text: Бугарска (, тр. ), званично Република Бугарска (, тр. ), држава је у југоисточној Европи. Граничи се са Румунијом на северу, Србијом и Северном Македонијом на западу, Грчком и Турском на југу и Црним морем на истоку. Са територијом од , Бугарска је 16. по реду највећих европских држава. Према процени Националног института за статистику из 2022. године Република Бугарска има 6.447.710 становника. Организоване преисторијске културе су почеле да се развијају на тренутним бугарским земљиштима током неолита. У антици, овде су живели Трачани, Грци, Персијанци, Келти, Римљани, Готи, Алани и Хуни. Настанак уједињене бугарске државе датира од оснивања Првог бугарског царства 681. године, која је доминирала Балканом и деловала као словенски културни центар током средњег века. Са падом Другог бугарског царства 1396, његове територије су биле под турском влашћу скоро пет векова. Руско-турски рат је довео до оснивања треће бугарске државе. У наредним годинама она је водила неколико ратова са својим суседима, што је подстакло Бугарску да се удружи са Немачком у оба светска рата. Бугарска је 1946. постала једнопартијска социјалистичка држава као део совјетског Источног блока. У децембру 1989. владајућа Бугарска комунистичка партија је дозволила вишестраначке изборе, чиме је отпочела транзиција бугарске ка парламентарној демократији и тржишној економији. Популација Бугарске од 7 милиона становника претежно је урбанизована и углавном концентрисана у административним центрима својих 28 области. Већина трговачких и културних активности одвија се у главном и највећем граду, Софији. Најразвијенији сектори привреде су тешка индустрија, енергетика и пољопривреда, од којих се сви ослањају на локалним природним ресурсима. Тренутна политичка структура земље датира усвајањем демократског устава 1991. године. Бугарска је унитарна парламентарна република са високим степеном политичке, административне и економске централизације. Она је чланица Европске уније, НАТО-а и Савета Европе, једна од оснивача Организације за европску безбедност и сарадњу и три пута је била седиште Савета безбедности Организације уједињених нација. Етимологија Назив Бугарска потиче од Прабугара, племена туркијског порекла који су основали земљу. Порекло етнонима Булгар, ко је био оригинални назив за Прабугаре, је и даље нејасно, па зато за њега има више претпоставки. Према једној од претпоставки назив је изведен из пратуркијске речи булга са значењем мешати, трести, мрдати или измешан народ. По другој претпоставци име долази од речи булгак која значи револт, пореметити, односно побуњеници. На основу неких извора, споменуте речи потичу од реке Волге, где су једно време Прабугари били насељени, док други извори говоре да реч булга означава животињу чијим крзном су Прабугари трговали у својој прадомовини — средњој Азији. Историја Антика Остаци неандерталаца који датирају из периода од пре око 150.000 година, или средњег палеолита, неки су од најранијих трагова људске активности на простору модерне Бугарске. Остаци Homo sapiensa који су тамо пронађени датирани су ц. 47.000 година ПС. Овај резултат представља најранији долазак модерних људи у Европу. Карановска култура је настала око 6.500 година пре нове ере и била је једно од неколико неолитских друштава у региону која су напредовала у пољопривреди. Археолошка култура Варна из бакарног доба (пети миленијум пре нове ере) је заслужна за проналазак обраде злата. Придружено благо некрополе Варне садржи најстарији златни накит на свету са приближном старошћу од преко 6.000 година. Благо је било драгоцено за разумевање друштвене хијерархије и стратификације у најранијим европским друштвима. Трачани, једна од три примарне групе предака савремених Бугара, појавили су се на Балканском полуострву нешто пре 12. века пре нове ере. Трачани су се истакли у металургији и проширили су међу Грке орфејски и дионизијски култ, али су остали племенски уређени и бездржавни. Персијско Ахеменидско царство је освојило делове данашње Бугарске (посебно источну Бугарску) у 6. веку пре нове ере и задржало контролу над регионом до 479. године пре нове ере. Инвазија је постала катализатор за јединство Трачана, а већина њихових племена се ујединила под краљем Тересом и формирала Одришко краљевство 470-их година пре нове ере. Ослабио га је и вазализирао Филип II Македонски 341. п. н. е., напали су га Келти у 3. веку и коначно је постало провинција Римског царства 45. године нове ере. До краја 1. века нове ере, успостављена је римска власт над целим Балканским полуострвом, а хришћанство је почело да се шири у региону око 4. века. Готску Библију — прву књигу на германском језику — створио је готски бискуп Улфила у данашњој северној Бугарској око 381. Регион је дошао под контролу Источног римског царства након пада Рима 476. године. Византинци су били ангажовани у дуготрајном рату против Персије и нису могли да бране своје балканске територије од упада варвара. То је омогућило Словенима да уђу на Балканско полуострво као освајачи и пљачкаши, првенствено преко подручја између реке Дунав и Балканских планина познатих као Мезија. Постепено је унутрашњост полуострва постала земља Јужних Словена, који су живели под демократијом. Словени су у руралним областима асимилирали делимично хеленизоване, романизоване и готизоване Трачане. Средњи век Бугарска је на Балкану имала снажне средњовековне државе — Прво бугарско царство са престоницама у Плиски, Преславу и Охриду (-{VII-XI}- в.) и Друго бугарско царство са престоницом Велико Трново у -{XII-XIV}- веку. У време Другог царства, бугарски владари били су у рођачким везама и са српским двором. Свети Сава је умро и сахрањен у Трнову, престоници бугарске државе, у припрати цркве Четрдесет мученика. Како је бугарска средњовековна држава пала под власт Османлија пре српске, дошло је до пресељења учених духовника у Српску деспотовину (види Константин Филозоф). Са јачањем феудалних односа број слободних сељака у Бугарској се смањивао. Пред крај средњег века слободно сељаштво готово је ишчезло. Оно је претворено у зависне сељаке парике. Зависни сељаци давали су феудалном господару део производа и радили на имању господара. Поред натуралних и радних обавеза, паринцима су понекад наметане и новчане обавезе. Властела се делила на крупно пленемство-велике бољаре и средње ситно племенство-мале бољаре. Велики бољари сачињавали су бољарски савет који је неретко ограничавао власт цара. Значајну улогу у друштву имало је крупно свештенство: патријарх, митрополити и епископи. Црква је распродала пространим поседима на којима су радили зависни сељаци. 18. и 19. век Период од 18. до 19. века у Бугарској се назива још и "Бугарски препород". Почиње 1762. а завршава се 1877/1878 године - Руско-турским ратом. Током та два века циљ је проглашење независности државе Бугарске. У то време, у бугарском друштву почиње да се формира модерна нација, која се гради у Мизији, Тракији и Македонији. Препород је подељен на три периода: 1. Период раног препорода - обухвата 18. век и прву четвртину 19.; 2. Период од почетка реформи у Османској империји (20-тих година 19. века) до Кримског рата (1853—1856); 3. Период од Кримског рата до краја Руско-турског рата (1877—1878). Почетак свих промена је појава приватне својине. Обрадиве површине остају под влашћу султана али сељаци имају право да располажу њоме. После аграрне реформе (1834), много сељака постају власници своје земље. Долази до промена на пољу економије и технологије - рађају се нове производње и примењују нове технологије. Као резултат свега тога настаје нови друштвени слој - буржоазија. Бугари постају најмногобројнији етнички елемент у Османској империји. Долази до великих пресељења, због чега се појављују бесарабски Бугари, Гагузи и Бугари у Румунији. Оснивају се градови: Београд, Комрат, Александрија. Оснива се духовно-културни живот, значајно се повећава број књига. Издаје се књига Христофора Жефаровића - "Стематографија" (1741) у Бечу, и по први пут се појављује личност Паисија Хилендарског који постаје идеолог бугарске национално ослободилачке акције и творац књиге "История славянобългарска". Национални препород проистекао је код Срба и Бугара из тежњи за ослобођењем од турског ропства, кроз формирање националне идеје на новим, просветитељским основама. Важну улогу су при томе имале идеје о словенској узајамности, које су из дела попут Историје разних словенских народа, најпаче Бугара, Хорвата и Срба Јована Рајића, Стематографије Христифора Жефаровића, утицале и на бугарске препородитеље. Након просветитеља, националне барјаке су понели романтичари. Када су српски устаници почели да освајају све већу аутономију од Турака, Обреновићи су подржавали на различите начине напоре Бугара за ослобођењем. Велики број бугарских књига и неки часописи су штампани у српским градовима. С друге стране, Бугари су учествовали у акцијама побуне у српским градовима, као нпр. после догађаја на Чукур чесми. После ослобођења Бугарске и -{ХХ}- век Током ратова Турске против Русије и православних држава на Балкану, ослобођена је Бугарска 1878. године, да би потом била призната, најпре на Сан-Стефанском миру, а после ревизије, у суженим границама на Берлинском конгресу. Обостране територијалне претензије према неослобођеним деловима турске империје довеле су до Српско-бугарског рата 1885. године, који је Србија изгубила на Сливници, те Балканских ратова (1912—1913), које је изгубила Бугарска. Немачка и Аустроугарска користе гнев Бугарске који је вукла из Другог балканског рата, да би стала на њихову страну у Првом светском рату. Бугарска, заједно са својим савезницима бива поражена 1918. То је изазвало дубоке фрустрације у бугарском друштву и навело Бугарску да и у Другом светском рату стане на страну Немачке и хитлеровске коалиције. И тада бива поражена 1944, уласком Црвене армије у Бугарску, свргавањем краљевине и успостављањем комунистичког режима. Бугарска ће до краја Хладног рата бити у комунистичком блоку. Након антикомунистичке револуције, у Бугарској наступа болни процес трансформације привреде и грађанске еманципације. Бугарска постаје чланица Европске уније 2007. године. Географија Положај Државе са којима се Бугарска граничи су: Румунија, Турска, Грчка, Северна Македонија и Србија. Површина државе износи 110.993,6 km2. Бугарска се налази на важном прометном правцу који долином реке Марице повезује средњу Европу са Малом Азијом и Блиским истоком. Прометно значење има и гранична река Дунав којом се извозе пољопривредне сировине, а важна је и за добијање енергије. Геологија и рељеф Бугарска је рељефно разнолик простор. Окосницу чини Марица са својом долином (Тракија). Око Марице простире се Горњотракијска низија (називају је и Маричком низијом). Низија је ограничена Родопима и Балканом, а простире на дужини од око 200 кm и ширини 40-70 кm. Ту су плодне обрадиве површине на којима, уз маритимне климатске утицаје са Егејског мора, успевају различите културе (дуван, памук, поврће, пиринач, винова лоза, житарице). Ово је и најгушће насељено подручје Бугарске. Јужније су стари Родопи, једно од два изразита планинска подручја у Бугарској. Они заузимају југозападни део државе. Родопи су највише и најстарије планине у Бугарској. Настали су у палеозоику, за време херцинске орогенезе, те су то, по морфогенези, старе громадне планине. Одликују се разноликошћу рељефа и пејзажа што их чини врло привлачним и занимљивим. Испресецани су питомим долинама, у које допиру благи утицаји средоземне климе, које се смењују са високим планинским пределима алпског изгледа. Најпознатији планински масиви су Витоша, Рила и Пирин. Најлепши и најзначајнији међу њима је Рила. Врх Мусала на Рили (2 925 m) представља највиши врх Бугарске, Балканског полуострва и југоисточне Европе. На овом планинском масиву има још око 90 врхова и литица изнад 2 000 m и око 30 врхова који прелазе висину 2 500 m изнад нивоа мора. Због њене велике висине током плеистоцена била је захваћена снажном глацијацијом. Отуда на њој постоје мала језера настала радом ледника. Познато је око 150 оваквих језера која су позната под називом „горске очи”. Родопи су богати угљем и обојеним металима. Осим рударства, становништво се овде бави и шумарством и овчарством. Северно од Марице налази се Стара планина или Балкан која дели северну Бугарску од долине ове реке. Она је, супротно називу, младог, терцијарног постанка, настала у току алпске орогенезе. Протеже се средином Бугарске у дужини од 570 km. У грађи ове планине учествују и старије стене са лежиштима руда. Њен највиши део је средишњи део Ботев (2 371 m). Стара планина има важну улогу преграде која зауставља продор хладних ваздушних маса са севера у јужни део Бугарске. Одликује се бројним прелазима и превојима, што је чини лако проходном планином па није представљала препреку некадашњим сеобама а не представља је ни данашњем саобраћају. Она је шумовита планина, асиметрична у правцу југ-север. Јужна страна прелази у подбалканске котлине, а има већи нагиб од северне стране. У бројним заштићеним котлинама позната је производња ружа и ружиног уља које се користи у козметичкој индустрији. Од котлина треба истаћи низ везаних: Софијска, Златичка, Карлова, Казанличка, Сливенска и др. које се пружају између Балкана и паралелног низа Витоше, Средне горе (Богдан 1 573 m) и Срнене горе. Између Балкана и Дунава налази се заравњен простор чију подину чине стари слојеви у облику плоче. Овај простор назива се Бугарска или Дунавска плоча. Она се простире у северном делу Бугарске и има више својства висоравни него низије. Њена висина постепено опада према Дунаву. На лесним наслагама, које леже у повлати плоче, настало је плодно тло (црница) где се уз умерену климу развила разноврсна пољопривредна производња. Флора и фауна Интеракција климатских, хидролошких, геолошких и топографских услова произвела је релативно широк спектар биљних и животињских врста у земљи. Биодиверзитет Бугарске, један од најбогатијих у Европи, је очуван у три национална парка, 11 паркова природе, 10 резервата биосфере и 565 заштићених подручја. Деведесет и три од 233 врсте сисара Европе налазе се у Бугарској, заједно са 49% лептира и 30% васкуларних биљних врста. Укупно су присутне 41.493 биљне и животињске врсте. Већи сисари са значајном популацијом укључују јелене (106.323 јединке), дивље свиње (88.948), златног шакала (47.293) и црвену лисицу (32.326). Јаребице броје око 328.000 јединки, што их чини најраспрострањенијом птицом дивљачи. Трећина свих птица гнездарица у Бугарској може се наћи у Националном парку Рила, који такође има арктичке и алпске врсте на великим надморским висинама. Флора обухвата више од 3.800 васкуларних биљних врста од којих је 170 ендемских, а 150 се сматра угроженим. Контролна листа већих гљива у Бугарској од стране Института за ботанику идентификује више од 1.500 врста. Више од 35% површине земљишта је покривено шумама. Бугарска влада је 1998. усвојила Националну стратегију очувања биолошке разноврсности, свеобухватан програм који тежи очувању локалних екосистема, заштити угрожених врста и очувању генетских ресурса. Бугарска има неке од највећих Натура 2000 подручја у Европи које покривају 33,8% њене територије. Земља је постигла свој циљ Кјото протокола о смањењу емисије угљен-диоксида за 30% од 1990. до 2009. Бугарска се налази на 30. месту у Индексу еколошких перформанси за 2018. годину, али има ниске оцене у погледу квалитета ваздуха. Нивои честица су највиши у Европи, посебно у урбаним подручјима погођеним аутомобилским саобраћајем и електранама на угаљ. Једна од њих, станица Марица Исток-2 која функционише на лигниту, наноси највећу штету здрављу и животној средини у Европској унији. Употреба пестицида у пољопривреди и застарели индустријски канализациони системи доводе до великог загађења земљишта и воде. Квалитет воде је почео да се побољшава 1998. године и задржао је тренд умереног побољшања. Преко 75% површинских река испуњава европске стандарде за добар квалитет. Клима Клима, као и природа Бугарске, прилично је разноврсна. Климатске услове сваког региона одређује јединственост његовог пејзажа. Дакле, зими је континентална клима са ниским температурама и тешким снежним падавинама, а лети медитеранска, која обезбеђује топло време током летњих месеци. Административна подела Од 1999. године Бугарска је подељена на 28 провинција или области. Пре тога је била подељена на 9 области, још од 1987. године. Области су добиле име по главном и највећем граду у тој области. Тих 28 области су: Становништво и демографија Према попису становништва из 2011. Бугарска је имала 7.364.570 становника. Број становника се смањује због негативног природног прираштаја и исељавања, тако да је Бугарска пре 36 година, 1975. имала већи број житеља (8.729.666 према попису). Према вероисповести већина су православне вере. Према резултатима генетских истраживања, међу становништвом Бугарске су најзаступљеније следеће патрилинеарне (Y-ДНК) хаплогрупе: Хаплогрупа I (37,3%) Хаплогрупа R (27,4%) Хаплогрупа E (15,7%) Хаплогрупа J (14,7%) Према националном попису из 2021. године, Бугарска има 6.519.789 становника. Већина становништва, 72,5%, живи у урбаним срединама. Софија је најнасељенији урбани центар са 1.241.675 становника, а следе Пловдив (346.893), Варна (336.505), Бургас (202.434) и Русе (142.902). Бугари су главна етничка група и чине 84,8% становништва. Турска и ромска мањина чине 8,8 и 4,9%, респективно; око 40 мањих мањина чини 0,7%, а 0,8% се не идентификује са етничком групом. Бивша директорка за статистику Ренета Инџова оспорила је податке из пописа из 2011. године, сугеришући да је стварна популација мања од пријављене. Ромска мањина је обично бројчано потцењена у пописним подацима и може представљати до 11% становништва. Густина насељености је 65 по квадратном километру, што је скоро половина просека Европске уније. У 2018, просечна укупна стопа фертилитета (ТФР) у Бугарској била је 1,56 деце по жени, знатно испод историјског максимума од 5,83 деце по жени из 1905. Бугарска има једну од најстаријих популација на свету, са просечном старошћу од 43 године. Бугарска је у стању демографске кризе. Има негативан прираштај становништва од 1989. године, када је економски колапс изазвао дуготрајан талас емиграције. Око 937.000 до 1.200.000 људи — углавном младих одраслих — напустило је земљу до 2005. Већину деце рађају неудате жене. Штавише, трећину свих домаћинстава чини само једна особа, а 75,5% породица нема децу млађу од 16 година Стопе наталитета Бугарске су међу најнижим у свету, док су стопе смртности међу највишима. Бугарска има високе резултате у родној равноправности, заузимајући 18. место у Извештају о глобалном родном јазу за 2018. Иако је женско право гласа омогућено релативно касно, 1937. године, жене данас имају једнака политичка права, високо учешће у радној снази и законски прописану једнаку плату. 2021. године, агенција за истраживање тржишта Reboot Online рангирала је Бугарску као најбољу европску земљу за рад жена. Бугарска има највећи проценат жена истраживача ИКТ у ЕУ, као и други највећи проценат жена у технолошком сектору са 44,6% радне снаге. Висок ниво учешћа жена је наслеђе социјалистичке ере. Према попису становништва из 2021. године, 62,7% становништва се изјаснило као православци, 9,8% као муслимани, 1,1% као протестанти, 0,6% као католици,а 0,3% је рекло да припада некој другој хришћанској деноминацији. Од укупног броја становника, 15,9% се изјаснило да нису припадници ниједне религије, док 9,5% није дало одговор. Здравље Високе стопе смртности су резултат комбинације старења становништва, великог броја људи у ризику од сиромаштва и слабог система здравствене заштите. Преко 80% смртних случајева је због рака и кардиоваскуларних болести; скоро петина њих се може избећи. Иако је здравствена заштита у Бугарској номинално универзална, трошкови из џепа чине скоро половину укупне потрошње на здравствену заштиту, што значајно ограничава приступ медицинској нези Други проблеми који ометају пружање неге су емиграција лекара због ниских плата, недовољно особља и недовољно опремљених регионалних болница, несташица снабдевања и честе промене основног пакета услуга за осигуранике. Блумбергов индекс ефикасности здравствене заштите за 2018. сврстао је Бугарску на последње место од 56 земаља. Просечан животни век је 74,8 година, у поређењу са просеком у ЕУ од 80,99 и светским просеком од 72,38. Образовање И јавни расходи за образовање су далеко испод просека Европске уније. Образовни стандарди су некада били високи, али су значајно опали од раних 2000-их. Бугарски ученици су били међу најбољима у свету у погледу читања у 2001. години, боље од својих канадских и немачких колега; до 2006. године, резултати у читању, математици и науци су опали. До 2018. године, Програм за међународне студије процене ученика утврдио је да је 47% ученика 9. разреда функционално неписмено у читању и природним наукама. Просечна основна писменост је висока и износи 98,4% и то без значајне разлике међу половима. Министарство просвете и науке делимично финансира јавне школе, факултете и универзитете, утврђује критеријуме за уџбенике и надгледа процес издавања. Образовање у основним и средњим државним школама је бесплатно и обавезно. Процес обухвата 12 разреда, у којима су разреди од првог до осмог основног, а од деветог до дванаестог средњег нивоа. Високо образовање се састоји од 4-годишње дипломе и магистратуре у трајању од 1 године. Највиша високошколска установа у Бугарској је Софијски универзитет. Језик Бугарски је једини језик са званичним статусом и матерњи је за 85 % становништва. Спада у словенску групу језика, али има низ граматичких посебности, које дели са његовим најближим сродником македонским, које га издвајају од других словенских језика: то укључује сложену вербалну морфологију, одсуство именичких падежа и инфинитива и употреба граматичког члана са суфиксом. Други језици који се говоре у Бугарској су турски и ромски, које је, према попису из 2011. године, говорило 9,1% односно 4,2% становништва. Религија Бугарска је секуларна држава са уставом загарантоване верске слободе, али је православље означено као традиционална религија. Више од три четвртине Бугара је православно. Бугарска православна црква је стекла аутокефални статус 927. године и има 12 епархија и преко 2.000 свештеника. Сунитски муслимани су друга по величини верска заједница и чине 10% верника Бугарске. Истраживање спроведено 2011. на 850 муслимана у Бугарској показало је да је 30% оних који се изјашњавају као дубоко религиозни, а 50% као само религиозни. Према студији, нека верска учења, попут исламске сахране, традиционално су уграђена и широко се практикују, док се друга главна мање поштују, попут муслиманске молитве или уздржавања од пијења алкохола, једења свињетине и кохабитације. Мање од 3% становништва је повезано са другим религијама, а 11,8% је нерелигиозно или се не идентификује са било којом религијом. Највећи градови У већим градовима су индустријска постројења у којима ради највећи део бугарског становништва. То су Пловдив на Марици, Русе на Дунаву, Варна и Бургас на црноморској обали. Главни град Софија (1.2 мил. ст.) смештен је на прометном правцу који из средње Европе води на Блиски исток Економија Бугарска има отворену тржишну економију високог средњег дохотка у којој приватни сектор чини више од 70% БДП-а. Од претежно пољопривредне земље са претежно руралним становништвом 1948. године, до 1980-их Бугарска се трансформисала у индустријску привреду, са научним и технолошким истраживањима при врху приоритета њених буџетских расхода. Губитак тржишта СВЕ 1990. и накнадна „шок терапија“ планираног система изазвали су нагли пад индустријске и пољопривредне производње, након чега је на крају уследио економски колапс 1997. Економија се углавном опоравила током периода брзог раста неколико година касније, али просечна плата од 1.036 лева (615 долара) месечно остаје најнижа у ЕУ. Више од петине радне снаге ради за минималну плату од 1,16 долара по сату. Уравнотежен државни буџет је постигнут 2003. године и земља је почела да остварује суфицит следеће године. Расходи су износили 21,15 милијарди долара, а приходи 21,67 милијарди долара у 2017. Већина државних издатака за институције намењена је безбедности. Највећи део годишњег буџета Владе издваја се за министарства одбране, унутрашњих послова и правде, док најмање средстава добијају они надлежни за животну средину, туризам и енергетику. Порези чине највећи део државних прихода са 30% БДП-а. Бугарска има неке од најнижих стопа пореза на добит предузећа у ЕУ по фиксној стопи од 10%. Порески систем је двостепен. Порез на додату вредност, акцизе, порез на доходак предузећа и физичких лица су национални, док порез на некретнине, наслеђе и возила наплаћују локалне власти. Снажан економски учинак почетком 2000-их смањио је државни дуг са 79,6% у 1998. на 14,1% у 2008. Од тада је порастао на 28,7% БДП-а до 2016. године, али је и даље трећи најнижи у ЕУ. Југозападно планско подручје је најразвијенији регион по паритету куповне моћи, са29.816 долара у 2018. Укључује главни град и околну Софијску област, који сами стварају 42% националног бруто домаћег производа, иако су домаћини само 22% становништва. БДП по глави становника (у ППС) и трошкови живота у 2019. износили су 53 и 52,8% просека ЕУ (100%), респективно. Национални ППП БДП процењен је на 143,1 милијарди долара у 2016. са вредношћу по глави становника од 20.116 долара. Статистика економског раста узима у обзир илегалне трансакције из сиве економије, која је највећа у ЕУ као проценат економског производа. Бугарска народна банка штампа националну валуту лев, која је везана за евро по курсу од 1,95583 лева за евро. После неколико узастопних година високог раста, последице финансијске кризе 2007–2008. довеле су до смањења БДП-а од 3,6% у 2009. години и повећања незапослености. Позитиван раст је обновљен 2010. године, али међукомпанијски дуг је премашио 59 милијарди долара, што значи да је 60% свих бугарских компанија међусобно задужено. До 2012. порастао је на 97 милијарди долара, или 227% БДП-а. Влада је спровела строге мере штедње уз подстицање ММФ-а и ЕУ до неких позитивних фискалних резултата, али друштвене последице ових мера, као што су повећана неједнакост у приходима и убрзана миграција према иностранству, биле су „катастрофалне” према Међународној конфедерацији синдиката. Пребацивање јавних средстава породицама и рођацима политичара из актуелних странака резултирало је фискалним губицима и смањењем социјалних издавања за грађане. Бугарска се налази на 71. месту у Индексу перцепције корупције и има најгоре нивое корупције у Европској унији, што је извор дубоког незадовољства у бугарском друштву. Заједно са организованим криминалом, корупција је резултирала одбијањем пријаве земље за шенгенски простор и повлачењем страних инвестиција. Владини званичници се наводно некажњено баве проневером, трговином утицајем, кршењем јавних набавки и подмићивањем. Државне набавке су посебно критична област у ризику од корупције. Процењује се да се на јавне тендере сваке године троши 10 милијарди лева (5,99 милијарди долара) државног буџета и европских кохезионих фондова; Скоро 14 милијарди (8,38 милијарди долара) потрошено је на јавне уговоре само у 2017. години. Велики део ових уговора се додељује неколицини политички повезаних компанија због бројних неправилности, кршења процедура и критеријума за доделу по мери. Упркос поновљеним критикама Европске комисије, институције ЕУ се уздржавају од предузимања мера против Бугарске јер подржава Брисел по бројним питањима, за разлику од Пољске или Мађарске. Туризам Природне погодности као и културно-историјско и градитељско наслеђе које Бугарска има доприносе повећању броја туриста у последњих неколико година. Домаћи и инострани туризам заједно учествују са преко 16,7% у бруто домаћем производу земље и у овој области је запослено 10,7% радне снаге у 2018. години. Највећи број страних туриста долази из Велике Британије, Немачке, Русије и Скандинавије. Култура Позориште и филм Зачеци бугарског позоришног живота датирају од средине 19. века у облику аматерских представа у школама и читаоницама. Оснивају се друштва љубитеља позоришне уметности за која пишу комаде Сава И. Доброплодни, Добри Војников и Васил Друмев. Након 1878. године та друштва прерастају у професионалне позоришне групе. У Пловдиву се 1881. оснива Међународно позориште Луксембург () у којем се дају представе под управом Стефана Попова, а наступају и грчке и јерменске дружине из Цариграда. У Софији се 1888. године од стране пловдивских уметника подиже Позориште „Основа“ () у којем се дају драмске и музичке представе. Указом кнеза Фердинанда у Софији је 1907. године отворено Бугарско народно позориште () које данас представља најстарије сачувано здање бугарске позоришне уметности. Након Другог светског рата Софија добија још два позоришта: Позориште народа () и Позориште комедије () а градска позоришта имају: Пловдив, Русе, Варна, Видин, Плевен и Бургас. Основано је и државно путујуће позориште Театро Рома које изводи представе на ромском језику. Међу позоришним редитељима издвајају се: Вили Цанков, Леон Даниел, Методи Андонов. Прва јавна филмска пројеција у Бугарској одржана је 11. децембра 1896. године од стране професора Мелинсона у просторијама хотела Македонија у Софији. Страни филмови се редовно приказују од 1897, а 1908. године је отворен први велики биоскоп. Први дугометражни филм Бугарин је галантан снимљен је 1915. године у режији Васила Гендова. Поред Гендова, међу пионирима бугарског филма су и Борис Грежов, Васил Бакарџиев, Петар Стојчев и Александар Вазов. Од 1948. године, филмска индустрија је национализована зарад ширења нове идеологије. За време совјетске ере, између 1945. и 1990, већина прича из бугарских филмова тицала се друштвених драма које су имале везе са измештањем села у градове, егзистенцијализмом и романтиком. Ово је такође био период развоја анимираног филма. Међу филмовима који су остварили завидан међународни успех налазе се Привезани балон (1967) Бинке Жељазкове, Козји рог (1972) Методи Андонова, Предност (1977) Георгија Ђулгерова, Свачија љубав (1979) Борислава Шаралиева, Кожне ципеле незнаног јунака (1979) Рангела Валчанова, Све за љубав (1986) Николаја Волева и Понедељак ујутро (1988) Ирине Акташеве и Христа Пискова. Кухиња Бугарску кухињу одређује њено богато и добро очувано културно наслеђе на које су пресудно утицале словенска, грчка и турска култура. Бугарска гастрономија је изванредно разнолика, захваљујући релативно топлој клими и разноврсној географији Бугарске, која омогућава изузетно повољне услове за узгој различитог свежег поврћа, биљака и воћа. Традиција бугарске кухиње, настала кроз генерације је сачувала неке посебне одлике у начинима кувања, са употребом доста свежих производа и јединствених зачина – већином припремљених или издвојених из биља са значајним лековитим својствима. Чорба од сочива је бугарски традиционални специјалитет, као и баница, односно пита са сиром. Јогурт је основни млечни производ који се служи уз скоро сва јела у Бугарској. Чорба од шкембића () се често припрема у Бугарској, те разноврсни аспици посути сиром као и димљена кобасица луканка. Шопска салата, љутеница, сирење и козунак представљају посебне карактеристике бугарске кухиње. Месо, поготово свињско и јагњеће је значајна намирница за припрему бројних бугарских јела. Ћуфте () и ћевапи () су најпознатији месни производи у Бугарској, који се припремају од млевеног свињског и јунећег меса, уз додатак зачина. Вино је одувек произвођено и конзумирано у Бугарској. Трачани, најстарији народ на овим просторима су били најпознатији произвођачи вина у античком периоду. Бугарска извози вина широм света и до 1989. године је била други извозник у свету по количини флашираног вина. У Бугарској је 2016. године произведено 128 милиона литара вина, од чега је 62 милиона извезено углавном у Пољску, Румунију и Русију. Међу најпознатијим сортама локалних вина су димјат, мавруд, црвени мискет, руен, рубин, мелник 55, широка мелнишка лоза, памид. Поред вина, најпопуларнија алкохолна пића су ракија, мастика и ментовка. Спорт Бугарска је била једна од 14 држава на првим Олимпијским играма модерног доба 1896, на којим је представљао швајцарски гимнастичар Шарл Шампо. Од тада су бугарски спортисти освојили 52 златне, 89 сребрне и 83 бронзане медаље и налазе се на четрдесетом месту по броју освојених медаља на свим Олимпијским играма. Традиционално, Бугарска је веома успешна у дизању тегова, а најзаслужнији за то је дизач и тренер Иван Абаџиев под чијим вођством су се обарали бројни рекорди и освајала различита првенства. Остали значајнији спортови у Бугарској су рвање, бокс, гимнастика, одбојка и тенис. Стефка Костадинова и даље држи светски рекорд у скоку у вис с прескочених 2,09 -{m}- које је прескочила на Светском првенству 1987. у Риму. Григор Димитров је први бугарски тенисер који се пробио међу првих десет на АТП листи. Најпопуларнији спорт је фудбал. Највећи успех фудбалска репрезентација Бугарске је остварила на СП 1994. освојивши четврто место, док је најбољи стрелац првенства био Христо Стоичков који је и најбољи бугарски фудбалер свих времена. Најтрофејнији тимови у земљи су дугогодишњи ривали ЦСКА и Левски. ФК Лудогорец је постигао изузетан успех тако што је за само девет година од најнижег степена такмичења стигао до групне фазе Лиге шампиона 2014/15. У 2018. се налазио на 39. месту и представља најбоље позиционирани бугарски клуб на УЕФА ранг листи. Галерија Види још Прабугари Бугари Југоисточна Европа Музика Бугарске Бугарска књижевност Бугарска уметност Списак градова у Бугарској Референце Литература . Спољашње везе Званични сајт бугарске владе Званични сајт бугарског председника Званични сајт парламента Патрола до Бугарске: Сунчев Браг, Несебар и Созопол (РТС САТ - Званични канал) Уметници из Бугарске и других земаља — Скендерман Интернатионал Арт форум БезГраница — Балчик Чињенице о Бугарској Државе у Европи Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније


source: fineweb

text: Овај чланак садржи списак литературе (штампане изворе и/или веб-сајтове), али они нису унети у сам текст, те би било добро да се то уради. Уколико је чланак кратак или је писан уз помоћ само једног извора, биће довољно да се унесе само списак коришћене литературе. Намјена летјелице је била атмосферско истраживање Венере. Била је слична апарату Венера-4 иако је ојачана да издржи већи атмосферски притисак. Кад је Венера-5 пришла планети Венери, избачен је одсјек за спуштање од главног тијела летјелице. Током спуштања ка површини планете, избачен је падобран да успори пад. Пуне 53 минуте док је капсула падала, атмосферски подаци су прикупљани сензорима, и слати на Земљу радио-везом.


source: CulturaX

text: ОТВОРЕНЕ ДВЕ ПРЕДШКОЛСКЕ ГРУПЕ У СЕЛУ САМАИЛА ~ Info KV Press У оквиру пројекта Министарства просвете, науке и технолошког развоја – Инклузивно предшколско васпитање и образовање, у селу Самаила, Предшколска установа "Олга Јовичић Рита" отворила је две мешовите васпитне групе за децу узраста од три до пет и по година. Полудневни васпитно-образовни програм радним данима потпуно бесплатно ће похађати укупно 40 малишана из Самаила, као и из околних села – Лазац, Мрсаћ, Бапско поље и Буковица, а пројекат се финансира бесповратним средствима из зајма Светске банке. – Деца са овог подручја до сада су била обухваћена само припремним предшколским програмом. Отварањем две мешовите групе овдашњи малишани ће имати могућност да у свом месту буду укључени у васпитно-обаразовни рад Предшколске установе и то у најважнијем периоду живота – каже Марија Јовановић Ђусић, помоћница директора ПУ "Олга Јовичић Рита". Према њеним речима, реализација овог пројекта планирана је до краја 2022. године, а средства су издвојена за ангажовање два стручна лица, два васпитача, за набавку намештаја и дидактичког материјала. А, у адаптацији и опремању просторија није изостала помоћ овдашњих мештана. – Ово је само део наших настојања да се, због великог броја деце на нашем подручју, након завршетка двогодишњег пројекта овде отвори вртић са целодневним боравком – нагласио је Ненад Пајић, председник МЗ Самаила. – На тај начин би васпитно-образовним програмом била обухваћена деца свих узраста.


text: Хипофиза Хипофиза је мала (око 1cm) ендокрина жлезда на бази мозга, у коштаном удубљењу названом sella turcica. Због њене пресудне улога у регулацији активности других ендокриних жлезда, често се назива „руководећом жлездом”. Хипофиза лучи хормоне под дејством хормона хипоталамуса, са којим је и спојена преко питуитарне петељке, затим аутономног нервног система и повратне спреге ендокриних жлезда на које делује. Хипофиза је физиолошки подељена на два режња: предњи- аденохипофизу и задњи- неурохипофизу, између којих се налази мало, код људи готово закржљало подручје pars intermedia. Два режња су различитог ембрионалног порекла: аденохипофиза потиче од ћелија епитела ждрела, док неурохипофиза настаје из нервног ткива хипоталамуса. Предњи режањ хипофизе лучи 6 важних и неколико мање важних хормона, док задњи лучи два битна хормона. Хормони предњег режња су: - хормон раста, који покреће раст целог тела деловањем на стварање протеина, ћелијску деобу и диференцијацију; - аденокортикотропин, који контролише лучење неких хормона надбубрежне жлезде, који утичу на метаболизам глукозе, беланчевина и масти; - тиреотропин, који контролише лучење тироксина и тријодтиронина у штитној жлезди, а они контролишу интензитет хемијских реакција код већине телесних ћелија; - пролактин, који покреће развој млечних жлезда и производњу млека; - фоликостимулишући хормон и лутеинизирајући хормон, који контролишу раст и развој тестиса и јајника. Хормони неурохипофизе су: - антидиуретски хормон (вазопресин), који контролише излучивање воде путем мокраће, помажући тако у концентрацији воде у телесним течностима. Поремећен метаболизам вазопресина доводи до тешке болести инсипидног дијабетеса; - окситоцин, који омогућава истицање млека од жлезда у дојци до брадавица током сисања и потпомаже рођењу детета на крају гестације тако што изазива контракцију мишића материце. Аденохипофиза је специфична по томе што садржи неколико различитих врста ћелија за стварање и лучење хормона, па тако за сваки хормон у аденохипофизи обично постоји једна врста ћелије. 30-40% ћелија аденохипофизе луче хормон раста, док је 20-так посто задужено за аденокортикотропин. Иако је број ћелија које луче остале хормоне знатно мањи, реч је о врло потентним хормонима који контролишу битне активности организма, као што су полне функције и рад штитне жлезде. Хормони неурохипофизе стварају се у телима ћелија хипоталамуса, до које се преносе аксоплазмом нервних влакана. Производња већине хормона хипофизе под контролом је хипоталамуса. Одвојена од хипоталамуса, хипофиза показује тенденцију смањеног лучења свих хормона осим пролактина. Лучење задњег режња хипофизе контролише се нервним сигналима који настају у хипоталамусу и завршавају се у задњем хипофизном режњу, док лучење аденохипофизе контролишу хормони који се називају хипоталамусни ослобађајући фактори. Они се луче у хипоталамусу, а крвним судовима се преносе до аденохипофизе. Литература[уреди] - Овај чланак, или један његов део, изворно је преузет из књиге Ивана Видановића „Речник социјалног рада“ уз одобрење аутора. Види још[уреди]


Брисел – Јавни дуг у еврозони достигао је 90 одсто БДП-а у трећем кварталу, више од 89,9 одсто на крају другог квартала, објавила је данас европска служба за статистику Евростат. У апсолутној вредности, јавни дуг у еврозони достигао је 8.524 милијарде евра, наводи Евростат. Посматрано по земљама, највећа стопа јавног дуга у односу на БДП је у Грчкој (152,6 одсто), Италији (127,3 одсто), Португалу (120,3 одсто) и Ирској (117 одсто). Најмањи дуг према БДП у трећем кварталу имале су Естонија (9,6 одсто) и Луксембург (20,9 одсто). У целој ЕУ, јавни дуг достигао је 85,1 одсто БДП у трећем кварталу, док је у претходна три месеца износио 85 одсто. (Бета)


text: Колачиће користимо како бисмо вам пружили најбоље искуство навигације на нашем сајту. Уколико наставите да претражујете сајт компаније Wizz Air без промене подешавања за колачиће, претпоставићемо да пристајете да примате све колачиће на сајту компаније Wizz Air. У сваком тренутку можете променити подешавања за колачиће. Више информација можете наћи у нашим Правилима о колачићима.


УЖАСНА ТРАГЕДИЈА КОЈА ЈЕ ОБЕЛЕЖИЛА ЖИВОТ РОЏЕРА ФЕДЕРЕРА: На помен његовог имена Швајцарац не може да заустави сузе! (ВИДЕО) 08-01-2021 10:48 Видео Спорт Тенис Пре 18 година догодила се трагедија која је обележила живот и каријеру славног швајцарског тенисера Роџера Федерера. Федерер (Фото: принтскрин) На спомен свог трагично преминулог тренера Питер Картера, Роџер Федерер не може да заустави сузе. Федерера многи сматрају најбољим тенисером свих времена, а он стално истиче да је за његов успех најзаслужнији управо Питер. Овај Аустралијанац обликовао је каријеру Швајцарца на старту. Он је најзаслужнији што је Роџер од нервозног и несигурног момка постао непобедива машина. За бекхенд ком се диви тениски свет заслужан је управо Картер. Он је наговорио Роџера да уместо дворучног игра једноручни. Нажалост, њихова сарадња прекинута је на самом успону Федерера ка врху, саобраћајном несрећом која је веома потресла Федерера 2002. године. А колико га и после много година боли то што Питера више нема доказ је и инервју за Си Ен Ен из 2019. године пред почетак Аустралија опена у којем се Швајцарац дословце "распао" када му је новинарка поставила питање везано за његовог некадашњег тренера. Картерова жена Силвија се дуго борила са опаком болешћу, а када је успела да победи рак супруг је хтео да то прославе на посебан начин. Одлучили су да оду на једно романтично путовање, а Федерер им је помогао у избору. Препоручио је Јужноафричку Републику. Пар је један дан кренуо у обилазак националног парка у Јоханесбургу и тада се догодила трагедија. Њихов џип је пробио ограду моста и пао у реку и Картер је погинуо. "Питер је био јако битна особа у мом животу, он ме је научио свему, због њега сам био играч какав сам сада. Колико ми само фали.... Надам се да би био поносан са све што сам постигао", рекао је Федерер и заплакао пред камерама. Федерер је за Питерово смрт сазнао током турнира у Торонту. Био је потпуно сломљен. "Никада нисам био толико узнемирен. Излетео сам из хотела и почео да плачем и вриштим", рекао је Роџер додавши: "Није хтео да будем неостварен таленат. Када је умро, то је за мене био позив, почео сам да тренирам још јаче и јаче", открио је Федерер. Побегао из ропства и постао светски шампион. Више о томе прочитајте ОВДЕ. СКАНДАЛ У РУСИЈИ! Ноћ бораца прерасла у општу тучу: Интервенисала и полиција (ВИДЕО)


source: wikipedia

text: 1912 је била преступна година. Догађаји Јануар 6. јануар — Немачки геофизичар Алфред Вегенер је први пут представио своју теорију померања континената. 17. јануар — Капетан Роберт Фалкон Скот је стигао до Јужног пола, један месец након Роалда Амундсена. 17. јануар — САД су преузеле у свој посед острво Вејк у Тихом океану. Фебруар 12. фебруар — Абдицирао је последњи кинески цар Пу Ји по договору уз подсредовање генерала Јуана Шикаја, чиме је династија Ћинг званично замењена Републиком Кином. 14. фебруар — Аризона је постала 48. савезна држава САД. Март 6. март — Италијанска војска је прва употребила ваздухоплове у борби, пошто су два цепелина бомбардовала турске војнике улогорене у Јанзуру. 23. март — Завршен је шаховски турнир у Сан Себастијану, Шпанија, а победник је био Артур Рубинштајн. Март 30. март — Потписан Фески мир којим је окончана Друга мароканска криза. Април 14. април — Прекоокеански брод Титаник ударио у ледену санту. 15. април — На првом путовању из Велике Британије у Сједињене Америчке Државе потонуо Титаник, у то време највећи и најлуксузнији прекоокеански брод. Живот изгубило 1.523 од 2.224 путника. Јул Август Септембар 4. септембар — Завршен је Албански устанак из 1912. када се турска влада сложила да испуни захтеве устаника. Октобар 8. октобар — Црна Гора је објавила рат Турској и истог дана напала турске положаје код Скадра, чиме је почео Први балкански рат. 18. октобар — Лозански мир 24. октобар — Српска војска је победила турску војску у Кумановској бици у Првом балканском рату. Новембар 3—6. новембар — Одиграла се Прилепска битка. 5. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Демократске странке, Вудро Вилсон, изабран је за председника САД победивши актуелног републиканског председника Вилијама Хауарда Тафта и бившег председника Теодора Рузвелта. 15—19. новембар — Одиграла се Битољска битка. 28. новембар — Свеалбански конгрес је на скупштини у Валони прогласио независност Албаније од Османског царства. Децембар 3. децембар — Турска, Бугарска, Србија и Црна Гора склопиле примирје у Првом балканском рату. Рођења Јануар 1. јануар — Надежда Павловић, најстарија особа у Србији († 2021) 1. јануар — Ким Филби, британски шпијун. († 1988) 7. јануар — Иван Јакубовски, маршал Совјетског Савеза (†1976) 8. јануар — Хосе Ферер, порторикански глумац. († 1992) 21. јануар — Конрад Емил Блох, немачки биохемичар. († 2000) 28. јануар — Џексон Полок, амерички сликар. († 1956) Фебруар 14. фебруар — Хуан Пужол, шпански двоструки агент. (†1988) Март 1. март — Борис Черток, совјетски конструктор ракета. (†2011) 19. март — Адолф Галанд, командант немачке ловачке авијације у Другом светском рату († 1996) 22. март — Карл Малден, амерички глумац. († 2009) 23. март — Вернер фон Браун, немачки инжењер († 1977) 27. март — Џејмс Калахан, британски политичар. († 2005) 27. март — Тамара Крутиков, руско-српска суперстогодишњакиња и најстарија особа у Србији († 2022) Април 8. април — Соња Хени, норвешка уметничка клизачица. († 1969) 10. април — Борис Кидрич, југословенски политичар- († 1953) 15. април — Ким Ил Сунг, оснивач Северне Кореје и њен први владар († 1994) Мај 9. мај — Педро Армендариз, мексички глумац. (†1963) 18. мај — Пери Комо, амерички певач. (†2001) 26. мај — Јанош Кадар, мађарски политичар. († 1989) Јун 23. јун — Алан Тјуринг, британски математичар, логичар, криптограф († 1954) Јул 12. јул — Петар Стамболић, југословенски политичар. († 2007) 31. јул — Милтон Фридман, амерички економиста. († 2006) Август 3. август — Светозар Вукмановић, народни херој. († 2000) 10. август — Ромен Мас, белгијски бициклиста. (†1983). 25. август — Ерих Хонекер, источнонемачки политичар († 1994) Септембар 21. септембар — Чак Џоунс, амерички аниматор. (†2002) 29. септембар — Микеланђело Антониони, италијански редитељ. († 2007) Смрти Март 29. март — Роберт Фалкон Скот, енглески истраживач (* 1868) 30. март — Карл Мај, немачки књижевник (*1842) Април 20. април — Абрахам Стокер, ирски књижевник. (*1847) Август 13. август — Жил Масне, француски композитор (*1842) Нобелове награде Физика — Нилс Густав Дален Хемија — Виктор Грињар и Пол Сабатје Медицина — Алексис Карел Књижевност — Герхарт Хауптман Мир — Елиху Рут (САД) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1910-е 11912


Странице: 1 ... 26 27 28 29 [30] 31 32 33 34 ... 204 Иди доле Аутор Тема: Чланство и годишње карте за утакмице (Прочитано 455027 пута) « Одговор #580 послато: 09 Август 2011, 18:36:59 » Extra ako je tako, hvala brate na info vec sam smorio ako budem morao da dolazim dan pre tekme na maru. . . « Одговор #581 послато: 09 Август 2011, 18:45:49 » Цитат: Максим 09 Август 2011, 16:10:20 Nadam se da ce i meni.. za sad me niko nije zvao radi potvrde, znam da obicno zovu Репутација: +11/-4 « Одговор #582 послато: 09 Август 2011, 18:50:19 » Kad pocinje prodaja preko iticketa? « Одговор #583 послато: 09 Август 2011, 18:54:14 » Вероватно од понедељка. « Одговор #584 послато: 09 Август 2011, 19:26:42 » Da vas pitam vezano za ovu kupovinu preko iticket.rs... Dakle sve sto mi treba je kreditna kartica, na sajtu ispunim sve sto je potrebno i dobijem kartu na mail koju samo odstampam? Za koliko otprilike dobijem taj mail? Nisam iz Srbije, pa mi se ovo cini kao jedan od najboljih nacina da dodjem do karte. I je li bolje da uzimam na iticket.rs ili tickets.rs(ako se uopste prodaju na tickets.rs )? Репутација: +1104/-324 « Одговор #585 послато: 09 Август 2011, 19:48:20 » Цитат: brax 09 Август 2011, 19:26:42 iticket.rs проверена ствар + само карте за Мару и имају Репутација: +75/-44 « Одговор #586 послато: 09 Август 2011, 19:51:02 » Tako je, kreditnom karticom platis prema upustvima sa sajta iticket.rs. Najkasnije 24 sata po uplati ti na mail stize karta koju samo odstampas. Posto iz inostranstva placas, moguce je da je malo duzi rok,zbog konverzija valute, banaka itd...ali ne bi trebalo . Mislim da ces dobiti u roku koji sam napisao. Provereno je, nema nikakvih problema i sve funkcionise super. « Одговор #587 послато: 09 Август 2011, 20:30:53 » Продато 13 хиљада сезонских карата, наши из клуба очекују да ће до утакмице са Реном тај број отићи на 20к « Одговор #588 послато: 09 Август 2011, 21:58:29 » Ау јбт! Мислим да нико није ни сањао о том броју. То би аутоматски значило да би просек у лиги био преко 20000 по утакмици, што је за нашу јадну лигу, мало је рећи фасцинантно. Али стварно, нико звездо нема то што имаш ти! « Одговор #589 послато: 09 Август 2011, 22:42:40 » Ne verujem da je 13.000 karata otišlo, verovatno su prepumpali cifru... « Одговор #590 послато: 09 Август 2011, 22:49:51 » Pitanje je koliko ce njih od tih 20k biti redovni na Marakani na manjim utakmicama. Ne racunajuci Sever koji je uvek skoro pun. Mnogi kupuju sezonske bas zbog ovih evropskih utakmica, eto, vec za dve utakmice sezonska se isplatila. « Одговор #591 послато: 09 Август 2011, 22:59:10 » Па ако буде продато 20000 сезонских, просек би морао да буде око 20000. Неће долазити сви на сваку утакмицу, али ће увек бити и оних без сезонских. Биће на неколико утакмица и по 25-30 хиљада, тако да би се ухватио просек. Мислим да је и 15000 сезонских невероватан успех, а видећемо колико је ово тачно... « Одговор #592 послато: 09 Август 2011, 23:55:36 » Danas oko pola 4, kad sam ja uzeo sezonsku, broj na sezonskim kartama je stigao do 13950 « Одговор #593 послато: 10 Август 2011, 00:01:52 » Могуће да је продато 13000 сезонских јер је цена повољна. Карте за само ове две текме у Европи укупно коштају 1000 дин, а чланска и сезонска за север 2300. Због тога су се многи определили за сезонску иако неће ићи на све утакмице. Ја сам нпр узео сезонску али ићи ћу само на пар утакмица на Маракани(дерби,Воша,Рад,Спартак,Пазар и Раднички КГ ). Неко је овде питао да ли може да се продужи чланарина у Крагујевцу. Може! « Одговор #594 послато: 10 Август 2011, 01:49:52 » а да ли је неко од вас имао проблема приликом куповине карата на iticket.rs јер су ми другови причали да им на 3 сектора нису дали да уђу јер није хтело да очита како треба бар код,и на крају су ушли зато што их редар само пропустио са тим,није очитавао? « Одговор #595 послато: 10 Август 2011, 04:52:31 » Ја знам неколико људи који су штампали преко тикета карте за Звезду, а и ја сам куповао, ал не за текму. Чак је пар ликова испред мене ушло са штампаном картом, сад против Вентилатора и нису имали проблеме. Чак и први пут чујем да је неко имао неки проблем са читањем. Мислим, теби је важан бар код, сад ти можеш штампати на папиру, картици к'о што је сезонска или на сиси, не мења ствар. Једино ако је редар баш био пијан или туњав, па жешће истрипује апарат. Ја се сећам да на некој текми, на једном улазу прошле сезоне није радио тај апарат, па смо само показивали карте, али нико нас није нигде слао да тумарамо од сектора до сектора. « Одговор #596 послато: 10 Август 2011, 08:54:44 » Мислим да је проблем са бар кодом могућ једино ако имаш дрљав штампач па он не одштампа како треба. Није продато 13.000 сезонских, мање је. Занимљиво је да има, и то не мало, више нових него обновљених. То може да буде добро, а и не. Већина људи је сезонске купила управо до овог времена што значи да је већ требало да их обнове. Да ли су закаснили јер су на мору, нису хтели да чекају онолике редове и слично, или су се због нечега разочарали па не желе да обнове. « Последња измена: 10 Август 2011, 08:57:48 kiki » « Одговор #597 послато: 10 Август 2011, 09:41:26 » Да ли је на сезонској она ставка ,,Broj sezonske karte" по редоследу или нема везе са тим? « Одговор #598 послато: 10 Август 2011, 09:56:46 » Обзиром како су се људи јављали и говорили који су им бројеви, нема везе са животом. Тако је било још прошле године. Можда су оно одштампали толико и толико карата, па онда само ваде из буљука. Углавном, очекује се навала до Рена, па ће онда вероватно бити мало затишје да се види како ћемо проћи у Европи. Ако успемо, неки ће купити само да би могли да резервишу карте и нормално их подигну. Додуше, за то ће бити потребно боље се организовати него сада када карте не могу да се подигну на дан утакмице. Врло, врло незгодно за људе који нису из Београда. Ок, велики број људи има некога овде, али видимо и по писању на форуму, да има и оних који немају никога довољно блиског да им то одради. « Одговор #599 послато: 10 Август 2011, 10:03:25 » Прошле сезоне сам извадио фазон први други дан и био ми је број 380, а сада сам извадио јуче и број ми је 14 417, е сад нисам ни ја веровао, ал видим да се цифра по новинама креће око 13 000 пре неки дан кад већ, па реко да питам Странице: 1 ... 26 27 28 29 [30] 31 32 33 34 ... 204 Иди горе


Ердоган на хаџилуку у Меки - Спутњик Србија Widgets Magazine Ердоган на хаџилуку у Меки 13:56 30.12.2015 Преузмите краћи линк Председник Турске Реџеп Тајип Ердоган извршио је мало ходочашће, посетивши џамију Маџид ел Харам (Забрањену џамију) у Меки током своје посете Саудијској Арабији. Реџеп Ердоган је у пратњи своје делегације у ноћним сатима посетио Забрањену џамију, где су прво прошетали око Кабе, а затим извршили мало ходочашће до брежуљака Сафа и Мерв, преноси агенција Анадолија. Председник Турске се налази у посети Саудијској Арабији у пратњи супруге Емије, шефа дипломатије Мевлута Чавушоглуа и министра енергетике Берата Албајрака и министра економије Мустафе Елиташа.


text: 1866. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март Април Мај Јун 7. јун — Други поход на Чошу Јул 3. јул — Пруска војска под командом Хелмута фон Молтека је у бици код Садове поразила аустријску војску под командом Лудвига фон Бенедека. 20. јул — Аустријска флота под командом Вилхелма фон Тегетофа је потпуно разорила италијанску флоту код острва Вис. 24. јул — Тенеси је постао прва америчка држава која је поново примљена у Унију након Америчког грађанског рата. Септембар 23. септембар — Српски кнез Михаило Обреновић и црногорски кнез Никола I Петровић закључили су уговор о заједничкој борби за ослобођење од Турака и уједињење српских земаља. Октобар Новембар Децембар Датум непознат Википедија:Непознат датум — Динамо машина, Вернер фон Сименс Рођења Април 15. април — Марије Хеег, норвешки фотограф. (†1949) Јун 26. јун — Џорџ Херберт, 5. гроф од Карнарвона, енглески египтолог и археолог (†1923) Септембар 21. септембар — Херберт Џорџ Велс, енглески књижевник. (†1946) 25. септембар — Томас Хант Морган, амерички биолог и генетичар. (†1945). Новембар 12. новембар — Суен Јатсен, кинески револуционар Децембар 12. децембар — Алфред Вернер, немачки хемичар Смрти Јул 20. јул — Бернхард Риман, немачки математичар Децембар 1. децембар — Џорџ Еверест, велшки географ Референце 1860-е 61866


text: Литванија (), или званично Литванска Република () је највећа од три прибалтичке државе у северној Европи. Излази на југоисточне обале Балтичког мора. На северу се граничи са Летонијом, на југоистоку са Белорусијом, на југу је Пољска, а на југозападу Русија. У 14. веку Литванија је била међу територијално највећим државама Европе, а тадашња Велика кнежевина Литванија се простирала од Црног мора на југу до Балтичког мора на северу. Од 1569. била је у заједничкој држави са Пољском. Током 18. века изгубила је већи део своје територије. Након Првог светског рата, Литванија је прогласила независност 16. фебруара 1918. године. Почетком 40-их година 20. века прво је била окупирана од стране Совјетског Савеза а убрзо потом и од стране Трећег рајха. Након краха Немачке у Другом светском рату, Литванија поново 1944. долази под власт Совјетског Савеза. Дана 11. марта 1990. Литванија је обновила своју независност и тако постала прва држава која је изашла из састава Совјетског Савеза. Литванија је чланица Европске уније, НАТО-а и Савета Европе. Од 21. децембра 2007. је и пуноправна чланица Шенгенског споразума. Главни град Вилњус је 2009. године био проглашен за Европску престоницу културе и уједно је славио и хиљаду година постојања под тим именом. Етимологија Први писани подаци о имену Литваније потичу из Кведлинбуршких анала () од 9. марта 1009. године. У аналима се помиње латинизована словенска варијанта имена -{Lietuva}- — „Литва” или -{Litua}-. У немачким списима из 12. и 13. века забележено је име -{Lettowen}-. Тачно значење имена нити његов извор још увек нису у потпуности познати. Претпоставља се да је овај етноним у вези са неким локалним хидронимом што је представљало честу праксу међу балтичким племенима. Претпоставља се да је термин -{Lietuva}- изведен или од литванске речи -{lyti}- која је означавала кишовито место или од хидронима -{Lietā}-. -{Lietā}- је било изворно име за малену реку (данас ) код данашњег археолошког локалитета који представља језгро првих литванских држава. Географија Положај Литванија је смештена у северозападној Европи, на географској ширини између 53° и 57° северно и између 21° и 27° источне географске дужине. Према прорачунима Географског института Француске из 1989. географски центар европског континента налази се 26 км северно од Вилњуса, у близини села Пурнушкес на координатама . У близини је лоциран и музеј на отвореном посвећен географском срцу Европе. Литванија је смештена на прелазу из Средњоевропске у Источноевропску низију и обухвата југоисточни део Балтичке обале. Данашње границе су формиране 1945. године, а укупна дужина граница је 1.273 км. Најдужа граница је према Белорусији на југу и истоку 502 км. На северу је 453 км дуга граница са Летонијом, на југозападу граничи са Калињинградском облашћу Русије (227 км), а економски је најважнија јужна граница са Пољском која је уједно и најважнији економски партнер Литваније (91 км). На западу Литванија излази на —108 км песковите Балтичке обале, међутим свега —38 км обале има приступ отвореном мору. Остатак обале је од отвореног мора заклоњен 67 m високом пешчаном Курском превлаком. На уском улазу у Курски залив сместила се најважнија литванска лука Клаипеда, једина чије се обале не леде током целе године. Између Курске превлаке и континента смештен је плитки Курски залив који се протеже у јужном делу обале, и пружа се на југ све до града Калињинграда у Русији. Геологија и рељеф Рељеф Литваније је настао као последица глацијације током последњег леденог доба које се окончало пре око 23.000 година и карактеришу га блага узвишења (фосилни моренски бедеми) између којих су смештене плодне и ниске равнице. Уз балтичку обалу на западу пружа се уска равница, просечне ширине 15 до 20 км и максималне висине око 50 m, са које се издижу ниски брежуљци и пешчане дине које се стрмо спуштају ка мору. Идући ка истоку, низија постепено прелази у благо заталасано Жемајтијско побрђе чија је максимална висина до 234 метра (Мјадвегалис гора). Кроз централне делове земље, од североистока ка југозападу у дужини од преко 100 км протеже се велика Средњолитванска низија (-{Lietuvos Vidurio žemuma}-) просечне висине 80 до 90 m. Низија је испуњена језерским седиментима и глацијалним материјалом и представља аграрни центар земље. Идући даље ка истоку и југу надморска висина опет благо расте и то је највиши део Литваније (Балтичка греда). Ту се налази и највиши врх у земљи Аукштојас висине 294 метра. На крајњем југоистоку се налази опет појас нешто нижег земљишта просечне висине око 120 m (-{Pietryčių lyguma}-). Воде Речна мрежа Литваније је веома густа. Чак 758 река има ток дужи од 10 км. Све литванске реке припадају сливу Балтичког мора. Најдужа литванска река је Њемен. Остали важнији водотоци су Нерис (или Вилија), Вента и Шешупе. Пловно је укупно око 600 км речних токова. Постоји и мноштво језера, посебно на крајњем североистоку земље. Површину већу од 10 km2 има 2.833 језера, а регистровано је још и преко 1.600 мањих језераца и мочвара. Језера заузимају укупно 1,73% државне територије. Клима Литванију одликује веома блага клима која представља прелаз између океанске и континенталне климе. Просечне јануарске температуре се крећу од -2,5 °C на обали до -6 °C у унутрашњости, док је јулски просек у целој земљи око 16 °C. Снежне падавине су редовна појава током зимског периода. Просечна количина падавина је од 800 до 900 mm у приобалним деловима и опада ка унутрашњости на 600 mm у источним деловима. Дужина вегетационог периода се креће од 169 дана на истоку до 202 дана у западним деловима земље. Литванија је 2002. доживела сушу која је изазвала шумске и тресетне пожаре. Температурни екстреми по месецима у Литванији имају следеће вредности: Флора и фауна Литвански екосистеми обухватају природне и полу-природне (шуме, мочваре, мочваре и ливаде) и антропогене (аграрне и урбане) екосистеме. Међу природним екосистемима, шуме су посебно важне за Литванију, које покривају 33% територије земље. Мочваре (високе мочваре, мочваре, прелазна мочвара, итд.) покривају 7,9% земље, при чему је 70% мочварних станишта изгубљено због исушивања и вађења тресета између 1960. и 1980. године. Промене у мочварним биљним заједницама довеле су до замене маховине и травнатих заједница дрвећем и жбуњем, а мочваре које нису директно захваћене мелиорацијом су постале суше услед пада нивоа воде. Има 29.000 река укупне дужине 64.000 км у Литванији, слив реке Њемен заузима 74% територије земље. Због изградње брана, око 70% мрестилишта потенцијалних катадромних врста риба је нестало. У неким случајевима, речни и језерски екосистеми су и даље под утицајем антропогене еутрофикације. Пољопривредно земљиште обухвата 54% територије Литваније (отприлике 70% од тога је обрадиво земљиште и 30% ливаде и пашњаци), око 400.000 һа пољопривредног земљишта се не обрађује и делује као еколошка ниша за коров и инвазивне биљне врсте. Пропадање станишта се дешава у регионима са веома продуктивним и скупим земљиштем како се површине усева шире. Тренутно је 18,9% свих биљних врста, укључујући 1,87% свих познатих врста гљива и 31% свих познатих врста лишајева, наведено у Литванској Црвеној књизи података . На листи се налази и 8% свих врста риба. Популације дивљих животиња су се опоравиле како је лов постао ограниченији, а урбанизација је омогућила поновно засађивање шума (шуме су се већ утростручиле од њиховог ниског нивоа). Тренутно Литванија има око 250.000 већих дивљих животиња или 5 по квадратном километру. Најплоднија велика дивља животиња у свим деловима Литваније је срна, са 120.000 јединки. Следе вепрови (55.000). Остали копитари су јелен (~22.000), јелен лопатар (~21.000) и највећи: лос (~7.000). Међу литванским грабежљивцима, најчешће су лисице (~27.000). Вукови су, међутим, више укорењени у митологију јер их у Литванији има само 800. Још су ређи рисови (~200). Горе поменуте велике животиње искључују зечеве, од којих око 200.000 живи у литванским шумама. Национални паркови У Литванији постоји пет националних паркова: Историја Праисторијски период на тлу Литваније Први људи на територији данашње Литваније населили су се у Х миленију пре нове ере, непосредно након последњег леденог доба. Те првобитне миграције одвијале су се из правца Јиланда и данашње Пољске. То су углавном била номадска ловачка племена. Током 8. миленија пре нове ере клима је постала доста топлија што је погодовало развоју шума, а самим тим је довело и до постепеног стварања седелачких насеља јер је храна била доступнија. У 3. миленијуму већ су почели да се развијају трговина и занатство. Негде око 2500. п. н. е. на ово подручје су почели да се досељавају први Праиндоевропљани који су се мешали са домицилним племенима, и тако су настали данашњи балтички народи. Данашњи Литванци представљају потомке древних Балта, који су уједно били преци и данашњих Летонаца и Пруса. Иако Балтичка племена никада нису била под директним утицајем Римског царства, одржавали су блиске трговачке контакте са њима (ћилибар). Средњовековна Литванија Литванска племена су се ујединила током 1230-их година под Миндаугасом који је 1253. и крунисан за првог Краља Литваније. Након његовог убиства 1263. Литванија је била на удару Тевтонских витезова Ливонијског реда наредних стотину година. До краја 14. века Велика кнежевина Литванија је постала једна од најмоћнијих европских држава, а територијално се простирала све до Црног мора на југу. Њена геополитичка позиција између Истока и Запада одредила је и њен мултикултурални и мултиконфесионални карактер. Литванска владајућа елита тог времена је дозвољавала верске слободе а староруски језик је кориштен у службеним списима. Године 1386. велики војвода Јогаила је крунисан за краља заједничке Пољско-литванске државе. За време његове владавине Литванија је примила хришћанство. Након династичких сукоба 1392. на престо долази Витаутас Велики за чије владавине је Литванија доживела свој врхунац моћи. Под његовим водством Литванско-пољска унија је извојевала велику победу над Тевтонцима у бици код Гринвалда 1410. и то је била једна од највећих средњовековних битака. Након Витаутасове смрти, литвански племићи су покушали да растуре унију са Пољском, али због експанзије Московске кнежевине крајем 15. века односи са Пољском су још више ојачани. Период између 16. и 20. века Године 1569. формирана је нова, друга по реду Државна заједница Пољске и Литваније. Међутим иако је Литванија у оквиру те нове заједнице задржала независност у неким областима, попут војске, монете и законодавства, процес интензивне полонизације захватио је све сфере живота, од уметности до националног идентитета. У периоду од средине -{XVI}- до средине 17. века дошло је до процвата уметности и образовног система под утицајем ренесансе и реформације. Током Северних ратова (1656—1661) Литванија је војнички и економски поражена од стране Шведске, а током Великог северног рата (1700—1721) између Русије и Шведске изгубила је скоро 40% популације. Јачање Русије и све учесталији сукоби међу племством довели су до распада Пољско-литванске заједнице и њене поделе између Русије, Хабзбуршке Аустрије и Пруске (1772. до 1795). Највећи део територије Литваније припао је Царској Русији. Након неуспешних устанака 1831. и 1863. који су имали за циљ обнављање заједнице са Пољском, руске царске власти су почеле да проводе интензивну политику русификације на тлу Литваније. Због разних репресалија, али и глади у периоду између 1868. и 1914. из Литваније се иселило око 635.000 Литванаца, или 20% целокупне популације. Многи од њих су емигрирали у САД. 20. век Литвански национални Савет је искористио слабости у Русији непосредно после Првог светског рата и 16. фебруара 1918. обновио државност Литваније. Међутим, млада Литванска држава се већ на почетку свог постојања суочавала са територијалним споровима са Немачком и Пољском. Историјска престоница Вилњус је окупирана од стране Пољске у октобру 1920. што је довело до прекида односа између две земље, а престоница је привремено пребачена у Каунас. Област око града Клајпеде је враћена Немачкој 1939. године. Исте године када је изгубљена Клајпеда, Совјетски Савез је извршио инвазију на Пољску, а Вилњус је враћен Литванији. Међутим 9 месеци касније, у јулу 1940. Совјетски Савез је окупирао и анектирао Литванију, у складу са Споразумом Рибентроп-Молотов. Годину дана касније Трећи рајх је окупирао Литванију, а током трогодишње окупације у Холокаусту у Литванији је страдало око 190.000 литванских Јевреја (или 90% предратне јеврејске популације Литваније). Након повлачења трупа Вермахта 1944. Литванија се вратила у састав Совјетског Савеза као Литванска ССР. У периоду од 1944. до 1952. на територији Литваније је деловао партизански герилски покрет (око 100.000 герилаца) који се борио против совјетске власти. У тој борби страдало је око 30.000 герилаца и њихових присталица, а далеко већи број је депортован у сибирске гулаге. Процењује се да је током Другог светског рата и за време Стаљинове власти Литванија имала око 780.000 људских жртава. Педесет година комунистичке владавине је окончано појавом гласности и перестројке у Совјетском Савезу, и Литванија је, предвођена антикомунистичким и антисовјетским покретом Сајудисом (-{Sąjūdis}-), обновила своју независност 11. марта, 1990. године. Литванија је тако постала прва чланица Совјетског Савеза која је прогласила независност. Совјети су покушавали да осујете сепаратистичке тежње тако што су завели економску блокаду према Литванији, а 13. јануара 1991. совјетска армија је чак и ушла у Вилњус, и тада је убијено 14 литванских држављана. Прво међународно признање Литванији стигло је са Исланда 4. фебруара 1991. године а већ 17. септембра исте године примљена је у пуноправно чланство у Уједињеним нацијама. Након повлачења последњих совјетских јединица са своје територије у августу 1991. Литванија је у јануару 1994. аплицирала за чланство у НАТО, а у пуноправно чланство у тој војној организацији је примљена 29. марта 2004. Првог маја 2004. постала је пуноправна чланица Европске уније, а 21. децембра 2007. чланица Шенгенског уговора. Литванија се 1. јануара 2015. придружила еврозони и усвојила јединствену валуту Европске уније као последња од балтичких држава. Литванија се званично придружила ОЕЦД-у 4. јула 2018. Даља Грибаускајте је била прва жена председница Литваније (2009–2019) и прва председница која је поново изабрана за други узастопни мандат. Литванија је 24. фебруара 2022. прогласила ванредно стање као одговор на руску инвазију на Украјину 2022. године. Заједно са осам другиһ држава чланица НАТО-а, земља се такође позвала на члан 4 НАТО-а да би одржала консултације о безбедности. Становништво Према подацима националне статистичке службе (-{Statisticos Departmentas)}- број становника Литваније у 2011. години је 3.245.000 што је за око 80.000 становника мање у односу на претходну годину, или за 110.000 мање у поређењу са 2009. годином. Први и Други светски рат, велике емиграције у периоду 1922—1945. и репресалије од 1940. до 1950. су имале веома негативан утицај на популациону слику Литваније. У периоду између 1940. и 1952. Литванија је изгубила око 850.000 становника или трећину целокупне популације. Тако је према резултатима пописа из 1959. Литванија те године имала мање становника него 1913. године. Годишња стопа раста становништва у 2007. години повећана је за свега 0,3%. Према подацима (-{Statisticos Departmentas}-) за 2011. етнички састав је био следећи: Пољска национална мањина је углавном распоређена у подручју око главног града. Највећи број Руса живи у Клајпеди где чине трећину становништва и у Вилњусу (14% популације). Некада најбројнија мањинска заједница Јевреја данас је сведена на мање од 1% у укупној популацији. Очекивана животна доб (према подацима за 2009.) износила је 66 година за мушкарце и 78 година за жене, што представља највећу разлику у животној доби међу половима у ЕУ. Стопа смртности новорођенчади је 5,9 на 1.000 рођених. Са 30,4 самоубиства на 100.000 становника на првом је месту у свету (1995. тај број је износио 45,6 на 100.000), док је по броју убистава на првом месту у ЕУ. Језици Према уставу Литваније службени језик је литвански. и матерњи је језик за око 85% становника у земљи. Литвански језик () је индоевропски језик из групе балтичких језика и користи латинично писмо са 32 слова (20 сугласника и 12 самогласника). Укупан број говорника се процењује на око 3.500.000, од чега је око 500.000 говорника ван Литваније. За око 8,2% матерњи језик је руски, док је 5,8% говорника пољског језика. Као последица дуготрајног руског утицаја у земљи око 80% становништва говори руски језик, који је de facto други језик у земљи. Из истих историјских разлога доста су раширени и пољски и немачки језик. У школском систему енглески језик се обично изучава као примарни страни језик, тако да број говорника овог језика у последње време константно расте. Религија Према истраживању Еуробарометра из 2005. године 49% грађана Литваније се изјаснило као верујући у Бога, 36% сматра да постоји нека „виша сила”, док се остатак изјаснио као атеисти. Према истом истраживању, око 80% популације припада Римокатоличкој цркви. Почетком 20. века Протестантска црква је била на другом месту по броју чланова (око 200.000 верника), али је тај проценат данас знатно мањи и износи око 20.000 верника углавном на северу и западу земље. Око 5% становника су верници Руске православне цркве (углавном етнички Руси). Током совјетског периода деловање црквених заједница у земљи је било забрањено, верски објекти су рушени а бројни верници и свештеници су депортовани у гулаге широм Сибира. Неки свештеници су били активни чланови покрета отпора против совјетске власти. Симбол борбе за хришћанство и католицизам у Литванији је Брдо Крстова () које се налази 12 км северно од града Шјауљаја. Ово место је имало посебно значење у време совјетске владавине и постало је симбол отпора литванског народа. Иако су совјетске власти три пута уклањале крстове са брда, Литванци су их увек изнова враћали, тако да данас има преко 100.000 крстова различитих димензија на брду. Образовни систем Прва школска установа на територији Литваније везује се за постојање Вилњуске катедрале и датира из 1378. године. Универзитет у Вилњусу је основан 1579. године и то је најстарија високошколска установа у земљи. Нешто касније основан је и Универзитет у Каунасу. Образовним сектором у земљи руководи Министарство образовања и науке Владе Литваније. Према Уставу основно образовање које траје десет година је обавезно за све (и траје од 6. до 16. године старости). Према подацима Светске Банке, 100% становника старијих од 15 година се може сматрати писменим, док је према подацима за 2008. годину трећина популације земље старости од 25 до 64 године имала високи степен образовања, а чак 61% у истој старосној скупини завршену средњу или вишу школу. Око 90% пунолетних Литванаца говори један страни језик, док око половина становништва користи два страна језика (углавном руски и енглески језик). Велики проблем Литванији данас представља „одлив мозгова„”, односна одлазак високообразованих кадрова на рад у иностранство, због боље плаћених послова и наставка школовања. Од уласка у ЕУ 2004. Литванију је напустило 180.000 високообразованих кадрова (углавном младих људи). Године 2008. на територији Литваније је деловало 15 државних универзитета и 6 приватних института, 16 јавних и 11 приватних високих школа. Најважније образовне установе су Универзитет у Вилњусу (најстарији у северној Европи) те Технолошки Факултет у Каунасу. Највиша научна институција у земљи је Академија наука Литваније () основана 1941. године са седиштем у Вилњусу. Политички живот Од када је Литванија 11. марта 1990. прогласила обнову своје независности, задржала је снажне демократске традиције. Одржала је своје прве независне опште изборе 25. октобра 1992. године, на којима је 56,75% бирача подржало усвајање Новог устава. Водиле су се интензивне дебате о уставу, посебно о улози председника. Одвојени референдум одржан је 23. маја 1992. како би се измерило јавно мњење о том питању, а 41% гласача подржало је обнову предсједника Литваније. Компромисом је договорен полупредседнички систем. Литвански шеф државе је председник, који се бира директно на петогодишњи мандат и служи највише два мандата. Председник надгледа спољне послове и националну безбедност, и врховни је командант војске. Председник такође именује премијера и, на предлог овог другог, остатак кабинета, као и низ других највиших државних службеника и судија за све судове осим Уставног суда. Актуелни шеф литванске државе Гитанас Науседа изабран је 26. маја 2019. године, тако што је једногласно победио у свим општинама Литваније на другој изборној турнеји. Судије Уставног суда (Konstitucinis Teismas) служе деветогодишњи мандат. Суд се обнавља за трећину сваке три године. Судије именује Сеимас, на предлог председника, председавајућег Сеимаса и председника Врховног суда. Једнодомни литвански парламент, Сеимас, има 141 члана који се бирају на четворогодишњи мандат. 71 члан њених чланова бира се у једночланим изборним јединицама, а остали на општенародном гласању по пропорционалној заступљености. Странка мора да добије најмање 5% гласова на националном нивоу да би била квалификована за било које од 70 националних места у Сеимасу. Литванија је била једна од првих земаља у свету која је женама дала право гласа на изборима. Литванским женама је било дозвољено да гласају Уставом Литваније из 1918. и први пут су искористиле своје ново дато право 1919. године. Тиме је Литванија то дозволила раније од демократских земаља као што су САД (1920), Француска (1945), Грчка (1952), Швајцарска (1971). Литванија има фрагментиран вишестраначки систем, са низом малих партија у којима су коалиционе владе уобичајене. Редовни избори за Сеимас одржавају се друге недеље октобра сваке четири године. Да би имали право на изборе, кандидати морају имати најмање 25 година на дан избора, да нису верни странци и да имају стално пребивалиште у Литванији. Не могу се кандидовати лица на издржавању или на издржавању казне изречене од стране суда 65 дана пре избора. Такође, не могу се кандидовати судије, грађани на служењу војног рока, службеници професионалне војне службе и службеници статутарних установа и установа. Домовинска унија – Литвански демохришћани победили су на литванским парламентарним изборима 2020. и добили 50 од 141 места у парламенту. У октобру 2020., премијерска кандидаткиња Домовинске уније-Литвански демохришћани (ТС-ЛКД) Ингрида Шимоните формирала је коалицију десног центра са две либералне странке. Председник Литваније је шеф државе, изабран на петогодишњи мандат већином гласова. Избори се одржавају последње недеље најкасније два месеца пре истека актуелног председничког мандата. Да би имали право на изборе, кандидати морају да имају најмање 40 година на дан избора и да живе у Литванији најмање три године, поред тога да испуњавају критеријуме подобности за члана парламента. Исти председник може бити највише два мандата. Гитанас Науседа је победио на последњим изборима као независни кандидат 2019. Сваком општином у Литванији управљају општинско веће и градоначелник, који је члан општинског већа. Број чланова, који се бирају на четворогодишњи мандат, у сваком општинском већу зависи од величине општине и варира од 15 (у општинама са мање од 5.000 становника) до 51 (у општинама са више од 500.000 становника). У 2015. години изабрано је 1.524 члана општинског већа. Чланови већа, осим градоначелника, бирају се по пропорционалној заступљености. Почевши од 2015. године, градоначелника бира непосредно већина становника општине. Социјалдемократска партија Литваније освојила је већину позиција на изборима 2015. (372 места у општинским већима и 16 градоначелника). Од 2019. године, Литванији је додељено 11 места у Европском парламенту. Редовни избори одржавају се у недељу истог дана као и у другим земљама ЕУ. Гласање је отворено за све грађане Литваније, као и држављане других земаља ЕУ који имају стално пребивалиште у Литванији, који на дан избора имају најмање 18 година. Да би имали право на изборе, кандидати морају имати најмање 21 годину на дан избора, држављанин Литваније или држављанин друге земље ЕУ са сталним боравком у Литванији. Кандидатима није дозвољено да се кандидују на изборима у више од једне земље. Не могу се кандидовати лица на издржавању или на издржавању казне изречене од стране суда 65 дана пре избора. Такође, не могу се кандидовати судије, грађани на служењу војног рока, службеници професионалне војне службе и службеници статутарних установа и установа. Шест политичких партија и један представник одбора добили су места на изборима 2019. г. Административна подела Литванија се дели на округе (литвански: apskritis). Укупно постоји 10 округа, чија су имена изведена од њихових управних средишта, одн. великих градова Литваније. То су: 1. - Алитус округ 2. - Вилњус округ 3. - Каунас округ 4. - Клајпеда округ 5. - Маријамполе округ 6. - Паневежис округ 7. - Шјауљај округ 8. - Таураге округ 9. - Телшиај округ 10. - Утена округ Привреда Литванија има отворену и мешовиту економију коју Светска банка класификује као економију са високим дохотком. Према подацима из 2016. године, три највећа сектора литванске привреде су – услуге (68,3% БДП), индустрија (28,5%) и пољопривреда (3,3%). Извештај Светског економског форума о глобалној конкурентности рангира Литванију на 41. место (од 137 рангираних земаља). Литванија је ушла у НАТО 2004, ЕУ 2004, Шенген 2007 и ОЕЦД 2018. Првог јануара 2015. евро је постао национална валута, заменивши литас по курсу од 1,00 евро = 3,45280 ЛТЛ. Према подацима из 2016. године, више од половине укупног литванског извоза иде у 7 земаља укључујући Русију (14%), Летонију (9,9%), Пољску (9,1%), Немачку (7,7%), Естонију (5,3%), Шведску ( 4,8%) и Уједињено Краљевство (4,3%). Извоз је износио 81,31 одсто литванског БДП-а у 2017. Литвански БДП је имао веома високе реалне стопе раста током деценије до 2009. године, достижући врхунац од 11,1% у 2007. Као резултат тога, земља се често називала балтичким тигром. Међутим, у 2009. години услед глобалне финансијске кризе обележен је драстичан пад – БДП се смањио за 14,9% а стопа незапослености је достигла 17,8% у 2010. г. Након пада у 2009. години, годишњи привредни раст Литваније био је много спорији у поређењу са годинама пре 2009. године. Према ММФ-у, финансијски услови су погодни за раст, а показатељи финансијске стабилности остају јаки. Коефицијент јавног дуга у 2016. години пао је на 40 процената БДП-а, у поређењу са 42,7 процената у 2015. (пре глобалне финансијске кризе – 15 процената БДП-а у 2008.). У просеку, више од 95% свих страних директних инвестиција у Литванији долази из земаља Европске уније . Шведска је историјски највећи инвеститор са 20% – 30% свих СДИ у Литванији. СДИ у Литванију су скочиле 2017. године, достигавши највећи икада забележени број гринфилд инвестиционих пројеката. Литванија је 2017. године била трећа земља, после Ирске и Сингапура по просечној вредности послова инвестициониһ пројеката. САД су биле водећи извор у 2017, са 24,59% укупних SDI. Следе Немачка и Велика Британија, од којих свака представља 11,48% укупног броја пројеката. Према подацима Евростата, вредност литванског извоза је у 2017. години забележила најбржи раст не само у балтичким земљама, већ и широм Европе, који је износио 16,9 одсто. У периоду од 2004. до 2016. године, сваки пети Литванац је емигрирао, пре свега због недовољних прихода; секундарни разлог је била жеља појединаца да студирају у иностранству. Дугорочна емиграција и раст привреде довели су до приметне несташице кадра на тржишту рада и тога да је раст плата већи од раста ефикасности рада. Стопа незапослености у 2017. години износила је 8,1%. Од 2021. године, средње богатство Литваније по одраслој особи износило је 28.400 долара (средња вредност је била 63.500 долара), док је укупно национално богатство било 138 милијарди долара. Од децембра 2022. просечна месечна бруто плата у Литванији износила је 2.042 евра. Трошкови живота су нижи од просека ЕУ. Литванија има јединствену пореску стопу, а не прогресивну. Према Еуростату, стопе пореза на доходак физичких лица (15%) и пореза на добит предузећа (15%) у Литванији су међу најнижим у ЕУ. Земља има најнижу имплицитну стопу пореза на капитал (9,8%) у ЕУ. Стопа пореза на добит у Литванији је 15% и 5% за мала предузећа. У Литванији ради 7 слободних економских зона. Производња информационих технологија расте у земљи и достиже 1,9 милијарди евра у 2016. Само у 2017. години, 35 FinTech компанија дошло је у Литванију – резултат поједностављене процедуре литванске владе и Банке Литваније за добијање дозвола за активности институција за електронски новац и платни промет. Први европски међународни блокчејн центар покренут је у Виљнусу 2018. Литванија је доделила укупно 39 лиценци за е-новац, што је друго у ЕУ после Велике Британије са 128 лиценци. Google је 2018. основао компанију за плаћање у Литванији. Спорт Национални спорт у Литванији је кошарка. Кошаркашка репрезентација Литваније је освојила три бронзане медаље на Олимпијским играма и једну на Светском првенству. На Европском првенству репрезентација је дошла до три златне медаље, једне сребрне и једне бронзане. Познати играчи су: Арвидас Сабонис (први Литванац члан NBA куће славних), Жидрунас Илгаускас, Шарунас Марчиулионис, Даријус Сонгајла, Шарунас Јасикевичијус и Линас Клејза. У Литванији су одржане две завршнице Европских првенстава 1939. и 2011. КК Жалгирис је 1999. освојио Евролигу и 1998. Еврокуп, а КК Лијетувос ритас је двоструки освајач Еврокупа. Женска репрезентација је освојила по једну златну и сребрну медаљу на Европском првенству. Закључно са 2012. годином, Литванија је као независна држава учествовала на 8 Летњих и 7 Зимских олимпијских игара. Литвански спортисти су до сада освојили 6 златних, 5 сребрних и 10 бронзаних медаља, све на Летњим играма. Најуспешнији су атлетичари. Ромас Убартас је освојио злато на Олимпијским играма 1992. у Барселони у бацању диска. Виргилијус Алекна је двоструки Олимпијски шампион у бацању диска 2000. и 2004. а 2008. је освојио бронзану медаљу. Аустра Скујите је 2004. у Атини освојила сребро у седмобоју. На Светским првенствима, литвански атлетичари су до сада освојили две златне, две сребрне и једну бронзану медаљу, а на Европским једну златну, две сребрне и три бронзане. Види још Литванска Совјетска Социјалистичка Република Референце Литература Спољашње везе Председник Литваније Скупштина Литваније Званична туристичка презентација Литваније Устав Републике Литваније Академија наука Литваније Државе у Европи Источна Европа Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније


text: Дванаесто БИГ дечије лето од 26. јуна | Градске инфо Дванаесто БИГ дечије лето од 26. јуна У организацији Дечијег културног центра Нови Сад, у недељу, 26. јуна, под слоганом "Панонска симфонија" почиње 12. по реду "Новосадско БИГ дечије лето", које ће трајати до 26. августа. Фото: PrtSc/Facebook/BIG Novi Sad Свечано отварање одржаће се у централном холу Тржног центра БИГ с почетком у 18 часова, а "Новосадско БИГ дечије лето" отвориће члан градског већа за културу Далибор Рожић. Том приликом наступаће и малишани из хора "Сунцокрети" и ученици музичке школе "Исидор Бајић", као и глумци Дечијег културног центра Нови Сад. Паралелно уз наступе на бини, одржаваће се и Базар креативних радионица у оквиру ког ће се представити организације и удружења која су наши сарадници на овогодишњем 12. "Новосадском БИГ дечијем лету". Током предстојећа два месеца најмлађи Новосађани, узраста од четири до 14 година, имаће прилику да летњи распуст проведу на забаван и креативан начин учествујући на бројним радионицама и активностима на двадесетак локација у Новом Саду и околини. У складу са слоганом "Панонска симфонија", наши пријатељи из бројних установа, удружења и организација креирали су радионице, па ће тако најмлађи посетиоци имати прилику да праве анимиране филмове о војвођанским хероинама филантропкињама, активисткињама, уметницама и научницама, сазнаће у којим се све царствима Војводина налазила, каква се храна може наћи на асталима, упознати обичаје који су се поштовали у Војводини приликом венчавања, како су се деца некад играла, где су данас најлепши салаши, како се користи ђерам, а како је изгледало прошетати се корзом. Зарониће у дубине панонског мора и открити шта раде археолози а шта палеонтолози. Малишани ће имати прилике и да се опробају у глуми, цртању, вајању, моделовању, разним спортовима... Током јула, клинци ће бити део Креативних кампова који ће бити организовани у дворишту КЦ "Еђшег" и ОШ "Петефи Шандор", када ће се упознати са градовима кроз које Дунав пролази, магичним светом биљака, али и са животом успешних спортиста, односно њиховим начином живота, зашто треба возити бицикл и слично. Такође, до краја јула, у централном холу ТЦ БИГ одржаваће се представе и радионице, сваког уторка и четвртка, као и током две суботе (9. и 30. јула), од 18 до 20 часова. Дакле, током наредна два месеца малишани ће завирити у Музеј Војводине, Спомен-збирку Павла Бељанског и Градску библиотеку, а део програма су припремили и Дечији културни центар Нови Сад, ЗОЦ "Аџија", Пријатељи деце Новог Сада, Новосадски културно-образовни круг, Ликовни круг – удружење уметника Петроварадинске тврђаве, Студио ДОМ анимације, Центар за образовање "Хепи спот". За спортске активности задужени су Капуера Академија Нови Сад, Фјужн фитнес & Денс студио, Центар корективне гимнастике "Кинесис микс", Креативни погон, као и Адреналин парк "Земља чуда". Ове године су нам се прикључили и Центар за креативну едукацију "Кућа знања" и Центар за едукацију и подршку деци, родитељима и стручњацима у образовању "Дечија лука". За сваку радионицу важно је пријавити дете на време, будући да су капацитети ограничени. Бројеви телефона за пријаве се налазе у књижици, заједно са тачним терминима одржавања радионица. Програмска књижица ће бити подељена по школама до краја школске године, а књижицу у елекронској форми је могуће пронаћи и ОВДЕ. Покровитељ манифестације је Градска управа за културу Новог Сада, а велики пријатељи ТЦ БИГ и Покрајински секретаријат за културу, јавно информисање и односе са верским заједницама АПВ.


text: КУЋА КОЛУБАРСКЕ БИТКЕ - пројекат од велике важности за Мионицу и Србију - Opanak.rs Naslovna Упознајте Србију Мионица КУЋА КОЛУБАРСКЕ БИТКЕ – пројекат од велике важности за Мионицу и Србију Пројекат Кућа Колубарске битке, посвећен јуначком подвигу и победи српске војске и војводе Живојина Мишића у Првом светском рату, над надмоћном аустро-угарском војском, предат је Министарству културе и информисања Републике Србије. Пројекат вредан 44 милиона предат је у оквиру конкурса "Градови у фокусу" и обухвата импозантну мултифункционалну поставку која ће у 5Д формату посетиоцима омогућити да се упознају с чињеницама и детаљима о људима и догађајима који су оставили неизбрисив траг у историји Србије и света. Битка се одиграла на падинама Сувобора недалеко од Мионице, и убраја се у најбриљантније примере војне тактике, и изучава се на Вест Поинту и другим најпрестижнијим војним академијама. Кућа Колубарске битке биће изграђена по узору на московски музеј-панораму посвећен Бородинској бици. Мишићева победа на Колубари биће овековечена муралом дугим 33 и широким осам метара, постављеном у атријуму мионичког Културног центра. У приземљу ће бити изграђени ровови, пољска болница, шатори, митраљeска гнезда, топови. Посетиоци ће по уласку у ров имати ауди-визуелни доживљај борбе, с мирисом барута, плотунима, пуцњевима, звектом оружја... Поред аудио-визуелног приказа ратних дејстава, посетиоци ће моћи да виде аутентичне фотографије и документе. Пројекат је дело чувеног уметника Слободана Јевтића Пулике, пореклом из Ваљева, који живи и ради у Паризу. – Изузетно је важно да на стогодишњицу смрти војводе Живојина Мишића почнемо прву фазу реализације овог значајног пројекта за целу Србију. Захваљујући јуначкој храбрости српска војска и Живојин Мишић су се као Леонида и Спартанци уписали у анале ратовања, чојства и јунаштва. Колубарска битка широм планете симболизује борбени српски дух. Истина о Мишићу и јунацима из Колубарске битке је истина Србије, истина слободољубивог човечанства – рекао је председник општине Миоинца Бобан Јанковић. Јанковић истиче да је Кућа Колубарске битке пројекат од изузетног значаја за Мионицу, али и за Републику Србију. – Мионица је право место за овакав пројекат, јер је војвода Мишић, управо у Мионици на Рибничком мосту преузео команду над Првом армијом. Осим тога, славни војвода је рођен у мионичком селу Струганик. Држава Србија, која је у Првом светском рату до темеља била разорена, овим пројектом ће јуначко дело свог сељака, који је обукао војничку униформу, бранио и одбранио земљу, успети да сачува од заборава и учини га доступним свим грађанима Србије, региона, Европе и света – наводи Јанковић. У Мионици су уверени да ће Кућа Колубарске битке, заједно са спомеником Мишићу и његовом спомен кућом у Струганику, представљати културно-историјску и туристичку целину, која ће на прави начин репрезентовати јуначку српску историју. Prethodni tekstДУХОВНИ СВЕТИОНИK ШУМАДИЈЕ ПРОПАДА НАОЧИГЛЕД СВИХ: Од цркве Деспота Стефана остале су само рушевине Sledeći tekstЗаборавите на војнички ово је прави специјалитет! Пасуљ са димљеним месом и сланином – укуснији нисте јели!


Па довољно је да 5.11.2011 пусте са десетак хиљада рачунара неки ДДоС и Фејсбук постаје недоступан. У суштини - ово је напад од кога одбрана не постоји јер у тој мери засити ресурсе да је немогуће разликовати легалне од нелегалних захтева за конекцијом (иначе сећам се 1996. када је ово био прави хит и када су се провајдери у УСА нашли у чуду - касније је техника усавршавана поседовањем контролисаних фарми заподседнутих рачунара које је даљински било могуће програмирати да гађају одређену мету тј. опсег ИП адреса - кога занимају детаљи нека потражи TFN2k и Stacheldraht све што се касније појавило су само преправљане и усавршаване верзије ових клијент/сервер апликација). Волео бих да имају нешто оригиналније, тј. да су рецимо успели да бекдорују ФБ сервере па да их 5.11.2011. побришу, са све бекапима . У сваком случају - искрено им желим пуно успеха..


text: Покрет обнове Краљевине Србије биће парламентарна странка | СРПСКИ ПОКРЕТ ОБНОВЕ 06.06.2017. / Вести / Војводина / Нови Сад / Србија / 0 коментара Приступањем народног посланика Жике Гојковића Покрету обнове Краљевине Србије, ова странка ће, одмах по оснивању постати парламентарна странка у Скупштини Србије. Такође, сва три досадашња посланика Српског покрета обнове у Скупштини Војводине, као и две трећине одборника у локалним скупштинама широм Србије, који су до сада били у СПО, приступају Покрету обнове Краљевине Србије, чији будући рад је данас најављен на конференцији за медије у Скупштини Србије. – Сви људи који данас стоје овде, као и хиљаде других, који су уз нас, чине оно најбоље што је имао Српски покрет обнове и представљају више од 80% чланства Српског покрета обнове који почиње нову политичку причу. Не желимо да се враћамо на старо, идемо даље, са идејама на којима смо одрасли, васпитавани смо и носимо их из куће. Сигуран сам да ће оно у шта крећемо бити политичка идеја која ће наџивети све нас – истакао је Жика Гојковић. Кључни циљ Покрета обнове Краљевине Србије је да се исправе неправде из прошлости и изврши рехабилитација истине, врати све оно што је неправедно одузето, осуде комунистички злочини и, што је најважније, да се коначно отворе тајни досијеи служби безбедности. Важно је да свима постане јасно шта је све ова држава прошла, како је народ пропатио и како су се разни моћници обогатили док су други губили своје домове деведесетих година прошлог века. – Наш покрет ће се залагати за промену државног уређења и успостављање парламентарне монархије, чврсте везе са краљевском породицом и Српском православном црквом. Залагаћемо се за суверену и целовиту Краљевину Србију са Косовом и Метохијом као њеним неотуђивим делом, очување традиције, духовности и културних вредности српског народа, уз пуно уважавање свих националних заједница. Очување и неговање породице и породичних вредности као темеља, успостављања и развоја тржишне економије, подстицања развоја пољопривреде, децентрализацију и регионализацију уз јачање локалне самоуправе, што је стуб на којем почива Европска унија чијем приступању тежимо – навео је Гојковић. Према његовим речима, неопходно је успостављање и јачање снажних дипломатских односа са земљама широм света и, наравно, оно што је једнако важно – унапређење образовног система, развој омладине и спорта, у циљу очувања здравља нације. – У данима који су пред нама ћете видети колика енергија постоји у нама, колико нас људи подржава и колико је овакав покрет фалио грађанима Србије – закључио је Гојковић. Бивши потпредседник СПО Мирко Чикириз, нагласио је да је уверен да ће Покрет обнове Краљевине Србије бити снажна политичка сила у нашој земљи. – Свакодневно нам се, из свих крајева Србије, јављају како бивши чланови Српског покрета обнове, тако и многи други млади и високообразовани људи који желе да буду део нашег покрета. Сви који негују вредности које промовишемо добродошли су у Покрет обнове Краљевине Србије, посебно сада, у данима када стварамо историју – изјавио је Чикириз.