Корнвол, који су населили југозападни део земље. У следећем таласу досељавају се „Јенкији“, америчко становништво са североистока САД. У раним годинама формирања Висконсина као државе, ови досељеници доминирали су у државној тешкој индустрији, финансијама, политици и образовању. Између 1850. и 1900. године у Висконсин пристиже велики број досељеника из Европе, посебно Немаца и Скандинаваца, од којих су најбројнији били Норвежани, као и мање групе Белгијанаца, Холанђана, Швајцараца, Финаца, Ираца, Пољака и осталих. У XX веку, нарочито у годинама после Другог светског рата значајна је миграција Мексиканаца и црнаца (Афро-Американаца) са југа, који су се углавном доселили у Милвоки. По завршетку вијетнамског рата, у Висконсин се досељавају и припадници народа Хмонг, сродни Кинезима. По свом етничком пореклу, данас је у Висконсину највише Немаца, који представљају 42,6% становништва. Број становника немачког порекла је и много већи, али се овај проценат људи званично изјаснио о томе. На другом месту су Ирци - 10,9%, следе Пољаци - 9,3%, Норвежани - 8,5%, Енглези - 6,5%. Што се тиче расног опредељења највише је белаца - 91,52%, следе црнци - 6,15%, Азијци - 1,92%, Индијанци - 1,30% и народи Океаније - 0,08%. Латиноамериканци свих раса представљају 3,35% становништва. По вероисповести највише је хришћана - 85%, осталих је 1%, а 14% становништва није религиозно. Од хришћанских деноминација најбројнији су протестанти - 55% и римокатолици - 29%, осталих је 1%. Референце Литература амерички попис становништва 2000. године - http://www.census.gov/prod/2004pubs/c2kbr-35.pdf Спољашње везе Државе САД


text: Историја (од грчке ријечи -{ἱστορία [istoría]}- — хисторија — „истраживање, знање које се стиче истраживањем“) или повијест () јесте наука o људима у времену. То је општи израз који се односи на прошле догађаје, као и на памћење, откривање, скупљање, организовање, представљање и тумачење информација о одређеним догађајима. Научници који се баве историјом се зову историчари. Догађаји који су се догодили прије писане историје сматрају се преисторијом. Међутим, повест и историја нису баш идентични синоними, иако се тако чини. Повест је нешто што се заиста догодило и што је сто одсто потврђено, а историја је наша интерпретација повести. Повест је да се десио Косовски бој на Газиместану 1389. године, а предмет историје су одговори на питања: ко је учествовао, ко је победио, ко је издајник итд. Српски историчар Чедомир Антић тврди да историја није наука, већ научна дисциплина. Историја се може односити и на академску дисциплину — историографију — која користи причу како би испитала и анализирала низ прошлих догађаја и објективно утврдила обрасце узрока и посљедица које их одређују. Историчари понекад расправљају о природи историје и о њеној употреби разматрањем дисциплине студија тј. њене сврхе, као начин пружања „перспективе“ о проблемима садашњости. Приче које су заједничке за одређену културу, а немају основа у спољашњим изворима (као што су приче о Марку Краљевићу или о Косовској бици) обично се сврставају као културна баштина, јер се над њима не може спровести „непристрасна истрага“ како захтјева историја као наука. Херодот, грчки историчар из 5. вијека прије н. е. који се сматра „оцем историје“, је заједно са својим савремеником Тукидидом, дао основе за стварање савремене људске историје. Њихов рад наставља да се чита и данас и ствара подјелу између Херодотовог вида историје који се фокусира на културу и Тукидидовог који се фокусира на војну историју. Савремена историја је широг опсега, и обухвата проучавање појединих области и одређених тематских елемената историјског истраживања. Историја је често дио основног и средњег образовања, а академске студије историје су главна дисциплина универзитетских студија. Етимологија Појам „историја“ потиче од грчке речи ἱστορία што значи испитивање, испитивањем остварено знање, објашњење, описивање, приповедање... Ова реч је за старе Грке подразумевала знање стечено испитивањем и слушањем. Грчку реч “istoria“ први пут срећемо код Херодота из Халикарнаса, „оца историје“. Он је ову реч у својим делима употребио пет пута. Посредством латинског, ова реч је касније дошла у све савремене европске језике. У латинском језику је реч историја имала исто значење као и у грчком. Реч историја је кроз векове мењала своју садржину. У неким европским језицима се упоредо за историју користе речи које су изведене од других корена. У немачком језику се, нпр, користи реч geschichte (од gesta — догађај), у словеначком zgodovina, у чешком -{dejiny}-, а у пољском dzieje. У Хрватској се до 19. века употребљавала реч догодовштина или догађајница. У овим језицима се под тим појмовима подразумевају сами догађаји. У наше време, оба појма употребљавају се двојако и означавају историјски процес, развој људског друштва или науку која се бави изучавањем тог процеса. Предмет проучавања Предмет проучавања историје чине догађаји из прошлости који се односе на човека као на друштвено биће. Многи догађаји из прошлости нису предмет проучавања историје (историја Сунчевог система, историја Земљине коре итд). Међутим, то не значи да историјску науку не интересују и природни процеси. Историја проучава и оне природне појаве које су се непосредно одразиле на животе људи (епидемије, потреси, поплаве итд). Предмет проучавања историје јесте човек као друштвено биће. Његова физиолошка и биолошка страна предмет су проучавања других наука. Историја није наука о човеку и људима уопште, већ о људима као друштвеним бићима у времену и простору. Простор и време битне су категорије у историјској науци. Историчари пишу у контексту свог времена, и уз дужно поштовање тренутно доминантних идеја о томе како да тумаче прошлост, а понекад пишу с циљем подучавања њиховог сопственог друштва. По речима Бенедета Крочеа, „Сва историја је савремена историја“. Историју омогућава формирање 'истинског дискурса прошлости' путем продукције наратива и анализе догађаја из прошлости везаних за људску расу. Модерне дисциплине историје су посвећене институционој продукцији тог гледишта. Сви догађаји који су запамћени или сачувани у некој аутентичној форми сачињавају историјске записе. Задатак историјског истраживања је да идентификује изворе који су најкориснији за произвођење прецизног описа прошлости. Изучавање историје се понекад класификује као део хуманистичких наука док се у другим околностима сматра делом друштвених наука. Оно се исто тако може сматрати мостом између те две опште области, којим се обухватају методологије обе области. Индивидуални историчари строго подржавају једну или другу класификацију. У 20. веку француски историчар Фернан Бродел је револуционисао проучавање историје, користећи спољашње дисциплине као што су економија, антропологија, и географија у изучавању опште историје. Традиционално, историчари су располагали забележеним догађајима из прошлости, било у писаном облику или у виду оралне традиције, и покушавали су да нађу одговоре на историјска питања путем изучавања тих извора. Од почетка, историчари су исто тако користили изворе попут монумената, натписа, и слика. Генерално, извори историјског знања се могу поделити у три категорије: записани, речени, физички очувани, и историчари обично користе све три категорије. Писање је маркер који раздваја историју од онога што долази раније. Археологија је дисциплина која је посебно корисна у раду са затрпаним местима или објектима, који након ископавања доприносе изучавању историје. Међутим археологија ретко стоји сама. Она користи описне изворе као допуну својих открића. Археологија се састоји од опсега методологија и приступа који су независни од историје; другим речима, археологија не попуњава празнине у текстуалним изворима. Уместо тога историјска археологија је специфична грана археологије, која често производи контрастне закључке у односу на писане изворе. На пример, Марк Леон који се бави ископавањем и тумачењем историјског Анаполиса у Мариланду, САД; је настојао да разуме противречност између текстуалних докумената и материјалне евиденције, демонстрирајући поседовање робова и неједнакост богатства изучавањем свеукупног историјског окружења, упркос идеологије „слободе“ садржане у писаним документима свог времена. Постоји мноштво начина на које се може организовати историја, укључујући хронолошки, културолошки, територијални и тематски. Те поделе нису међусобно искључиве, и знатна преклапања су често присутна, као на пример у „Међународном женском покрету у добу прелаза, 1830—1975“. Историчар се може истовремено бавити веома специфичним и веома општим, мада је модерни тренд ка специјализацији. Област звана Универзална историја се одупире специјализацији, и трага за универзалним обрасцима или трендовима. Историја је често била студирана са неким практичним или теоретским циљем, мада се исто тако може изучавати из пуке интелектуалне радозналости. Метод Општа метода историјске науке се дуго, све до почетка 20. века, изграђивала на темељима политичке историје и практично је била специјална методологија политичке историје. Први део методологије односи се на проналажење и познавање историјских извора. Изворна грађа је основа за историјску реконструкцију. Овај део историјске методологије назива се хеуристика. Број историјских извора за одређени догађај обично ће зависити од тога у ком периоду се догађај одвијао. За период до 12. века извори су ретки. Од 15. века извори су све бројнији. У 19. и 20. веку број историјских извора у свету је непрегледан. Од 16. века се појављују едиције историјских извора. Извори су умножени штампом и тиме постају доступни широком кругу стваралаца. Сакупљени извори, сами по себи, нису увек довољни за темељ научног рада. Потребно је извршити критичку анализу извора што је други део историјске методологије. Критика извора може бити спољашња (или критика текста) која утврђује у каквом је стању текст, утврђују се ближи подаци о датуму и месту настанка као и подаци о личности аутора уколико је аутор познат, и унутрашња (или критика исказа) која испитује у коликој мери се треба поклонити поверење неком извору (веродостојност). Најтежи део историјске методологије је повезивање догађаја и веза — синтеза. Синтезом се ствара јасна слика о неком историјском догађају, појави, делатности, истакнутој личности... Последња фаза методологије је експозиција тј. излагање добијених резултата усменим или писменим путем. Подела историје Временска подела Подела историје на временске периоде назива се периодизација. Циљ периодизације је да се издвоје посебни временски периоди унутар којих историјски развој има специфична обележја која га чине карактеристичним у односу на претходне и касније периоде. Покушаји да се историја подели на периоде постојали су још у антици. Грчки и римски историчари вршили су периодизацију на различите начине. Ипак, у старом веку је најприхваћенија била подела на четири велика царства: асирско, међанско-персијско, грчко-македонско и римско. Ова подела није одговарала хришћанима јер није обухватала многе народе које су Грци и Римљани називали Варварима. Хришћанска периодизација заснива се на библијском приказу догађаја, односно на историју „изабраног народа“, Јевреја. Тако је настала подела историје на шест периода (aetates) чији је творац свештеник Августин: 1) од Адама до Ноја, 2) од Ноја до Аврама, 3) од Аврама до Давида, 4) од Давида до Вавилонског ропства, 5) од Вавилонског ропства до Христовог рођења, 6) од Христа до краја света. На темељу Августинове периодизације заснива се и данашњи начин рачунања времена кога је установио монах Дионисије Мали у 7. веку. Нову периодизацију донео је период хуманизма. Временску поделу историје на три велика раздобља разрадио је немачки научник Кристофер Келер у другој половини 17. века. Он историју дели на следеће периоде: -{istoria antqua}- — период до Константина Великог (4. век), -{istoria mediiaevi}- — период од оснивања до пада Цариграда под турску власт и istoria nova (период након 1453. године). Касније су извршена померања датума. За крај старог века узета је 476. година односно пад Западног римског царства, а за почетак новог века 1492. година (откриће Америке). Било је покушаја да се за почетак новог века узме 1517. година тј. почетак Реформације. Термин „савремено доба“ први пут је употребљен 1807. године када је Наполеон Бонапарта извршио реформу наставе у Колеж ле Франсу. Француски историчари прихватили су га након Бечког конгреса 1815. године, а касније и немачки историчари. Енглески историчари прихватили су га половином 19. века. За почетак савременог доба узимао се почетак индустријске, односно Француске револуције. Немачки историчар Карл Лапрехт извршио је поделу историје према „цикличној теорији“ на: анимизам (првобитна заједница), симболизам (до 9. века), типизам (до 13. века), конвенционализам (до 15. века), индивидуализам (до 18. века) и субјективизам (од 19. века). Карл Маркс творац је марксистичке периодизације према начину производње на следеће периоде: првобитна заједница, робовласништво, феудализам, капитализам и комунизам. Територијална подела Историјски развој дели се и са гледишта простора. Данас би писање светске историје због количине података био толико комплексан задатак да га ни најбољи стручњак не би могао извршити. Још у античком свету је било покушаја да се напише историја света. Први који је писао о историји ван граница Грчке био је Полибије који се, уз Херодота и Тукидида, сматра трећим великим историчарем Грчке. У средњем веку покушаје приказивања светске историје срећемо у делима писаца „универзалних хроника“. Напредак у приказивању светске историје учињен је у периоду хуманизма. У 18. веку се јављају велике историје света. Заокрет у том погледу учинио је немачки историчар Леополд Ранке (1795—1886) који је, поред бројних дела, написао једну историју света у којој је критиковао дотадашње начине писања светске историје. У својој светској историји иступио је са тезом да је задатак опште историје да изрази повезаност историје разних народа у оквире великих збивања која их повезују. Његов поглед на историју света је европоцентризам. Под Европом је на првом месту подразумевао германске и романске државе док је словенске народе сматрао другоразредним. Подела по проблематици Подела по проблематици јавила се у 16. веку када је постало јасно да се живот људског друштва у прошлости не може посматрати без познавања свих његових аспеката. Свака наука испитује и памти свој развој (важне датуме, открића, истакнуте појединце итд.) због чега се појавио велики број историја. Политичка, војна и дипломатска историја су се најбрже развијале због интереса политичких елита те су, стога, познате и као историја у класичном смислу. Међутим, у историју спадају и историје филозофије, права, уметности, књижевности, економије, религије, културе, просвете... Тимски рад историчара и стручњака омогућава потпуније истраживање. Обједињавање више историјских дисциплина означава се појмом „тотална историја“. Историјски извори Основна грађа за историјску реконструкцију је изворна грађа. Историчар нема непосредан увид у догађаје из прошлости већ о њима сазнаје на основу историјског материјала. Историјски материјал представља информацију о неком догађају из прошлости. Садржан је у историјским изворима. Историјски извори су предмети, текстови и чињенице које садрже историјски материјал. До 19. века под изворима су се подразумевали само писани текстови. Од тада се изворима сматрају и усмена предања, споменици, уметничка дела, оружја, оруђа, новац и сл. Најважнија подела историјских извора је подела на остатке и традицију. Остаци су историјски извори који су настали узгредно, као саставни део историјског догађаја о којима говоре. За разлику од традиције, намена остатака није да сведоче о догађају у коме су настали. У остатке спадају обичаји, обреди, институције, оружје, оруже, новац, уметничка дела, споменици, натписи, језик, повеље, исправе... Традиција је мање поуздана за спознају прошлости. Дели се на: усмену (митови, легенде, анегдоте, пословице...), литерарну (хронике, анали, натписи...), публицистичку (леци, новине, часописи, јавна писма...), ликовну (портрети, скулптуре, слике...). Врсте историјских извора За проучавање различитих историјских периода користе се различити историјски извори. За проучавање модерне историје најсигурније је користити изворе који су настали коришћењем модерне технологије. То су: акустични документи, фотографије, филмови итд). Писани извори најзначајнија су и најбројнија група историјских извора. Први писани извори за европску историју потичу из грчко-римског света. Најстарији писани извори ових цивилизација су натписи на тврдом материјалу. Овим натписима бави се епиграфика. За читав период античке историје најзначајнији писани извори су акти. У државама Средоземља у античко доба натписи су готово једини извор за познавање друштвеног живота људи. За античку историју значајни су и археолошки налази. У најстарије средњовековне изворе спадају анали који говоре о догађајима који су, према мишљењу њихових аутора, били значајни да се забележе. Карактеристика анала је шкртост, сувопарност, ређање догађаја хронолошким редом без систематичности... Сродне аналима су и хронике с тим што је излагање повезано, а оквир је много шири. Значајни извори за средњовековну историографију су и биографије и хагиографије. Најзначајнији извори за средњи век су повеље и акта чијим се проучавањем бави дипломатика. У историјске изворе спадају и регистарске, земљишне, пописне и матичне књиге, картографски материјал (мапе, планови), публицистички материјал, закони и законодавни текстови, аутобиографски извори (мемоари, дневници, аутобиографије). Помоћне историјске науке У циљу прикупљања, сређивања, објашњавања и критичке анализе извора развио се читав низ помоћних историјских наука. Сврха помоћних историјских наука је да служе знању о историји. Оне помажу историјској науци да испуни свој методолошки задатак. Нарочито су значајне за хеуристику, односно прикупљање извора, као и за критику извора. У помоћне историјске науке у ужем смислу убрајају се: У помоћне историјске науке спадају и самосталне науке које имају свој предмет истраживања, методологију и терминологију. Историјска наука користи се њиховим резултатима као најопштија, свеобухватна наука. То су: Праисторија Праисторија или преисторија, није предмет проучавања историчара, већ се њоме бави археологија. Праисторија је период до појаве писма. Датум који означава крај праисторије, дан када су писани извори постали корисни академски извори, варира од региона до региона. У Египту је углавном прихваћено да се праисторија завршава око 3200. п. н. е. док је крај праисторије на Новој Гвинеји око 1900. п. н. е. Велики историчари Грчког историчара Херодота, који је живео у 5. веку п. н. е., називају „оцем историје“. Он је први који је тежио прикупљању свих релевантних податка о одређеним прошлим догађајима (такође и податке о страним земљама и народима) до којих је могао доћи, из свих приступачних извора. Упоређивао је разне изворе, критички их оцењивао и настојао дати што објективнију слику, суздржавајући се од вредносних судова („Ја не судим, само извештавам“). Оцем модерне историје као науке сматрају Леополда Ранкеа. Види још Филозофија историје Списак политичко-територијалних промена у свету током историје Референце Литература Увод у историју са основама помоћних историјских наука - Проф. др Миомир Дашић, Титоград 1988. година -{The American Historical Association's Guide to Historical Literature, 3rd ed., eds. Mary Beth Norton and Pamela Gerardi (2 vol, Oxford U.P. 1995) 2064 pages; annotated guide to 27,000 of the most important English language history books in all fields and topics}- -{Benjamin, Jules R. A Student's Guide to History (2009)}- -{Furay, Conal, and Michael J. Salevouris. The Methods and Skills of History: A Practical Guide (2010)}- Спољашње везе Историјска читанка -{Best history sites .net}- -{BBC History Site}- -{Internet History Sourcebooks Project See also Internet History Sourcebooks Project. Collections of public domain and copy-permitted historical texts for educational use}- -{The History Channel Online}- -{History Channel UK}- Друштвене науке Хуманистичке науке Хуманистика Грчки изрази


ГОВЕДАРИЦА: СТВОРИТИ БОЉУ БУДУЋНОСТ | СРНА ГОВЕДАРИЦА: СТВОРИТИ БОЉУ БУДУЋНОСТ БАЊАЛУКА, 12. ЈУЛА /СРНА/ - Предсједник СДС-а Вукота Говедарица поручио је данас у Бањалуци да ова странка жели да омогући бољу будућност за Републику Српску, стварајући услове и амбијент за квалитетнији живот грађана. "Дајем петровдански завјет да ћу са својим сарадницима учинити све да сваки грађанин Српске живи слободно од свог рада. Вратићемо Републику Српску народу, јер сам из народа за који желим да се борим и побиједим оне који раде против наших интереса", поручио је Говедарица на крсној слави СДС-а - Петровдан. Он је честитао грађанима Републике Српске који славе, члановима и оснивачима СДС-а крсну славу - Петровдан. "Велика захвалност за све људе који су прије 28 година одлучили да Петровдан буде крсна слава СДС-а. Тада је СДС била политичка организација и свесрпски покрет који је српски народ повео у будућност и стварање Републике Српске", рекао је Говедарица и изразио захвалност коалиционим партнерима /ПДП, НДП/на доброј сарадњи. На питање зашто крсној слави не присуствује бивши предсједник СДС-а Младен Босић, Говедарица је рекао да Босић зна шта је СДС и да ће након избора добити значајну функцију у парламенту БиХ, јер је драгоцјен за своју странку. Коментаришући изјаву посланика Недељка Милаковића, који је присуствовао крсној слави, да ће на предстојећим изборима бити на листи СДС-а, а не СП-а, Говедарица је поновио да је Милаковић исказао жељу да ради са СДС-ом и да ће у Бањалуци резултат партије бити побољшан. Говорећи о бившем предсједнику Општинског одбора СДС-а Челинац Горану Тубаку, Говедарица је најавио да ће против њега бити поднесена кривична пријава због клевете.


text: Основна школа "Херој Радмила Шишковић": Због грипа продужен школски распуст Министарство просвете, науке и технолошког развоја одлучило је да због епидемије грипа први део зимског распуста продужи за два дана. Настава у основним и средњим школама почеће у среду, 11. јануара 2017. године. Министарство је у интензивном контакту са Институтом за јавно здравље Србије др Милан Јовановић Батут и Министарством здравља, а епидемиолошка ситуација на терену прати се на дневном нивоу. Нова процена стања биће урађена у понедељак 9. јануара.


text: Роуз: Караџић одржао реч Почетна страна Вести Роуз: Караџић одржао реч Написао Фонет / Курир среда, 06 октобар 2010 03:21 Уторак, 5. Октобар, 2010.| Аутор: Агенција ФоНет ХАГ - На суђењу бившем лидеру босанских Срба Радовану Караџићу, оптуженом за ратне злочине и геноцид у БиХ, бивши командант УНПРОФОР генерал Мајкл Роуз изјавио је пред хашким судом да му је Караџић приликом једног сусрета признао да је гранатирање Сарајева бесмислено. Роуз је истакао да је Караџић имао апсолутну контролу над Војском Републике Српске 1994. Британски генерал Мајкл Роуз је од почетка 1994. до почетка 1995. године био командант УНРОФОР за Босну и Херцеговину. Роуз је, као сведок тужилаштва, сведочио о неселективним нападима на Сарајево и његова настојања да успостави примирје између снага босанских Срба и снага Федерације. "Српске снаге су користиле блокаду Сарајева и хуманитарне помоћи како би натерале Федерацију на потписивање примирја, али наравно по њиховим условима", изјавио је Роуз, преноси Радио Слободна Европа. Почетком 1994. године, снаге босанских Срба држале су већину жељене територије, подсетио је Роуз. "И били су спремни да тргују територијом за мир, али под својим условима. Другим речима они су желели делове Босне за себе, а били су спремни да предају друге Бошњацима или Хрватима", рекао је Роуз. Он је рекао да је, након Вашингтонских споразума у марту 94., створена Федерација Бошњака и Хрвата која је хтела да поврати неке територије и после тога да склопи мир, на шта су српске снаге реаговале новом блокадом енклава и заустављањем хуманитарне помоћи за становништво, рекао је Роуз. "Народ у Сребреници и Жепи је дословно гладовао. Горажде никада није било у тако лошој ситуацији јер је оно било приступачније, али и тамо је ситуација повремено досезала критичан ниво", казао је Роуз. Он је изјавио да је блокада помоћи као и напади на енклаве и град Сарајево, била организована политика босанских Срба и оруђе притиска на другу страну. Као доказ да је Караџић могао зауставити војно деловање по Сарајеву кадгод је хтео, Тужилаштво је подсетило на утакмицу између УН и једног сарајевског тима у марту 1994. и обећање Караџића да ће се сусрет одржати без прекида. Утакмица се одржала без прекида и без једног инцидента снајперског деловања. "Је ли Вама то ишта значило у вези са ефективном контролом доктора Караџића над употребом тешког наоружања његових снага", питало је тужилаштво. "Да. доктор Караџић је био човек од речи и побринуо се за то да се утакмица одигра без икаквог гранатирања или снајперског деловања", одговорио је Роуз. Генерала Роуза ће унакрсно испитати Караџић који тврди да се хуманитарна помоћ УНПРОФОР контролисала и блокирала због шверца робе, али и оружја супротној страни. Генерал Роуз је 2006. године сведочио у Хагу, пред другим судом УН, Међународним судом правде. Он је сведочио у корист Србије у процесу по тужби БиХ за геноцид. У исказу пред судом он је рекао да београдске власти нису имале контролу над снагама босанских Срба.


... српска посла, онда сте једини на свету. Само мој систем је још бољи, најбољи; мене нема нигде ни на једном сајту тих такозваних соц-медија, или џаболебоља и превараната. Шта мене занима шта неко данас кува или колико пута га је супруга преварила, или он њу.