text: Научна фантастика ( – „научна фикција“) или НФ (-{SF}-) јесте жанр у којем део или цела прича зависи од утицаја науке, било стварног или замишљеног, да створи услове или догађаје који се у стварности још нису десили (а који никада и не морају да се десе). Научна фантастика је уметнички жанр који обрађује разне опште људске ситуације смештене у замишљену будућу реалност која се темељи на данас знаним научним подацима за разлику од жанра тзв. „чисте” или фантастике у ширем смислу која се не темељи на науци. Границе жанра нису јасно дефинисане као ни границе поджанрова. Многа научнофантастична дела садрже обележја других уметничких жанрова, попут криминалистичких романа, романа страве и ужаса, историјских романа и фантастике. Традиционално се сматра да су данас покојна тројка Исак Асимов, Артур Ч. Кларк и Роберт А. Хајнлајн највећи књижевни мајстори овог жанра који се много променио од времена у коме су живели, а који се често назива „златним добом”. Историја За родоначелника жанра се сматра Мери Шели са њеним делом Франкенштајн или модерни Прометеј, које говори о научнику који трага за тајном живота. То је прво дело чија радња не би била могућа без науке тј. чији је наука саставни и неизоставни део. Значајни представници научне фантастике из друге половине 19. на прелазу у 20. век су Жил Верн и Херберт Џорџ Велс. Верну се често приписивао пророчки карактер, пошто су многа научна достигнућа која су описана у његовим књигама у дужем или кратком временском периоду постала реалност, али те тврдње занемарују чињеницу да се Верн кретао у научним круговима тог времена и да је био пријатељ са научницима, тако да је био изложен њиховим идејама и слободно их је користио у својим делима. Велс је пак познатији по томе што се углавном бавио негативним последицама научног напретка тако да ова два писца представљају својеврсне супротности научне фантастике свог доба. Велики раст популарности научне фантастике збио се почетком 20. века, када је иста објављивана у петпарачким романима. Број дела који је изашао у то време је био огроман, али је општи квалитет био врло низак. Из тог времена је чувена изјава једног од тадашњих аутора, Теодора Стерџена: Од тога потиче и карактеризација научне фантастике као шунда који се пише углавном за широку публику и има врло мале или никакве литерарне вредности. У том су времену међутим свој рад започели неки писци чија су дела касније учинила да научна фантастика постане призната као литерарно вредна, а најчешће се помињу Исак Асимов, Артур Ч. Кларк, Реј Бредбери, Харлан Елисон. Амерички часопис Amazing stories настао 1926. године је први часопис посвећен искључиво научној фантастици који је помогао дефинисању овог књижевног жанра. Крајем 1960-их година, са хипи револуцијом дешава се и револуција у научној фантастици - из тог времена је запажена збирка кратких прича - приповедака разних аутора, Опасне визије, коју је сачинио Харлан Елисон, и за коју се сматра да је донела својеврсну револуцију у жанру. Често се говори да је списак аутора који се појављују у збирци својеврсни „Ко је ко у научној фантастици 1960-их година“ а многе приче из те збирке су добиле научнофантастичне награде „Хуго“ и/или „Небула“. Касније године су донеле критичко признање научној фантастици, чему су допринели и филмови као што су Соларис Андреја Тарковског и 2001: Одисеја у свемиру Стенлија Кјубрика. Друштвени утицај Велики пораст популарности научне фантастике током прве половине 20. века био је уско везан за тадашње поштовање науке, као и брз темпо технолошких иновација и нове изуме. Научна фантастика често предвиђа научни и технолошки напредак. Нека дела предвиђају да ће нови изуми и напредак побољшати живот и друштво, на пример приче Артура Кларка и Звезданих Стаза. Други, као што су Времеплов Х. Г. Велса и Храбри нови свет Олдоса Хакслија, упозоравају на могуће негативне последице. На основу става дела научна фантастика се, самим тим, дели на утопистичку (заснованој на оптимизму и вери у човечанство) и дистопистичку (по којој је човек најгоре биће које постоји). Национална фондација за науку је 2001. године спровела истраживање на тему "Јавни ставови и разумевање јавности: научна фантастика и псеудонаука." Откривено је да људи који читају или преферирају научну фантастику могу размишљати о науци или се према њој односити другачије од других људи. Они такође имају тенденцију да подрже свемирски програм и идеју о контакту с ванземаљским цивилизацијама. Карл Сеган је написао: "Многи научници дубоко укључени у истраживање Сунчевог система (и ја међу њима) први су се у том правцу окренули научном фантастиком." Брајан Олдис описао је научну фантастику као „културну позадину“. Докази за овај широко распрострањен утицај могу се пронаћи у трендовима да писци користе научну фантастику као средство заговарања и стварања културних анализа, као и за наставнике када предају у различитим областима академских дисциплина које нису ограничене на природне науке. Научник и критичар научне фантастике Џорџ Едгар Слезер рекао је да је научна фантастика "једини прави међународни књижевни облик који данас имамо и као такав се развио у визуелне медије, интерактивне медије и на све нове медије које ће свет измислити у 21. веку. Прелазна питања између науке и хуманизма пресудна су за наредни век. " Као протестна литература Научна фантастика се понекад користи као облик друштвеног протеста. Џорџ Орвелова 1984-а (1949) је једно важно дело о дисутопијске научне фантастике. Често се спомиње у протестима против држава и влада који се препознати као тоталитарни. Џејмс Камерунов филм из 2009 Аватар је био осмишљен као протест против империјализма, и поготову европске колонијализације Америке. Постери су коришћени, између осталог, од стране Палестинаца у њиховим протестима против Израела. Роботи, вештачка интелигенција, људски клонови, паметни рачунари, и њихов могући сукоб људским друштвом су најчешће главне теме у научној фантастици све од издавања Шелијевог Франкенштајна. Неки критичари су видели ово као бригу аутора због отуђења међу људима која се могу видети у модерном друштву. Феминистичка научна фантастика поставља питања о друштвеним проблемима као што су како друштво формира улоге родова, улоге репродукције у дефинисању полова, као и неједнака политичка или лична моћ једног пола у односу на други. Нека дела су илустрирала ове теме користећи утопије да истраже друштво у коме полне разлике или разлике у полној структури моћи не постоје, или дисутопије да истраже светове у којима су полне неједнакости израженије, дајући подстрек феминистима да наставе свој рад. Климатска фикција, или "cli-fi", бави се изазовима промене времена и глобалног загревања. факултетски курсеви о литератури и питањима околине мога да укључе и фикцију климатске промене у својим наставним плановима, и често се коментаришу од стране других медија изван кругова љубитеља научне фантастике. Либертаријанска научна фантастика се фокусира на политику и друштвено уређење подржано од стране десних либертијанских филозофија са освртом на индивидуализам и приватно власништво, а у неким случајевима и антистатизма. Комична научна фантастика често нуди сатиру и критикује данашње друштво, а понекад и исмејава конвенције and клишее много озбиљније научне фантастике. Искра сумње За научну фантастику се често каже да ствара "трачак сумње". Уредник и критичар научнофантастичних дела Дејвид Хартвел пише: "Привлачност научне фантастике лежи у комбинацији рационалног, могућег и чуда. То је привлачност чула сумње". Карл Саган каже: "Једна од великих доприноса научне фантастике је да може пренети делиће, наговештаје и фразе о знању које је непознато или недоступно читаоцу . . . тера те да размишљаш док вода излази из каде или док шеташ шумом током првих снежних падавина." 1967, Исак Асимов коментарисао је промене које су се тада дешавале у круговима љубитеља научне фантастике: "И зато што данашњи живот толико личи на јучерашњу фантазију, стари фанови су неуморни. Дубоко унутра, признали или не, налази се разочарање што је спољашњи свет увредио њихову приватност. Они осећају губитак „осећаја чуда“, јер оно што је некада било заиста „чудесно", сада је постало обично и свакодневно." Поджанрови научне фантастике Поджанрови научне фантастике се обично означавају и класифицирају зависну од главне теме, односно мотива дела. Оне могу бити разновсрна, па је погрешно, као што је то дуго времена био случај код већине нефанова, жанр поистовећивати искључиво са свемирским истраживањима или ванземаљцима. У овом тексту су наведене неке од најпопуларнијих мотива научне фантастике заједно са примерима; потпуну класификацију је тешко спровести због различитих тумачења и критерија, али и због тога што многа НФ-дела садрже више споменутих мотива. Први контакт Први контакт је један од најстаријих поджанрова. Он описује први сусрет људи и ванземаљаца, а његов први успешан и данас још веома популаран пример је Велсов Рат светова из 1898. године који се такође може свести и у апокалиптички поджанр. Најпознатији примери потпуно чистих примера овог поджанра би били Кларков Састанак са Рамом, који описује пролазак големог ванземаљског свемирског брода кроз Сунчев систем, Спилбергов филм Блиски сусрети треће врсте о првом контакту с доброћудним свемирцима на нашој планети, роман Контакт Карла Сејгана у којем Земља добија технологију за слање представника на сусрет са ванземаљцима, те Збогом Господару из 1940. по којој је снимљен класични Дан када је Земља стала те култна прича Да служи човеку Дејмона Најта из 1950. која је послужила као инспирација за телевизијску минисерију -{V}- и њене поновне адаптације. У најосновнијој интерпретацији поджанра први контакт се бави с првим сусретом људи и свемираца те неспоразумима и проблемима који из тога настају. Уколико они доводе до ратова, таква дела често садрже елементе других подржанрова. Апокалиптични НФ Апокалиптични и постапокалиптични НФ је поджанр научне фантастике која се бави неком општом катастрофом или догађајима након ње. Сама врста катастофе да би дело ушло у овај поджанр је потпуно неважна, а њени најпопуларнији облици су нуклеарни рат (и догађаји након њега), епидемије које униште по 95% или више становника, удар астероида, напад свемираца чији је циљ истребљење врсте -{Homo sapiens}- и слично. Уз Велсов Рат светова, једно од најранијих дела жанра је -{The Scarlet Plague}- koje je 1912. napisao Џек Лондон који описује свет шездесет година након епидемије која је опустошила свет. Мотиве глобалне пошасти користи класични и више пута екранизирани роман Ја сам легенда Ричарда Матесона из 1954. године, као и популарна ББЦ-јева серија Преживели из 1970-их која је приказивала напоре шачице преживелих да преживе и обнове цивилизацију. Један од најпопуларнијих мотива овог поджанра јесу дела која описују удар комета, астероида или сличну козмичку катаклизму и њене последице по Земљу. Међу романима се истиче Луциферов Чекић Ларија Нивена и Џерија Порнела из 1977. године. Сличан мотив представљају и напади ванземаљаца; примери таквих дела би могли бити филм Дан независности из 1996. године Посебан подстицај апокалиптичком и постапокалиптичком жанру је у доба хладног рата пружио концепт нуклеарног холокауста, који је подстакао низ дан-данас популарних и утицајних дела, почевши од Андерсонове приче Сутрашња деца из 1947. године, преко романа На плажи Невила Шута из 1957. о радиоактивном тровању последњих људи у Аустралији, па до Алас, Вавилона Пата Франка из 1959. године. Исти је поджанр заслужан и за нека од најхваљенијих дела британске телевизије - псеудодокументарни филм Ратне игре из 1965. године и ТВ-серију Влакна 1980-их. На сличан начин је нафтни шок 1973. године подстакао постапокалиптична дела у којима цивилизација нестаје услед наизглед баналних догађаја који поткопају од сложене технологије зависно друштво. Класичан пример је Јеремија, стрип Ермана Ипена о Америци која је након крвавог грађанског рата сведена на изоловане феудалне енклаве, а који је значајно утицао на Побеснели Макс 2: Друмски ратник у коме је нестанак нафте од некад цивилизованих земаља створио пустош којом тумарају бескрупулозни варварски пљачкаши. Део таквих дела понекад има и оптимистичан тон, односно као јунаке приказује идеалистичке појединце који се жртвују како би обновили цивилизацију или барем сачувају њено семе за далеку будућност. Класична дела тог жанра su Славопојка за Леибовица Волтера М. Миолера Млађег и Поштар Дејвида Брина. Путовање кроз време Путовање кроз време је поджанр који чине дела која се баве путовањима у прошлост или будућност помоћу временске машине или на неке друге начине. Концепт, поготово када је у питању путовање у прошлост, изазива честе расправе о његовој научној утемељности, не само међу НФ-писцима, него и међу озбиљним физичарима. Најчешће се при томе као аргумент користи тзв. временски или дедов парадокс, односно могућност временског путника да оде у прошлост, убије властитог претка, али тиме истовремено уклони и себе, односно једину особу која је могла доћи из будућности и направити тај чин. НФ-писци су дуго времена настојали да реше проблем временског парадокса у својим причама, настојећи да створе разне механизме који спречавају временске путнике да мењају прошлост. Међу таквим примерима се може наћи Миленијум Џона Варлија у којем временски путници могу имати слободну интеракцију само са особама пред смрт или нестанком, као и апокалиптични филм Дванаест мајмуна из 1996. године у коме временским путници из будућности воде унапред изгубљену битку за заустављање апокалиптичне заразе у прошлости. Једно од у последње време најпознатијих дела које користи мотив путовања кроз време, а истовремено га комбинује са љубавном причом, је Жена временског путника, роман Одри Нифенегер из 2003. године. Други НФ-писци омогућавају временским путницима да мењају прошлост, често са разним неочекиваним последицама. Међу таквим делима се истиче класични Асимовљев роман Крај вечности и Андерсонове приче где време чува Временска патрола. Дела у којима временски путници могу да мењати прошлост често као додатни мотив користе концепт паралелних универзума (створених интервенцијом уз „нормални” временски ток) и алтернативне историје. Писци Радмило Анђелковић Исак Асимов Реј Бредбери Вилијам Гибсон Филип К. Дик Томас Диш Харлан Елисон Зоран Живковић (такође и теоретичар научне фантастике и издавач) Оливер Јовановић Зоран Јакшић Артур Ч. Кларк Урсула Ле Гвин Станислав Лем Тамара Лујак Александар Марковић Орсон Скот Кард Нил Стивенсон Браћа Стругацки Филип Хозе Фармер Роберт Хајнлајн Ден Симонс Јан де Фаст Грег Бер Роџер Зелазни Жил Верн Херберт Џорџ Велс Даглас Адамс Октавија Батлер Напомене Референце Литература Aldiss, Brian. Billion Year Spree: The True History of Science Fiction, 1973. Aldiss, Brian, and Wingrove, David. Trillion Year Spree: The History of Science Fiction, revised and updated edition, 1986. Amis, Kingsley. New Maps of Hell: A Survey of Science Fiction, 1958. . Broderick, Damien. Reading by Starlight: Postmodern Science Fiction. London: Routledge, 1995. Print. . . . . . . . . . . . Спољашње везе -{SFBay}-, интернет библиотека домаће научне фантастике. Библиографије СФ књига на српском језику Повест људи, покушај заједничког писања научнофантастичне псеудоисторије. Naučna Fantastika, online enciklopedija naučne fantastike. -{SF-Serbia Portal}- , SF-Serbia Live!. -{SF tim}-, Portal udruženja ljubitelja naučne i epske fantastike. -{Science Fiction (Bookshelf) at Project Gutenberg}- -{SF Hub—resources for science fiction research, created by the University of Liverpool Library}- -{Science fiction fanzines (current and historical) online}- -{SFWA "Suggested Reading" list}- -{Science Fiction Museum & Hall of Fame}- -{Science Fiction Research Association}- -{A selection of articles written by Mike Ashley, Iain Sinclair and others, exploring 19th-century visions of the future. from the British Library's Discovering Literature website.}- -{Merril Collection of Science Fiction, Speculation and Fantasy at Toronto Public Library}- -{Science Fiction Studies' Chronological Bibliography of Science Fiction History, Theory, and Criticism}- Књижевни жанрови


Како данашње време носи убрзани развој технологије-телевизија, компјутери, теблети, мобилни телефони, игрице, деца су све пасивнија, а при том и физички мање способна. Здравствено су осетљивија, подложнија деформитетима и гојазности и због тога је потребно повећати физичку активност. Корективна гимнастика представља скуп вежби које се примењују превентивно за спречавање настанка неког деформитета или терапијски ако он већ постоји. Вежбе обезбеђују деци правилан развој и спречавају прогресију постојећег деформитета. Наша школа је покренула часове корективне гимнастике, који ће се одржавати свакодневно у фискултурној сали. Часовима ће моћи да присуствују сви ученици од првог до осмог разреда којима родитељи дају сагласност. Часове ће водити Кристина Павловић-Рајковић, проф. физичког васпитања и обучени учитељи из продуженог боравка. Часови корективне гимнастике неће замењивати редовне часове физичког васпитања, већ ће бити додатна физичка активност.


ДФ: Александар Радић је потрошени аналитичар, али не и потрошени издајник и плаћеник - Видовдан Магазин Home Инфо ДФ: Александар Радић је потрошени аналитичар, али не и потрошени издајник и... ДФ: Александар Радић је потрошени аналитичар, али не и потрошени издајник и плаћеник Човјек против кога је у Србији покренут истражни поступак због шпијунаже, Александар Радић у Црној Гори се представља као војни аналитичар. Иначе Србин са подручја данашње Хрватске, Радић је прошао исти развојни пут као и онај који га плаћа да у Црној Гори јавно прижељкује Србима и њиховим политичким представницима да им се деси исто што и Србима са простора Хрватске и да говори да је ДФ превазиђена прича – реаговали су из тог политичког савеза на наводе Александра Радића. „Као што је Мило Ђукановић некада говорио да се не може махати гранчицама мира док се Срби у Хрватској кољу, а потом се касније извињавао онима који су протјерали Радићеву родбину из Крајине, а онда и сам годинама покушавао да приреди Србима исти сценарио у Црној Гори као деведесетих година у Хрватској, тако је и Радић прво био српски патриота и неко ко је против НАТО пакта, да би потом напрасно постао неко ко је, као и Ђукановић, схватио реалност, што је само другачији начин да се каже да је постао ситни плаћеник за рачун српских непријатеља“, нагласили су у Демократском фронту. Они сматрају да је његов посао плаћеника разноврсан од саопштавања небулоза, као ово сада у Црној Гори, па до шуњања по српским војним аеродромима са фотоапаратом у руци. „Војска Србије га је ухапсила на аеродрому у Батајници, одузела му фотоапарат и против њега је покренут истражни поступак због шпијунаже. Али он због тога не сматра себе потрошеним аналитичарем као што сматра ДФ потрошеном причом јер се његовим лидерима суди у монтираним процесима“, наглашавају у ДФ-у и поручују: „Оно што је сигурно јесте да је Радић потрошени аналитичар али не и потрошени издајник и плаћеник“. По налогу Ђукановића, Радић Србима у ЦГ жели исто што се десило у Крајини Савјети које Србима у Црној Гори даје ова индивидуа по налогу Мила Ђукановића, за циљ имају само да се Србима у Црној Гори деси исто што и Србима у Крајини о којима су и Радић и Ђукановић својевремено ,,бринули“ – поручили су из ДФ-а. „Декларација о помирењу у Црној Гори коју је донио ДФ спречава такав сценарио и враћа Србима и Црногорцима у Црној Гори оно мјесто које им припада. Мило Ђукановић очигледно није био пажљив на часовима режије код своје менторке па је тако у својим монтажама почео да ангажује нижеразредне глумце и фотографе, издајника и на дјелу ухваћеног шпијуна Александра Радића, осуђеног убицу Сашу Синђелића и њима сличне“, поручили су из ДФ-а. „Сваки издајник тежи да досегне Квислинга и буде синоним за издају. Мило Ђукановић је један од најуспјешнијих у том подухвату. Као такав он је узор за Александра Радића који се сада нада да је успјешно прошао пробу у Викенд новинама и да врло брзо може да се као и његов колега, осуђени убица, Саша Синђелић нађе у емисији код Дарка Шуковића не би ли и у њој потрчао за сваком коском коју баци онај који га плаћа“ закључују из ДФ-а.


СРПСКА ПРАВОСЛАВНА ЦРКВА


source: wikipedia

text: Плиније Млађи (; Комо, 63. н. е. — Битинија, 113. н. е.) био је римски сенатор за време цара Домицијана, Нерве и Трајана. Био је и пријатељ најпознатијег римског историчара Тацита. Најпознатији је по писмима објављеним у десет књига под насловом: Epistularum Libri Decem које представљју важан извор за римску друштвену историју Царства. Друго дело му је Panegyricus. Плиније је обављао функцију империјалног магистрата под Трајановом влашћу (трајала 98—117), а његова писма Трајану пружају један од неколицине преживелих записа о односу између империјалног уреда и провинцијалних гувернера. Види још Вила Тусци Вила Лаурентин Референце Литература Спољашње везе Рођени 63. Умрли 113. Римски сенатори Конзули Римског царства


source: CulturaX

text: Уплаћено 540.000 евра за Мркоњић Град Уплаћено 540.000 евра за Мркоњић Град Вучић: Србија мора да брине о Српској Предсједник Републике Србије Александар Вучић испред УКЦ РС је уручио кључеве од 15 амбулантних возила које је Србија донирала Српској, а чија је вриједност 1.466.000 КМ. Александра Вучића и његове сараднике претходно су пред УКЦ РС дочекали предсједница Републике Српске Жељка Цвијановић, члан Предсједништва БиХ Милорад Додик, представници највеће здравствене установе у Српској, те начелници општина и директори домова здравља, којима је намјењено 15 амбулантних возила, које је Србија донирала Српској. – Посјета нашег предсједника Вучића нашој Републици Српској, као и поклон показују да имамо подршку и да су наше везе нераскидиве. Значи нам много, пресједниче и Ваша посјета, то је више од посјете једног државника – рекла је предсједница Републике Српске Жељка Цвијановић и подсјетила да је и у корона кризи Србија прва притекла у помоћ Српској. Жељка Цвијановић је рекла да је угодно знати да у Србији постоје врата која су увијек отворена за Српску. Важно је и да Србија зна да смо ми дио напора да живимо сложно и у миру и да ова донација значи да нисмо сами у Републици Српској. Члан Предсједништва БиХ Милорад Додик захвалио се Вучићу за сву помоћ коју Србија пружа Српској, а захвалио се и медицинарима на напорима. Додик се захвалио за санитетска возила у име грађана од Билеће до Новог Града. Он је рекао да је битно да сарађују двије српске државе, понављајући да је Република Српска држава, свидјело се то коме или не. Најавио је да ће представници Републике Српске Вучићу предочити и неке идеје у вези са Косовом и Метохијом. – Не могу једна правила вазити за Републику Српску, а друга за Косово – рекао је Додик. На питање новинара да ли ће бити комуникације Београда са Сарајевом, Додик је рекао: – И ја сам Сарајево. Вучић је рекао да је поносан што је у Бањалуци. – За нас ово није поклон, помоћ и подршка...ово је наша обавеза и одговорност. Србија мора да брине о Српској. Данас је на рачун Владе РС легло 540.000 евра за Мркоњић Град, стигао је и новац за духовни центар, за споменик на Петровачкој цести, гдје су дечица гинула само зато што су Срби. Нисмо тај споменик могли подићи 25 година, сада можемо, не само зато што Србија, захваљујући болним реформама, има више новца, него зато што више водимо рачуна о Србима, него о томе ста ће ко о нама да каже – рекао је Вучић. У Мркоњић Граду Србија ће помоћи са 340.000 еура Машинску школу и Гимназију, које ће опремити рачунарима и ЦНЦ машинама, као и 200.000 еура за Дом здравља.


source: fineweb

text: Свечана прослава Спасовдана у манастиру Високи Дечани У Манастиру Високи Дечани свечано је прослављен празник Вазнесења Христовог (Спасовдан). Свету Архијерејску Литургију служио је Епископ Рашко-призренски Теодосије уз саслужење десет свештенослужитеља. Према већ устаљеном обичају у Светој Литургији су учествовали верници из метохијских енклава али и ходочасници из осталих крајева Србије. Након Литургије на којој су се причестили скоро сви присутни, Владика и свештенство кренули су у празничну литију око храма, после чега је извршено освећење воде и преломљен славски колач. Владика се том приликом обратио присутним верницима говорећи о празнику Вазнесења Христовог и чудесном Божијем домостроју спасења у коме је Син Божији постао човек и узвео људску природу "о десну страну Бога Оца". Дечанско братство приредило је за служашче свештенство и верни народ празничну трпезу у великој манастирској трпезарији. Извор: Епархија рашко-призренска


text: Вијести – Универзитет Part 44 Старт / Вијести – Универзитет (страна 44) Одржан научно-стручни скуп "25 година Народне скупштине Републике Српске" У Академији наука и умјетности Републике Српске (АНУРС) у Бањалуци данас је одржан научно-стручни скуп "25 година Народне скупштине Републике Српске". Скуп се одржао под покровитељством Народне скупштине, а у организацији АНУРС-а, Универзитета у Источном Сарајеву и Универзитета у Бањој Луци. У раду скупа, као члан Организационог одбора, учествовао је ... "КОМЕТа 2016" оправдала очекивања научне и стручне јавности Учесници Конференције "КОМЕТa 2016" – "Примијењене технологије у машинском инжењерингу", која је затворена данас на Јахорини, поручили су да мора бити успостављено тројно партнерство "привреда – држава – универзитет" без кога ниједна држава не може да постане новоиндустријска земља. "Неопходно је имплементирати принципе четврте индустријске револуције, а производна предузећа у ... Нови позив за подношење пројектних приједлога за програм Еразмус + за 2017.годину Европска комисија 21. октобра објавила је нови позив за подношење пројектних приједлога за програм Еразмус+ за 2017. годину. Предвиђено је више од 2 милијарде евра за финансирање пројеката у образовању, оспособљавању те сектору младих и спорта. Објављени су нови Еразмус + Програмски водич (сада доступан и у онлајн формату) и ... Одржана конференција "Имплементација Болоњског процеса у БиХ – Трендови и праксе у високом образовању" У Ректорату Универзитета у Источном Сарајеву данас је одржана годишња HERE конференција под називом "Имплементација Болоњског процеса у БиХ – Трендови и праксе у високом образовању" коју је организовала национална Еразмус + канцеларија у сарадњи са УИС-ом. Ректор Универзитета у Источном Сарајеву проф. др Радослав Грујић рекао је да се ... Делегација Здравственог факултета Приморског универзитета, на челу са деканом Нејцом Шарабоном, боравила је у дводневној посјети Универзитету у Источном Сарајеву током које је овај Факултет потписао посебне споразуме о сарадњи са Медицинским факултетом у Фочи и Технолошким факултетом у Зворнику. Делегацију Универзитета у Источном Сарајеву представљали су ректор проф. др ... На Фестивалу науке награђени представници УИС-а На свечаној академији одржаној поводом Фестивала науке у Културном центру Бански двор, синоћ је за најбољег студента другог циклуса студија проглашена Вања Даниловић – студент Музичке академије из Источног Сарајева, док је за најбољи научни часопис у 2016. години проглашен часопис "Биомедицинска истраживања" Медицинског факултета у Фочи. Награда за најбољи научни ... Чубриловић: Универзитет у Источном Сарајеву – једна од најреспектабилнијих образовних институција у БиХ Ректор проф. др Радослав Грујић данас је у Ректорату Универзитета у Источном Сарајеву угостио предсједника Народне скупштине Републике Српске Недељка Чубриловића. Тема радног састанка била је тренутно стање, као и перспективе развоја Универзитета са посебним акцентом на побољшање квалитета у настави и знања студената који завршавају студиј на Универзитету у ... Потписан споразум о сарадњи УИС-а и Универзитета Џеђианг Ванли из Кине Ректор Универзитета у Источном Сарајеву проф. др Радослав Грујић потписао је 15. новембра Меморандум о сарадњи са Универзитетом Џеђианг Ванли (Zhejiang Wanli University) из Кине. Овај споразум је први од више споразума који ће бити потписани наредних дана са универзитетима у Кини. Потписивање споразума са кинеским универзитетима договорено је током ... Организациони одбор утврдио план активности обиљежавања скупа "25 година постојања и рада НСРС" Сједница организационог одбора научно-стручног скупа "25 година постојања и рада Народне скупштине Републике Српске" одржана је 14. новембра у Бањој Луци. На састанку је утврђена листа учесника и реферата који ће бити поднесени на скупу који ће се одржати 9. децембра 2016. године. Научно-стручни скуп организују Академија наука и умјетности ... Универзитет у Источном Сарајеву предложен за члана Сталног комитета Дунавске ректорске конференције На Генералној скупштини Дунавске ректорске конференције, одржаној 11. новембра у Аустрији на Универзитету у Кремсу, Универзитет у Источном Сарајеву предложен је за члана Сталног комитета ове Конференције испред Босне и Херцеговине. У име Универзитета у Источном Сарајеву Дунавској ректорској конференцији, одржаној од 9. до 11. новембра, присуствовали су проректор за ...


Један добар чланак на тему масовне планске медијс 4000 ке деградације и идиотизације наше деце од малих ногу: ТЕКСТ ЈЕ СА ОВОГ ЛИНКА Глобалистичко обликовање деце Психолози се у последње време све чешће суочавају с врло изопаченим понашањем предшколске деце. С једне стране, необична спутаност, недовољно развијен говор. С друге, повећана агресивност и некаква дивља, претерана демонстративност. Дете се устеже да одговори на најпростије питање, али се притом без устручавања кревељи у присуству непознатих одраслих, пузи под столом, па чак и прави непристојне покрете. Понаша се сасвим неконтролисано. Модели лошег понашања га привлаче као магнет, премда најчешће ништа слично код куће не види, и наравно, хиљадама пута је у кући чуло да се тако не сме понашати. Таква деца већ у петој-шестој години обожавају акционе филмове и одбијају да гледају наше домаће цртаће и бајке, говорећи да им нису интересантни. Али, после посете психологу постаје јасно да је ствар у другоме. Једноставно је садржај наших цртаних филмова измицао њиховом схватању те је зато био незанимљив. Међутим, пошто се заостатак у развоју детета компензује, оно се окреће домаћим цртаним филмовима и гледа их с ентузијазмом. Таква су деца притом, као прво, психички нормална, а као друго, неретко расту у имућним породицама где имају све: и играчке, и развојне игре, и књижице. Воде их у разне дечје студије, чак и позивају педагоге кући. Истина, има ту једна танана нијанса. Практично сва су од малих ногу занета компјутерским игрицама и телевизијом. Па у чему је ствар? Можда су малишани постали жртве некаквог социјалног експеримента? Ако је тако, онда каквог? Замолиле смо главног руководиоца Центра за комуникативна истраживања Института за социјално-економске проблеме становништва Академије наука Русије, магистра социолошких наука Наталију Јефимовну Маркову, која се последњих година бави проучавањем деловања различитих средстава јавног информисања (СЈИ) на децу и малолетнике, да нам разјасни ситуацију: - Сасвим сте у праву када говорите о социјалном експерименту широких размера чије жртве постају сва деца. Премда појам “експеримент” подразумева извесну непредвидивост резултата, а у овом случају је резултат већ предвидив. Утицај савремених СЈИ је за стручњака очигледан. Савремена западна уметност мења, изобличава психу детета. У првом реду се ради о цртаним филмовима и компјутерским игрицама. Иузетно снажно дејствујући на дечју уобразиљу, они дају нове смернице и моделе понашања. Хајде да посебно размотримо свако од споменутих застрањивања у понашању. Почећемо од агресије. Сетимо се “Покемона”. На шта се тамо радња углавном своди? Чудна бића под заједничким називом ”покемони”... што у преводу с енглеског значи “џепна чудовишт 4000 ;а” (роскеt топster). Управо тако, али сада нећемо разматрати питање да ли нам се естетски свиђају или не, ствар је у другоме. Та чудовишта једно друго убијају, настоје да се униште. То је врло слично модерној крвавој забави борбама петлова и паса које сада доживљавају ренесансу. Посматрајући борбу животиња на живот и смрт, одрасли прелазе границу људског, дозвољавајући себи да осете задовољство од убиства. А шта доживљава дете гледајући цртани филм? Природно, поистовећује себе с његовим јунацима. Такви су закони поимања уметничког дела. А поистовећујући себе с бићем које успешно убија друга бића, дете постепено поприма агресивне моделе понашања, награђиване осећањем тријумфа. У његовој психи као да се развија својеврстан каналчић агресивности. Али, тад у свим цртаним филмовима постоји борба добра са злом. Јуначине убијају змајеве, царевић Иван Змаја Горинича. Има ли неке разлике између традиционалних бајковитих цртаних филмова и западних “ремек-дела” новог поколења? Наравно да има. Зашто долази до фиксације на агресију? На жалост, у сваком човеку у скривеном виду постоји садомазохистички комплекс, и савремени западни цртани филмови га експлоатишу, приморавајући дете да осети насладу када јунак цртаног филма некоме причињава бол. То се вешто стимулише звуком и сликом. Вишеструко понављање таквих сцена изазива у детету фиксацију на агресију и доприноси развоју одговарајућих модела понашања. Катарза, промена личности коју уметник планира, одиграва се управо у тренутку када јунаци дела (на пример, покемони) уништавају противнике. Али, у традиционалним иртаним филмовима се нису сладили појединостима убиства... Па и уопште су се трудили да малој деци такве сцене не приказују. Зар не? Тако је. Ради очигледности хајде да покушамо да замислимо како би ”у духу покемона” требало да изгледа победа царевића Ивана над Змајом Гориничом. “Одруби Иван Змају једну главу и прочепрка тамо ножићем. Тури прсте унутра, а крвца топла... Намаза је на лице. Шикну врела крв... А Иван се грохотом смеје, пије крвцу чашама, снагу стиче од змајске крвце...” И тако даље у истом духу. Уздизање садизма у естетску категорију има сасвим одређен утицај на психу читалаца или гледалаца. А има ли тога у другим најновијим западним иртаним филмовима? На жалост, има. А у “Тому и Џерију”? Има, али не у толикој мери. “Том и Џери” је стари цртани филм, тако да његови аутори још нису постигли толику истанчаност. А у “Покемонима” се већ ради помоћу најновијих технологија... Сада о другим застрањивањима. Деца су с једне стране ужасно стидљива, а с друге се понашају дивље. Да, покаткад се њихова демонстративност граничи с безумљем. Јадничци само понављају оно што виде на екрану. То је такође последица поистоk 17ef 4;ећивања. Али, зар су јунаци цртаних филмова стидљиви? Не, то је дечја природа. Та и сами знате да су многа деца по природи стидљива. А пошто се јунаци цртаних филмова понашају демонстративно, онда је дете, да бих их опонашало, принуђено да ломи самог себе, те зато пуца? По свему судећи, да. У сваком случају, већ је одавно познато да су они модели понашања које демонстрирају дражесни јунаци с екрана, гледаоцима (поготово младим) врло примамљиви. И ако се застрањивање у понашању на екрану никако не кажњава па чак и не осуђује, врло је вероватно да ће многа деца и малолетници то опонашати. То је још 70-ихгодина XX века познати амерички психолог Алберт Бандура очигледно показао у свом раду “Теорија социјалног обучавања”. Он је говорио о томе да чак и један једини телевизијски модел понашања може постати пред-мет опонашања за милионе! То је вишеструко потврђено у огледима, па и најобичнијој пракси савременог живота. Молим вас, наведите пример подстицања демонстративности у цртаним филмовима. Довољно је узети “Те 3ffa летабисе”. Вероватно вам је познато да свака епизода представља неку поучну причу која би теоретски требало да користи малишанима, па и оним најмлађим, пошто је серија предвиђена за децу узраста од 6 месеци до 4 године. Хајте да размотримо како аутори објашњавају реч “украс”. Најпре се украс букетић везан врпцом појављује на јелки. “Украс” каже спикер. Потом видимо да је букетић затакнут за појас једном од телетабиса. “Украс” понавља спикер, и одједном.”.. букетић с врпцом се нађе телетабису у задњици! Он као псетанце почиње да трчкара у круг, покушавајући да га извуче, док се остали ликови весело смеју. Схватате ли какав се модел понашања усађује малом детету? Украс је оно што се другу турне у задњицу и сви се сложно веселе пошто је то смешно. Сасвим јасан модел демонстративног понашања који нико не кажњава, јер телетабисе нису ишопали, нису их ставили у ћошак, па им чак нису ни рекли да је такво понашање лоше! Напротив, то је “супер”: гурнути нешто другу у задњицу и исмевати га. Узгред ћу приметити да се ту такође укида и врло озбиљан табу. Чак ни најдемонстративнијој деци раније није било ни на крај памети да се другу може нешто турнути у задњицу. Највише што су били у стању је да прикаче смешну њушкицу неком на леђа или другу отпозади наместе рогове. Премда је таквих шала било међу малолетницима, али не и малишанима. И онда, то је озбиљно попуштање кочница у сфери склоности, усађивање хомосексуалних навика. Некако се не сећам да су чак и најокорелији клинци-хулигани раније изводили нешто слично. Да, то је рушење свих табуа, раније нечувено и сасвим недопустиво за нашу културу. А шта кажете на недовољно развијен говор и уопште кочење психичкогразвоја деце-потрошача такве филмске продукције? Ту ћу се позвати на истраживања низа енглеских и америчких психолога који се баве проблематичном децом, која су се појавила у вези с новом плејадом цртаних филмова. Када је то почело? Пре десетак година. Сећате се цртаног филма “Бивис и Батхед” који је почео да се приказује на каналу МТВ, међународном телевизијском каналу који циљано усађује вредности контракултуре поп-секс-наркотика? Бивис и Батхед су вероватно први јунаци који су почели да навикавају гледалиште на дивље моделе понашања... Али, вратимо се деци која имају застој у психичком развоју. Она у школи не могу да појме изговорене информације, пате од недовољно развијеног говора и емоција. Западни научници су установили да су то деца коју је у раном детињству “васпитавао” телевизор. Стручњак за говор, др Сали Ворд (Енглеска) каже да је последњих 20 година нагло порастао број деце која умеју да појме само визуелне информације. Речи пролазе мимо њих. “Тевеваспитаници” имају великих потешкоћа у школи због промене уобичајеног визуелног по 4000 имања у вербално, јер их не обучава телевизор већ живи учитељ. А уз то и морају општити са другом децом, а то им је неприступачно. А како заправо такву децу обликују цртани филмови последњег поколења? Обратимо се још једном “Телетабисима”. Одрасли људи који су гледали ту серију често су обраћали пажњу на чудноватости којих никада пре није било у цртаним филмовима. Као прво, игране епизоде су се двапут заредом понављале (што је само по себи запањујуће, својеврсно “укуцавање”!) А још су у “Телетабисима” повремено приказивани цртани инсерти који би се током недеље неколико пута понављали. Ево, рецимо, “Поворка звери”: на екрану се изненада појављују звери, сасвим различите, из разних природних зона: крокодили помешани с нилским коњима, пингвинима, нојевима. Крећу се врло полагано, у каравану, и њихов пролазак екраном се отеже током 3-4 минута. То је за филм јако много времена. Или други инсерт. Три брода полако плове екраном. Ништа се не догађа, они просто прамцем секу таласе, направе круг и отплове. А ево још једне карактеристичне слике. На дрво насред ливаде заредом слеће петнаест птица. Свака малко врти репом, слеће на грану и скамени се, тачно копирајући покрете претходних, и то опет траје прилично дуго! Каква је то настраност? Никад у филму ничег сличног није било, нити је могло бити, пошто је у њему важна радња. Она се мора одвијати... И имати смисла... Дабоме! Аутори “Телетабиса” Ен Вуд и Елис Кан кажу да су у емисији примењене некакве изузетно напредне научне технологије које развијају малу децу. Али, инсерти заправо имају сасвим други смисао – да навикну децу на екран. И то страшно, хипнотички навикну! Та екран зрачи. Његово треперење, које човек мимо своје воље опажа, има одређени ритам. Атрепераво светло, ритам и нарочито одабрани шумови хипнотички делују на психу. Услед тога мали човек пада у транс и веђ сасвим некритички прима све што допире с екрана, мами га њему. “Телетабиси” представљају доследно стварање човека-дебила који ће седети пред ТВ-екраном отворених уста и гутати све информације. Вероватно се управо хипнотичким дејством екрана може објаснити чињеница што се дете не може само отргнути од телевизора, а када родитељи покушавају да искључе “кутију”, побесни, очајнички урла, кидише. Да, наравно, то је зависност налик на наркотичку. А одвајање од наркотика изазива наглу реакцију. А какве још моделе понашања усађују цртани филмови типа “Телетабиса”? Дете постаје непријемчиво на опасност. На пример, током свих триста шездесет пет епизода, телетабиси на позив “Време је за спавање!” ускачу у капак на брду. А мале гледаоце тај капак асоцира на удобност куће у којој ТВ-јунаци живе. Значи, слика капка стиче позитивну обојеност, и део нарочито сугестивне, као и дечице склоне рискантном понашању, сасвим 4000 може следити пример омиљених јунака. Осим тога, дете као да навикавају да налеће на опасност, моделирајући рискантно понашање чак и у сасвим нормалним, стандардним приликама. Рецимо, телетабис се љуља на љуљашци. Спикер изван кадра каже: “Беба се љуља”. “Беба” се двапут заљуљала и пала. Устала је, опет села на љуљашку. Опет глас спикера: “Беба се љуља”. Телетабис опет пада. И тако једно шест пута, као да се детету у главу укуцава веза између појмова “љуљашка” и “падати”. Онда се телетабис неко време нормално љуља, али идеја да је љуљање на љуљашци повезано с падањем остаје у детету, и када оно само седне на љуљашку, сасвим је могуће да та идеја искрсне. Та и сами врло добро знате шта за човека значе радње које је утувио. Услед тога малишан ће начинити нехотичан покрет и исто пасти. Само што то за њега неће бити без последица као за ТВ-јунака. Управо тако. Исте такве идеје су убациване у свест малишана када су се телетабиси играли лопте. На екрану су стално приказивани некакви промашаји, неуспеси. “Али то је управо зарад спречавања стварних неуспеха!” рећи ће вам аутори... Рећи се може све што вам падне на памет. Међутим, ми још нисмо скроз изгубили из сећања норму и памтимо да су децу откад је света и века учили на позитивним примерима, док су се негативне трудили да не демонстрирају, и што је најважније, увек су их пратила наравоученија. А овде је просто приказивање, без давања оцене. Као, нека сами извлаче закључке. Да, то је једно од освних начела такозване “недиректшне педагоије”: “Ми пружамо информацију, а дете само начини свој слободни избор”. Често између живота и смрти, здравља и болести. А ево примера попуштања кочница полних нагона телетабиса. То више нису цртани, већ документарни кадрови, снимљени у некој афричкој амбасади. Црначка породица игра ламбаду. Деци од 3-4 године је, дабоме, крајње неопходан такав суперсексуални плес где се трљају трбусима, задњицама, где се сви, држећи се један за другог у низу, сладострасно извијају... Замислите само до чега то може довести ако деца почну да опонашају оно што су видела. Још је било епизода где су дечаци-телетабиси облачили хаљинице девојчица и нису хтели да их скину. А остали телетабиси су одобравали њихово понашање, говорећи да је то добро, он је “ко девојчица”. То јест, програмирао се поремећај полне оријентације? У сваком случају, то је покушај да се уздрма норма. Јер дечаци уопште изузетно ретко кад жуде да се обуку као девојчица. А ако се изненада и обуку, онда им ближњи кажу: “Зашто? Скини то! Ниси ти девојчица!” А овде је управо обрнуто. Још једном желим да истакнем да у “Телетабисима” није било ничег сувишног, ничег случајног. Апсолутно су свеепизоде биле осмишљене и брижљиво поређане. Уосталом, као и у другим сличним цртаним филмовима. “Симпсонови” су, на пример, у 3d31 089;мерени на усађивање девијантног понашања у породици, и вероватно вам је познато да су родитељи чак поднели тужбу... Молим вас, испричајте о томе мало подробније. Један тридесетогодишњак је приметио да је његово дете, врло мио, добар дечак, одједном почело дивље да се понаша: кидише песницама на мајку, говори гадости. Отац никако није могао да схвати у чему је ствар док му пријатељ није рекао: “Чуј, па он у танчине копира оно што приказују у цртаном филму о Симпсоновима!” И стварно, дечак је двапут дневно, ујутру и увече, гледао ту цртану серију. А оцу није било ни на крај памети да у дечјем цртаћу може бити ичег штетног. Разгневљено је тужио компанију Рен-ТВ која приказује “Симпсонове”. Компанија је почела да врда, говорећи да је отац сам крив. Као, то нису дечји цртани филмови. Међутим, испоставило се да је свака ТВ-компанија по закону дужна да током одређеног, поприличног времена емитује филмове за децу. А на Рен-ТВ за децу ништа осим “Симпсонових” нису приказивали. Тако да им ту можда и неће успети да се “изваде”. А шта је то штетно у “Симпсоновима”? А како вам се свиђају овакви текстови? Син на мајчину молбу да нешто уради узвраћа: “Сама уради, дрољо матора!” Старци су, на пример дедица Симпсон, приказани у идиотском светлу. Старости, изнемоглости, болести се танано и врло “духовито” (!), што је нарочито страшно, ругају. Те корњача старцу украде вештачку вилицу, а јадник не може да је сустигне, те му рођени син пред носом залупи врата. Ту се потпуно разарају норме понашања деце и родитеља. Ма, заправо, у нормалном друштву није уобичајено да се тако понаша према било коме! И јунаке тог, да простите, цртаног филма не кажњавају? Наравно да не. Напротив, све је врло љупко и весело, “кул”. Својеврстан “црни хумор”. А ево друге манипулације дечјом свешћу. Познаница из Петербурга, психолог М. А. Куртишева причала ми је о недавним случајевима суровог и сасвим немотивисаног премлаћивања деце од годину дана на дечјем игралишту од стране деце предшколског узраста. Од годину дана? Али зашто? Па зато што се сада и мржња према бебама сугерише с ТВ-екрана. Сетите се макар цртане серије “Јој, та дечица”. Бебе су у њој приказане као огавна, гнусна бића огромних, надувених глава на којима као на очерупаној кокошки штрче ретке длачице. Ужасно изгледају, а те цртане бебе још и изводе некакве језиве пакости. А пошто стварне бебе имају иста таспољна обележја, онда се у предшколском детету јавља двострука асоцијативна веза: пренос с монструозне цртане “дечице” на стварне бебе које оно види током шетње. И јавља се мисао да их треба тући као та чудовишта. У савременој култури је уопште много напора 3ffa усмерено на усађивање противпородичних осећања! Да, разарање веза унутар породице у најтешњој је вези с идеологијом ограниченог рађања (абортусом), то је јединствен комплекс. Родитељи малолетника стално се жале на непробојан цинизам својих потомака. А притом то често уопште нису деца препуштена улици, већ обрнуто, она чији серодитељи трудеда их окруже пажњом, жртвују се за њих. А узвраћа им се подмуклом незахвалношћу и некаквим невероватно постојаним цинизмом. Како се он одгаја? Истим тим методама и начинима. Модел циничног понашања емитује се у мноштву америчких филмова за малолетнике: „Амерички колач“, “Нешто жестоко у панталонама”... Стотине филмова обликују личност с окрутним појмовима о свим сферама живота, па и оним најинтимнијим, најтананијим. Израста човек као истесан од цепанице: туп, груб, поживинчен. А шта кажете за “Улицу Сезам”? И ту је серију такође гледало мноштво малишана. Чак сам у једном дечјем вртићу у Подмосковљу видела огромне ликове из “Улице Сезам” коришћене у настави. Задовољни васпитачи су причали да се деца радо укључују у такву методику с применом игре. Деца се уопште радо играју с одраслима, тако да то није аргумент. У ”Улици Сезам” су иста та начела: пропаганда девијантног и неуспешног понашања. Сем тога, јунаци су врло наказни и одвратни. Зашто је то потребно? А ствар је у томе да се дете идентификује не само с понашањем јунака. Механизми имитације су код деце рефлексни и тако танани даомогућавају запажање ма и најмањих емоционалних промена, најситнијих мимичких гримаса. Погледајте пажљиво маму с дететом од годину дана и приметићете некакву мимичку сличност међу њима. Деца се уче подражавајући, између осталог подражавају мимику ближњих, омиљених ТВ-јунака. А физиономије чудовишта из “Улице Сезам” су све једна од друге огавније: тупаве, злобне или помамне. Када се дете идентификује с таквим ликовима, његово унутрашње самоосећање се доводи у саоднос с изразом њихових лица. И малишан почиње да се понаша на одговарајући начин: немогуће је попримити злобну мимику и остати у души добричина, попримити бесмислено кежење и стремити “бактању науком”. Али зашто децу привлаче сви ти одвратни шрани и цртани филмови и компјутерске трице? Та њима бивају заражена чак и деца из образованих породица, од малих ногу упозната с узорима добре, праве уметности. Доктор психолошких наука, проф. Л. Н. Матвејева из Московског државног универзитета “М. В. Ломоносов” извела је следећи оглед: омладинцима су приликом гледања разних филмова давани у руке уређаји с молбом да у посебно занимљивим тренуцима притисну дугменце. Резултат је био запањујући. Испоставило се да је гледаоцима подједнако занимљиво и пуцање у слепоочницу или одрубљивање главе, и љубљење или када се јунак посл 4000 77; победе пење на стену с које се отвара прекрасан видик. То јест, људима је подједнако занимљиво како оно прекрасно тако и оно ужасно. То стимулише, голица живце. Када таква стимулација по-стаје уобичајена, пријатна, човек више не може без ње. А с друге стране, он сада прима само такву стимулацију, док је неспособан да се снађе у истанчанијим осећањима какве имамо у старим класичним филмовима. Зато стимулисање грубим стимулансима секса, насиља, одвратности, садизма за њега постаје норма. А све остало је испод прага његовог опажања, као класична музика за лаика. А зашто је потребно рекламирати девијантно понашање које одступа од норме? То је део идеологије западне цивилизације. Оно што сад уобичајено зову глобалистички пројекат. Глобалисти сматрају да су ресурси планете ограничени, а људи је превише и њихов број треба “смањити”, по могућству без прибегавања нескривеном насиљу. Технологије “испирања мозгова” одавно су изумљене, али су сада постале савршене као никада пре. Трупла заглупљене омладине извршиће злодела и њени се чланови могу стрпати у затвор. Тако ће се манипулатори ратосиљати устанака на чије чело би могли доћи храбре, енергичне, страствене личности. Други део становништва би могао мирно живети, имати породицу и васпитавати децу, али пошто рађање у глобалистичком свету треба ограничавати, у омладини се васпитава омраза према деци, а хомосексуализам и лезбијство се уздижу у ранг норме и на сва уста хвале. Сада се полни нагон може задовољавати без “нежељене трудноће”. А трећа група људи ће отворених уста и балавећи седети пред екраном. Таквима је најлакше управљати. Али зашто формирати комплекс промашених? А коме би се иначе утрапљивали наркотици? Јер то је једна од главних ставки прихода твораца “врлог новог света”. Промашени човек је незадовољан својим животом, склон депресији. И ту му услужно подмећу ”лек”. Та наркотике приказују као средство против депресије. И стварно, они омогућавају привремено раздрмавање. Истина, потом депресија обузима с новом снагом, али се може узети нова доза и опет се тргнути. Па и све три наведене групе људи кандидати су за наркомане. Човек који крши друштвене норме, дубоко је несрећан. То је још Достојевски изванредно показао у роману “Злочин и казна”. Постотак наркомана је највећи међу хомосексуалцима и лезбијкама. А представнике треће групе, оне што балаве, елементарно могу вући за нос говорећи, као што се донедавно говорило у САД, да су наркотици велелепно средство за јачање полне активности или за уздизање личности. Наркотици постепено постају норма западног друштва. Скоро 40% мушког становништва Енглеске, Француске, Шпаније, Холандије узраста од 16 до 25 година пробало је наркотике. Није случајно што се у нашој земљи стално воде разговори о легализаци 4000 ;ји трговине наркотицима. Уопште, наркотици су врло делотворно оружје, својеврстан инсектицид којим посипају друштво да би ”сувишни” људи некако сами по себи изумирали. Какве мере у насталој реалности могу предузети родитељи и јавност? Наравно, од државе треба захтевати увођење цензурисања филмске и ТВ-продукције за децу. Јер, иначе ћемо добити читаво поколење моралних и физичких наказа. Али не треба ни сву одговорност пребацивати на државу. Родитељи морају схватити да такве цртаће, акционе филмове и др. деца не смеју гледати. Категорички! А да играју компјутерске игрице? Ни то, зато што читав “џентлменски комплет”, присутан у цртаним и играним филмовима, постоји и у компјутерским игрицама. Изузетака је врло мало. На жалост, у то сам се лично уверила из сопственог родитељског искуства. Шта смо знали о компјутерским игрицама пре десетак година, када је мој син био малолетник? Ништа. Заварали су нас да ће тиме дете постати развијено, интелектуално. А заправо већина игрица пружа такве моделе понашања, после чијег усвајања дете постаје сасвим депресивно зато што стално крши моралне норме. Постоје компјутерске игрице у којима се нуди избор између неколико варијанти понашања. Рецимо, задатак да се изађе из куће и купи хлеб. То се може учинити нормално, аможе се успут и заклати сусед, помокрити на познату девојку, опљачкати продавница, разбацати све намирнице... Многа деца, наигравши се таквих игрица, узимају себи “ник” псеудоним који означава ужасне ликове: “измет” или “хуља”, или “идиот”. У њима су ишчашени појмови о добру и злу, промењена слика света. А да и не говоримо о компјутерској зависности која човека претвара у роба. Она је попут наркотичке, и тешко јој је измаћи. Заневши се негде у седмом разреду компјутерским игрицама, мој син је изненада почео да све црта мрком бојом. Тада нисам знала да је то обележје дубоке депресије. Истина, потом ми је успело да га излечим, али какве ће бити касније последице? Када сам недавно писала научни чланак о компјутерским игрицама, морала сам прегледати сиже многих игара. Тамо је било таквих од којих би се многим родитељима смучило. За који месец се може упутити у унос текста и коришћење интернета. У ту сврху уопште није потребно сатима играти игрице које обогаље личност и изгазе душу.


У питању није била Жандармерија већ САЈ (Специјална Анти-терористичка Јединица). Друго, исти овакав третман од режимских керова добијају и Срби и за мање ствари, према томе балије немају никаквог основа за кукњаву. Боље им је да се не јављају, јер могу само захвалити проклетим Аустро-Угарима што нису дозволили да их почистимо из Рашке 1912 када смо почистили њихове турске господаре, као што су Грци тада успешно почистили своје потурице! Није им довољно што својим присуством прљају Свету земљу Немањића, него се још и жале, вређају и провоцирају!


Вожња багијем и скок падобраном: Како проводи живот 99-годишња „челична бака“ из Русије - Russia Beyond Србија Ветеранка Другог светског рата Марија Колтакова се бави екстремним спортовима и наставља да гаји љубав према животу, иако је напунила 99 година. У Белгороду се ратна медицинска сестра Марија Денисовна Колтакова припрема за прославу Дана Победе. Себе назива „челичном баком“ због карактера који јој је у годинама Великог отаџбинског рата помогао да издржи у најтежим окршајима, а данас јој помаже да одржи оптимизам и страст према животу. Марија Денисовна има 99 година, не жали се на здравље и спремна је да проба екстремне видове забаве, на које се некад ни млади људи не одлучују. Недавно се, на пример, провозала по шумском терену у багију. У паузи вожње се присетила како је за време рата морала пешке да се пробија кроз шуму. Марија Денисовна је на фронт отишла као добровољац: из Сибира на југ земље. Први задатак у којем је учествовала у саставу пука било је ослобађање Вороњежа, док су у то време Немци напредовали према Москви и Стаљинграду. „Прешли смо реку Дон, кренули путем и наишли на до зуба наоружане фашисте, а ми смо имали једну пушку и 10 метака. Почела је борба прса у прса, четири дана су нас косили као класје, изгубили смо 35-40% живе силе“, присећа се Марија Колтакова ове борбе. На крају су црвеноармејци победили у тој бици. Касније је командант 60. армије генерал Черњаховски Колтаковој доделио медаљу „За храброст“. На фронту је била медицинска сестра. Спасавала је животе, мада је и сама двапут била на корак од смрти. Најмање 300 рањених војника Колтакова је на својим плећима однела са бојишта. Поправљала је телефонске везе, давала крв и знала како се рукује оружјем, као и све девојке у њеном одреду. Кроз живот иде увек са дозом хумора и воли да проба нешто ново. Марија Денисовна је својим примером већ више пута доказала да људске могућности немају границе. Са 93 године освојила је небо изнад Крима, тако што је извела свој први скок падобраном са висине од 3.000 метара. А са 95 скочила је са 4.200 метара. За време своје прве посете Сочију присећала се доживљаја на полуострву. „Без отвореног падобрана смо летели 40 секунди, а онда се отворио, док се мој сапутник за то време два пута окренуо у ваздуху без падобрана“, каже „челична бака“. Својом љубављу према животу и искреним осмехом ова бакица осваја срца људи. И сви јој увек постављају исто питање: о тајни младости. А Марија Колтакова одговара да нема никакве тајне. То је, по њеним речима, њена лична жеља да се захвали својим друговима из пука на томе што су свима нама подарили мирно небо над главама.


text: http://www.rts.rs/page/stories/ci/st...%82%D0%B5.htmlКао главни разлог повећања кашњења отплате кредита, генерални секретар Удружења банака Србије, Верољуб Дугалић наводи чињеницу да је просечна српска плата најнижа у Европи, па кад клијент задужи 40 одсто своје плате има проблема са отплатом. Проблем је у клијентима који се задужују и до 40 одсто своје плате, а плате су врло ниске, оценио је Дугалић, који сматра да кључна тешкоћа грађана није ни каматна стопа, ни висина рате, па чак ни курс, него ниске зараде. Просечна зарада од 320 евра најнижа је у Европи и тешко је плаћати обавезе и ако оне износе 30 одсто зараде, а уколико износе 40 процената, питање је како ће неко да живи и да плаћа обавезе које има, рекао је Дугалић. Možda Srbija nije u dužničkoj krizi, ali Srbi su u dugovima do nosa !


text: Opština Alibunar - oficijelna prezentacija - Одлука о изменама и допунама Одлуке о постављању привремених објеката на јавној површини СЛ 2011/07 Одлука о изменама и допунама Одлуке о постављању привремених објеката на јавној површини На основу члана 146. Закона о планирању и изградњи (''Сл.гласник РС'', бр. 72/09 и 81/09) и члана 15. и 40. Статута општине Алибунар (''Сл.лист општине Алибунар'', бр. 12/08 и 13/09), Скупштина општине Алибунар на 31. седници одржаној дана 08. јула 2011. године доноси О ИЗМЕНАМА И ДОПУНАМА ОДЛУКЕ О ПОСТАВЉАЊУ ПРИВРЕМЕНИХ ОБЈЕКАТА НА ЈАВНОЈ ПОВРШИНИ У Одлуци о постављању привремених објеката на јавној површини (''Сл.лист општине Алибунар'', бр. 19/09, 11/10 и 12/10) – у даљем тексту: Одлука, у члану 3. став 1. после речи: ''обавља'' додаје се реч: ''регистрована''. У истом члану став 2. мења се и гласи: ''Постављање летње баште може се одобрити за период од 01. априла до 30. септембра текуће године, или дуже, уколико временски и други услови омогућавају коришћење.'' Поднаслов ''II ДОДЕЛА ЛОКАЦИЈЕ, ПОСТАВЉАЊЕ И КОРИШЋЕЊЕ ПРИВРЕМЕНИХ ОБЈЕКАТА'' мења се и гласи: '' II ДОДЕЛА ЛОКАЦИЈЕ ЗА ПРИВРЕМЕНЕ ОБЈЕКТЕ ЗА ОБАВЉАЊЕ ЗАНАТСКЕ, ПРИВРЕДНЕ, УСЛУЖНЕ И ДРУГЕ СЛИЧНЕ ДЕЛАТНОСТИ, КИОСКА ЗА ПРОДАЈУ РАЗЛИЧИТИХ ВРСТА РОБА И ПРУЖАЊЕ УСЛУГА И ГАРАЖА''. Члан 4. Одлуке мења се и гласи: ''Локације на јавним површинама за постављање привремених објеката из члана 2, тачке 1, 2. и 3. ове Одлуке одрежују се у Програму привременог коришћења грађевинског земљишта (у даљем тексту: Програм). Програмом се одрежују локације, услови за постављање привремених објеката, тип, изглед и намена привремених објеката. Програм усваја Општинско веће општине Алибунар на предлог Општинске управе општине Алибунар – Секретаријата за урбанизам, комунално-стамбене послове и заштиту животне средине (у даљем тексту: Секретаријат). Измене и допуне Програма врше се по потреби, по поступку предвиђеном за његово доношење.'' Члан 5. Одлуке мења се и гласи: ''Локације на јавним површинама из члана 4. став 1. ове Одлуке дају се у закуп путем јавног огласа – прикупљањем писмених понуда, на период од 5 (пет) година, односно до привођења намени јавне површине, сходно просторно-планској документацији (просторни план, урбанистички планови).'' У члану 8. став 3. мења се и гласи: ''Административне послове за потребе рада Комисије обавља Секретаријат.'' У ставу 4. истог члана после речи: ''без јавног конкурса'' додају се запета и речи: ''тј. непосредном погодбом''. У члану 14. став 1. Одлуке мењају се тачке 4-9. које гласе: ''4. цену закупа и начин плаћања, 5. обавезу закупца локације да у току од 3 месеца од дана закључења уговора отпочне са обављањем делатности, 6. могућност продужења закупа локације закључењем новог уговора о закупу у року од највише 30 дана од дана престанка важности претходног уговора, под истим условима из претходног уговора, уз услов плаћања накнаде за закуп јавне површине и за период прекорачења важности претходног уговора, 7. обавезу закупца да привремени објекат уклони са јавне површине без права на накнаду, по престанку важења уговора о закупу, односно након истека рока из претходне тачке, или након достављања решења грађевинског иснпектора о уклањању објекта ради привођења јавне површине намени, 8. одредбу да ће се уклањање објекта извршити у року из решења грађевинског инспектора, о трошку закупца локације, уколико исти сам не уклони објекат, 9. у случају отуђења објекта, одредбу о обавези новог власника за подношење захтева за измену уговора о закупу услед промене закупца, уз подношење доказа о праву власништва над објектом.'' У истом члану после тачке 9. додаје се тачка 10. која гласи: ''10. одредбу о престанку важења уговора (раскиду уговора) у случају неиспуњења уговором предузетих обавеза.'' Члан 15. Одлуке брише се. После члана 15. додаје се нов поднаслов, који гласи: ''III ПОСТАВЉАЊЕ И КОРИШЋЕЊЕ ПРИВРЕМЕНИХ ОБЈЕКАТА''. Члан 16. Одлуке брише се. У члану 17. Одлуке речи: ''надлежни орган'' замењују се речју: ''Секретаријат''. У члану 18. став 1. тачка 2. Одлуке после речи: ''у складу са Програмом'', додају се речи: ''и условима од стране надлежних органа и организација, у зависности од намене и положаја објекта.'' У истом члану после става 1. додаје се став 2. који гласи: ''Услове од стране надлежних органа и организација прибавља надлежни орган по службеној дужности, о трошку инвеститора.'' У члану 19. став 1. Одлуке, брише се тачка 2. У истом члану, у ставу 3. бришу се тачке 1. и 3, тако да тачка 2. постаје тачка 1. а тачка 4. постаје тачка 2. У ставу 3. истог члана, нова тачка 1. мења се и гласи: ''1. ситуациони план дела јавне површине са уцртаним објектима и инсталацијама, копију плана са уцртаним подземним инсталацијама.'' У ставу 4. истог члана, речи: ''Надлежни орган'' замењују се речју: ''Секретаријат''. После члана 19. Одлуке додају се нови чланови 19а. и 19б. који гласе: ''Члан 19а. У случају отуђења привременог објекта, нови власник објекта је дужан да поднесе захтев за измену одобрења за постављање објекта услед промене власника, уз који се подноси доказ о праву власништва над објектом, као и уговор о закупу предметне јавне површине на име новог власника објекта. Члан 19б. По истеку рока одобрења за потављање привременог објекта, власник привременог објекта је дужан да поднесе захтев за продужење одобрења за постављање. Уз захтев се подноси: претходно одобрење за постављање објекта, важећи уговор о закуп јавне површине, 4 (четири) фотографије са свих страна објекта. Уколико Секретаријат утврди да има одступања изведеног стања привременог објекта на терену, у односу на претходно одобрење за постављање објекта, власник објекта се упућује на поступак прибављања новог одобрења за постављање објекта, сходно члану 19. ове Одлуке.'' У члану 20. Одлуке брише се став 3. Постојећи закупци локација којима је истекло одобрење за постављање привременог објекта, односно истекао уговор о закупу, дужни су да у року од 60 дана од дана ступања на снагу ове Одлуке поднесу захтев за продужење. Продужење уговора о закупу из става 1. овог члана вршиће се у складу са Програмом, под истим условима садржаним у претходном уговору, и то под условом да закупци обављају регистровану делатност и да су измирили обавезе из уговора о закупу – по основу накнаде за закуп јавне површине. Уколико закупци локација не поступе сходно ставу 1. овог члана, дужни су да у року од 15 дана уклоне привремени објекат са јавне површине. У случају да закупци не поступке сходно ставу 3. овог члана, уклањање објекта ће се извршити у року из решења грађевинског инспектора, о трошку закупца локације.


text: Једарне поре Комплекс једарне поре је изграђен од 8 радијално постављених група од по 3 протеина (један, спољашњи, протеин у нивоу спољашње мембране овоја, један средишњи између мембрана, један у нивоу унутрашње мембране овоја) који окружују отвор поре. Протеини који изграђују комплекс нуклеусне поре припадају великој протеинској породици нуклеопорина. Од протеина средишњег прстена ка средишту поре се пружају шиљци. У самом средишту комплекса налази се централна гранула, чије позиционирање помажу шиљци. Протеини цитоплазматичног домена (спољашњег прстена) су повезани са актинским цитоскелетним елементима. Протеини једарног домена (унутрашњег прстена) су додатно укотвљени протеинима нуклеусне ламине. Ова структура врши селективан транспорт великих молекула (подјединице рибозома, РНК, ензиме који учествују у репликацији и транскрипцији идр.) и то механизмом активног транспорта. При активном транспорту се ти макромолекули везују за неки протеин са ивице поре и он их транспортује тако што шири саму пору. Тако се могу видети поре које су затворене централном гранулом за коју се претпоставља да је нови рибозом или нека други макромолекул затечен у пролазу кроз пору.


Обавештавају се студенти I године Основних и Интегрисаних академских студија да ће колоквијум из предмета ОАСА-ИАСА-11022 – Архитектура данас бити одржан у понедељак, 04. децембра 2017. године у амфитеатру према распореду и списку истакнутом испред кабинета 233.


text: Рачунар или компјутер (, од ): сабирати, рачунати), сложени уређај који служи за извршавање математичких операција или контролних операција које се могу изразити у нумеричком или логичком облику. Рачунари су састављени од компонената које обављају једноставније, јасно одређене функције. Комплексна интеракција тих компонената омогућава рачунар да обрађује информације. Конвенционално, рачунар се састоји од процесорског елемента, типично централне процесорске јединице (-{CPU}-), и неког вида меморије. Процесорски елемент изводи аритметичке и логичке операције, а секвенцирајућа и контролна јединица могу да промене редослед операција у одговору на сачувану информацију. Периферни уређаји омогућавају повраћај информације из спољашњих извора, те они извршавају записивање и читање. Механички аналогни рачунари су почели да се појављују у првом веку и касније су коришћени у средњем веку за астрономске прорачуне. Током Другог светског рата, механички аналогни рачунари су коришћени за специјализоване војне намене. Током тог времена развијени су први електронски дигитални рачунари. Оригинално они су били величине велике собе, конзумирајући количину енергије једнаку количини неопходној за напајање неколико стотина модерних персоналних рачунара (-{PC}-). Способности модерних рачунара базираних на интегрисаним колима су милионима или милијардама пута веће од раних машина, и они заузимају малу део простора неопходног за смештај раних рачунара. Једноставни рачунари су довољно мали да се сместе у мобилне уређаје, и мобилни рачунари се могу напајати малим батеријама. Лични рачунари у њиховим различитим облицима су иконе информационог доба и они су оно што већина људи сматра „рачунарима“. Међутим, уграђени рачунари, присутни у многим уређајима од -{MP3}- плејера до борбених авиона и од играчака до индустријских робота, су најбројнији. Етимологија Прва позната употреба речи „рачунар“ у енглеском језику долази из 1613. године из књиге зване „Скупљања младог човека” (-) енглеског писца Ричарда Брајтвајта: „Читао сам дела најистинитијег рачунара свих времена, и најбољег аритметичара који је икада дисао, и он своди твоје дане на мали број.” (). У овој реченици, реч се односи на особу која врши прорачуне, или израчунавања. Реч је задржала то значење до средине 20. века. Од краја 19. века реч је почела да поприма њено познатије значење, машина која врши прорачуне. Основни принципи Рад рачунара може бити заснован на кретању механичких делова, електрона, фотона, квантних честица или неке друге физичке појаве. Иако се рачунари могу изградити на многим постојећим технологијама, готово сви данашњи модели садрже у себи електроничке компоненте. Код већине данашњих рачунара задати проблеми се у бити решавају претварањем свих релевантних информација у математичке релације кориштењем бинарног система. Након што рачунар изврши израчунавање задатог проблема, резултат се приказује на кориснички приступачан начин: преко сигналних лампи, -{LED}- екрана, монитора, штампача и др. Почетници у раду са рачунарима, нарочито деца, често не могу схватити чињеницу да су рачунари само уређаји и да не могу „мислити“ односно „разумети“, чак ни оно што прикажу као резултат свог „рада“. Слике, боје, ријечи и др. које видимо на екрану рачунарског монитора су само програмирани прикази које људски мозак препознаје и даје им значење и смисао. Рачунар просто манипулира токовима електрона којима, на свом осоновном нивоу функционисања - транзистору, додељује логичке вредности нула или један, односно, стању „нема напона“ или „има напона“. До сада нам није познат начин којим би се успешно имитирало људско размишљање или самосвесност. Велики централни рачунари (-{mainframes}-) Велики централни рачунари () су довели до уведа удаљених (тзв. „глупих“) терминала који су имали монитор и тастатуру за унос података у једном кућишту али се обрада података и даље обављала у главном (и једином) рачунару. Касније су се појавили и „интелигентни“ терминали који су део операција могли да обављају сами. Википедија, данас, је у електронском смислу организована на сличан начин - главни рачунар је у САД а интелигенти терминали (PC рачунари) код корисника. Интернет има улогу „мреже“. Битне одреднице за конструктивна рјешења Бинарни или децимални? Важан корак напред у развоју дигиталног рачунарства било је увођење бинарног система за унутрашње нумеричке процесе. Овим је престала потреба за комплексним извршним механизмима које су били засновани на другим нумеричким системима, нпр. децималном или хексадецималном. Усвајање бинарног система је довело до поједностављених конструктивних решења код имплементације аритметичких функција и логичких операција и поједностављених склопова и компонената самог рачунара. Могућност програмирања Могућност да се рачунар програмира, тј. опреми низом извршних инструкција без потребе за физичко-конструктивним изменама, је основна функционална карактеристика већине рачунара. Ова особина је значајно унапређена њиховим развојем до степена на којем су били способни контролисати редослед извршавања инструкција на основу података добијених током самог вршења одређеног програма. Ово конструктивно унапређење је још више поједностављено увођењем бинарне аритметике којом се могу представити различите логичке операције. Смештај података Током рачунских операција често је потребно похранити међувредности („два пишем а један памтим“) које ће се употребити у даљем рачунању. Брзина неког рачунара је најчешће ограничена брзином којом се вредности читају/записују из/у меморију и њеним капацитетом. Првобитно је замишљено да се меморија користи само за поменуте међувредности, међутим, убрзо су се и сами програми почели похрањивати на овај начин и то се увелико примењује код данашњих рачунара. Принцип рада Иако се технологија израде рачунара значајно изменила од времена првих електроничких модела саграђених 1940-их, још увек је већина данашњих решења заснована на фон Нојмановој архитектури. Рачунар као склоп састављен од три главна дела: Микропроцесор заједно са аритметичко-логичком јединицом меморија, -{I/O}- () — улазни и излазни склопови. Ови делови су међусобно повезани мноштвом проводника који се зове магистрала или сабирница (). Сви су обично погоњени временским уређајем (тајмер, сат, генератор такта), мада и други догађаји могу погонити контролне склопове. Меморија Овде подразумевамо да је меморија низ нумерисаних ћелија, од којих свака садржи делић информације. Информација може бити инструкција којом се рачунару задаје неки задатак. Ћелија може садржавати и податак који је потребан рачунару да би извршио неку инструкцију. У сваком случају, било која од ћелија може садржавати делић информације који у датом тренутку може представљати податак а већ у следећем - инструкцију. Значи, садржај меморијских ћелија се непрестано мења. Величина сваке ћелије и њихов број, разликује се од рачунара до рачунара а и технологије израде током њиховог развоја су биле битно различите. Тако смо имали електромеханичке меморије - релеје, цеви испуњене живом у којима су се стварали звучни пулсеви, матрице сталних/трајних магнета, појединачних транзистора, све до интегралних кола са више милиона дискретних и активних елемената. Микропроцесор Аритметичко-логичка јединица () врши основне аритметичке операције (сабирање, одузимање и др.), логичке операције (`И`, `ИЛИ`, `НЕ`) и упоређивање, нпр. да ли се садржај два бајта подудара. У овој јединици се у ствари одрађује главни посао. Контролна јединица води рачуна о томе који бајтови у меморији садрже инструкцију коју рачунар тренутно обрађује, одређује које операције ће -{ALU}- извршавати, налази информације у меморији које су потребне за те операције и преноси резултате на одговарајућа меморијска места. Када је то обављено, контролна јединица иде на наредну инструкцију (обично смештену на следећем меморијском месту) уколико инструкција не говори рачунару да је следећа инструкција смештена негде другде. Када се позива на меморију, дата инструкција може на различите начине одредити одговарајућу меморијску адресу. Уз то, неке матичне плоче подржавају два или више процесора. Такве обично налазимо код сервера/послужитеља. Улаз и излаз Путем улаза и излаза (), рачунар добија информације из спољног света и шаље резултате назад. Постоји широк спектар -{I/O}- уређаја: од обичних тастатура, преко мишева, монитора, дискетних погона, -{CD/DVD}- (оптичких) погона, штампача, све до скенера и камера. Заједничка особина свих улазних јединица је да претварају информације одређене врсте у податке који даље могу бити обрађени у дигиталном систему рачунара. Насупрот томе, излазне јединице претварају податке у информације које корисник рачунара може разумети. У овом случају, дигитални систем рачунара представља систем за обраду података. Инструкције Рачунарске инструкције нису богате као што је људски језик. Рачунар познаје само ограничен број јасно дефинисаних и једноставних инструкција. Ево неколико примера: „копирати садржај ћелије 7 у ћелију 19“, „ако је садржај ћелије 999 већи од 1, слиједећа инструкција се налази у ћелији 100“, „садржај ћелије 6 одузети садржају ћелије 33 а резултат уписати у ћелију 50“. Инструкције су у рачунару представљене бинарним системом бројева. Операција „копирај“ је, нпр. код Интелових микропроцесора у бинарном систему представљена овако: 10110000. Одређени низ инструкција које одређени рачунар може разумети назива се машински језик. У стварности, људи не стварају инструкције директно у машинском језику већ користе програмске језике које се преводе у машински језик путем посебних рачунарских програма „преводилаца“ и компајлера. Неки програмски језици су веома блиски машинском језику, као што је Асемблер а други, као Пролог, су засновани на апстрактним принципима који имају мало сличности са стварним операцијама унутар рачунара. Архитектура Код данашњих рачунара, аритметичко-логичка и контролна јединица смештени су на једном интегралном колу којег називамо централна процесорска јединица (). Меморија рачунара смештена је на неколико малих интегралних кола поред централног процесора. Несразмерно велики дио укупне масе рачунара у ствари је садржан у систему напајања електричном енергијом - напојна јединица и -{I/O}- уређајима. Неки од већих рачунара разликују се од горе описаног модела углавном по већем броју процесора и контролних јединица који раде симултано. Додајмо овоме да и неки рачунари, чија је искључива намена научно истраживање и рачунање, имају сасвим другачију архитектуру и због другачијег, нестандардизираног начина програмирања, нису нашли ширу комерцијалну примјену. Дакле, у бити, принцип функционисања рачунара је прилично једноставан; код сваког такта, рачунар повлачи инструкције и податке из своје меморије, извршава инструкције, похрањује резултате и понавља циклус. Понављање се врши све до наиласка на инструкцију "стоп". Програми Рачунарски програми је низ инструкција које рачунар треба извршити, некад укључујући и табеле података. Много рачунарских програма садржи милионе инструкција и много њих се непрекидно понавља. Типични модерни лични рачунар () може извршити неколико милијарди инструкција у секунди. Изванредне способности рачунара нису последица извршавања сложених инструкција већ милиона једноставних које програмери уобличавају у сврсисходне функције. Добар програмер, на пример, изради низ инструкција којим се извршава неки једноставан задатак као што је исцртавање једне тачке на екрану и тај низ затим учини доступним другим програмерима. Садашњи рачунари су у стању извршавати неколико програма истовремено. У стварности, одређено кратко време процесор извршава инструкције једног програма а затим се пребацује на други програм и извршава део његових инструкција. То одређено кратко време често називамо временски исечак. Овај начин рада ствара илузију извршавања неколико програма истовремено а у стварности се ради о томе да програми деле процесорско „радно време“. Оперативни систем је програм који најчешће има улогу контролисања оваквог дељења процесорског времена. Оперативни систем Да би рачунар радио, барем један програм мора бити непрестано у функцији. Под нормалним условима, тај програм је оперативни систем (). Оперативни систем одлучује који ће програм у датом тренутку бити извршаван, колико и којих ресурса ће му бити додељено (меморија, -{I/O}-) и сл. -{OS}- такође обезбеђује такозвани апстрактни омотач око хардвера и програмима дозвољава приступ преко сервиса као што су управљачки програми () који омогућавају програмерима писање програма без потребе за познавањем интимних детаља о свим прикљученим уређајима. Рачунарске мреже и Интернет Рачунари су коришћени за координирање информације између вишеструких локација од 1950-их година. Амерички војни -{SAGE}- систем је био први пример таквог система на великој скали, што је довело до развоја бројних комерцијалних система специјалне намене као што је -{Sabre}-. Током 1970-их година, рачунарски инжењери у истраживачким институцијама широм САД су почели да повезују рачунаре користећи телекомуникациону технологију. Иницијативу је финансирала -{ARPA}- (данас -{DARPA}-), а рачунарска мрежа која је произашла се звала -{ARPANET}-. Технологије које омогућиле постојање Арпанета су се прошириле и еволуирале. Временом се мрежа проширила изван академских и војних институција и постала је позната као Интернет. Појава умрежавања је била праћена редефинисањем природе и граница рачунара. Рачунарски оперативни системи и апликације су модификовани како би обухватили способност дефинисања и приступа ресурсима других рачунара на мрежи, као што су периферни уређаји, записане информације, и слично, као облик проширења ресурса појединачних рачунара. Иницијално су инсталације биле доступне само људима који су радили у високо техничким окружењима, док током 1990-их ширење апликација попут имејла и -{World Wide Web}-, у комбинацији са развојем јефтине, брзе мрежне технологије попут Етернета и -{ADSL}- није омогућило свеприсутност рачунара. У ствари, број умрежених рачунара и даље доживљава феноменални раст. Веома велика порција персоналних рачунара се регуларно повезује за Интернет ради комуникације и пријема информације. „Бежично“ умрежавање, које често користи мреже мобилних телефона, је омогућило да рачунарско умрежавање постане свеприсутно и у мобилном рачунарском окружењу. Парадигми рачунарске архитектуре Постоје бројни типови рачунарских архитектура: Квантни рачунар -{vs}- хемијски рачунар Скаларни процесор -{vs}- векторски процесор Рачунари са неједноличним приступом меморији (-{NUMA}-) Регистарска машина -{vs}- стек машина Харвардска архитектура -{vs}- фон Нојманова архитектура Целуларна архитектура Од свих тих апстрактних машина, квантни рачунар вероватно највише обећава да ће револуционизирати рачунарство. Логичке капије су честа апстракција која се може применити код већине дигиталних и аналогних парадигама. Способност записивања и извршавања листе инструкције званих програми чини рачунаре екстремно свестраним, и чини их различитим од калкулатора. Тјурингова теза је математички израз те свестраности: сваки рачунар са минималном способношћу (који је Тјуринг-комплетан), у принципу, има способност извршавања истих задатака које било који други рачунар може да изврши. Стога, сваки тип рачунара (нетбук, суперрачунар, целуларни аутоматон, етц.) има способност извршавања истих рачунарских задатака, ако се дозволи довољно времена и капацитета меморије. Занимљивости Наредне 1991. године планиран је развој рачунара на 32-битном процесору Интел 80486 (из 1989), први процесор са преко милион транзистора, међутим те исте године долази до распада и рата у СФРЈ након чега је отказан развој овог рачунара. Варијанте процесора 80486 довеле су до настанка процесора пете генерације Интел Пентиум (80586) који је представљен 1993. године.]] Први електронски дигитални програмабилни рачунар у свету је био британски Колос Мк 1 из јануара 1944. године. Користио је велики број вакуумских цеви док му је основна намена била дешифровање немачких порука одашиљаних са крипто машине Енигма. О постојању овог рачунара јавност је први пут сазнала 1972. године када скинута ознака државне тајне са поверљивих пројекта из периода Другог светског рата. Након рата, 1946. године развија се први амерички електронски дигитални програмабилни рачунар ЕНИАК. Деценију касније, средином 1950-их, стручњаци у Институту „Винча” предвођени Тихомиром Алексићем, Рајком Томовићем, Ахмедом Манџићем и Вукашином Масникосом почињу са радом на развоју рачунарске технологије у Југославији. ЦЕР (цифарски електронски рачунар) модел 10 први је дигитални рачунар направљен у СФРЈ. Његова производња је трајала од 1956. до 1960. године, једним делом у Институту „Винча”, а делом у Институту "Михајло Пупин". То је био први рачунар са електронским цевима, транзисторима и електронским релејима, који су до тада у Европи производили само Уједињено Краљевство, Западна Немачка, Француска и СССР. На челу пројекта за израду првог југословенског рачунара налазио се професор др Тихомир Алексић. Користила га је Савезна влада за обраду статистичких података. Први микропроцесор произвела је фирма Интел 1971. године и то је био четворобитни процесор са ознаком 4004. Годину дана касније (1972) иста компанија је произвела нови, осмобитни процесор 8008. Први персонални рачунар МИТС Алтаир 8800 у САД појавио се 1975. године. Пројектовали су га Ед Робертс и Бил Јетес, а био је намењен хобистима. Продавао се углавном преко часописа у деловима, за састављање, мада је постојала могућност куповине и састављеног рачунара. Сматра се да Алтаир покрену револуцију микрорачунара као први комерцијално успешан кућни рачунар. Стив Џобс и Стив Вознијак такође су се из хобија бавили рачунарима. Они су у Џобсовој гаражи развили рачунар који су назвали Apple I који се продавао састављен или у деловима, са упутством за састављање. Године 1977. представљен је нови модел, Apple II, који је укључивао тастатуру, напајање и могао да генерише графику у боји; године 1978. уведена је и јединица за дискете уместо магнетних касета. До 1983. године продато је милион ових рачунара, а наредне године још милион. Компанија коју су основали, Епл компјутерс, имала је најбржи раст у америчкој историји. Након успеха рачунара Apple II, и компанија „IBM” се упустила у посао с рачунарима заснованим на микропроцесору и развила сопствени микрорачунар под именом „IBM PC”. Рачунар је представљен 1981. године и убрзо је постао стандард око кога су бројне друге компаније дизајнирале своје рачунаре. Године 1983. „IBM" представља нови рачунар „IBM PC XT" (Extended Technology) с меморијом од 128 до 256 kB и диском од 10 MB. Наредне 1984. године „IBM" представља рачунар „AT" (Advanced Technology), базиран на Интеловом процесору 80286, коме је касније додат и копроцесор 80287. На основу IBM AT у Југославији биће представљен рачунар Лира PC-AT 1989. године. Први микрорачунар Лола 8 у Југославији развијен је у Институту ′′Иво Лола Рибар′′ 1982. године. Оригинално је дизајниран као индустријски контролер, а нако успеха Галаксије развија се модел 8А који је користио стандарду тастатуру и могао се наћи и по школама. Почетком 1980-их популарни рачунари су британски „ZX 80" и „ZX 81" (из 1981. године) (Клајв Синклер) и амерички Комодор 64 (из 1982. године). Ови рачунари су имали процесор, меморију и тастатуру. Као излазну јединицу користили су ТВ, за чување програма касетофон, а програмски језик био је Бејзик Први југословенски кућни рачунари „Галаксија" конструисао је Воја Антонић 1983. године. Галаксија је постојала у две верзије. Комерцијалну верзију је производио и продавао школама „Завод за учила и наставна средства" у сарадњи са малом радионицом Електроник инжињерингом, док је „уради сам" верзија описана у специјалном издању часописа „Галаксија" под насловом „Рачунари у вашој кући". Први домаћи самосклапајући рачунар је кроз часопис „Галаксија" доживео огромну популарност и стигао у домове преко 8.000 људи. Заснован је на осмобитном процесору Зилог Z80A, имао је 6 kb меморије, 4kb ROM-a а на екрану монитора или црно-белог телевизора могао је да испише 32x16 слова и 64x48 тачака. Парирао је рачунару „Синклер ZX81" из 1981. Један примерак „Галаксије′′ налази се данас изложен у Музеју рачунара у Силицијумској долини, у Калифорнији. „Галаксија" је отворила тржиште кућних рачунара у Југославији. Крајем 1980-их у земљи постоје неколико произвођача рачунара и компонента. Почињу се правити „PC" конфигурације са јачим процесорима. Тако 1989. године у анкети часописа „Свет компјутера" награду „Компјутерски гранд прикс 89" и титулу најбољег домаћег рачунара осваја Лира PC-AT из Еи Ниш, друго место осваја Бимар 400 из Биростроја Марибор, док треће место су делили ИРИС МУВ - Енергоинвест ИРИС, Сарајево и ВУК Синише Христова са сарадницима из Ниша. Држава је у то време увела обавезан предмет „рачунарство и информатика" у гимназијама и стручним средњим школама у којима су новоформирани информатички кабинети били опремљени рачунарима домаће производње. Оснивају се први стручни часописи, док се на радију и телевизији емитују прве специјализоване емисије о рачунарима. У доба Југославије постојала су ограничења на увоз страних електронских уређаја како би се заштитила домаћа електронска индустрија која је запошљавала велики број људи. Иако су домаћи уређаји незнатно каскали за западним производима домаћа привреда је донекле хватала корак са светским технолошким решењима прилагођавајући потребе према могућностима југословенских потрошача. Захваљујући домаћој електронској индустрији током 1980-их у скоро сваком дому налазио се радио грамофон и телевизор, а ера рачунара, видео-рикордера (завршена 2016), радио касетофона и музичких линија је тек почињала. Управо је микрорачунар био носилац дигиталне револуције, односно треће индустријске револуције чије је главно обележје прелаз са аналогне на дигиталну технологију. Овим напретком настало је информатичко доба. Главни носиоци нових технолошких решења и комерцијалног успеха током овог раздобља су америчке компаније. Године 1992. Мајкрософт уводи оперативни систем Windows 3.1 и продаје преко 10 милиона примерка. Године 1993. заснивају се рачунари на процесору Пентиум, а 1997. године развија се Пентиум II. Овај процесор је касније модификован још у верзије Пентиум III и Пентиум IV, након чега су почели да се производе рачунари засновани на процесорима који унутар истог кућишта обједињују 2, 4 или 8 процесорских језгара. У августу 1995. године Мајкрософт уводи систем Windows 95 чиме покреће нову рачунарску револуције у складу са слоганом њиховог оснивача Била Гејтса: „рачунар на сваком столу у сваком дому". Те године у свету је продато 60 милиона рачунара, а 10 године касније 200 милиона. И скоро сваки је имао инсталиран Мајкрософтов оперативни систем. Тржиште рачунара достигло је врхунац 2011, са 360 милиона примерка. Од те године тржиште је у паду, јер су многи корисници рачунара заменили паметним телефонима и таблетима, односно Стив Џобсов iPhon-ом и iPad-ом. Током дигиталне револуције значајан допринос у развоју напајања код преносивих рачунара, таблета и паметних телефона имао је српски стручњак Дејан Илић, који се налазио на челу истраживачког тиму немачке компаније „Варта". Тренутно најбржи суперрачунар на свету је кинески „Sunway TaihuLight" са 93 петафлопса (један петафлопс значи да рачунар може да изведе билијарду или хиљаду билиона операција у секунди). Изградња овог суперрачунара као и све потребне инфраструктуре износила је 273 милиона америчких долара. На Балкану од 2015. године најбржи суперрачунар је „Авитохол" у „Институту за информатику и комуникационе технологије" у Софији са укупном процесорском снагом од 264 терафлопса (1 терафлопс = билион (1012 - дуга скала) операција у секунди). У Србији од 2014. године најбржи суперрачунар је „Парадокс IV" који се налази у „Институту за физику" у Земуну и има процесорску снагу од 110 терафлопса. Компанија „IBM" је 2017. године завршила израду суперрачунара „Самит" који ће бити премештен током 2018. године у Оак националну лабораторију у Тенесију где ће заменити застарели Титан суперрачунар од 20 петафлопса који је почео са радом 2012. „Самит" биће напајан електричном енергијом као и систем за његово хлађење јачине 15 MW - мегавата. Ова количине струје довољна је да снабде више од 12.000 домаћинства. Очекује се да достигне брзину од 150 - 300 петафлопса. У нову технолошку трку за развој суперрачунара значајним средствима укључила се ЕУ која знатно заостаје у односу на Кину и САД. У исто време, Кина, САД, Јапан и ЕУ свака понаособ, увелико раде на изради егзоскејл суперрачунара, први рачунар брзине 1000 петафлопса (1 егзофлопс = хиљаду билијарди или милион билиона (или милијарду милијарда) операција у секунди. Егзоскејл суперрачунар теоретски биће брз као људски мозак, а сматра се да за рад овог рачунара биће потребна количина електрична енергија коју може да произведе мања нуклеарна централа. Галерија Референце Литература -{Claude E. Shannon: A Symbolic Analysis of Relay and Switching Circuits. In: Transactions of the American Institute of Electrical Engineers, Volume 57. 1938 (Seite 713–723).}- Спољашње везе Најједноставнији рачунар („Политика“, 29. април 2008) Воја Антонић о видео-играма на Галаксији, инсерт из ТВ-емисије „Компјутерска школа” РТБ 1984. Кућни компјутери „YU” Електронска индустрија Ниш (1986) на јутјубу Дечја реакција на старе рачунаре (Kids React To Old Computers) на јутјубу Тинејџерска реакција на Windows 95 (Teens React To Windows 95) на јутјубу 1 интернет, 3 домена, 4 државе, РТС Образовно - научни програм - Званични канал Бранко Милутиновић о четвртој индустријској револуцији, ТВ Ен1 - Званични канал ИТ фриланс (Блиц, 18. март 2018) САД поново на првом месту (Политика, Р. М., 29. јун 2018. Трка за освајање првог егзаскејл рачунара (Политика, Александар Тодоровић, 24. јул 2018) -{Warhol & The Computer}- -{Verzeichnis nahezu aller je gebauten Computertypen}- -{Liste der 500 leistungsstärksten Computer}- -{Computergeschichte.de}- -{CRE193 Old School Computing Podcast über die Computertechnik der 1970er Jahre vor der Erfindung des Mikrocomputers}- -{8-Bit-Museum}- -{Homecomputermuseum.de}- -{technikum29 : Museum für Rechnertechnik und Computer mit funktionsfähigen Exponaten}- -{Reich illustriertes und kommentiertes Computermuseum}- Рачунарство Рачунари Информатика Кућни апарати


Супер ај инсталирај Соларис и да ми одрадиш часком нешто у кеду,али не кружић веч да ми одрадиш један задатак,ако успеш да инсталираш имаш пиво или шта већ пијеш,ако без и једног бага решиш имаш целу гајбу. Или ајде ми ово реши користећи било шта друго сем виндовса : Израчунати и штампати суму корена бројева од 2 до 5 (пошто се разумеш знаш преко чека требаш да рачунаш ) Задачић је про eba 89;т ,али видиш на мом факсу се користи виндовс,имаш право да тражиш и линух и то добијеш клот,па сад мозгај шта може да замени један програмчић који сваки виндос гура по дефолту а да таквих задачића имаш око 20 само онако на првом колоквијуму и то у првом семестру а колоквијум траје неких 75 минута. И то за овај најпростији језик,да не идем даље,ето реши то преко Линукса или било чега да није виндовс за мање од 10 минута,па дођи да нам предајеш на факсу јел нас очито лоше уче и професори су потплаћени од стране виндовса да нас трују и шпијунирају


text: За половњаке нема зиме - Glas Srpske За половњаке нема зиме Јана Кезић 07.12.2021 07:01 БАЊАЛУКА - На тржиште БиХ ове године увезено је 43.260 половњака што је за 12.177 више него лани, а трговци на ауто-плацевима поручују да су задовољни продајом, истичући да је највећа потражња за европским возилима. Према подацима Управе за индиректно опорезивање (УИО) БиХ за 11 мјесеци ове године на домаће тржиште увезено је укупно 50.060 возила, од чега је 6.800 нових. Укупна вриједност увезених возила износила је више од 694 милиона марака. Подаци УИО показују да је у истом периоду прошле године на тржиште БиХ увезено укупно 37.259 аутомобила, од чега је 31.083 половних. Вриједност свих увезених четвороточкаша за 11 мјесеци 2020. године износила је више од 566 милион марака. На ауто-плацу "Аутопарк" из Бањалуке казали су за "Глас Српске" да је потражња за половним аутомобилима велика. - У посљедње вријеме има проблема са испоруком нових аутомобила, па су људи на неки начин приморани да купују половне. А битну улогу ти игра и буџет наших грађана који није довољно велики за куповину нових аута. И даље се може повољније проћи са неким аутомобилом из увоза, који је полован, али у добром стању - поручили су са овог ауто-плаца. Објаснили су да на цијену аутомобила утиче више фактора, попут типа, годишта, пређених километара те стања па је неке уопштене цијене јако тешко рећи. - Цијене су више у односу на прошлу годину, али и у поређењу са прољећем ове године - казали су "Аутопарку" додавши да ће даље корекције цјеновника зависити од кретања на европском тржишту. Највише се, додају, купују аута европског поријекла, попут "мерцедеса", "аудија" и "пежоа", а "голф седам" издваја се као најтраженији ауто током ове године. Из "Auto Delux"" из Приједора су поручили да су највише тражена аута која у просјеку коштају 12.000 марака. - Ове године, бар код нас, продаја је троструко већа него лани, која је била слаба - казали су у "Auto Delux". Са ауто-плаца "Тмобиле Ауто" из Бањалука потврдили су за "Глас" да овогодишња продаја иде солидно када се узму у обзир услови тржишта, али да је проблем што су аута у Европи много поскупјела, чак до 50 одсто ако не и више. - Пословање отежава и то што се не зна набавна цијена у иностранству, прије се тачно знало колико шта кошта - рекли су трговци у овом ауто плацу. Како су додали, ако у иностранству у неком краћем временском периоду фабрике почну да раде и испоручују нова возила, вјероватно ће доћи, како наглашавају, до стагнације цијена или можда благог пада, али у неком скоријем периоду нема најаве за то. Електрична аута Према подацима УИО БиХ, за 11 мјесеци ове године увезена су 44 електрична аутомобила. Најскупљи је био "Porsche 4S" вриједан 178.481 КМ. А када је ријеч о земљама из које БиХ најчешће увози електрична возила, предњачи Њемачка.


Весна Пешић против Тијаниног закона: То је брутализација кривичног закона и подстицање репресије власти! | Патриот Насловна Вести Весна Пешић против Тијаниног закона: То је брутализација кривичног закона и подстицање... Весна Пешић против Тијаниног закона: То је брутализација кривичног закона и подстицање репресије власти! U svega 18 država SAD nema smrtne kazne. Dok je doživotna kazna za ubistvo deteta nešto s čim se sigurno računa u tih 18 država. Dakle, o kakvoj brutalizaciji zakonodavstva Vi govorite? pic.twitter.com/WY3eahqeiP — Saša Mirković (@MirkovicSasa1) May 14, 2019 Претходни текстНЕДЕЉА ПОРОДИЦЕ у Новом Саду 18. маја у 17 часова на Тргу слободе(ВИДЕО) Следећи текстБокан: Пресуда за „државни удар“ својеврсна објава грађанског рата


text: 25/05/2020 | 15:39 ⇒ 20:03 | Извор: СРНА Генерални секретар СНСД-а Лука Петровић оцијенио је данас да је одлука Централне изборне комисије БиХ о пролонгирању локалних избора сигурно нерегуларна, али ипак је општи акт и Уставни суд БиХ мора да провјери њену регуларност, а ако тај Суд подржи овакву одлуку онда закони у БиХ не важе. - СНСД као најозбиљнији и одговоран политички субјекат мора да реагује и ми тражимо испитивање уставности и законитости нелегитимне одлуке ЦИК-а. Захтјев упућујемо Уставном суду БиХ јер је та одлука од суботе општи акт и надлежност за оцјењивање тога документа има Уставни суд БиХ - рекао је Петровић. - Они се час позивају на вјерске празнике, а зна се добро шта су и који су вјерски празници у БиХ, а сигурно нису оно што су они објашњавали. Час се позивају на финансирање, а зна се добро ко је задужен за финансирање, а не за одгађање избора - рекао је Петровић. - ЦИК је приватизовала Закон и просто смо становишта ако Уставни суд, а вјерујем да ће врло брзо реаговати, колико сам упознат има сједницу 19. јуна, подржи ову одлуку онда нам је јасно којим током иде, а то је да закони не важе у БиХ - рекао је Петровић. - Очито је да постоји велики страх код руководстава ПДП-а и СДС-а и који, ослањајући на СДА, покушавају да одгоде изборе и не смију да изађу на изборе 4. октобра - рекао је Петровић. - Ја вјерујем да ће они узети предмет, а хоће ли га одрадити по ономе што је важеће, знаћемо. Ови сада не раде по важећим законима и Уставу - рекао је Петровић. - Она се бира путем конкурса, овдје је то изгласано како је изгласано са коалицијом СДА, СДС и ПДП и зато сада имамо нелегитмну Централну изборну комисију - каже Петровић.


Тителска акција давања крви у знаку младих - Равница | Шајкашка Почетна / Вести / Друштво / Тителска акција давања крви у знаку младих Тителска акција давања крви у знаку младих on 23. фебруара 2021. ТИТЕЛ: Прву овогодишњу акцију добровољног давања крви у Тителу, уз добар одзив, обележили су млади. Први пут крв су дали Валентина Крчо, Драгана Јанић, Богдан Живанчев, Немања Баљак, Душан Каповић и Светлана Поњевић. Међу њима су матуранти СТШ „Милева Марић“ Тител, али и бивши ученице ове школе Моника Пешти и Мила Достанић. И поред велике жеље да први пут да крв Ненад Стојић, матурант тителске средње школе није успео. Ту су били и вишегодишњи даваоци, а међу њима и Неђо Клепић који је крв дао стотину пети пут. Јелена Клашња, докторица у Заводу за трансфузију крви Нови Сад похвалила је Општинску организацију Црвеног крста Тител за успешно организовану акцију. Тител још једном оправдао очекивања Матуранти СТШ Милева Марић обележили акцију давања крви акција давања крвиТител Равница је стала, 19. фебруара 2021, да она теби испише епитаф Затворено клизалиште у Шајкашу