Ресурси за управљање конфликтом - 2022 Ресурси за управљање конфликтом Сукоб у пословању је често неизбежан. Људи су различити и заједно са тим разликама долазе до различитих погледа на то како треба радити. Незнатне разлике у мишљењима понекад се могу развити у велики рат ако се не уложе напори да се идентификују и ублаже потенцијални проблеми. Предузећа морају ефикасно користити расположиве ресурсе за управљање конфликтима како би подржали успјешно радно окружење. Приручници за запослене су користан ресурс у управљању конфликтима. Приручници садрже листу подзаконских аката и правила компаније која су успостављена ради заштите права запослених и управљања очекивањима компаније. Овај документ пружа менаџерским тимовима специфичне процедуре за управљање конфликтима између уреда и / или неприкладно понашање запослених. Приручници за запослене нуде супервизорима начин руковања разликама професионално и ефикасно, а такође помаже компанији да избјегне могуће повреде закона о запошљавању. Одељење за људске ресурсе компаније је идеалан ресурс за помоћ у управљању конфликтима. Стручњаци за људске ресурсе обучени су у многим областима и вјешти су у рјешавању конфликата који се јављају између запосленика, клијената и вањских извођача. Стручњаци за људске ресурсе често су укључени у рјешавање спорова и захтијевају значајно искуство у управљању споразумима између свих нивоа организације. Фокус групе за клијенте и запослене су ефикасан метод управљања конфликтима. Фокус групе омогућавају појединцима који имају заједнички интерес да се удруже и разговарају о питањима која утичу на њихову околину и благостање. Послодавци који користе фокус групе и искрено сматрају да повратне информације које добију као резултат имају бољу прилику да управљају конфликтом пре него што то постане проблем. Предузећа која практикују политику отворених врата често могу заобићи сукобе и друге недосљедности унутар организације. Политика отворених врата омогућава клијентима и запосленима да одговоре на све проблеме које могу имати отворено и без икаквог притиска. Кутије за предлоге су заједнички ресурс који се користи за добијање мишљења и критика у вези са пословном праксом пре него што оне ескалирају у свађе између страна. Сукоб се може појавити због неразумијевања између странака у погледу одређене дужности или задатка. Рационализација обуке како би сви пословни партнери били на истој страници што се тиче очекивања често је кључ за избјегавање ових врста сукоба. Развијање најбољих пракси које поједностављују пословна очекивања и осигуравање усклађености чланова тима и клијената могу помоћи у смањењу конфликта и охрабривању хармоније унутар организације.


Као дипломата од каријере, Павле Бељански је задужио српски народ, нарочито захваљујући реткој и посебној љубави према сакупљању уметничких дела и истанчаном укусу с којим их је бирао. Свету уметности, музејима, обиласку старина, антикварница и галерија, атељеа и места где су уметници излагали, поклањао је посебну пажњу, ако не и већу него својој струци – дипломатији. Његова наклоност према уметности и колекционарска страст формиране су постепено и упоредо с његовoм професијом. Порекло, школовање, Први светски рат Павле Бељански, матурска фотографија (Београд 3. јун 1910) Веридба Ане Бељански и Милана Исаковића (Свилајнац, 1912) Претпоставља се да је породица Бељански у Војводину дошла још у време Велике сеобе Срба 1690. године из села Бељана код Ваљева. Најстарији подаци забележени су о прадеди Павла Бељанског, свештенику Николи, чији се отац звао Арсеније. Према ондашњем обичају, најстарији син у породици наслеђивао је очево занимање и дедино име. Тако су и Николини потомци, и преци Павла Бељанског по тој линији, били православни свештеници у бачком месту Госпођинци. Ту је рођен и Павлов отац Светозар Бељански (1851–1921) који је наследни црквени позив заменио лекарским, завршивши студије медицине у Бечу. Прво запослење добио је у Сремским Карловцима, где се оженио Миланом Костић (1869–1942), ћерком познатог карловачког трговца Константина Косте Костића. Ту су рођене и две Павлове сестре Александра Санда (1888–1944) и Ана Анка (1890–1944). Попут многих угледних Срба из двојне монархије, Павлови родитељи су 1892. године прешли у Србију. У Великом Градишту Светозар Бељански постаје градски лекар и убрзо добија сина Павла (19. јуна). После две године, породица се сели у Свилајнац, где је рођен најмлађи син Никола (1895–1944). Павле Бељански је основну школу завршио у Свилајнцу. Школовање је наставио у Београду и 1910. године положио је испит зрелости у Првој београдској гимназији. Исте године се уписао на Правни факултет. Студије прекида због избијања Првог светског рата. У септембру 1914. године ступио је у Ђачки батаљон у Скопљу. Приликом повлачења преко Албаније оболео је од туберкулозе те је већ у децембру 1915. у Скадру ослобођен од учествовања у ратним операцијама. Остатак зиме и пролеће провео је на Крфу одакле је, пошто је у јулу 1916. демобилисан, упућен на школовање у Француску. Уписао је студије права на Сорбони, а дипломирао 17. јула 1917. Већ 15. јуна наредне године, магистрирао је и одмах пријавио докторат из дипломатско-конзуларне струке. Павле Бељански прекида школовање у Паризу због запослења у Министарству иностраних послова. У пролеће 1919. године анагажован је за писара I класе Краљевског посланства у Стокхолму, а након два месеца унапређен је за секретара Посланства. Дипломатска каријера током које се Бељански упознавао са културном баштином сачуваном у европским престоницама, у великој мери је допринела његовом опредељењу за пасионирано сакупљање вредних предмета ликовне и примењене уметности. Вест о очевој смрти затиче Бељанског у Берлину (1921), где је службовао после Стокхолма и Варшаве. Бељански након Берлина поново одлази у Варшаву, а затим у Беч, који ће одиграти пресудну улогу у његовој колекционарској оријентацији према уметничким делима. Мада је већ у Берлину почео да купује антиквитете за свој стан у Београду, овој пасији интензивније ће се посветити током боравка у Бечу (1923–1925). Подршку му је пружила тетка по оцу Софија Ђукић, удовица чувеног генерала Аврама Ђукића, и сама велики познавалац уметности и колекционар. У то време, Бељански је дошао до закључка да његова наклоњеност колекционарству треба да добије јасан концепт. Сећајући се боравка у Бечу, забележио је: „Срећом, 1923. напустио сам овај јалов посао и одлучио сам да се посветим искључиво сакупљању ликовних дела наших уметника”. На то га је подстакао хрватски сликар Марино Тартаља, који га је те 1923. године портретисао, а дело Млади дипломата, награђено је сребрном медаљом на Mеђународној изложби у Барселони (1929). Мада ова слика није ушла у састав легата, наследници колекционара поклонили су је за Меморијал Павла Бељанског, у чијој је сталној поставци је изложена. Почетком двадесетих година прошлог века, она је свакако подстакла Бељанског да се посвети сакупљању дела савремених уметника из државе коју је он представљао у Европи. Павле Бељански – пријатељ уметника Преласком из Беча у Београд крајем 1925. године, Бељански шири круг познанстава са младим уметницима, што је било плодоносно за формирање колекције. Већина тих уметника школовала се на академијама европских градова: Минхена, Беча, Будимпеште, Берлина, Рима, Фиренце, Прага, Кракова и, у највећој мери, Париза. Када је Павле Бељански почетком 1929. године добио премештај за Париз, у сликарској метрополи су већ боравили многи југословенски уметници, попут Саве Шумановића, Петра Добровића, Мила Милуновића, Јефта Перића, Стојана Аралице, Петра Лубарде, који су постали део интернационалне „париске школе”. Већина њих је живела у скромном париском предграђу Малакоф, а неколицина богатијих, на чувеном Монпарнасу. Излагали су у галерији Бинг, код Зборовског или браће Бернхајм. Често су давали последњу пару за моделе попут чувене Кики, Терез Трез, Ајше, или за пиће у Куполи, Дому и Ротонди. У угледном часопису Л’Арт Виван познати париски критичар Флоран Фелс је забележио: „Модиљани се појављивао с вечери са ешарпом магле или халоом електричне светиљке и владао као принц над нашим скупом, у који су се примали само Кислинг и његова жена Рене, Шумановић, Дерен...” Поред Шумановића, запажени су и други уметници: Милан Коњовић добија изузетне похвале за аутентичност израза, у Бурделовом музеју нашле су се три Милуновићеве слике, Коста Хакман, Зора Петровић, Ристо Стијовић, Петар Лубарда, Марко Челебоновић и други аутори чија дела су постала део колекције, освајају награде на Светској изложби у Паризу (1937)... Такође, наши уметници су током тридесетих година били присутни и на значајним изложбама у Лондону, Амстердаму, Бриселу, Прагу, Риму. Павле Бељански је стекао углед колеционара префињеног укуса, а уметницима је, посебно у периоду између два светска рата, пружао и материјалну подршку. Постао је близак пријатељ Кости Хакману, Петру Лубарди, Јефти Перићу, Недељку Гвозденовићу, Милану Коњовићу, а Лубарди, Милуновићу и Хакману био је венчани кум. Приликом селидбе у Београд 1931. године, дипломата Бељански је понео слике уметника са којима се дружио у Паризу, као и неколико сандука књига. Венчање Мила Милуновића и Олге Богдановић (Београд, 9.6.1932) Непогрешиво осећање за праве ликовне вредности Tоком уобличавања збирке у периоду између два светска рата, Бељански је имао визију о томе да она једнога дана постане музеј. Одабирајући дела оних аутора чији је квалитет потврђен на изложбама у земљи и иностранству, стварао је антологију ликовне уметности свога народа. До овакве идеје дошао је већ непосредно после Првог светског рата, чега ће се сећати много година касније: „Ако је дело које сам набавио заиста Тицијан и ако будем у могућности више тако драгоцених слика да набавим, биће то ипак увек фрагментарна збирка и туђа. [...] Требало би сакупљати доказе уметности свога народа, помоћи своме уметнику, сачувати његова достигнућа – само то би могло бити потпуно и моје”. Увећању колекције Бељански се најинтензивније посветио током тридесетих година. Од 1935, када као дипломата у Риму, он овлашћује слакара Јефта Перића да одабира и купује дела за збирку. Време проведено у Риму, Бељански је сматрао најлепшим периодом живота. Обилазио је антикварнице, древне рушевине, посећивао музеје и галерије. Висока примања саветника у римском Посланству Краљевине Југославије, посебно када је за време одсуства посланика Јована Дучића преузео дужност отправника послова (1937), омогућена су му да купи десетак уметничких дела за своју збирку европског сликарства. На гостопримство Бељанског могли су у Риму да рачунају многи угледни гости из Краљевине Југославије, попут Стевана Христића, Владимира Рибникара или Исидоре Секулић. Такође је дочекивао сликаре и помагао у организацији изложби, посебно Изложбе савремене југословенске уметности у Риму (1937). Препознавши у Бељанском правог естету и врсног колекционара, Милан Кашанин, управник Музеја кнеза Павла у Београду, предложио му је да напише текстове за тек основани часопис Уметнички преглед (1937), с молбом да о првом броју овог листа да своје мишљење. С племенитим настојањем да сакупи и сачува изузетна ликовна остварења свога народа, Бељански је пред избијање Другог светског рата већ имао кохерентну, заокружену колекцију. Праве ликовне вредности По повратку из Рима у Београд 1940. године, Павле Бељански је био сведок политичког, дипломатског и војног слома Краљевине Југославије; наредне године је пензионисан. Окупација је још више зближила Бељанског и уметнике који су боравили у Београду. У кућу вајара Сретена Стојановића у Професорској колонији, пренео је свој грамофон, где је у одређене дане доносио плоче из своје богате музичке збирке и осмишљавао камерне концерте класичне музике. Дом породице Павловић у Господар Јевремовој улици, истој улици у којој је становао и Павле Бељански, био је место окупљања у атељеу сликарке Лепосаве Беле Ст. Павловић, смештеном у поткровљу куће. Њени гости су, поред Бељанског, били београдски уметници и интелектуалци. Бела Павловић је осмислила посебан албум у којем су сачувани радови њених пријатеља-уметника током заједничких окупљања и дружења. Овај својеврсни споменар сликарка је 2000. године поклонила Спомен-збирци у знак сећања на пријатељство са Павлом Бељанским. Бељански је већ у ратним приликама, имао намеру да у Београду започне градњу породичне куће и изложбеног простора за своје слике. Ипак, оне су крај рата дочекале скривене у сандуцима испод гомиле угља у подруму зграде у центру Београда у којој је живео. Током савезничког бомбардовања Свилајнца 24. септембра 1944. године срушена је кућа у којој је деценијама живела његова породица, и том приликом је погинуло седам њених чланова. Смрт најближих подстакла је Бељанског на размишљање да у спомен настрадалих чланова породице поклони држави колекцију. По завршетку Другог светског рата, Бељански фебруара 1945. године добија позив Министарства иностраних дела да започне успостављање Службе Протокола; од наредне године и предаје у Дипломатској школи. Ова позиција одредила је његов друштвени статус у новом поретку, а старе и никад прекидане везе са уметницима допринеле су утврђивању даље судбине саме колекције. Дугогодишње пријатељство са Миланом Коњовићем резултирало је првим јавним представљањем збирке Павла Бељанског у Сомбору: излагањем 67 дела из колекције свечано су отворени Градски музеј и библиотека 27. октобра 1945, чији управник је био Коњовић. Прва деценија након Другог светског рата обележена је успостављањем добрих дипломатских односа с многим државама и учесталим страним посетама Београду. Бељански добија звање опуномоћеног министра и место начелника Протокола (1954), али и многа одликовања из Пољске, Етиопије, Египта и Грчке. Излагање збирке је после Сомбора настављено у Музеју града Београда (1952–1957). Намера да овој институцији колекција буде поклоњена није реализована. Жеља да највеће животно дело, антологију ликовних дела модерне уметности свога народа повеже са постојбином својих предака, довела је Павла Бељанског до одлуке да збирку поклони Војводини. Са Извршним већем АП Војводине 18. новембра 1957. године потписао је Уговор о поклону, у којем је и посвета дародавца, с којом се сусреће сваки посетилац Спомен-збирке у пријемном холу зграде: „Ову збирку уметничких дела коју завештавам српском народу, а коју сам сакупљао са дубоком вером у његову стваралачку моћ, посвећујем сени својих предака који су истрајали у вековној борби за његову слободу и независност, сени својих родитеља Светозара и Милане, који су му пожртвовано служили, сени брата Николе, сестара Александре и Анке и зета Милана, који су изгубили своје животе у ратовима 1914/18. и 1941/45. године.” Међу одредбама Уговора, које је сâм дефинисао као правник, за даљи живот колекције свакако је најзначајнији члан о изградњи наменски пројектоване зграде, у којој је Спомен-збирка свечано отворена за публику 22. октобра 1961. године. Дипломата и колекционар преминуо је 14. јула 1965. године. Пријатељи и званичници опростили су се од њега 15. јула у капели на Новом гробљу у Београду, а 16. јула сахрањен је у породичној гробници у порти парохијске цркве у Госпођинцима у Бачкој, недалеко од Новог Сада.


source: fineweb

text: Сусрет матураната богословије у Крки Бивши ученици Богословије Света Три Јерарха - генерација 1977-1982. - прославили су 17. и 18. јула 2012. године тридесет година матуре у манастиру Крки. Прослави је присуствовао Његово Преосвештенство Епископ далматински Г. Фотије. Дана 18. јула су Светом Литургијом началствовао је њихов бивши професор протојереј-ставрофор Михаило Маријанац. Послије Свете Литургије служен је парастос преминулим професорима и ученицима богословије. Гости су направили излет у Национални парк „Крка“ и упознали се са љепотама доњег тока ријеке Крке. У послијеподневним часовима обишли су и Великогоспојински манастир Крупу. Извор: Епархија далматинска


source: CulturaX

text: Обнавља се Скијашки клуб Црвена звезда - СД Црвена звезда Насловна Издвајамо Обнавља се Скијашки клуб Црвена звезда Обнавља се Скијашки клуб Црвена звезда У уторак 29. октобра на стадиону "Рајко Митић" биће одржана коктел промоција поводом обнављања Скијашког клуба Црвена звезда и представљања првог дечијег ски кампа који ће се реализовати током сезоне 2019/20. Визија ски кампа Црвене звезде је да велики део предшколске и школске популације прође кроз програм кампа и упозна се са основама скијања и сноуборда. Квалитетно проведено време, као и интересантни садржаји кампа, повећаће могућност да се млади усмере ка правим вредностима, као што је спорт, а у исто време удаље од животних странпутица. Сам догађај је конципиран тако да, након уводне речи, за коју је задужен наш познати глумац и ватрени звездаш Александар Радојичић, о самом кампу говоре тренери и људи са терена. Догађају ће присутвовати званице из јавног живота, првенствено познати звездаши, почевши од оних из различитих спортских сфера до оних из света филма, уметности и шоу бизниса, као што су Александар Радојичић, Виктор Савић, Иван Ивановић, Милан Калинић, Матија Бећковић...


Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ за период 2021 - 2023 године Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ за период 2020. – 2022. године Global Framework of Fiscal Balance and Policies 2020- 2022 Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ 2019-2021. године (доступно на босанском језику) Споразум о усвајању документа глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ за период 2019.-2021.године Глобални оквир фискaлног биланса и политика у БиХ 2018.-2020. Споразум о усвајању Глобалног оквира фискалног биланса и политика у БиХ 2018.-2020. Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ 2017.-2019. Споразум о усвајању документа Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ 2017.-2019. између Савјета министара БиХ, Владе Федерације БиХ и Владе Републике Српске Глобални оквир фискалног биланса и политика у БиХ 2016-2018 Споразум о усвајању документа Глобални оквир фискaлног биланса и политика у Босни и Херцеговини за период 2015.2017. године између Савјета министара БиХ, Владе Републике Српске и Владе Федерације БиХ Глобални оквир фискалног биланса и политика У Босни и Херцеговини 2015 – 2017. година Ове седмице 4669 Овог мјесеца 20277


Коди је један од таквих врста софтвера за струјање на мрежи који је променио лице онлајн стриминга. Већ дуго је ту и стекао је велику репутацију због својих невероватних карактеристика. Коди је побољшан са сваким ажурирањем верзија и сваким додатком. Нема сумње да је Коди једна од најбољих опција која је доступна за онлајн стриминг јер може много тога да понуди. На Коди можете преносити готово све попут филмова, ТВ емисија, ППВ догађаја, музике, вести, документарних филмова итд. Међутим, популарна је углавном због својих додатака за филмове који су и премиум и бесплатни. Премиум Коди додаци су званични они који су доступни у његовом званичном складишту. Док су додаци за струјање углавном неслужбени додаци Коди развијени од стране трећих програмера. Постоји неколико стотина додатака Коди у заједници, али не можете се ослонити на било који додатак Коди а да о томе не знате. Због тога смо у овом водичу расправљали о неколико најбољих додатака за Коди. 1 Како гледати филмове на Коди-ју 2 Топ 5 најбољих Коди додатака за филмове 2.1 1. Излазак (верзија 2.2 2. Чаробни змај 2.3 3. Иода 2.4 4. Екодус Редук 2.5 5. Трома Филмс 3 Најновији филмови доступни на Коди-у Како гледати филмове на Коди-ју Отворите Коди и кликните на икону поставки Идите на Филе Манагер и кликните на опцију Адд Соурце > Унесите УРЛ и Име спремишта које желите додати у свој Коди и кликните на ОК. Вратите се главном менију и идите на мени Додаци > Кликните на претраживач додатака (икона оквира) и одаберите опцију Инсталирај из датотеке Зип > Изаберите недавно додано спремиште са листе и отворите његову Зип датотеку > Појавиће се обавештење, сачекајте то. Сада кликните на опцију Инсталл фром Репоситори и отворите спремиште које сте управо инсталирали у претходном кораку > Изаберите додатак који желите да инсталирате са листе и притисните дугме Инсталл. Бићете обавештени када је додатак инсталиран. Након што се појави обавештење, можете да приступите додатку из главног менија. Топ 5 најбољих Коди додатака за филмове 1. Излазак (верзија Екодус је један од најстаријих и најпопуларнијих додатака Коди до данас. Екодус је дуго владао заједницом Коди јер је корисницима пружао врхунску услугу. Оригинални програмер је пре доста времена оставио Екодус и његова ажурирања су престала да стижу. Након тога почеле су се појављивати многе вилице Екодуса који имају исти интерфејс, али нису сви једнако поуздани. Недавно смо чули сјајну новост да је додатак Екодус Коди преузео Коди Бае, а објављено је и његово последње ажурирање. То значи да се у игру вратио један од најбољих Кодијевих додатака за најбоље адуте за филм за Коди криптон. Можете преносити све најновије филмове и ТВ емисије у ХД квалитети преко додатка Екодус Коди. 2. Чаробни змај Магиц Драгон је ажурирана верзија додатка Догс Боллоцкс Коди, који је познат по стреамингу филмова на Коди-ју. Магиц Драгон Коди додатак сегментирао је у различите одељке попут 4К филмова, Гледање људи, Нова издања филмова итд. Због тога корисници могу лако пронаћи наслов садржаја који желе. Додатак Магиц Драгон Коди доступан је у складишту Супремаци Коди, које је једно од најпопуларнијих складишта. Додатак је малих димензија и инсталира се лако и брзо. Штавише, додатак ради и боље и брже од већине осталих додатака. Препоручујем додатак Магиц Драгон Коди корисницима који желе да емитују филмове на Коди-у због његових сјајних перформанси. 3. Иода Реч Иода могла би да вам звони ако сте упознати са ликовима Стар Варс или ако сте фан те серије. Познато је да је додатак Иода Коди један од најбољих Коди додатака за филмове због квалитета токова који нуди. Овај додатак Коди био је доступан преко складишта Супремаци Коди, али како се спремиште затворило, сада је доступан и кроз Кодил репозиториј. Додатак се инсталира на мање од 2 минута и неометано ради без грешака или заостајања током стриминга. Међутим, једна ствар коју корисници морају знати је да су многи токови доступни у њеној библиотеци гео-ограничени. Да би приступили тим токовима, корисници ће морати да одаберу један од најбољих ВПН-а за Коди који би могао заобићи ограничења и заштитити њихову приватност. 4. Екодус Редук Име ће вас дефинитивно запитати је ли то исти додатак Екодус Коди, али није. Додатак Екодус Редук Коди има скоро сваку карактеристику коју је имао Екодус Коди, али су и његови програмери додали много нових ствари. Има више категорија и бољу везу са најновијим скенерима, због чега је један од најбољих Коди додатака који тренутно имају. Као и сваки други Коди додатак за филмове, и овај има много ХД стреаминг веза, али су оне географски ограничене. Коришћење Коди ВПН-а више неће бити опција него потреба ако желите да уживате у стримингу са Коди-јем. 5. Трома Филмс Трома Филмс је нови учесник у индустрији Коди, али ми се овај додатак допада због чињенице да има квалитетне токове и модерну библиотеку садржаја. Многи нови додаци Коди долазе и одлазе јер им недостаје потенцијал да корисницима пруже квалитетан садржај. Трома Филмс је обећавајући додатак Коди-у, јер поседује најновије сцрапперс који пружају ХД квалитетне линкове за стриминг са великом брзином. Овај додатак доступан је са спремником маслаца за прсте. Најновији филмови доступни на Коди-у Неки од најновијих и најбољих филмова тренутно доступних преко најбољих Кодијевих додатака су: Брзо & Фуриоус Пресентс: Хоббс & Схав Спидер-Ман: Далеко од куће Нико не може порећи чињеницу да је додатак Цовенант Коди један од најпопуларнијих додатака


Претворите Специјална права вучења (XDR) и Амерички долар (USD) - Калкулатор претворбе девизног курса Специјална права вучења у USD XDR у USD - Специјална права вучења то Амерички долар цурренци цонвертер Наш Специјална права вучења то Амерички долар претварач је ажуриран са курсевима од 25.01.2021. Унесите било који износ који ће се конвертовати у оквир лево од Специјална права вучења. Користите "Свап валуте" -Буттон да направите Амерички долар подразумевану валуту. Кликните на Амерички долар или Специјална права вучења да претворите између те валуте и свих осталих валута. Специјална права вучења то Амерички долар калкулатор курса Курсна листа је ажурирана: 25.01.2021 06:53 1,44245 USD ($) Специјална права вучења 1 XDR = 1,442450 USD 0,693265 XDR = 1 USD Колики је тренутни курс за Специјална права вучења у Амерички долар? Специјална права вучења курс у Амерички долар = 1,44 Конверзија XDR ин Амерички долар Изабрали сте изворну валуту XDR и циљану валуту Амерички долар са количином 1 XDR. Течај можете изабрати на две листе за више од 160 међународних валута. Курс се ажурира у редовним интервалима и приказује се у табеларном облику за уобичајене износе. Такође можете видети историјске курсеве других посетилаца. USD 1 1.21745 1.36816 0.78520 0.00964 1.44179 EUR 0.82139 1 1.12379 0.64496 0.00792 1.18427 GBP 0.73091 0.88985 1 0.57391 0.00704 1.05382 CAD 1.27356 1.55049 1.74243 1 0.01227 1.83620 JPY 103.76504 126.32874 141.96711 81.47669 1 149.60746 XDR 0.69358 0.84440 0.94893 0.54460 0.00668 1 Земље које плаћају са Специјална права вучења (XDR) XDR то USD калкулатор курса Специјална права вучења је валута у . Амерички долар је валута у Источни Тимор, Еквадор, Ел Салвадор, Маршалска острва, Мицронесиа, Палау, Америка, Зимбабве. Симбол за XDR је SZR. Симбол за USD је $. Курс за Специјална права вучења је последњи пут ажуриран на Januar 25, 2021. Девизни курс за Амерички долар је последњи пут ажуриран на Januar 25, 2021. XDR конверзијски фактор има 5 значајних цифара. USD конверзијски фактор има 5 значајних цифара. курс Специјална права вучења у Амерички долар = 1,44. SZR 1 $ 1.44 SZR 5 $ 7.21 SZR 10 $ 14.42 SZR 50 $ 72.12 SZR 100 $ 144.25 SZR 250 $ 360.61 SZR 500 $ 721.23 SZR 1000 $ 1,442.45 $ 1 SZR 0.69 $ 5 SZR 3.47 $ 10 SZR 6.93 $ 50 SZR 34.66 $ 100 SZR 69.33 $ 250 SZR 173.32 $ 500 SZR 346.63 $ 1000 SZR 693.26 XDR у CADXDR у CHFXDR у CNYXDR у GBPXDR у HKDXDR у NOKXDR у NZDXDR у RUBXDR у UAHXDR у VND


source: wikipedia

text: Предувавање је врло значајан поступак у извођачкој техници дувачких инструмената, којим се проширује распон изводљивих тонова, помоћу промене у начину дувања. Појачаним и заоштреним ваздушним млазом и другачијом напетошћи усана, свирач постиже да ваздушни стуб у цеви трепери неком од виших фреквенција из аликвотног низа, дајући и одговарајући, виши тон. Дрвени дувачки инструменти на овај начин користе углавном два-три најнижа аликвота, док се на лименим извлачи, при истој дужини ваздушног стуба, цео низ - нпр. на хорни и до 16., па изузетно и даљег тона - што чини посебно осетљив елемент њихове извођачке технике. Музичка терминологија


text: 1856. је била проста година. Догађаји Јануар 8. јануар — откривен боракс, натријумова со борне киселине (John Veatch). Март 30. март — Париски мировни споразум (1856) Април Мај Јун Јул Август Септембар Октобар 8. октобар — Велика Британија почела Други опијумски рат против Кине, у ком јој се придружила и Француска. Новембар 4. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Демократске странке, Џејмс Бјукенан, победио је кандидата Републиканске странке, Џона Фримонта, као и бившег председника Миларда Филмора. Децембар Рођења Јануар 9. јануар — Стеван Стојановић Мокрањац, српски композитор. (†1914) Март 12. март — Степа Степановић, српски војсковођа и војвода. (†1929) Јун 14. јун — Димитар Благоев, бугарски политичар. (†1924) 14. јун — Андреј Марков, руски математичар. (†1922) Јул 10. јул — Никола Тесла, српски и амерички проналазач. (†1943) 26. јул — Џорџ Бернард Шо, ирски писац и Нобеловац. (†1950) Септембар 13. октобар — Светозар Боројевић, аустроугарски фелдмаршал. (†1920) 18. октобар — Јован Жујовић, српски геолог. (†1936) 22. октобар — Александар Доброклонски, руско-српски православни теолог. (†1937) Новембар 29. новембар — Теобалд фон Бетман Холвег, немачки политичар Децембар 18. децембар — Џозеф Џон Томсон, енглески физичар и Нобеловац. (†1940) 28. децембар — Вудро Вилсон, 28. председник САД и добитник Нобелове награде за мир. (†1924) Смрти Фебруар 17. фебруар — Хајнрих Хајне, немачки песник. (*1797) 24. фебруар — Николај Иванович Лобачевски, руски математичар. (*1792) Март 10. март — Јован Стерија Поповић, српски књижевник. (*1806) Мај 3. мај — Адолф Адам, француски композитор. (*1803) Јун 26. јун — Макс Штирнер, немачки филозоф. (*1806) Септембар 2. септембар — Вилијам Роуан Хамилтон, ирски математичар. (*1805) 2. септембар — Јеврем Обреновић, српски устаник и политичар Новембар 23. новембар — Јозеф фон Хамер-Пургштал, аустријски оријенталиста. (*1774) Дани сећања 1850-е 51856


text: Тајшо период Тајшо период (大正時代 - Тајшо џидај), је период историје Јапана који је започео 30. јула 1912. године, доласком цара Тајшо на престо и трајао је до 25. децембра 1926. године. Због лошег здравља цара Тајшо, власт практично прелази у руке олигархијске групе старијих државника Генро (元老), који су такође представљали чланове јапанског парламента Кокај (国会) и припадали демократски оријентисаним странкама. Тајшо период, стога карактерише либерални покрет познат и као Тајшо демократија. |Овај чланак је део серије о историји Јапана| |Историја Јапана| Историјске и политиче основе[уреди] На дан 30. јула 1912. године, умире цар Меиџи и наслеђује га његов син принц Јошихито, који постаје нови владар Јапана као цар Тајшо. Утицаји западњачке културе, настављају се и у овом периоду. Уметници попут Кобајаши Кијочика, усвајају западњачу технику сликања, међутим настављају да стварају и у техници Укијо-е. Мори Огај и Нацуме Сосеки студирају у инсостранству и бивају упознати са модерним токовима запада. Последице Меиџи обнове из 1868. године, нису само утицале на испуњавање локалних и иностраних политичких и економских захтева, веч су утицале и на успешну самоодбрану Јапана од надолазећих колонијалих сила. Услед оваквих околности, у Јапану се развија и интересовање ка социјализму и урбаном виду пролетеријата. Бирачка права, социјална и радна заштита, као и ненасилни протести постају идеали раних левичарских покрета. Пораст и јачање опозиције ће напослетку довести до одлуке владе да се укине Јапанска Социјалистичка партија (日本社会党 - Нихон Шакајто), само годину дана након њеног оснивања 1906. године. Ово ће резултовати потпуном уништењу социјалистичког покрета у Јапану. Увидећи јачину растућих конфликата између Немачке и Европе (од кога ће напослету започети Први светски рат), Јапан одлучује да нападне окупиране немачке зоне у Кини и Пацифику, 23. августа 1914. године. Убрзо након тога успева да заузме кинеску провинцију Шандунг, Маријанска острва, Каролинска острва и Маршалска острва у Тихи океану. Са подршком западњачке алијансе, уплетене у рат у Европи, Јапан успева да прошири још више свој утицај у Кини објављивањем Двадесетједног захтева (対華二十一ヵ条要求 - Тајка Ниџуикајјо Јокју), током јануара, 1915. године. Поред заузимања већине немачих територија Манџурије и унутрашње Монголије, Јапан захтева и поседовање великих рудника и металуршких комплекса у централној Кини. Током 1920-их, Јапан се окреће ка демократском типу владавине, међутим парламентарна владавина није била довољно дубоко укорењена како би се одржала под притиском све већих економских и политичких притисака током 1930-их. Литература[уреди] - Nussbaum, Louis-Frédéric; Roth, Käthe (2002). Japan Encyclopedia. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01753-5. OCLC 58053128. Спољашње везе[уреди] |Викимедијиној остави.на|


Постер Котенок в корзинке, постер Домашнее животное Постер 57256114 Главная Фото-постеры Животные Кошки Постер 57256114 Постер 15708 Постер 15682


Како исправити грешку у Пхотосхопу & лскуо; огреботине су пуне & рскуо; Пхотосхоп је невероватно моћна апликација. Чак и ако сте загрижени обожаватељ Цорел Драв-а, вероватно ћете признати да су неке Пхотосхоп функције једноставно супериорне. Али иако је кориснички интерфејс Пхотосхопа претерано интуитиван, исто се не може рећи за поступање са Пхотосхоп грешкама. Далеко најчешћа грешка Пхотосхопа је „ огреботина диска је пуна “. Неки корисници то добију када покушају да покрену Пхотосхоп, други када покушају да изврше одређену радњу. Али зашто се то догађа и како можемо да решимо овај проблем? Шта узрокује грешку греб диска? Пре него што дођемо до потенцијалних исправки које ће уклонити ову грешку, важно је разумети шта је заправо огреботина. Свим Адобе програмима као што су Пхотосхоп или Афтер Еффецтс потребан је радни простор за чување привремених датотека пројекта. Ако Пхотосхоп (или други програм) нема довољно РАМ меморије за привремено складиштење нечега, користи простор на чврстом диску као привремени држач виртуелне меморије. Овај простор на чврстом диску назива се огреботина. Пхотосхоп је више него способан да створи брдо привремених датотека ако радите са великим елементима, зато немојте брзо пребацити кривицу на свој рачунар. Ако се и РАМ и огреботина попуне привременим датотекама, добићете грешку „ Гребање диска је пуно “ која би вас такође могла спречити у стварању нових датотека. Ако се приликом покретања Пхотосхопа или приликом извођења одређених радњи појаве грешке „ огреботина диска је пуна “, неколико потенцијалних исправки показало се ефикасним. Испод се налази збирка метода која се показала ефикасном у уклањању грешке „огреботина је пуна“ . Пратите редослед сваког водича док не пронађете решење које одговара вашој ситуацији. Пре него што наставите: Обавезно подесите резолуцију празне странице / слике на нешто неразумно, попут 1920 × 1080 инча. Понекад корисници бркају инче и пикселе и постављају резолуцију у инчима, уместо да је постављају у пикселима, што је врло неразумна дужина. Обавезно подесите резолуцију у пикселима, а не у инчима. 1. метод: Ослободите довољно простора на диску Пре него што урадите било шта друго, уверите се да имате довољно простора на партицији погона где се налази огреботина. Најчешћи узрок грешке „огреботина је пуна“ је недостатак слободног простора у погону у који се смешта огреботина диска. Ако га сами не подесите, погон Ц: / аутоматски се бира да служи као огреботина. Ако нисте сигурни који се погон користи као огреботина, отворите Пхотосхоп и идите на Едит> Преференцес> Сцратцх дискове. Када уђете у мени Преференцес , потврдите који дискови за складиштење служе као огреботина и уверите се да има најмање 40 ГБ слободног простора. Ако се то не догоди, приступите свом погону и почните уклањати нежељене датотеке док не ослободите довољно простора. 2. метод: Избришите привремене датотеке Ако имате навику да Пхотосхоп присилно затворите, а да му не дате довољно времена да правилно затвори пројекте, иза себе ће остати велики део привремених датотека. Ако то учините довољно пута, ваша привремена фасцикла ће постати пуна датотека повезаних са Пхотосхоп-ом. Добра вест је да се Пхотосхоп датотеке могу лако препознати и избрисати. Њихово име обично почиње са ~ ПСТ или Пхотосхоп Темп (у новијим верзијама). Можете их безбедно избрисати без икаквог ризика да утичу на ваш систем. Ваша привремена фасцикла се налази у Ц: / > Усерс> “ИоурУсер”> АппДата> Лоцал> Темп. 3. метод: Промена локације огреботине диска У случају да вам Пхотосхоп прикаже, грешка „ огреботина диска је пуна “ пре него што успете да уђете у подешавања, постоји лепа пречица коју можете да користите за промену поставки гребања . Да бисте га користили, покрените Пхотосхоп и чим се отвори прозор притисните и држите ЦТРЛ + Алт или притисните Цмд + ОПТ на Мац-у . Ускоро ћете видети мени Преференце Прецизног диска . Изаберите другу партицију из падајућег менија близу Фирст и притисните Ок . Ваш Пхотосхоп би требало да зна да се поново покреће без приказивања грешке „ огреботина диска је пуна “. Метод 4: Повећавање РАМ меморије коју дозвољава Пхотосхоп Још једно решење које би могло довести до нестанка поруке о грешци је омогућавање Пхотосхопу више РАМ-а. Пхотосхоп је подразумевано програмиран да привуче 60% ваше укупне РАМ меморије, али можете га натерати да користи још више. Ево како: Отворите Пхотосхоп и идите на Едит> Преференцес и кликните на Перформанце. Када уђете у мени перформанси, подесите клизаче у Употреба меморије да бисте повећали РАМ меморију којој Пхотосхоп може да приступи. Не постављајте га на праг од 80% , јер може успорити рад вашег рачунара. 5. метод: Прилагођавање огреботина Искусни „фотошопери“ ће понекад поставити наменску партицију тврдог диска посебно како би спречили да се догоди овакав проблем. Иако Пхотосхоп може савршено добро функционисати са подразумеваном конфигурацијом огреботина диска, можда ћете се решити грешке дозвољавајући Пхотосхопу да користи друге партиције. Подразумевано је само ваш Ц: / погон одабран да служи као огреботина, али можете дозволити да све ваше партиције деле овај терет. Да бисте то урадили, идите на Едит> Преференцес и кликните на Сцратцх Дискс. Када дођете до картице Сцратцх Дискс , означите поље поред сваке партиције да бисте их омогућили као огреботине. Затим кликните Ок и поново покрените Пхотосхоп. Метод 6: Прочишћавање кеша Док сте радили на пројектима, можда сте на слику додали пуно слојева или извршили пуно уређивања, јер сви знамо да лако можете да опозовете своје претходне кораке и експериментишете са сликом. Али складиштење ових корака које изводите заузима пуно простора на огреботинама, а ако радите са великим пројектом, ови кораци могу заузети гигабајте простора. Због тога ћемо у овом кораку очистити ову кеш меморију, али имајте на уму да кораци за опозив неће бити више доступни и да се нећете моћи вратити на старију верзију слике. Да бисте то урадили, следите кораке у наставку. Отворите Пхотосхоп прозор у којем тренутно радите. У горњој фиоци кликните на опцију „Уреди“ и изаберите дугме „Очисти“ . Овде постоји неколико опција. Они су објашњени на следећи начин. Опозови: брише евиденцију промена и брисањем нећете моћи да опозовете промене. Међуспремник: брише међуспремник ствари које сте можда копирали. Ако ово очистите, нећете моћи да налепите ништа што сте до сада копирали. Историја: брише историју ваших промена на слици. Промене остају, али нећете моћи да прегледате промене које сте унели на слици. Све: брише сав кеш. Видео кеш: брише сву видео кеш меморију коју сте можда чували. Ако ово избришете, нећете моћи да вратите промене направљене на видео снимку. Кликните опцију коју желите да обришете и потврдите упит упозорења.


Ауто Ford Fiesta Хечбек 3-врата (4 генерација 1996-2000) Модификација: изаберите 1.0 MT (51 hp) 1.25 CTX (74 hp) 1.25 MT (74 hp) 1.3 MT (50 hp) 1.3 MT (58 hp) 1.3 MT (59 hp) 1.4 MT (88 hp) 1.4 MT (89 hp) 1.8 D MT (59 hp) каталог > Ford > Fiesta > Хечбек 3-врата (4 генерација 1996-2000) Ауто Ford Fiesta Хечбек 3-врата (4 генерација 1996-2000) Генерација 4 генерација 1996-2000 Резервна снаге 440-930 km Убрзање до 100 км/ч 10.8-19.5 sec Потрошња горива на ауто-путу за 100 км 4.5-6.1 литар Потрошња горива у граду за 100 км 6.4-9.6 литар Потрошња горива у мешовитом циклусу за 100 км 5.7-7.5 литар Капацитет мотора 999-1753 cm3 Снага мотора 50-89 hp Максимални обртни момент 74-125 N*m Окрети максималног обртног момента 2500-4500 RPM Ход клипа 60-82 mm Точак задњи/предњи 1429 / 1384 mm Дужина 3828 mm Пуна Маса 1440-1510 kg Тежина зупчаника 942-1070 kg Дозволена маса 1960-2410 kg 1.0 MT (51 hp) 1.25 CTX (74 hp) 1.25 MT (74 hp) 1.4 MT (89 hp) 1.8 D MT (59 hp)


text: Додела Вукове награде у Скупштини Града Његово Преосвештенство викарни Епископ хвостански Г. Атанасије присуствовао је свечаној додели Вукове награде у Скупштини Града у Београду. Преневши благослов Његове Светости Патријарха српског Г. Иринеја, Владика је истакао да Црква увек благосиља стваралаштво и рад на општу корист народу и отаџбини. Деветочлана комисија састављена од еминентних уметника, књижевника и научних радника доделила је Вукову награду за 2009. годину: Ансамблу Ренесанс, Радошу Бајићу, Олги Јеврић, Драгану Лакићевићу, Ненаду Љубинковићу, Љиљани Хабјановић Ђуровић, Мегатренд Универзитету, Жарку Димићу, Љубиши Ђидићу и Драгачевском сабору из Гуче.


Политика Online - Пролазак Меркура испред Сунца снимљен и из Београда Аутор: Р. С. четвртак, 12.05.2016. у 18:40 Црни кружић у доњем делу фотографије је планета Меркур испред Сунца (Фото Владимир Бенишек/Астрономска опсерваторија Београд) Снимак пролаза Меркура испред Сунца, који се одиграо пре неколико дана, забележен је и из Београда. Ову ретку астрономску појаву забележио је Владимир Бенишек, у Астрономској опсерваторији у Београду, а наш лист објављује снимак љубазношћу Астрономског друштва „Руђер Бошковић”. У екипи која је пратила пролаз били су још Виктор Батић и Јелена Петковић. Снимак је начињен 9. маја ове године, са тридесетпетоцентиметарским телескопом, у 16 сати 39 минута и 28 секунди (16:39:28). Црни кружић, у доњем делу фотографије је планета Меркур, а десно горе од њега могу да се уоче две групе Сунчевих пега. Пролаз Меркура испред Сунца, познат и као транзит, почео је у 13.12 сати, а завршио се у 20.40 сати. Како Сунце у Србији залази раније (у Београду је 9. маја зашло у 19.53 сати), „силазак” Меркура са Сунца није могао јасно да се види. Пролаз Меркура је у целости могао да се посматра само из области Северног Атлантика. Овај редак астрономски пролаз дешава се само 13 или 14 пута у једном веку. Последњи се десио 8. новембра 2006, а наредни ће бити 11. новембра 2019. године. Ова појава је исте природе као и помрачење Сунца. Једина разлика је у томе што Месец може да заклони Сунце у потпуности, а Меркур је толико мали кружић да не може да се види голим оком. Зато се, током гледања ове појаве, користе исте мере безбедности као и приликом посматрања помрачења Сунца. Меркур је сатима био испред сунца али је сунце зашло пре него се меркур склонио са његове кугле. Iako je u prethodnom "Politikinom" tekstu "Prolaz Merkura ispred Sunca u ponedeljak" (07.05.2016), napisano: "Kako Sunce u Srbiji zalazi ranije, u Beogradu u 19:53, 'silazak' Merkura sa Sunca se neće videti", beogradski astronomi su ipak uspeli 9. maja ove godine da snime ovu retku prirodnu pojavu. Bravo, za Vladimira Benišeka, kao i za druga dva clana ekipe: Viktora Batića i Jelene Petković. астрономија, сунце, наука, фотографија


text: 8. март (8. 3) је 67. дан у години по грегоријанском календару (68. у преступној години). До краја године има још 298 дана. Догађаји 1507 — Португалски морепловац Педро Алварес Кабрал кренуо из Лисабона на пут у Португалски. Променивши дотад познату руту, удаљио се од афричке обале у правцу запада, према Јужној Америци и тако открио данашњи Бразил, прогласивши га португалском колонијом. Исте године бразилску обалу открио Шпанац Висенте Пинсон. 1702 — Енглеска краљица Ана I крунисана је за краљицу Енглеске, Шкотске и Ирске. 1846 — У Београду отворена прва читаоница у Србији, названа Српско читалиште, касније Читалиште београдско. 1857 — Жене запослене у текстилној индустрији Њујорка демонстрирале због нељудских услова рада. 1908 — У Њујорку 15.000 жена марширало кроз град тражећи краће радно време, бољу плату и услове за рад. 1917 — Немирима и штрајковима у Петрограду почела Фебруарска револуција у Русији. 1921 — Француске трупе ушле у Диселдорф и друге градове у Руру пошто Немачка није исплатила ратну штету, што је била обавезна према Версајском мировном уговору, потписаном после Првог светског рата. 1922 — У Загребу обешен Алија Алијагић, који је 1921. у Делницама извршио атентат на министра унутрашњих послова Југославије Милорада Драшковића, творца Обзнане, Владине уредбе којом је забрањен рад Комунистичке партије Југославије. 1942 — Јапанске трупе у Другом светском рату заузеле главни град Бурме Рангун, дан пошто су град напустили Британци. 1949 — Председник Француске Венсан Ориол и бивши цар Бао Дај су потписали Јелисејске одредбе, чиме је Вијетнаму дата независност од Француске и створена је Држава Вијетнам као противтежа Демократској Републици Вијетнам предвођеној Вијетмином. 1950 — Совјетски маршал Климент Ворошилов објавио да је СССР у септембру 1949. испробао атомску бомбу, у време када се сматрало да су САД једина држава која поседује нуклеарно наоружање. 1963 — Баас партија је дошла на власт у Сирији након државног удара који су извели официри сиријске војске. 1965 — У Јужни Вијетнам се искрцало 3.500 америчких маринаца, чиме је почело масовно укључење копнених трупа САД у Вијетнамски рат. Почетком 1968. број америчких трупа у Јужном Вијетнаму попео се на 525.000. 1971 — У Медисон сквер гардену Џо Фрејзер је савладао Мохамеда Алија у борби која ће бити названа борба века. 1973 — У експлозији аутомобила-бомбе, коју су подметнули припадници ИРА-е испред зграде главног лондонског суда и седишта Скотланд јарда у Лондону, погинула једна особа, рањено 238. 1993 — Уз посредовање Међународног комитета Црвеног крста из логора у Босни и Херцеговини пуштено 5.540 заробљеника заточених током босанског рата. Према сазнањима те организације, остало заточено 3.100 заробљеника у српским, хрватским и муслиманским логорима. 1994 — Више од 100 интелектуалаца из целог света потписало Апел свим европским владама и Уједињеним нацијама захтевајући да спрече масакре у Босни и територији СФРЈ и да Југославија преда тешко наоружање УН. Затражено да, ако власти Југославије то одбију, њено наоружање буде уништено бомбардовањем из ваздуха, максимално штедећи људске животе. 1999 — Војска Шри Ланке, у брзој операцији, заузела више од 500 km2 територије на северу земље, која је била под контролом сепаратистичке герилске групе Тамилски тигрови. У сукобима сепаратиста и Владиних снага од 1983. погинуло око 57.000 људи. 2001 — НАТО одобрио улазак југословенских војно-полицијских снага у први сектор Копнене зоне безбедности на административној граници Србије и Косова. Копнена тона безбедности успостављена на основу Кумановског споразума, који су у јуну 1999. потписали НАТО и Војска Југославије по завршетку ваздушних удара НАТО на Југославију. Југословенске снаге ушле у први сектор 14. марта. Међународни суд за ратне злочине у Хагу формирао посебан тим за истрагу злочина Ослободилачке војске Косова. Прве оптужнице против Албанаца са Косова подигнуте у фебруару 2003. 2004 — Трибунал у Хагу отпечатио оптужнице против хрватских генерала Младена Маркача и Ивана Чермака, које их терете за злочине над српским цивилима у Книнској крајини током војне акције „Олуја“, у августу 1995. и измењену оптужницу против хашког оптуженика генерала Анте Готовине. Три дана касније Маркач и Чермак се предали суду. 2014 — Боинг 777 компаније Малејша ерлајнс са 239 особа је нестао изнад Тајландског залива. 2021 — Догодила се експлозија у војној касарни у Екваторијалној Гвинеји, где је најмање 31 особа погинула, а повређено је приближно 600 људи. Рођења 1714 — Карл Филип Емануел Бах, немачки музичар. (прем. 1788) 1839 — Џозефина Кокран, америчка изумитељка, направила прву машину за прање посуђа. (прем. 1913) 1844 — Исидор Ћирић, српски правник, књижевник, политичар и народно-црквени и патријаршијски секретар у Сремским Карловцима. (прем. 1893) 1879 — Михаило Миловановић, српски сликар и вајар. (прем. 1941) 1879 — Ото Хан, немачки хемичар и физичар, добитник Нобелове награде за хемију (1944). (прем. 1968) 1910 — Клер Тревор, америчка глумица. (прем. 2000) 1912 — Владимир Бакарић, друштвено-политички радник СФРЈ и СР Хрватске, учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. (прем. 1983) 1914 — Јакоб Бакема, холандски архитекта. (прем. 1981) 1914 — Бранко Мајер, југословенски и хрватски редитељ, сценариста и глумац. (прем. 1989) 1915 — Милица Павловић Дара, учесница Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. (прем. 1944) 1918 — Анте Јонић, учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. (прем. 1942) 1921 — Миодраг Чајетинац Чајка, учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. (прем. 1943) 1922 — Сид Шарис, америчка плесачица и глумица. (прем. 2008) 1925 — Славко Станчир, учесник Народноослободилачке борбе и народни херој Југославије. (прем. 1944) 1926 — Мара Јанковић, српска певачица. (прем. 2009) 1930 — Загорка Голубовић, српска антрополошкиња и социолошкиња. (прем. 2019) 1931 — Владимир Булатовић Виб, српски књижевник и новинар. (прем. 1994) 1936 — Нилс Нилсон, шведски хокејаш на леду. (прем. 2017) 1938 — Милан Галић, југословенски и српски фудбалер. (прем. 2014) 1943 — Лин Редгрејв, енглеско-америчка глумица. (прем. 2010) 1947 — Драгутин Алексић, српски вајар. (прем. 2011) 1949 — Теофило Кубиљас, перуански фудбалер. 1950 — Сеид Мемић Вајта, босанскохерцеговачки музичар и забављач, најпознатији као певач групе Тешка индустрија. 1954 — Мари-Терез Надиг, швајцарска алпска скијашица. 1957 — Клајв Бер, енглески музичар, најпознатији као бубњар групе -{Iron Maiden}-. (прем. 2013) 1957 — Синтија Ротрок, америчка глумица и мајстор борилачких вештина. 1958 — Гари Њуман, енглески музичар и музички продуцент. 1959 — Ејдан Квин, амерички глумац. 1971 — Миодраг Рајковић, српски кошаркашки тренер. 1972 — Георгиос Георгијадис, грчки фудбалер и фудбалски тренер. 1972 — Андреј Мељниченко, руски индустријалац и милијардер. 1973 — Гру, српски хип хоп музичар и ди-џеј. (прем. 2019) 1976 — Данијела Јорданова, бугарска атлетичарка. 1976 — Фреди Принц Џуниор, амерички глумац. 1976 — Александар Смиљанић, српски кошаркаш. 1976 — Сергеј Ћетковић, црногорски певач. 1977 — Џејмс ван дер Бик, амерички глумац. 1979 — Џесика Џејмс, америчка порнографска глумица. (прем. 2019) 1981 — Тимо Бол, немачки стонотенисер. 1984 — Саша Вујачић, словеначки кошаркаш. 1984 — Виктор Сада, шпански кошаркаш. 1986 — Теодора Ристовски, српска глумица. 1987 — Сара Ренар, хрватска музичарка. 1989 — Радосав Петровић, српски фудбалер. 1990 — Петра Квитова, чешка тенисерка. 1990 — Ивон Андерсон, српска кошаркашица. 1993 — Алесија Трост, италијанска атлетичарка. 1995 — Марко Гудурић, српски кошаркаш. 1997 — Тијана Бошковић, српска одбојкашица. Смрти 1706 — Јохан Пахелбел, немачки музичар. (рођ. 1653) 1869 — Хектор Берлиоз, немачки музичар. (рођ. 1803) 1888 — Јосиф Панчић, српски ботаничар и природњак. (рођ. 1814) 1889 — Јохан Ериксон, шведски бродски инжењер и проналазач. (рођ. 1803) 1917 — Фердинанд фон Цепелин, немачки инжењер. (рођ. 1838) 1942 — Хосе Раул Капабланка, кубански велемајстор. (рођ. 1888) 2001 — Дам Нинет де Валоа, балерина и оснивач Британског краљевског балета. (рођ. 1899) 2016 — Џорџ Мартин, енглески продуцент и музичар, „Пети битлс“. (рођ. 1926) Празници и дани сећања Међународни празници Међународни дан жена Међународна година жена Српска православна црква слави: Светог Поликарпа - епископа смирнског Преподобног Дамјана Референце 308


text: Женски део кајакашке репрезентације почео са веслањем групних чамаца – Војвођанске новине Почетак » Вести » Спорт » Женски део кајакашке репрезентације почео са веслањем групних чамаца Кајакашки репрезентативци приводе крају четврту недељу веслачких припрема у Турској. Прве три недеље наши репрезентативци су искористили да се увеславају и врате осећај на води после паузе због базичних припрема. Женски део екипе у прве три недеље највише је радио на увеславању и комбинацији тренинга технике и снаге у једноседима. Други део припрема наше најбоље кајакашице користе како би полако увеславале групне чамце. Тренер женског дела екипе, Мирослав Родић, задовољан је досадашњим учинком. Осим тога, у тренажни процес сада су укључени и тренинзи увеславања групних чамаца, пре свега, четверца на 500 метара. Пред српским кајакашицама је дугачка сезона у којој се избарају норме за учешће на Олимпијским играма у Токију 2020. године. За женски део екипе најважнија ће бити посада четверца на основу којег може да се избори максималан број олимпијских виза, и кроз ту дисциплину обезбеде и места у мањим посадама које се такмиче у олимпијском програму. Женски део екипе је комбинација искусних такмичарки као што су Николина Молдован, Милица Старовић и Кристина Бедеч, и младих снага које су већ у млађим категоријама потврдиле светску класу: Марија Достанић и Биљана Релић. Предолимпијска година у кајаку је тежа него година у којој се одржавају саме Олимпијске игре због згуснутог календара, али и чињенице да норме могу да се изборе само на Првенству света које је традиционално на самом крају сезоне. Николина Молдован, која је боје Србије бранила на Олимпијским играма у Лондону и у Рио де Жанеиру истиче да овогодишње Првенство света на којем се избарају норме, дочекује растерећено. Милица Старовић која се такмичила на Олимпијским играма у Рију сматра да је после успеха Марка Томићевића и Миленка Зорића у Бразилу 2016. године, иако је веома рано говорити о Токију, стигао прави тренутак да се и женски део екипе окити олимпијском медаљом.


text: Капри |Капри |Географија| |Координате||Координате:| |Површина||10,4 km2| |Висина||589 m| Капри је италијанско острво. На острву се налази и град истога имена. Налази се на јужној страни Напуљског залива крај Сорентинског полуострва. Капри је још од римских времена био чувен по својим лепотама. Острво има 10,4 квадратна километра и 7.278 становника. На острву се налази Капри и насеље Анакапри. Од друге половине 19. века Капри је постао популарно одредиште европских уметника, књижевника и других славних личности. Историја[уреди] Према грчком географу Страбону Капри је једном био спојен са остатком Италије. То су потврдила новија географска и археолошка истраживања. Новија ископавања су показала да су људи на Каприју још од неолитика. У Енејиди Вергилије је тврдио да су Грци са Јонских острва населили Капри. Тацит је тврдио да је на Каприју било 12 царских вила. И Октавијан Август и Тиберије су ту имали низ вила. Цар Комод је 182. прогнао своју сестру Луцилу на Капри. Након пада Западнога Римскога Царства Капри је био под контролом Напуља. Острво је било на удару бројних пиратских напада. Цар Лудвиг II је 866. предао острво Амалфију. Први бискуп је постављен 987. У 16. веку острво је било на удару Турака, Чувени турски адмирали Барбароса Хајредин паша и Тургут Реис су 1535. и 1553. пљачкали Капри. Наполеонова француска војска је јануара 1806. заузела острво. Британци су маја 1806. избацили Французе са Каприја и Капри претворили у јаку поморску базу ("други Гибралтар"). Међутим Британци су тада направили велику штету на археолошким ископинама. Жоашен Мира је поново 1808. освојио Капри и ту су Французи остали до 1815., када је Капри враћен Бурбонима Напуљске краљевине. У другој половини 19. века Капри је постао популарно одредиште европских уметника, књижевника и других славних личности. Џон Сингер Сарџент и Франк Хајд су били истакнути уметници који су били на острву крајем 1870тих. На острву су имали виле Норман Даглас, Фридрих Алфред Круп, Курцио Малапарте, Аксел Мунте, Максим Горки, Емил фон Беринг и Кристијан Вилхелм Алерс. Капри у књижевности[уреди] Фасцинацију острвом Капри потакла је књига „Откриће Плаве Шпиље на острву Каприју“ немачкога сликара и писца Августа Копиша. У књизи је описао свој боравак на Каприју 1826. и откриће плаве шпиље. Капри је познат и по краткој причи Самерсета Мома „Лотофаг“. У тој причи главни лик долази из Бостона на Капри на одмор и тако је био очаран Капријем да оставља посао и одлучује да остатак живота проведе у доколици на Каприју. Клод Дебиси у наслову свога импресионистичкога дела спомиње Анакапри. Норман Даглас је написао роман о Каприју. Поред Дагласа и књижевник Жак Ферсена и песник Аугуст фон Платен долазе на Капри стварајући хомосексуалну заједницу. Летонски романописац Јанис Јаунсудрабинш је написао 1939. роман „Капри“, у коме описује бициклистичке туре Максима Горкога и Аксела Мунтеа. Писац и шведски краљевски лекар Аксел Мунте (1857—1949) саградио је вилу на острву близу Анакаприја. Туризам[уреди] Капри је туристичко одредиште и за Италијане и за странце. Током 1950-их Капри је постао популарно одредиште међународнога џет-сета. Централни трг Каприја је задржао умерену сеоску архитектуру, али начичкан је скупим бутицима и ресторанима. За време лета има пуно туриста, најчешће једнодневних излетника из Напуља и Сорента. Галерија[уреди] Спољашње везе[уреди] |Викимедијиној остави.на|


БОРБА ЗА АНИКИН ДУГ И ЛЕП ЖИВОТ – ПАЛАНКА ДАНАС Сваки дан је борба. Борба за ваздух у плућима, борба за сваки покрет, али и борба за осмех, радост и да сваки заједнички тренутак буде леп и посебан, јер не знамо шта доноси сутра. Али нада постоји! Kрајем маја, у Европи је одобрена генска терапија Золгенсма, за децу испод 21кг, која може да помогне Аники да продише пуним плућима и да поврати снагу да једе и говори. Аника се родила као здрава, јака беба и нисмо могли ни да наслутимо да нешто неће бити у реду, нарочито што никад у фамилији није било сличних обољења. Kада се Аника родила, тата јој је поручио: „Ти си моја специјална девојчица”. Kао и сви поносни родитељи, мислили смо да ће се за нашу девојчицу тек чути. Нисмо слутили да ће се наше најлепше мисли и жеље обистинити на овај неочекивани начин. Елем, већ пет недеља након рођења, приметили смо да су јој рефлекси слаби или да их практично нема. Отишли смо у болницу где се после бројних испитивања установило да болује од Спиналне мишићне атрофије, и то натежег типа – типа 1. За ову болест кажу да је генетски убица деце број један. Реч је о реткој неуромишићној болести која је смртоносна и без терапије се живи 1 до максимално 2 године. Болест почиње тако што слабе мишићи ногу и руку, али касније слабе мишићи за дисање, гутање, кашљање и деца умиру од гушења или упале плућа. Били смо очајни. Схватити да имаш дете на одређено време је нешто најтеже на свету. Аника је весела, радознала и драга, као и сва друга деца и просто нам није ишло у главу каква је судбина чека. Данас је Аника моторички стабилно и то захваљујући терапији коју тренутно прима, али која њој није помогла када су у питању виталне функције за одржање живота, јер Аники дисање и гутање све више слабе. Мора да користи апарат за инхалирање, ширење плућа, кашљање, а недавно смо почели да користимо и апарат који јој помаже да дише док спава. Једноставно, болест узима маха и решили смо да се боримо прикупљањем средстава за лечење. А за какву терапију иде новац? Постоји нова генска терапија Золгенсма која делује на цело тело и може да поврати изгубљене функције мишића уколико се добије што пре. Ми смо већ у контакту са болницом која чека на Анику да добије Золгенсму и једино што се чека је да се што пре сакупи новац. И ту нас је сачекао шок. Kао да није довољно да ти дете буде смртно болесно, па да сазнаш да постоји генска терапија која може да је спасе, онда се испостави да је баш тај лек званично најскупљи лек на свету! Невероватних 2,1 милиона евра је сада изазов који је пред нама. А онда смо видели да нада постоји, да је могуће скупити средства и у Србији и у многим другим земљама и то нам је дало снагу. Ми смо све друго пробали и видимо прикупљање средстава преко фондације „Буди хуман“ као последњу шансу за нашу Анику да поживи дуг и леп живот. Иако сума делује недостижна, у једној европској земљи су успели да скупе новац за 3 дана, тако што се 950.000 становника одазвало и послало по један СМС. Били смо у чуду када смо то чули. Заиста је тако – ваше мало је нама цео свет. Тако да бисмо вас овом приликом замолили да пошаљете смс са поруком 858 на 3030 и да поделите Аникину причу са вашом породицом и пријатељима да што више људи чује. Са СМА, сваки дан је важан јер са овом болешћу се никад не зна и стање може да се промени у једном дану. Нас је страх од чекања и плашимо се да ћемо изгубити дете, јер нисмо имали новца за терапију. Плаши нас помисао да ћемо провести живот осећајући да нисмо учинили све што смо могли да спасимо своје дете, један мали невини живот. Са тим осећајем се будимо свако јутро и лежемо свако вече. Желимо Аники да добије своју шансу за дуг и срећан живот. За највећи могући квалитет живота. Желимо Аники да изађе из изолације у којој је сада због ризика да неће преживети вирусну инфекцију. Желимо да се дружи са другом децом, игра у песку и мази животиње. Желимо да се поврати њен предиван осмех скривен иза ослабљених мишића лица. Желимо да проприча и почне да постваља хиљаде питања на која не знамо одговор. Желимо да проба мамине палачинке и татине пљескавице. Желимо да Аника обогати свој живот, као што је обогатила наш. Ми смо се наравно надали одзиву људи, али и даље смо у шоку колико људи се заузело да помогне Аники. Активирала се локална заједница у родном граду Аникине маме, Горњем Милановцу са разним креативним акцијама које се спроводе са пуно љубави и позитивне енергије, али неопходно је да се и шира заједница активира. Нама је битно да проширимо Аникину животну борбу на целу Србију, да Србија дише заједно са Аником и да јој помогне да и сама продише пуним плућима. Позивамо све људе добре воље да пошаљу СМС или донирају ако су у могућности. Позовите пријатеље да се укључе. Помозите нам. Помозите Аники. Слањем СМС поруке: Упишимо 858 и пошаљимо СМС на 3030Слањем СМС поруке из Швајцарске: Упишимо хуман858 и пошаљимо СМС на 455 Уплатом платним картицама путем линка : https://www.budihuman.rs/edonate/sr?user_id=858 Уплатом са вашег ПаyПал налога путем линка: https://www.budihuman.rs/paypal/sr/donate?user_id=858 Прикупљени новац би се искористио за куповину генске терапије Золгенсма и трошкове тромесечног лечења у иностранству. Sandra on 01/10/2020 at 20:17 Dajte ljudi pomozite detetu i roditeljima. Zivot je u pitanju, nista nije bitnije od toga. . Zelim vam od srca da sakupite novac koji je potreban i da sve bude u redu. Ne gubite nadu💪🏼💪🏼💪🏼 Vidak on 01/10/2020 at 14:05 Pomozi im Gospode Boze da sakupe novac


text: Најпознатији математичари српског порекла или који су стварали у Србији су (хронолошким редом према години рођења): пре 1800. Лазар Хиландарац Руђер Бошковић (1711 — 1787) 1801 — 1900. Атанасије Николић (1803 — 1882) Емилијан Јосимовић (1823 — 1897) Димитрије Нешић (1836 — 1904) Љубомир Клерић (1844 — 1930) Петар Ј. Живковић (1847 — 1923) Михајло Пупин (1854 — 1932) Никола Тесла (1856 — 1943) Милан Недељковић (1857 — 1950) Мијалко Ћирић (1859 — 1912) Димитрије Данић (1862 — 1932) Петар Л. Вукићевић (1862 — 1941) Богдан Гавриловић (1864 — 1947) Владимир Варићак (1865 — 1942) Коста Стојановић (1867 — 1921) Михаило Петровић Алас (1868 — 1943) Николај Салтиков (1866. или 1872 — 1961) Милева Марић (1875 — 1948) Антон Билимовић (1879 — 1970) Милутин Миланковић (1879 — 1958) Младен Берић (1885 — 1935) Сима Марковић (1888 — 1939) Тадија Пејовић (1892 — 1982) Радивоје Кашанин (1892 — 1989) Војислав В. Мишковић (1892 — 1976) Вјачеслав Жардецки (1896 — 1962) 1901 — 1950. Јован Карамата (1902 — 1967) Милош Радојчић (1903 — 1975) Татомир Анђелић (1903 — 1993) Драгољуб Марковић (1903 — 1965) Станимир Фемпл (1903—1986) Ђуро Курепа (1907 — 1993) Константин Орлов (1907 — 1985) Драгослав Митриновић (1908 — 1995) Ђорђе Карапанџић (1909 — ?) Војислав Авакумовић (1910 — 1990) Миодраг Томић (1912 — 2001) Војин Дајовић (1914 — 1993) Мирко Стојаковић (1915 — 1985) Боривоје Рашајски (1917 — 1995) Ернест Стипанић (1917 — 1990) Милица Илић-Дајовић (1918 — ?) Слободан Аљанчић (1922 — 1993) Рајко Ралевић (1922 — 1989) Часлав Ђаја (1922 — 1987) Бранислав Ивановић (1923 — 2008) Богољуб Станковић (1924 — 2018) Момчило Ушћумлић (1924 — ) Загорка Шнајдер (1926 — 2003) Душан Адамовић (1928 — 2008) Часлав Станојевић (1928 — ) Душан Аднађевић (1929 — ) Ковина Ракочевић (1929 — 1990) Милорад Бертолино (1929 — 1981) Драгомир Лопандић (1929 — 1981) Бранислав Мирковић (1929 — 1993) Милева Првановић (1929 — 2016) Михаил Арсеновић (1930 — 1992) Раде Дацић (1930 — ) Војислав Марић (1930 — ) Драган Трифуновић (1930 — ) Милосав Марјановић (1931 — ) Вене Богославов (1932 — 2015) Бранко Вулићевић (1933 — ) Радосав Ж. Ђорђевић (1933 — 2018) Славиша Прешић (1933 — 2008) Зоран Ивковић (1934 — 2011) Светозар Милић (1934 — ) Павле Миличић (1934 — ) Богољуб Маринковић (1935 — ) Бранка Алимпић (1935 — ) Зоран Попстојановић (1935 — ) Љубомир Ћирић (1935 — 2016) Владимир Мићић (1936 — ) Јудита Цофман (1936 — 2001) Миодраг Ивовић (1936 — ) Милан Ђурић (1937 — 1978) Јован Малишић (1937 — ) Миољуб Никић (1937 — 2021) Стеван Стојановић (1937 — ) Милан Дрешевић (1938 — 2022) Јово Јарић (1938 — ) Драгош Цветковић (1941 — ) Драгољуб Аранђеловић (1942 — 2010) Слободан Дајовић (1942 — ) Ариф Золић (1942 — 2019) Ратко Тошић (1942 — 2022) Љубомир Протић (1943 — 2016) Марица Радојчић (1943 — 2018) Ранко Рисојевић (1943 — ) Милош Чанак (1944 — 2020) Милош Миличић (1945 — ) Мила Мршевић (1945 — ) Милан Тасковић (1945 — ) Јован Кечкић Бошко Јовановић (1946 — ) Шћепан Ушћумлић (1946 — ) Олга Хаџић (1946 — 2019) Мирослав Ашић (1947 — 2012) Неда Бокан (1947 —) Наташа Божовић (1947 — ) Ђорђе Дугошија (1947 — ) Иван Јовановић (1947 - ) Љубиша Кочинац (1947 — ) Бранислав Мијајловић (1947 - ) Александар Торгашев (1947 — 2020) Енес Удовичић (1947 — 2003) Љубинка Петковић Зоран Глишић (1948 — ) Малиша Жижовић (1948 - ) Гојко Калајџић (1948 —) Јулка Кнежевић-Миљановић (1948 — ) Илија Ковачевић (1948 — ) Жарко Мијајловић (1948 — ) Градимир Миловановић (1948 — ) Предраг Перуничић (1948 — 1993) Миодраг Петковић (1948 — ) Стојан Раденовић (1948 — ) Зоран Шами (1948 — 2016) Александар Ивић (1949 — 2020) Мирољуб Јевтић (1949 — ) Александар Јовановић (1949 — 2020) Миодраг Матељевић (1949 — ) Милутин Обрадовић (1949 — ) Данијел Романо (1949 — ) Душан Тошић (1949 — ) Драган Благојевић (1950 — ) Слободан Вујошевић (1950 — ) Лав Ивановић (1950 — ) Милојица Јаћимовић (1950 — ) Зоран Каделбург (1950 — ) Александар Крапеж (1950 — ) Милош Лабан (1950 — ) Небојша Лажетић (1950 — ) Татјана Острогорски (1950 — ) Стеван Пилиповић (1950 —) Десанка Радуновић (1950 — ) Славко Симић (1950 — ) Љубомир Чукић (1950 — 2023) 1951 — 2000. Владимир Јанковић (1951 — ) Нинослав Ћирић (1951 — 2022) Саво Ћебић (1952 — ) Милан Божић (1952 — ) Бошко Дамјановић (1952 — ) Зоран Лучић (1952 — ) Јаблан Славик (1952 — ) Мирослав Павловић (1952 — 2021) Владимир Ракочевић (1953 — ) Мирко Дејић (1953 — ) Бранислав Ђурђевац (1953 — ) Коста Дошен Милан Меркле Ненад Цакић Владимир Стојановић Војислав Андрић (1953 — ) Драган Ацкета Срђан Огњановић Арпад Такачи (1951—2019) Мирослава Петровић-Торгашев (1954 — ) Синиша Врећица (1954 — ) Раде Живаљевић (1954 — ) Мирко Јанц (1954 — ) Драгослав Љубић (1954 — ) Бранислав Боричић (1955 — ) Весна Јевремовић (1955 — ) Сава Крстић (1955 — ) Александар Липковски (1955 — ) Павле Младеновић (1955 — ) Стево Тодорчевић (1955 — ) Миодраг Живковић (1956 — ) Дражен Пантић (1956 — ) Милан Дражић (1957 — ) Мирјана Ђорић (1957 — ) Иван Стојменовић (1957 — 2014) Милутин Достанић (1958 — 2014) Виктор Обуљен (1958 — ) Новица Блажић (1959 — 2005) Александар Вучић (1959 — ) Данко Јоцић (1960 — ) Јовиша Жунић (1961 — ) Милош Арсеновић (1962 — ) Драгана Тодорић (1963 — ) Зоран Ракић (1964 — ) Дарко Милинковић (1965 — ) Зоран Петровић (1965 — ) Владимир Тасић (1965 — ) Радош Бакић (1966 — ) Стево Стевић (1966 — ) Владимир Драговић (1967 — ) Драган Ђурчић (1967 — ) Предраг Јаничић (1968 — ) Синиша Јешић (1968 — ) Владимир Грујић (1969 — ) Милена Радновић (1970 — ) Раде Тодоровић (1970 — ) Срђан Вукмировић (1971 — ) Предраг Пуношевац (1971 — ) Давид Каљај (1971 — ) Драгољуб Кечкић (1972 — ) Владимир Марковић (1973 — ) Наташа Тодоровић (1974 — ) Марија Станић (1975 — ) Горан Ђанковић (1979 — ) Људи по занимању Спискови Срба


text: Судан (, ), такође познат као Северни Судан од независности Јужног Судана, или званично Република Судан (, ), држава је у северној Африци која излази на Црвено море. На северу се граничи са Египтом, на истоку са Еритрејом, на југоистоку са Етиопијом, на југу са Јужним Суданом, на југозападу са Централноафричком Републиком, на западу са Чадом и на северозападу са Либијом. Са површином од преко 1,8 милиона km2, Судан је трећа је држава по површини на афричком континенту. У земљи према процени из 2009. живи око 42 милиона становника. Главни град је Картум, а највећи Омдурман. Република Судан је независна од 1. јануара 1956. године од Уједињеног Краљевства. Од 9. јула 2011. године, Јужни Судан је након одржаног референдума о независности одвојио се од Судана као независна држава. Етимологија Име државе је скраћено име средњовековног арапског назива -{Bilād as-Sūdān}- (земља црнаца), чиме је у конкретном случају означавано хришћанско царство у Нубији. Судан је такође назив и за истоимену регију, због чега може доћи до одређених забуна. Географија Положај Држава се простире у источном делу северне Африке. Судан једним делом припада истоименој регији и зони Сахела. Припада јој 853 км обале Црвеног мора. Са површином од 1.886.068 км2 то је трећа највећа афричка држава. На северу се граничи са Египатом и Либијом, на западу са Чадом и Централноафричком Републиком, на југу са Јужним Суданом и Етиопијом, а на истоку са Еритрејом и излази на обалу Црвеног мора. Геологија и рељеф Највећи део земље заузима висораван (300 до 1000 m) коју пресеца неколико планина. Најзначајнији планински ланац је Џебел Мара на западу. Највиша тачка земље је 3.187 m високи врх Кињети близу границе Уганде. Рељеф Судана одређен је долином реке Нил и околним планинским ланцима. Тако се на североистоку уздиже горје Џибал Ал-Бахр ал-ахмар у истоименој савезној држави на обали Црвеног мора, које досеже надморску висину од 2.259 -{m}-. Југозападну границу долине Нила представљају североекваторијални и централноафрички праг, који уједно представљају и вододелницу између речних система Нила и Конга. На западу Судана налази се базалтно горје на платоу Мара, чије највише узвишење угашени вулкан Мара са 3.042 m је уједно и највиши врх Судана те чини географску границу према долини Чада. У централном делу земље уздиже се горје Нуба, надморске висине између 500 и 1.325 -{m}-. На северу крајолик са обе стране Нила прелази у Сахарску пустињу, при чему се део западно од Нила сматра делом Либијске, а део источно од Нила делом Нубијске пустиње. У подручју Картума, где спајањем Белог и Плавог Нила настаје Нил, налази се широка равница, претежно састављена од глине. Воде Земљу у смеру север-југ пресеца долина реке Нил која настаје код Картума спајањем Белог и Плавог Нила. Све суданске реке припадају сливу Нила и користе се за наводњавање, пловидбу и као извор хидроенергије. На северу земље налазе се Либијска и Нубијска пустиња, готово без биљног покривача. На југу се простиру саване и тропске мочваре, а на истоку, западу и крајњем југу планине. Клима Клима је на југу тропска, а на северу врућа пустињска. Количина падавина драстично опада од југа ка северу. Кишна сезона траје од јула до септембра на северу, док на југу траје од јуна до новембра. Током сушне сезоне честе су пешчане олује које некада потпуно затамне дан. Главни еколошки проблеми су ерозија тла и ширење пустиње. Високе температуре и летње кише, нарочито на југу земље обележје су тропске климе Судана. У кишном периоду између априла и новембра, количина падавина се креће од 1.500 -{mm}- на југу до мање од 100 -{mm}- на северу земље. Средње месечне температуре крећу се од 24 до 32 °C. При томе због утицаја пустињске климе понекад на северу Судана температуре досежу и до 41 °C по дану, док се ноћу спуштају на само 4 °C. Флора и фауна Вегетација се креће од најоскуднијих биљака у северним пустињама и полупустињама преко савана прекривених трновитим жбуњем у зони Сахела, сувих савана са високом травом, до влажних савана. Површина покривена шумом је смањена за 1,4% у периоду од 1990. до 2000. године. Разноликост животињског света огледа се нарочито у централном Судану где живе афрички слонови, афрички биволи, жирафе, антилопе, хијене, лавови, нилски коњи и крокодили као и многобројне птице грабљивице и водене птице. Национални паркови У Судану постоје три национална парка (стање из 2014) и три заштићена водена подручја. Поред њих, систем заштићених подручја обухвата и природне резервате и заштићене резервате за птице. Планина Баркал са историјским градом Санам стављени су на -{UNESCO}- списак светске баштине и заједно чине Напату, античку престолницу краљевства Куш. Становништво Према попису из 1981. број становника износио је 21 милион. Због грађанског рата пописи од тада нису спровођени, а према проценама из 2003. Судан је имао 38 милиона становника. Становништво брзо расте у ширем подручју главнога града Картума (Картум-Омдурман-Северни Картум) у којем живи од 6–7 милиона људи, укључујући и 2 милиона избеглица из подручја на југу земље захваћених сукобима и пољопривредних зона погођених сушом. Судан је снажно обележен присутношћу две различите културне традиције – арапске на северу и афричке на југу. Унутар сваке од њих постоје стотине етничких, племенских и језичних група што изузетно отежава делотворну међусобну сарадњу. Сви подаци о становништву пре 2011. године односе се на Судан пре отцепљења Јужног Судана 9. јула 2011. године. Због тога се наилази на различите податке. Они се крећу у зависности од различитих извора од 30,9 милиона становника (процена октобар 2013, министарство спољашњих послова Немачке), преко 36.163.778 (процена 2013, -{PopulationData.net}-) до 45.047.502 становника. Посљедња цифра из јула 2011. године односи се на Судан пре отцепљења Јужног Судана. За 2012. године по публикацији -{CIA World Fact Book}-, број становника некадашњег целокупног Судана износио је 34.204.710, док се 8.260.490 становника односило само на Јужни Судан. По тој процени, на данашњи (северни) Судан отпадало је након отцепљења југа тек нешто мање од 26 милиона становника. Око 38,9% Суданаца 2003. године живело је у градовима; са центром насељености у Картуму. Око 39,5% становника исте године било је млађе од 15 година. Стопа раста становништва износила је 2,48% годишње (стање 2011). Просечна старост становништва износи 18,3 године (стање 2006). Просечна очекивана старост износи 62,57 година, при чему се за мушкарце износи 60,58 година а за жене 64,67 година (стање 2012). Већи део земље заузимају северне покрајине у којима се налази и већина урбаних средишта. Становници северног Судана већином су Арапи око 50%, на истоку живе Бедзаји око 6%, уз Нил на северу живе Нубијци око 8%, а на западу живе Фури. Око 2% становништва који говоре арапски такође говоре и многе домаће језици. Арапи су продрли у Судан из Египта од седмог века и полако етнички и језички асимилирали домороце. Јужно од десете паралеле, ова велика земља насељена је углавном народима негроидне расе Нилске групе народа; то су Динке 11%, Неур 5%, Азанде 3%, Силух 2% и Бари 2%. Ове групе су карактеристичне по веома високом расту, баве се углавном сточарством и риболовом. Религија: Већина становништва око 70% су сунитски муслимани, ислам преовладава у северним и централним крајевима земље, остатак популације су анимисти бројни на југу, око 10% су хришћани (римокатолици 2 милиона, англиканци 1,2 милиона, протестанти 400 000, копти 20 000) такође на југу земље. Већи део становништва концентрисан је у долини Нила и његових притока. Особито је велика густина насељености у главном памучном подручју земље, северном делу међуречја Белог и Плавог Нила. Пустињски предели на северу и северозападу готово су ненасељени. Осим агломерације главног града величином се истиче и Порт Судан на обали Црвеног мора. Религија Ислам је државна религија Судана. До јула 2011. у Судану, који је обухватао и данашњи Јужни Судан, око 70% становништва били су сунитски муслимани, око 25% анимисти и око 5% хришћани. Немуслимани живе углавном на југу државе и у главном граду. Шеријатски закони и данас су на снази и део су државног пројекта исламизације земље. Присталице некадашњег самопрозваног Мехдија (Мухамеда Ахмеда) данас су у политичкој позадини. Међу муслиманским становништвом раширени су различити суфијски редови (тарикати). Ту спадају Кадирије, те од 19. века раширена братства Саманија и Катимија. Противно званичним исламским стајалиштима, у либералном суданском друштву раширени су неки традиционални народни ритуали и култови као што је култ цара. Хришћани су већински припадници римокатоличке цркве у Судану, која се почела ширити на југу око 1900. године у подручју Вау истовремено са британском англиканском црквом и њеним мисионарима око јужносуданског града Бор. Америчка презбитеријанска црква добила је код Нуера на подручју горњег Нила једно гробље за своје припаднике. Од краја грађанског рата на југу се јако шире америчко-евангелистичке мисије и групе. На северу постоји и једна коптска заједница, која углавном потиче из Египта. На југу Судана заступљене су и традиционалне религије као што је динка. Атеисти и нерелигиозне особе су врло ретке. Историја Стари и средњи век У старом су веку у долини горњег Нила, на подручју познатом као Нубија, постојала три кушитска и мероетска краљевства. На њих је велик утицај извршила цивилизација Старог Египта с којом су се често сукобљавали, али и трговали и преузимали њене културне обрасце. За стари Египат, Нубија је била важна као извор злата и робова, а почетком 12. династије (од 1991. до 1785. п. н. е.) спојена је са Египтом. Као посљедица распадања новог Египатског царства у 12. веку п. н. е., настало је у Нубији у 9. веку п. н. е. краљевство Куш које се одржало све до 4. века. У периоду од 712. до 664. п. н. е. кушитска династија владала је целим Египтом. У трећем или четвртом веку на подручје Судана проширило се хришћанство. Отприлике истовремено са покрштавањем овог подручја до 6. века формирала су се три нубијска краљевства Нобатија, Макурија и Алодија. Средином 7. века са севера долази ислам који током следећих 1.000 година постаје доминанта вера. Важна краљевства средњовјековног Судана била су Макурија и Сенар. Године 651. Нубија потписује мировне споразуме са исламским Египтом, којим у то време владају Арапи. Све до 14. века међу међу њима владају релативно стабилни односи. У централном Судану настали су султанати Дарфур и Сенар, који су имали одређени значај све до 18. века. После покрштавања и настанка хришћанског краљевства, Судан је у периоду од 14. до 16. века, уз изузетак југа, постао готово у потпуности исламски. 19. век Године 1820. Суданом је завладао суседни Египат. Египатска власт, а посебно покушај укидања ропства у другој половини 19. века, који су подржале западне колонијалне силе, изазвали су велико незадовољство Суданаца. Тако је 1880-их избила побуна под водством Мухамеда ибн Абдале (Махдија) која је након почетних великих успеха, крунисаних освајањем Картума 1885. и успоставом државе, ипак угушена победом британске војске 1898. Судан је формално био под контролом Уједињеног Краљевства и Египта, а -{de facto}- под управом Британаца који су га поделили на напреднији арапски север и афрички југ који је препуштен хришћанским мисионарима. Независност и грађански ратови Годину дана пре стицања независности 1956. на југу је избио грађански рат због незадовољства тамошњих хришћана хегемонијом муслимана у политичком и економском животу земље. Мировни споразум је постигнут 1972. после 17 година борби. Рат се поново распламсао 1983. након укидања договорене аутономије југа и увођења елемената шеријата у суданске законе. Након што је египатски краљ Фарук -{I}- свргнут током револуције 1952. године и одређеног вакуума у припреми за промену власти у Египту, Судан је искористио шансу за припрему своје независности. Споразумом са Египтом и Великом Британијом окончана је власт Египта над Суданом и проглашена независност Судана 1. јануара 1956. године. На првим парламентарним изборима као победник изашла је национална унијска странка (-{Umma}-), а њен председник Исмаил ел Азхари постао је први премијер Судана. Већ исте године због унутарстраначких разлика на место премијера дошао је његов ривал Абудулах Халил. Дошло је политичке нестабилности те је 1958. извршен војни удар. Генерал Абуд се супротставио незадовољствима, заверама те грађанским ратом у Јужном Судану. И поред његове оставке 1964. и предаје власти цивилним властима под премијером Сир ел Хатим ел Халифом, није дошло до политичке стабилности ни у наредним годинама. До 1969. на месту премијера биле су чак четири особе. Ситуацију је искористила војска те је пуковник Џафар Нумејри извршио у мају 1969. нови војни удар. Нумејријева политика се оријентисала на њен египатски узор у лику Насера те су спроведене неке социјалистичке и панарапске реформе. На власт је доведена Суданска социјалистичка унија (-{SSU}-) као једина странка у држави. Краткотрајно 1971. године ударом је свргнута комунистичка партија, да би врло брзо поново дошла на власт. Нумејри је изабран за премијера, те је 1972. године успео да оконча 17-тогодишњи грађански рат између владе и побуњеника у Јужном Судану. Године 1981. влада преображава државу у исламску, те је 1983. године проглашен шеријатски закон у целој земљи, као и у тада аутономном јужном Судану. Поништавањем споразума из Адис Абебе насилно је укинута аутономна јужносуданска влада. То је изазвало нови грађански рат у јуну 1983. године. Политички немири у земљи су поновно довели до војног удара 1985. под заповедништвом генерала Абдурахмана Сувар ад-Дахаба. Међутим, шеријат је и даље остао на снази. На место премијера 1986. поновно је изабран Садик ел Мехди. До новог војног удара дошло је 1989. због политичке нестабилности у земљи када генерал-поручник Омар ел Башир преузима власт и уводи политику по узору на Нумејријеву. Иако је од тада суверено владао земљом као председавајући Националног већа команде за спас нације, неуспешно је покушавао да повратити власт над југом земље. У периоду 1983. до 2005. у Судану се без престанка водио грађански рат. Почетком 2003. сукобиле су се провладине паравојне снаге џанџавида и неарапски исламски герилци у источној покрајини Дарфур. И влада и побуњеници су оптужени за масовна кршења људских права у овом сукобу. Фебруара 2004. влада је прогласили победу, али су побуњеници задржали контролу у неким сеоским подручјима. Сматра се да је џанџавидска милиција масакрирала више од 50.000 људи. Током трогодишњег сукоба страдало је више од 300.000 људи. Око 3 милиона људи су постали избеглице. Напокон 2005. године долази до мировног споразума између владе у Картуму и побуњеника на југу. Њиме је загарантована аутономија Јужног Судана и предвиђен референдум који је одржан од 9. до 15. јануара 2011. године. Након референдума, Јужни Судан је прогласио независност у 9. јула 2011. године. Коначни резултати објављени су 7. фебруара и према њима 98,83% гласача определило се за отцепљење. Званично, Јужни Судан прогласио је независност 9. јула 2011. године. Џон Гаранг је погинуо у хеликоптерској несрећи 31. јула 2005. у Уганди. То је у земљи изазвало сукобе у којима је погинуло 130 људи. Влада Званично, политика Судана одвија се у оквирима федералне председничке демократске републике са вишестраначким политичким системом, где је председник Судана истовремено шеф државе, шеф владе и врховни командант суданских народних оружаних снага. Законодавна моћ је подељена на владу и дводомни парламент са доњим домом Националном скупштином Судана којег чини 450 заступника и горњим Већем држава Судана са 50 чланова, сви изабрани на мандат од шест година. Судска власт је независна, а на њеном челу је Уставни суд Судана. Међутим, након другог суданског грађанског рата (1983–2005) и данашњег рата у Дарфуру, истина мањег интензитета, Судан се у међународној политици углавном сматра као ауторитарна држава у којој сву ефективну политичку моћ има председник Омар ел Башир и владајућа Национална конгресна странка Судана. Од 1993. године Судан је трансформисан у исламску једностраначку државу када је ел Башир расформирао револуционарно командно веће и основао Национални исламски фронт (НИФ) са новим парламентом и владом састављеном искључиво од чланова НИФ-а. Истовремено, структура регионалних управа замењена је стварањем 26 савезних држава са гувернерима на челу чиме је Судан постао федерална република. Извршне функције су подељене између НЦП, СПЛА, суданског Источног фронта и фракција -{Umma}- странке и Демократске унионистичке странке (ДУП). Омер ел Башир је био кандидат на председничким изборима 2010. године, што су били први слободни избори са учешћем више политичких странака након 24 године. Његов политички ривал био је потпредседник Салва Кир Мајардит, вођа СПЛА и тренутни председник независне државе Јужни Судан. Административна подела Судан је подељен на 18 савезних држава (вилајета, једн. вилајет, ). Они се даље деле на 133 дистрикта. Привреда По проценама из 2010. године, Судан се сматрао 17. најбрже растућом економијом света, а брзи развој државе заснован углавном на високим приходима од нафте, чак и поред међународних санкција, запажен је и описан у једном чланку Њујорк тајмса из 2006. године. У периоду од четири године до 2014, буџет суданске владе износио је око 140 милиона фунти на годишњем нивоу, а британско одељење за међународни развој (-{UKaid}-) дало је од 30 до 54 милиона фунти помоћи. Због отцепљења Јужног Судана, где се налазило преко 80% нафтних поља Судана, економски развој Судана након 2011. године и даље је врло неизвестан. Међутим, и пре отцепљења југа, економија земље се суочавала са бројним проблемима, мада је расла врло ниским стопама са врло ниске базе. У последњих десет година, раст је био врло спор и по подацима Светске банке укупни раст БДП-а у 2010. години износио је 5,2% у односу на раст у 2009. године од 4,2%. Иако је историјски пољопривреда била основни извор прихода, запошљавајући преко 80% Суданаца и сачињавајући око трећине привредног сектора, ипак је нафтна индустрија након 2000. године највише утицала на развој Судана. Данас, ММФ заједно са владом у Картуму ради на имплементацији квалитетније макроекономске политике. Ово је уследило након турбулентног периода 1980-их када је дуг Судана према ММФ-у и Светској банци експоненцијално нарастао кулминирајући коначно суспензијом државе из ММФ-а. Програм помоћи је на снази од почетка 1990-их, као и контрола девизних курсева и резерви страних валута. Стопа инфлације у Судану у 2013. години износила је 32,1% (по индексу потрошачких цена). Незапосленост је 2012. години износила је 13,7% док је око 9% становништва је било испод прага сиромаштва. Саобраћај Друмски До 1970. године постојао је само један асфалтирани пут између Картума и Вад Маданија. До 1980. уз помоћ других држава и у етапама асфалтирани су други правци преко Касале до Порт Судана (око 1.200 -{km}-). Око 1990. од 20-25.000 -{km}- укупне мреже путева у Судану било је тек 3.000-3.500 -{km}- асфалтирано. Подаци из 1996. године наводе 11.900 -{km}- неасфалтираних путева и 4.320 асфалтираних. Од 2000. године захваљујући побољшању у привреди и великим приходима од извоза нафте, убрзана је изградња и модернизација свих цеста у северном Судану. Крајем 2008. путна мрежа између градова у подручју Ел-Обеида на западу преко Касале и Порт Судана на истоку наново је асфалтирана. Асфалтиране су и попречне цесте од Порт Судана преко Атбаре и Мерове до Дункуле. У Јужном Судану тек од 2005. је било могуће почети са модернизацијом и изградњом путева након што су окончана непријатељства и грађански рат. Пре изградње путева, до тада макадамски путеви су прво морали бити очишћени од мина. Најважнији путни правци на југу су према Гулуу у Уганди, који је до 2008. године био у врло лошем стању, а објављени су планови о завршетку макадамског пута од Џубе (Јужни Судан) преко Вауа до Картума. Железнички Железнички саобраћај у Судану до данас није довољно развијен и не игра значајнију улогу у саобраћају у држави. Међутим до 1960-их он је имао готово потпуни транспортни монопол у земљи. Поред националне мреже, у Капспуру постоји још и мрежа уског колосека од 610, такозвана Гезира железница, која је настала у склопу пројекта Гезира, а има само регионални значај. Авиосаобраћај У Судану постоји 16 асфалтираних аеродрома (стање 2013.) од чега су два аеродрома са пистама преко 3.047 -{m}-, 10 аеродрома са пистама од 2.438 -{m}- до 3.047 -{m}-, и 4 аеродрома са пистама краћим од 2.437 -{m}-. Осим ових, у Судану постоји и 58 аеродрома без асфалтираних писта и 6 хелиодрома. Култура Судан је снажно обележен присуством две различите културне традиција – арапске на северу и афричке на југу. Унутар сваке од њих постоје стотине етничких, племенских и језичних група што отежава ефикасну међусобну сарадњу. Већи део земље заузимају северне покрајине у којима се налази и већина урбаних средишта. Становништво је тамо углавном муслиманско, а уз арапски говоре се и многи домаћи језици. Судан има 597 група које говоре преко 400 различитих језика и дијалеката. Култура је раније била веома развијена. На северу постоје пирамиде које су стрмије од египатских. Такође јужни је део имао одређене везе с Византијом. Песништво и књижевност су се развијали с надолазећим утицајима арапске културе. Култура је такође била инспирисана устанцима и ратовима. После Другог светског рата долази до развоја модерне књижевности. Године 1910. написана је прва суданска драма. Спорт У Судану је два пута одржан Афрички куп нација у фудбалу: 1957. и 1970. године. Управо 1970. као домаћин, репрезентација Судана је по први и, до данас, једини пут постала шампион Африке. Филателија Прве модерне поште у Судану отворене су 1867. године у Суакину и Вади Халфи, те 1873. у Донголи, Берберу и Картуму, те 1877. године у Сенару, Каркуку, Фазоглу, Елкедарефу, Ел Обејду, Ал-Фашеру и Фашоди (данас Кодок). Због Мехдијевог устанка који је започео 1881. године, све египатске пословнице поште су затворене до 1884. године. Након што су се Египћани и Британци повукли из Судана, земља је остала без поштанске службе све до поновног освајања Судана 1896. године. Када је кампања освајања започела у марту 1896. године, поштанска служба је била доступна само војсци али поштанске марке нису кориштене. До издавања првих суданских марака 1897. године, кориштене су египатске марке. Количина поштанских пошиљки била је мала па је кориштен врло мали број марака. Између марта и јула 1885. године у Суакину су се користиле британске поштанске марке од 21⁄2 и 5-{d}-. Индијске марке су се такође користиле у истом подручју, са ознаком Савакин или Суакин између 1884. и 1899. године. Од 1. марта 1897. године тадашње египатске марке са прештампаним називом -{SOUDAN}- на француском и арапском, постале су доступне у поштама Судана. Вредности марака биле су од 1, 2, 3 и 5 милиема и 1, 2, 5 и 10 пијастера. Прештампавање назива извршила је штампарија -{Imprimerie Nationale, Boulaq}- из Каира. Види још Јужни Судан Сукоби у Судану (2023) Референце Литература - - - - - - - - - - {{Cite book| ref=harv|author=O'Fahey, Rex Seán; Spauling, Jay Lloyd |title=Kingdoms of the Sudan|location=|publisher=Methuen Publishing (London)|year=1974|isbn=978-0-416-77450-4|pages=} Covers Sennar and Darfur.}- - - - - -{"Quo Vadis bilad as-Sudan? The Contemporary Framework for a National Interim Constitution". Law in Africa (Cologne; 2005). Vol. 8. pp. 63–82.}- . Спољашње везе Влада Влада Судана Новости AllAfrica.com - Sudan вести Guardian Unlimited - Special Report: Sudan Sudan News Agency (SUNA) and SunaSMS government sites Yahoo! News Full Coverage - Sudan news headline links Преглед BBC News Country Profile - Sudan CIA World Factbook - Sudan Library of Congress - Country Study: Sudan data as of June 1991 Директоријуми Arab Gateway - Sudan LookSmart - Republic of Sudan directory category Open Directory Project - Sudan directory category Stanford University - Africa South of the Sahara: Sudan directory category The Index on Africa - Sudan directory category University of Pennsylvania - African Studies Center: Sudan directory category Yahoo! - Sudan directory category Остало Sudan.net portal Sudaneseonline.com portal Sudani.com Portal Државе у Африци


/Понедељак, 14. децембар 2015. у 11.00 часова//Амфитеатар Архитектонског факултета// Предавање архитекте Мустафе Мусића са темом ПРОЈЕКТАНТСКИ КРЕДО - Конституисање ауторске позиције у архитектури кроз личну менталну лабораторију и филозофију конципирања и експликације архитектонског исказа на примерима одабраних ауторских пројеката. Предавање је отворено за све заинтересоване.


Да мислиш 20 век : Програмата : Нови книги : Бургас 21 мар 13:30 Facebook iOS Android


Ипак, у овом периоду су постојао одређени напредак, што се посебно осликава кроз градњу прве намјенски грађене школе у Горњем Жабару 1882. године у засеоку Старчевићи, као и 1911. изградњом нове школе у центру села.


text: 4. јун (4.6.) је 155. дан године по грегоријанском календару (156. у преступној години). До краја године има још 210 дана. Догађаји 1133 — Немачки краљ Лотар II крунисан је за римског цара током похода на Рим, који је предузео да у Рим врати прогнаног папу Иноћентија II. 1745 — Битка код Хоенфридберга, између пруске и аустријске војске. Део је Рата за аустријско наслеђе, а завршена је пруском победом. 1783 — Француски проналазачи браћа Етјен и Жозеф Монголфје први пут су јавно демонстрирали летење балоном пуњеним загрејаним ваздухом. 1831 — Белгијски Конгрес прогласио је принца Леополда из династије Сакс-Кобург за првог монарха независне Белгије. 1859 — Француска војска под командом Наполеона III је поразила аустријску војску у бици код Мађенте. 1916 — Код Лавова у Првом светском рату почела је Брусиловљева офанзива руског генерала Алексеја Брусилова, која је значајно олакшала положај савезника на западном фронт и у Италији. Брусилов је у августу потукао трупе Централних сила и заробио око 400.000 војника. 1920 — У дворцу Тријанон код Париза силе Антанте су после Првог светског рата потписале мировни уговор са Мађарском и одузеле јој територије које је држала у оквиру Аустроугарске. 1942 — Почела је четвородневна битка за пацифичка острва Мидвеј, у којој су Американци нанели први озбиљан пораз Јапанцима у Другом светском рату. 1943 — Војним пучем збачен је са власти председник Аргентине Рамон Кастиљо. 1944 — Савезничке трупе ушле су у Рим у Другом светском рату. 1946 — Генерал Хуан Перон изабран је за председника Аргентине. 1970 — Британски протекторат Тонга стекао је независност у оквиру Комонвелта. 1989 — Кинеске власти су растуриле студентске демонстрације на пекиншком тргу Тјенанмен на којима је тражена демократизација земље. Према званичним подацима погинуло је 300 људи, а 7.000 је повређено, а према извештајима већине светских медија погинуло је више хиљада људи. На првим вишепартијским изборима у Пољској, након скоро 50 година, опозициона коалиција и алтернативни синдикални покрет „Солидарност“ надмоћно су победили владајуће комунисте, што је означило крај комунизма и совјетске превласти у Пољској. Вођа „Солидарности“ Лех Валенса у децембру 1990. постао је председник Пољске. 1991 — Комунистичка влада Фатоса Наноа у Албанији поднела је оставку након 20-дневног генералног штрајка. 1993 — Савет безбедности УН одобрио је слање наоружаних трупа у Босну ради заштите шест „зона безбедности“ (Сарајево, Тузла, Жепа, Сребреница, Горажде и Бихаћ) са овлашћењем да употребе оружје, а у случају потребе, одобрено је дејство НАТО авијације. 1996 — Европска ракета „Аријана 5“ експлодирала је 40 секунди после лансирања. 2003 — У Обилићу на Косову у својој кући убијена су три члана породице Столић, супружници Слободан и Радмила и њихов син Љубинко. УНМИК понудио 50.000 долара награде за информације које би довеле до хапшења виновника тог злочина. Хрватска влада је на шест месеци суспендовала визни режим за грађане Србије и Црне Горе, који је био на снази око 12 година. На изборима у Тогоу председник Гнасингбе Ејадема, освојио је нови петогодишњи мандат. На чело државе дошао је војним ударом 1967. и важи за афричког лидера који најдуже влада. Рођења 1867 — Карл Манерхајм, фински војни вођа и државник. (прем. 1951) 1907 — Розалинд Расел, америчка глумица, комичарка, сценаристкиња и певачица. (прем. 1976) 1925 — Антонио Пучадес Касанова, шпански фудбалер. (прем. 2013) 1929 — Каролос Папуљас, грчки политичар, председник Грчке (2005—2015). (прем. 2021) 1936 — Брус Дерн, амерички глумац. 1947 — Благоје Пауновић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2014) 1956 — Кит Дејвид, амерички глумац и продуцент. 1960 — Милош Ђелмаш, српски фудбалер. 1965 — Игор Колаковић, црногорски одбојкаш и одбојкашки тренер. 1970 — Изабела Скорупко, пољско-шведска глумица, музичарка и модел. 1970 — Ричи Хотин, енглеско-канадски ди-џеј, музичар и музички продуцент. 1972 — Милица Михајловић, српска глумица. 1972 — Стоја, српска певачица. 1975 — Анџелина Џоли, америчка глумица и редитељка. 1976 — Ненад Зимоњић, српски тенисер. 1976 — Кејси Чејмберс, аустралијска музичарка. 1982 — Драгана Томашевић, српска атлетичарка (бацање диска). 1983 — Гиљермо Гарсија-Лопез, шпански тенисер. 1984 — Милко Бјелица, српско-црногорски кошаркаш. 1985 — Лукас Подолски, немачки фудбалер. 1991 — Раџив Ван ла Пара, холандски фудбалер. 1991 — Лоренцо Инсиње, италијански фудбалер. 1995 — Петар Ракићевић, српски кошаркаш. 1999 — Домен Превц, словеначки ски-скакач. Смрти 1039 — Конрад II, немачки краљ и цар Светог римског царства. (рођ. 990) 1798 — Ђовани Казанова де Саингалт, италијански авантуриста 1941 — Вилхелм II Немачки, пруски краљ и немачки цар (рођ. 1859) 1951 — Сергеј Кушевицки, руски диригент 1971 — Ђерђ Лукач, мађарски филозоф и књижевни критичар. (рођ. 1885) 2004 — Нино Манфреди, италијански комичар 2012 — Љубиша Рајић, професор скандинавских језика на Филолошком факултету у Београду (рођ. 1947) 2017 — Хуан Гојтисоло, шпански писац (рођ. 1931) 2018 — Љубиша Јеремић, професор, књижевни критичар, историчар и теоретичар књижевности (рођ. 1938) Празници и дани сећања Међународни празници Међународни дан деце жртава насиља Српска православна црква слави: Светог мученика Василиска Светог мученика Јована Владимира - српског краља Други васељенски сабор Светог праведног Мелхиседека


Криза погодила Вашингтон: Стејт департмент отпушта раднике - Спутњик Србија Widgets Magazine 10:34 29.04.2017 (освежено 10:56 29.04.2017) Преузмите краћи линк Државни секретар Рекс Тилерсон открио је да постоји план смањења броја запослених у Стејт департменту за око 2.300 људи, јавља АП, позивајући се на изворе у америчкој администрацији. Према подацима извора, ове мере омогућавају да се смањи финансирање Сстејт департмента за 26 одсто. Притом, потенцијално смањење ће дотаћи само 3 одсто службе у којој ради 75.000 људи. Извори наводе да се Тилерсонов предлог тиче, између осталог, процеса запошљавања нових радника, и има за циљ консолидацију како Стејт депармента тако и америчких агенција за међународни развој — централних органа администрације САД у области пружања помоћи у иностранству која се врши у сарадњи са Стејт департментом. Раније је у интервјуу за Национални радио НПР Тилерсон изјавио да жели да реорганизује Стејт департмент и да његов рад учини ефикаснијим.