text: Милутин Миланковић (Даљ, 28. мај 1879 — Београд, 12. децембар 1958) био је српски математичар, астроном, климатолог, геофизичар, грађевински инжењер, доктор техничких наука, као и популаризатор науке и физичар. Ванредни професор примењене математике био је од 1909. до 1920. године (осим 1914—1918), док је као редовни професор небеске механике радио од 1920. до 1955. (осим 1941—1945) на Универзитету у Београду. Био је декан Филозофског факултета школске 1926/27, пионир у ракетном инжењерству, потпредседник САНУ у три мандата почев од 1948, дописни члан ЈАЗУ у Загребу од 1925, директор Астрономске опсерваторије у Београду од 1948. до 1951, члан и реоснивач Комисије 7 за небеску механику Међународне астрономске уније од 1948. до 1953. итд. Миланковић је дао два фундаментална доприноса науци. Први допринос је „Канон осунчавања Земље” који карактерише све планете Сунчевог система. Други допринос је теоријско објашњење Земљиних дуготрајних климатских промена узрокованих астрономским променама њеног положаја у односу на Сунце; данас познато као Миланковићеви циклуси. Ово објашњава појаву ледених доба током геолошке прошлости Земље, као и климатске промене на Земљи које се могу очекивати у будућности. Милутин Миланковић је основао планетарну климатологију израчунавањем температурских услова у горњим слојевима Земљине атмосфере, као и температурске услове на планетама унутрашњег Сунчевог система (Меркуру, Венери и Марсу), те Земљином природном сателиту — Месецу. Поред тога, Миланковић се у геофизици сматра коаутором теорије тектонских плоча, и то са својим радом Померање Земљиних обртних полова. Миланковић је као аутор или коаутор регистровао осам патената, које је у периоду 1905—1933. подносио у различитим државама. Током професорске каријере остао је веран свом првом животном позиву — грађевинарству, па је радио као конструктор, статичар и супервизор на целом низу грађевинских објеката од армираног бетона широм Југославије. Тако је и већина патената везана за ову област. Биографија Младалачко доба Детињство Милутин Миланковић је рођен у селу Даљ, на десној обали Дунава, у Аустроугарском царству. Милутин и његова сестра близнакиња Милена, били су најстарији од седморо деце. Њихов отац Милан био је имућан земљорадник и трговац као и локални политичар, али је умро млад — када је Милутину било свега 8 година. Миланковићи су била стара и угледна породица у којој је и раније било знаменитих личности. Међу њима, Милутин је у својим Успоменама (аутобиографија) посебно говорио о Урошу Миланковићу (1780—1849), локалном просветитељу, природном филозофу и реалисти који се борио против сујеверних ставова сељака и конзервативних локалних племића, те имао запажене расправе на немачком и српском језику објављене у делима Организам света, Организам васионе, Просвета човека, Застава слободе и правде и Огледало истине. Умро је 1849. године за време грађанског рата у Аустријском царству. Милутинова тројица браће умрла су од туберкулозе још као деца. Након очеве смрти, мајка Јелисавета (девојачко Маучевић), бака и ујак Василије Васа Маучевић, тада су се старали о деци. Међутим, старање о Милутину је преузео — у највећој мери — његов ујак Васа, који га је током већег дела живота помагао и саветовао. Образовање Основна школа Због осетљивог здравља, Милутин је стекао основно образовање код куће, учећи од гувернанти и приватних учитеља. У десетој години (почетком октобра 1889), преселио се у оближњи Осијек код другог ујака, Паје Маучевића, где је по први пут пошао у јавну школу. Пре уписа у Осијечку реалку Милутин је приватно положио сва четири разреда у Српској православној школи у Осијеку. Занимљивост је да је све предмете положио са одличном оценом сем Рачуна, где је оцењен као врло добар. Средња школа У Милутиново време постојале су две врсте гимназија: класична и реална гимназија. Реална гимназија је припремала ученике за студије технике и пољопривреде, па је тако Милутин 1889. године започео своје средњошколско образовање у Реалној гимназији у Осијеку. Када је кренуо у јавну школу, увидео је недостатке које је имало његово дотадашње приватно образовање. Остала деца су била боља од њега у читању, писању и рачунању. Међутим, Милутин је убрзо сустигао вршњаке и постао најбољи ученик. Сведочанство о завршеној реалној гимназији добио је 29. маја 1896. године. После завршетка гимназије и положеног матурског испита, Миланковић је са групом матураната отпутовао на ђачки излет у Србију. Тада је поред Београда посетио и друга места широм Србије, а један део пута од Крагујевца до Сталаћа прешао је пешице. Студије Милутин се дуго премишљао шта да упише у Бечу. Пресудан утицај је имао његов професор математике на осјечкој реалци, Владимир Верићак. У почетку је желео да студира електротехнику, али тог одсека на Високој техничкој школи у Бечу није било. Зато се на наговор професора Верићака Милутин на крају определио за студирање грађевине. Октобра 1896. године, у 17. години, Милутин одлази на студије у Беч које успешно завршава 1902. године, с најбољим оценама. Милутин је касније о својим студијама у Успоменама написао: „Професор Емануел Чубер нас је учио математици... Свака његова реченица била је мајсторско дело строге логике, без иједне сувишне речи, без иједне омашке.” Након одслуженог обавезног војног рока, Милутин позајмљује новац од ујака Васе како би наставио школовање на докторским студијама. Он се тада усмерио на решавање једног веома сложеног и тада актуелног питања из домена примене статичких метода на конструкцији модуларних армиранобетонских мостова. Докторски испит Миланковић је положио у 25. години, 12. децембра 1904. на Високој техничкој школи у Бечу, и то расправом под називом Теорија линија притиска (). Докторат је положио пред комисијом у којој су била четири члана: Јохан Брик (председник комисије), Лудвиг фон Тетмајер (ректор), Јозеф Фингер (професор рационалне механике) и Емануел Чубер. Средње доба Грађевински инжењер Почетком 1905. године, на основу препоруке, Миланковић је примљен у познату бечку грађевинску фирму барона Адолфа Питела, где је убрзо заузео једно од главних места у конструктивном бироу. Миланковићево радно место се састојало у обављању најсложенијих прорачуна статичке природе када је требало конструисати нове објекте од армираног бетона. У то време, армирани бетон био је релативно нов грађевински материјал који се почео нагло користити у свим областима грађевине. Миланковић је један од првих стручњака који је у грађевинарство увео математичко моделовање, напустивши дотадашњи геометријски (графички) метод пројектовања. Након мање од годину дана по запослењу, Миланковић се нашао пред проблемом пројектовања великог магацина и фабричке хале од армираног бетона. Сложеност тих пројеката састојала се у томе што нису постојале математичке формуле на основу којих би се могле одредити димензије арматурних греда и носећих плоча. Тада је Миланковић, уверен у своју докторску тезу односно у валидност опште теорије еластичности, стрпљиво радио на прорачунавању које ће објавити у стручном часопису и патентирати под називом Прилог теорији армиранобетонских носача. Други рад на исту тему а на основу нових резултата објавио је 1906. године. Резултат је био посебно видљив на пројекту армиранобетонског акведукта за хидроцентралу у Себешу, у Ердељу, који је урадио на почетку своје инжењерске каријере. Током пет година колико је провео у бечком предузећу, Миланковић је осим себешког акведукта радио на следећим објектима: пројектовао је акведукт у Семерингу и Питену, мостове у Крању, Банхилди и Ишли, затим београдске канализације, те Крупову фабрику метала у Бердорфу. Остварио је шест одобрених и штампаних патената од великог теоријског и практичног значаја чиме је стекао славу истакнутог изумитеља, као и финансијску добит. Миланковић је радио као грађевински инжењер у Бечу све до 1. октобра 1909. године, када је прихватио позив за ванредног професора Београдског универзитета — на Катедри примењене математике, у склопу које су биле рационална и небеска механика, као и теоријска физика. Иако је имао веома значајне радове који су се тицали армираног бетона, млади Миланковић је ипак био одлучио да се посвети фундаменталним истраживањима. Држављанин Краљевине Србије је постао 12. јануара 1911. (31. децембра 1910), након што је Петар I Карађорђевић одобрио решење Државног Савета број 11911 од 3. јануара 1911. (21. децембра 1910) године. Одлука је објављена у званичним Српским новинама 20. (8) јануара 1911. Миланковићева плата ванредног професора била је десет пута мања од оне коју је имао као инжењер у Бечу; стога је наставио да хонорарно ради статичке прорачуне у грађевинарству и када се преселио у Србију. Миланковић је прихватио позив свог школског друга са бечке Технике и власника грађевинске фирме Петра Путника да од армираног бетона изради пројекат мостова у распону од 30 m на стеновитим обалама на будућој траси пруге Ниш—Књажевац, у долини Тимока. Миланковић, коме се ова идеја веома допала, брзо је израдио статички прорачун за све мостове, а управо његово решење било је главни разлог да Српске државне железнице — СДЖ доделе посао предузећу Петра Путника, који је убрзо започео радове (1912. године). Као резервни официр, учествовао је у Балканским ратовима. Био је на дужности референта за страну кореспонденцију у Штабу Дунавске дивизије првог позива, а потом у Пресбироу Врховне команде. Осунчавање планета Миланковић се од 1911. године почео занимати за климатологију. Проучавајући научне радове савременог климатолога Јулијуса фон Хана, Миланковић је уочио значајно питање које ће постати једно од главних области његовог научног истраживања: мистерија леденог доба. Идеју о могућем утицају астрономских фактора на климатске промене први пут је у обзир узео астроном Џон Хершел (1792—1871); касније, идеју је утемељио геолог Лујс Агаши (1807—1873). Упоредо с тим, било је још неколико покушаја да се објасне климатске промене узроковане астрономским силама (најзначајнија од њих је теорија коју је поставио Џејмс Крол 1870-их). Миланковић је такође проучавао радове Жозефа Адемара и Џејмса Крола, чије су пионирске теорије о астрономском пореклу леденог доба званично одбачене од њихових савременика. У то доба, климатолози и геолози имали су преовлађујући став да ледено доба настаје под утицајем океана-вулкана. Иако су имали поуздане геолошке податке о простирању глацијације на Алпима, климатолози и геолози ипак нису могли да открију основне узроке, поготово због тога што су променљиве вредности осунчавања на Земљи током претходних доба биле ван домашаја ових наука. Међутим, Миланковић је одлучио да прати њихов пут и покуша исправно да израчуна магнитуде таквих промена. Он је тражио решење овог сложеног проблема у области сферне геометрије, небеске механике и теоријске физике. Почео је да ради на проучавањима 1912. године, и то након што је уочио да је: „... метеорологија ништа друго него прикупљање бројних емпиријских налаза, већином нумеричких података са коришћењем физике у траговима да се оне објасне... Напредна математика нема улогу у овој науци...” Његов први рад егзактно описује садашњу климу на Земљи и како Сунчеви зраци одређују температуру на површини Земље након проласка кроз атмосферу. Први рад на ову тему штампао је под називом Прилог теорији математске климе у Београду, 5. априла 1912. године. Његов следећи рад на исту тему објављен је под називом О распореду сунчеве радијације на површини Земље, 5. јуна 1913. године. Исправно је израчунао интензитет осунчавања и унапредио математичку теорију описујући климатске зоне, односно извршио је прорачун осунчавања за поједине упореднике од полутара (0°) до Земљиних обртних полова (90°). Његов главни циљ је била изградња једне интегралне математичке теорије која ће повезати топлотне услове на планетама с њиховим кретањем око Сунца. Миланковић је о томе написао: „... таква теорија ће бити способна да нас одведе више од самог директног посматрања, не само у васиони, већ и у времену... Биће могуће реконструисати Земљину климу и њено предвиђање, али даће нам и прве поуздане податке о климатским условима на другим планетама.” Након тога, почео је да тражи математички модел космичког механизма како би објаснио Земљину климатску и геолошку прошлост. Објавио је рад на ту тему 1914. године, под називом О питању астрономских теорија ледених доба. Међутим, космички механизам није био лак проблем и Миланковићу ће требати више од две деценије за усавршавање ове теорије. У исто време избила је Јулска криза између Аустроугарске и Србије, која ће довести до Великог рата. Миланковић се 14. јуна 1914. године оженио са Христином Тинком Топузовић, родом из Шапца (пријатељица Делфе Иванић), након чега одлазе на свадбено путовање у његово родно село Даљ. Како је у то време био држављанин Србије са којом је Аустроугарска у ратном стању, Миланковић је ухапшен. Затворен је у једну стару жандармеријску касарну, а потом пребачен у логор Нежидер на Балатонском језеру. Описао је свој први дан у затвору следећим речима: Његова супруга Христина је отишла у Беч како би разговарала са Емануелом Чубером, који је био његов ментор и добар пријатељ. Користећи друштвене везе, професор Чубер је издејствовао Миланковићево ослобађање из логора и дозволу да Миланковић заробљеништво проведе у Будимпешти с правом на рад. Након шест месеци проведених у логору, Миланковић је децембра 1914. године стигао у Будимпешту, где је био у обавези да се јавља у полицијску станицу једном недељно. Убрзо након доласка, Миланковић се срео са директором библиотеке Мађарске академије науке, Коломаном фон Силијем, који је као математичар оберучке прихватио Миланковића и омогућио му да несметано ради како у библиотеци тако и у Централном метеоролошком институту. Миланковић је провео у Будимпешти четири године, скоро цео рат. Наставио је веома студиозно радити на теорији клима. Користећи математички метод радио је на проучавању садашњих клима планета унутрашњег Сунчевог система. 1916. године објавио је рад под називом Испитивање климе планете Марс. Миланковић је израчунао да је просечна температура у доњим слојевима Марсове атмосфере и просечна температура тла . Такође је закључио следеће: „Ова велика разлика између температуре тла и доњег слоја атмосфере није неочекивана. Велика прозирност Марсове атмосфере за Сунчеве зраке чини да је Марсова клима веома слична висинској клими наше Земље, која се такође одликује високом температурама тла, а ниским температурама ваздуха.” Данас се поуздано зна да је просечна температура тла , али да се температуре тла и ваздуха генерално разликују. У сваком случају, Миланковић је теоријски доказао да Марс има веома екстремну климу. Поред разматрања Марса, Милутин Миланковић се бавио и климатским условима који владају на Меркуру и на Венери. Посебно су значајни прорачуни температурних услова на Месецу. Миланковић је знао да један дан на Месецу траје 15 земаљских дана, те да толико износи и дужина ноћи. Потом је израчунао да температура тла на дневној страни Месеца у подне достиже +100,5 °C. Такође, израчунао је да температура током раног јутра на Месецу — тачније, пре појаве Сунца над хоризонтом — износи −58 °C. Данас се поуздано зна да дневна температура на Месечевој површини достиже +108 °C, а ноћна пада и до −153 °C. У Пешти се децембра 1915. године родио Милутинов син Василије (1915—2003), који је умро у Аустралији и од кога Миланковић има двоје унука и праунуке. Након рата, Миланковић се са породицом вратио у Београд, 19. марта 1919. године. Наставио је каријеру на Универзитету; изабран је за редовног професора небеске механике на Филозофском факултету, а Указ о постављењу потписан је 29. септембра 1919. године. Миланковић је од 1912. до 1917. године објавио седам научних радова о математичкој теорији климе, како за Земљу тако и за друге планете. Формулисао је прецизан нумерички климатолошки модел с капацитетом за реконструкцију прошлости као и за предвиђање будућности, те је установио астрономску теорију климе као генералну математичку теорију осунчавања. Када су најважнији проблеми у теорији били решени и основе за будући рад постављене, Миланковић је завршио књигу која је 1920. године објављена у Паризу на француском језику, под називом Математичка теорија топлотног феномена узрокована сунчевим зрачењем (). Убрзо након објављивања, метеоролози су овај рад препознали као значајан допринос проучавању садашњих климатских услова. Егзактни радови Левиса Фрија Ричардсона из 1922. године, као и Вилхелма Бјеркнеса из 1924. године, представљају темељ и пионирске радове из којих ће се развити савремена нумеричка прогноза времена. За дописног члана Српске академије наука Миланковић је изабран 1920. године. О брзини светлости Миланковић је објавио два рада о релативности. Први рад „О теорији Мајкелсоновог експеримента" публиковао је 1912. године. Радио је истраживања о овој теорији и 1924. године. У ствари, његови радови били су о специјалној теорији релативности и оба рада на тему Мајкелсоновог експеримента (сада познатом као Мајкелсон—Морлијев експеримент) који је дао снажан доказ против теорије етра. У светлу Мајкелсоновог експеримента дискутовао је о валидности другог постулата Специјалне теорије релативности, да је брзина светлости иста у свим референтним системима. До своје смрти, остао је убеђен да брзина светлости у космичким просторима не може бити константна. Занимљиво да се на прелазу из 20. у 21. век у науци све више наводи појам варијабилна (променљива) брзина светлости. Ревизија јулијанског календара Милутин Миланковић је 1923. године предложио реформу јулијанског календара. Суштина његовог предлога је да су преступне све године дељиве са 4, не укључујући секуларне године осим ако при дељењу са 900 дају остатак или 200 или 600 (2000, 2400, 2900, 3300, 3800... су секуларне али ипак преступне). Према грегоријанском календару, преступне године су све оне које су дељиве са 4 не укључујући секуларне године осим ако при дељењу са 400 дају остатак 0 (400, 800, 1200, 1600, 2000, 2400, 2800, 3200, 3600, 4000... су секуларне али ипак преступне). У мају 1923. године, Православна црква је у начелу прихватила календар; уклоњена је разлика од 13 дана (1—13. октобар 1923) настала од Никејског сабора до 20. века, а такође бројне цркве су усвојиле измењени алгоритам преступних година. Датуми Ускрса и сродних празника и даље би се обрачунавали по обрасцу јулијанског календара. У то време, Миланковић је изражавао сумњу да период обртања Земље можда није константан; међутим, ово је било немогуће доказати и потврдити све до појаве кварцних и атомских часовника. Варијације у периоду обртања Земље су главни узрок нетачности како грегоријанског тако и ревидираног јулијанског (Миланковићевог) календара када се посматрају огромни временски распони. Орбиталне варијације и циклуси ледених доба Миланковићеви радови на астрономском објашњењу ледених доба, поготово његова крива осунчавања за протеклих 130.000 година, добили су подршку од климатолога Владимира Кепена и геофизичара Алфреда Вегенера. Кепен је приметио да Миланковићева теорија може бити корисна за палеоклиматолошка истраживања. Миланковић је добио дописницу 22. септембра 1922. године од Владимира Кепена, који је затражио да прошири своје прорачуне са 130.000 година до 600.000 година. Њих двојица су се сложила да су хладна лета кључна за решавање мистерије. Након усавршавања математичке машинерије која је била способна да прорачуна осунчавање било ког датог упоредника и за било које годишње доба, Миланковић је био спреман да започне математички опис климе Земље у прошлости. Провео је 100 дана радећи прорачуне и припремајући дијаграм промена Сунчевог зрачења на северним упоредницима полулопте (55°, 60° и 65°) за прошлих 650.000 година. Миланковић је веровао да су ови упоредници најосетљивији на промене топлотне равнотеже на Земљи. Резултујућа крива приказује промене осунчавања које су одговорне за серију ледених доба. Кепен је био уверен да је Миланковићев теоретски приступ Сунчевој енергији био логичан приступ за решавање проблема. Његова крива осунчавања укључена је у раду под називом Климе геолошке прошлости, који су 1924. објавили Владимир Кепен и његов зет Алфред Вегенер. Миланковић је поставио Сунце у средиште своје теорије, као једини извор топлоте и светлости у Сунчевом систему. Узео је у разматрање три циклична кретања Земље: елипсина ексцентричност ( циклус — Јохан Кеплер, 1609), нагиб осе ротације ( циклус — од 22,1° до 24,5°; садашњи нагиб Земљине осе је 23,5° — Лудвиг Пилграм, 1904) и прецесија ( циклус — Хипарх, 130. п. н. е.). Сваки циклус има засебан временски период током којег планета прима тачно одређене количине Сунчеве енергије. Промене у геометрији током кретања воде до промена на упоредницима у осунчавању (долазећа Сунчева топлотна енергија; опада са квадратом удаљености). Ове орбиталне варијације, које су под утицајем гравитације Месеца, Сунца, Јупитера и Сатурна основа су Миланковићевих циклуса. За дописног члана Српске краљевске академије Милутин Миланковић је изабран у 41. години живота, 7. марта 1920. године. У време када је Миланковић примљен за дописног члана академије њен председник је био Јован Жујовић (1856—1936). За просветитељски допринос одликован је 25. јуна 1923. године Орденом Светог Саве трећег реда од краља Александра -{I}- Карађорђевића. Миланковић је за редовног члана СКА изабран у 46. години живота, 14. маја 1925. године. Метеоролошка служба Краљевине Југославије постала је пуноправан члан Међународне метеоролошке организације захваљујући умногоме Миланковићу; он је тамо представљао Југославију дуги низ година. Кепен је предложио Миланковићу 14. децембра 1926. године да прошири своје прорачуне на 1.000.000 година и пошаље резултате Бартелу Еберлу, који је истраживао редослед глацијације у северном предгорју Алпи. Еберлова истраживања су показивала податке о појави глацијације и пре 650.000 година. Еберл је објавио своје налазе у Аугзбургу 1930. године, заједно са Миланковићевом кривом. Између 1925. и 1928. Миланковић је написао научно-популарну књигу Кроз васиону и векове, у виду писама анонимној младој дами. Дело говори о историји астрономије, климатологији и науци уопштено кроз низ имагинарних посета аутора и његове неименоване пријатељице различитим одредницама у васиони и времену које обухватају формирање Земље, затим посета древним цивилизацијама, чувеним античким и ренесансним мислиоцима и њиховим достигнућима, као и радовима Милутинових савременика — Кепена и Вегенера. У „писмима” Миланковић образлаже и своју астрономску теорију климе, а описује је и сложене проблеме небеске механике на поједностављен начин. Након тога, Миланковић је у обимном делу Приручник климатологије () написао уводни део под називом Математичка наука климе и астрономска теорија климатских промена, у издању Кепена 1930. године на немачком (преведено на руски 1939). 1935. године је објавио књигу Небеска механика. Овај уџбеник користи систематски векторски рачун за решавање проблема небеске механике. Од 1933. до 1940. године професор Миланковић је био члан испитне комисије за полагање државног испита из предмета Небеска механика за особље Астрономске опсерваторије у Београду. Од 1936. до 1939. године био је председник првог Националног комитета за Астрономију, уз чију делатност је Југославија постала члан Међународне астрономске уније. Миланковић је 20. децембра 1938. године одликован Југословенском круном трећег реда коју му је доделио краљ Петар -{II}-. На предлог Стјепана Мохоровића и Војислава Гредића, на годишњој скупштини Југословенског астрономског друштва (данас Астрономско друштво „Руђер Бошковић”), 20. јануара 1940. године изабран је за почасног члана. У периоду од 1935. до 1938. године, Миланковић је радио на израчунавању у коликој ће мери ледени покривачи реаговати на дату промену осунчавања. Миланковићу је пошло за руком да утврди математички однос између летњег осунчавања и надморске висине граничне линије снега и да тако одреди колико би повећање снежног покривача уследило као последица било које дате промене у летњем осунчавању. Своје резултате објављује 1938. године у раду Нови резултати астрономске теорије климатских промена. Геолози су добили графикон са кога су могли да извуку граничне надморске висине ледених покривача за било које време у последњих 600.000 година. Ову теорију су касније усавршили Белгијанац Андре Бергер и Француз Жак Ласкар. Путања полова ротације Током разговора са Вегенером, утемељивачем теорије о померању континената, Миланковић се заинтересовао за саму унутрашњост Земље и за кретање полова. Обећао је Вегенеру да ће истражити путању полова ротације. Миланковић је новембра 1929. године добио позив од професора Бена Гутенберга из Дармштада да сарађује на обимном десетотомном Приручнику из геофизике и објави свој поглед на проблем секуларне варијације Земљиних обртних (ротационих) полова. Вегенер је у свом научном делу изнео бројне емпиријске доказе који су ишли у прилог великим догађајима током Земљине прошлости (померању континената). Међутим, један од главних доказа који је посебно опседао Вегенера а потом и Миланковића било је откриће великих резерви каменог угља на Свалдбарским острвима у Северном леденом океану, које нису могле да се формирају на садашњим географским ширинама на овој локацији. У међувремену, Вегенер је настрадао услед хипотермије новембра 1930. године, током четврте експедиције на Гренланду. Миланковић је постао убеђен да континенти „плове” на флуидној подлози и да на положај континенталних маса у односу на осу ротације утичу центрифугалне силе инерције, које могу да избаце Земљину осу из равнотеже и натерају је да се креће. Трагедија коју је Вегенер доживео додатно је мотивисала Миланковића да истраје у решавању проблема померању полова. У периоду од 1930. до 1933. године, Миланковић је на проблему нумеричког секуларног (вековног) померања полова ротације. Земљу у целини као небеско тело сматрао је као флуидним телом, које се у случају кратког трајања силе понаша као чврсто тело (слично нењутновској течности), али под одређеним утицајем и као еластично тело. Користећи векторску анализу Милутин је направио математички модел Земље, који му је служио за стварање Теорије секуларног померања Земљиних полова. Миланковић је извео једначину секуларне путање Земљиног пола и једначину померања пола дуж ове путање, једначине у науци познате још и као Миланковићева теорема. Ове једначине су га довеле до одређивања 25 тачки положаја Земљиног пола на путањи за обе полулопте. Овај математички прорачун довео је Миланковића до 16 тачки у прошлост, које представљају ране положаје истраживања; 8 тачки представљају будуће положаје истраживања пола ротације. Нацртао је мапу пута Земљиних полова за последњих 300 милиона година и утврдио да се промене дешавају у интервалу од 5 милиона година (минимум) до 30 милиона година (максимум). Сматрао је да секуларна путања полова зависи само од конфигурације Земљиног спољног омотача и тренутног положаја пола на њој, тачније на геометрији Земљине масе. Такође, на основу Миланковићевог модела, континентални блокови тону у своју основну флуидну подлогу и клизе уоколо с циљем да се постигне изостатичка равнотежа. Миланковић је 1932. године у Београду објавио свој рад под називом Нумеричко израчунавање секуларне путање земљиних полова ротације. Предавање о привидном померању полова одржао је на Конгресу балканских математичара у Атини 1934. године. Исте године, Миланковић публикује чланак посвећен Алфреду Вегенеру и његовом делу под насловом О померању Земљиних полова — Успомена на Алфреда Вегенера. У исто време, Миланковић је за Приручник геофизике — који је приредио Бено Гутенберг, а 1933. године објавио Владимир Кепен — написао четири поглавља на 308 страна. Поглавља су имала следеће наслове: Положај и кретање Земље у простору васионе, Ротационо кретање Земље, Секуларна померања полова и Астрономска средства за испитивање климе током Земљине прошлости. У почетку, Миланковићев рад на путањи полова добро су прихватали само Кепенови сарадници јер већи део научничке заједнице је био скептичан како према Вегенеровој, тако и према Миланковићевој старој и новој теорији. Међутим, касније током 1950-их и 1960-их, услед развоја нове научне дисциплине у геофизици познате као палеомагнетизам, долази се до кључних доказа на основу проучавања записа о магнетском пољу Земље, сачуваним у различитим магнетичним минералима током геолошког времена, а о геомагнетској реверзији и путањи полова. Палеомагнетски докази су искоришћени за оживљавање теорије о кретању континената и њену трансформацију у теорију тектонике плоча током 1960-их и 1970-их. Такође, за разлику од Миланковићеве линеарне путање полова, уз помоћ палеомагнетизма извршиће се реконструкција путање полова током геолошке прошлости, која ће показати неолинерану путању. Међутим, треба имати у виду да је Миланковић у своје време имао једини поуздан емпиријски доказ за калибрисање свог математичког метода — периода карбона — односно геолошког периода када су настали данашњи слојеви угља. Старије доба Да би објединио научна дела о теорији Сунчевог зрачења која су се налазила у бројним књигама и свескама, Миланковић почиње рад на свом животном делу 1939. године. Ова обимна књига је објављена под називом Канон осунчавања Земље и његова примена на проблем ледених доба и покрива скоро три деценије истраживања — укључујући велики број формула, прорачуна и шема — те такође сумира универзалне законе помоћу којих је могуће објаснити цикличне климатске промене за које ће касније постати епоним. Миланковић је провео две године уређујући и пишући Канон. Текст је предат на штампање 2. априла 1941. године — четири дана пре инвазије Нацистичке Немачке и њених савезника на Краљевину Југославију. Током бомбардовања Београда 6. априла 1941. године, штампарија у којој се рад почео штампати је уништена; међутим, већи део табака је остао неоштећен у магацину. Након успешне окупације Србије, 15. маја 1941. године, двојица немачких официра и геолога који су на пропутовању за Блиски исток стигли у Београд, свратили су у кућу код Миланковића преневши му поздраве од професора Волфанга Соргела из Фрајбурга. Миланковић им је предао тек одштампан Канон да би га се однело Соргелу и на тај начин сачувало. Миланковић није учествовао у раду Универзитета током окупације, а након рата ће бити поновно постављен за професора. Канон је објавила Српска академија наука и уметности на 626 страна и на немачком језику као -{Kanon der Erdbestrahlung und seine Anwendung auf das Eiszeitenproblem}-. Наслови шест поглавља књиге гласе: Професор Миланковић налазио се, по неким подацима, међу групом интелектуалаца која је потписала Апел српском народу, а који је објавио лист „Ново време" августа 1941. године. Међутим, у његовој званичној биографији, стоји званичан податак Универзитета у Београду да је професор Миланковић био један од ретких професора тог универзитета који је одбио да потпише тај документ. Током немачке окупације од 1941. до 1944. године, Миланковић се повукао из јавног живота и одлучио да напише „историју свог живота и рада”. Његова аутобиографија ће бити објављена под насловом Успомене, доживљаји и сазнања 1952. и 1957. године. Историја науке Након рата, Миланковић је изабран за потпредседника Српске академије наука и то у три мандата у периоду од 1948. до 1958. године. Од 1948. до 1951. налазио се на месту директора Астрономске опсерваторије у Београду. 1948. године постао је члан Комисије 7 за небеску механику Међународне астрономске уније када је ова установа обнављала своју делатност након рата. Исте године, Миланковић је примљен за члана Италијанског палеонтолошког института. Новембра 1954. године, након педесет година од одбране докторског рада, Миланковићу је уручена златна диплома Доктора техничких наука од Високе техничке школе у Бечу. За дописног члана немачке Академије природњака „Леополдина” из Халеа у Источној Немачкој бива изабран 1955. године. Отприлике у исто време, Миланковић почиње да пише и објављује бројне научно-популарне књиге из историје науке, укључујући: Исак Њутн и Њутнова Принципија (1946), Оснивачи природних наука Питагора — Демокрит — Аристотел — Архимед (1947), Историја астрономске науке од њених почетака до 1727. (1948), Кроз царство науке — слике из живота великих научника (1950), 22 века хемије (1953) и Техника у току давних векова (1955). У периоду од 1927. до своје смрти, Миланковић је живео у Професорској колонији у Београду. Након више деценија рада, 1955. године српски великан са позиције професора небеске механике Филозофског факултета одлази у пензију. Његове научне теорије нису сасвим биле прихваћене током његовог живота, него тек касније. Очекивао је да свеопште признање свог научног дела добије на научном конгресу у Риму 1953. године, али је доживео разочарање. Последње године Миланковић је доживео мождани удар и преминуо је 12. децембра 1958. године у 80. години живота, у Београду где је и сахрањен. Оставио је опоруку да његови посмртни остаци буду пребачени у Даљ, што је учињено 1966. године када су пренети и сахрањени на тамошњем православном гробљу. Након смрти Након смрти, већи део научне заједнице оспорио је Миланковићеву „астрономску теорију” и није више признавао резултате његовог истраживања. Међутим, десете године од његове смрти и педесет година од првог објављивања, Миланковићева теорија је поново узета у разматрање. Његову књигу је 1969. године превео са немачког на енглески језик „Израелски програм за научне преводе” под називом -{Canon of Insolation of the Ice-Age Problem}- и објавили су је америчко министарство трговине и Национална научна фондација из Вашингтона. Претходно је Чезаре Емилијани 1955. године на Универзитету у Чикагу направио значајан напредак тако што је после извршених испитивања дубокоморских језгара открио да флуктуације у саставу фораминифера представљају доказ о најмање седам интерглацијалних периода. У почетку до признања се долазило веома споро, али касније теорија се доказала као исправна. 1972. године Ананду Вернекер са Универзитета у Мериленду извршио је прорачуне како су се геометрије Земљине орбите и интензитет осунчавања мењали током протеклих 2 милиона година, те како ће се мењати за наредних 100 хиљада година. Сарадници на пројекту -{CLIMAP}- () — Џејмс Хејс, Џон Имбри и Николас Шекелтон — коначно су прекинули расправу и доказали Миланковићеве циклусе. Научници су 1972. завршили временску скалу климатских догађаја за прошлих 700.000 година из узорака седимената са дна Индијског океан, након чега су извршили анализу узорака језгра и четири године касније дошли до закључка да се у прошлих 500.000 година клима мењала зависно од нагиба Земљине обртне осе и прецесије. Нови главни пројекат из 1988. под именом -{COHMAP}- () реконструисао је обрасце глобалних климатских промена у последњих 18.000 година, а поново је показано да кључну улогу имају астрономски фактори. Пројекат -{SPECMAP}- () из 1989. године показао је да до климатских промена долази због промена у Сунчевом зрачењу сваког од ова три астрономска циклуса. 1999. показало се да разлике у изотопском саставу кисеоника у седиментима са дна океана следе Миланковићеву теорију. Постоје и друге, новије студије које указују на валидност Миланковићеве теорије. Иако су орбиталне силе климатских промена добро прихваћене, детаљи о томе како орбитална кретања доводе до промена осунчавања па тако и саме климе и дан-данас се расправљају. Награде, признања и легат У част за његова достигнућа у астрономији, 1965. године — након успешних совјетских мисија које су обавиле снимање даље стане Месеца — научници Совјетске академије су један кратер на страни Месеца коју не видимо назвали „Миланковић” (координате: +170°, +77°). Ова одлука је потврђена на 14. Генералној скупштини Међународне астрономске уније 1970. године, одржане у Брајтону (Уједињено Краљевство). По њему је назван и кратер на Марсу (координате: +147°, +55°). Ова одлука је донета на 15. Генералној скупштини М. А. У. 1973. године у Сиднеју (Аустралија). Један астероид носи назив 1605 Миланковић, а у почетку је носио службену ознаку -{1936 GA}-; открио га је астроном Петар Ђурковић с Београдске опсерваторије 1936. године. На предлог ове опсерваторије, Међународна астрономска унија га је преименовала 1979. године, на 100. годишњицу рођења Милутина Миланковића. На хиљаде ових небеских тела се налази у појасу између Јупитера и Марса. Такође, на 100. годишњицу рођења Миланковића амерички научници Џон Имбри и Кетрина Палмер Имбри објавили су књигу под називом Ледено доба: решење тајне (), у којој су дали пуно признање Миланковићевој теорији. Књига је преведена и објављена на српски 1981. године. Године 1983. одржан је међународни научни скуп у америчкој држави Њујорк, на Геолошкој опсерваторији Ламонт Доерти на Универзитету Колумбија, а носио је назив Миланковић и клима чиме је одата велика почаст научном доприносу српског великана. У Перуђи (Италија), 1988. године организован је научни скуп под називом Циклостратиграфија. На њему је званично промовисана нова истраживачка метода која у основи има Миланковићеве циклусе осунчавања и која у ритмичким сменама слојева стена детектује хладније и топлије циклусе кроз које је прошла наша планета. 1993. године установљена је Медаља Милутин Миланковић коју сваке године додељује Европско геофизичко друштво (од 2003. носи назив Европска геофизичка унија), у области дуготрајних промена климе и моделовања. Милутина Миланковића постављена је 1995. године испред Универзитета у Новом Саду. Скулптура је дело , лекара др Јокановића. Наса је у свом издању На раменима гиганта сврстала Миланковића међу 15 највећих умова свих времена у области науке о Земљи. Завод за уџбенике и наставна средства из Београда, у сарадњи са Музејом науке и технике САНУ, објавио је 1977. године Изабрана дела Милутина Миланковића. Милутина Миланковића свечано је откривена 2001. године испред Геомагнетног института у Гроцкој. Скулптура је дело Дринке Радовановић. Његов лик се од 2011. налази на новчаници од 2000 српских динара, као и на поштанској маркици из 2004. године бивше државне заједнице Србије и Црне Горе. Некадашњи Трећи булевар на Новом Београду понео је назив Булевар Милутина Миланковића. У дворишту родне куће Миланковића у Даљу свечано је откривена Милутина Миланковића 20. јуна 2016. године. Бисту су открили председник Владе Србије Александар Вучић и председница Хрватске Колинда Грабар Китаровић. У парку Милутина Миланковић у Врачару, у Београду, 26. јуна 2017. године свечано је откривен споменик Милутина Миланковића. Споменик су открили министар културе и информисања Владан Вукосављевић, градски менаџер Горан Весић и председник Удружења Милутин Миланковић Славко Максимовић. Споменик је дело академског вајара Зорана Ивановића. У Српској културној башти у Рокфелеровом парку у Кливленду (Охајо, САД), 20. августа 2017. године свечано је откривена Милутина Миланковића. Скулптура је дело академског вајара Ивана Фелкера. Постоји иницијатива да се у Београду оснује музеј посвећен његовом раду. По њему је названа Геолошка и хидрометеоролошка школа „Милутин Миланковић”. Патенти У табели испод приказано је осам патената који могу да се припишу великом српском научнику Милутину Миланковићу. ЛЕГЕНДА: Проналазак Милутина Миланковића Проналазак Милутина Миланковића и Теодора Кројца Аналог патента -{HU 43572 B}- Аналог патента -{AT 42720 B}- НАПОМЕНЕ: Занимљивости Миланковић је направио најтачнији календар до сада. Дужина тропске године износи 365 дана, 5 часова, 48 минута и 46 секунди, док је Миланковић постигао тачност од 365 дана, 5 часова, 48 минута и 48 секунди. Миланковић никада није прихватио Ајнштајнову теорију релативности, али је то тада био случај и са многим другим научницима тог времена. Милутин је добио кратер са својим именом на даљој страни Месецa величине 34 km, затим кратер на Марсу пречника 118 km, те астероид под називом 1605 Миланковић. НАСА га је уврстила у 10 највећих научника који су се бавили проучавањем Земље. За разлику од Николе Тесле или Михајла Пупина, светску славу није стекао у највећим светским центрима, већ се својим научним теоријама бавио у собици у Капетан-Мишином здању, на Београдском универзитету, и то користећи само папир, оловку, шибер и логаритамске таблице. Миланковић је главни „кривац” који је доказао да на Марсу не може постојати цивилизован живот јер је својим прорачунима показао да су тамо температуре исувише ниске да би живот у таквом облику постојао. Миланковић је први српски доктор техничких наука. Најцитиранији је српски научник свих времена. Последњи текст који је написао није била научна расправа, већ оглед о песми „Смрт Марка Краљевића”. 2010. година је била година Милутина Миланковића. Преци Галерија Види још Миланковићеви циклуси 1605 Миланковић Кућа Милутина Миланковића Парк Милутин Миланковић Ревидирани јулијански календар Кроз васиону и векове Референце Литература Миланковић, Милутин (1952). Кроз васиону и векове. Београд. Миланковић, Милутин (1979). Успомене, доживљаји и сазнања — детињство и младост. Београд. Миланковић, Милутин (1952). Успомене, доживљаји и сазнања из година 1909. до 1944. Београд. Миланковић, Милутин (1957). Успомене, доживљаји и сазнања после 1944. Београд. Гладић, Војислав (2007). Милутин Миланковић — живот и дело. Београд. Николић, Предраг (1997). Основи геологије. Београд. Милићевић, Владо (2008). Миланковић — даљски аргонаут. Београд. Стојковић, Андрија (2008). Филозофски погледи Милутина Миланковића. Београд. Трифони, Александар (2010). Како сам доживео Милутина Миланковића. Београд. Милићевић, Владо (2011). Марсов кратер Миланковић. Београд. Спољашње везе Биографија на веб-сајту САНУ Збирка књига Милутина Миланковића на веб-сајту Дигиталне Народне библиотеке Србије Виртуелна изложба „Милутин Миланковић, великан светске науке са Београдског универзитета”, Универзитетска библиотека „Светозар Марковић” Дигитални легат „Милутин Миланковић” Математички факултет Универзитета у Београду Културни и научни центар „Милутин Миланковић” у Даљу Званични веб-сајт Удружења „Милутин Миланковић” из Београда Документарци „Милутин Миланковић по други пут међу Србима” — сајт РТВ РС Путник кроз васиону и векове — документарац посвећен животу и делу Миланковића, снимљен 2007. у продукцији удружења „Милутин Миланковић”, „Застава филма” и „Имиџ дизајн студија”, у режији Душана Вулековића Историја науке: Милутин Миланковић — епизода серијала о знаменитим личностима на Јутјуб каналу РТС Образовно-научни програм У сазвежђу великана: Милутин Миланковић — епизода серијала о знаменитим личностима на Јутјуб каналу РТС Образовно-научни програм Божански сјај Миланковићевог канона — епизода серијала о знаменитим личностима на Јутјуб каналу РТС Образовно-научни програм „Ice Age – Milankovitch Cycles” — документарац на каналу Национална географија; три варијабле познате као Миланковићеви циклуси утичу на то како и када Земља улази у ледено доба или глобално загревање „Earth Story – The Big Freeze” — Би-Би-Сијев документарац Радови Аутограф (факсимил) прве странице Миланковићеве Астрономске теорије климатских промена (о. „Увод”) „Соларна радијација и Миланковић”, одломак из књиге Соларна варијабилност и геомагнетизам „’Конкретно’ сведочење померању ширине тропа”, одломак из књиге Земља у свемиру „Прецесија: Миланковићева теорија”, одломак из књиге Од звездозналаца до звезданих бродова „На раменима дивова: Милутин Миланковић”, биографски чланак Насине Земаљске опсерваторије Рођени 1879. Умрли 1958. Даљани Срби у Славонији Српски астрономи Српски математичари Српски климатолози Српски грађевински инжењери Српски проналазачи Српски писци фантастике Доктори техничких наука Академици САНУ 100 најзнаменитијих Срба по САНУ Официри Војске Краљевине Србије


Ношња на глави састојала се од крпице са утканим мотивима а на једном крају пришивена је врло велика свилена кићанка која пада на чело кад се крпица стави на главу. Остали део пада позади низ леђа.


Забавите разговор са људима из свих крајева Тумбарумба. Бесплатно Цхат [Пцлаве1] у којима можете да урадите следеће ствари:


Црнадак је уверен да ће поруке са данашњег догађаја бити само увод у оно што следи, а како је рекао, следи још много заједничких пројеката.


source: CulturaX

text: Слава храма Силаска Светога Духа у Винковцима | Српскa Православнa Црквa [Званични сајт] 7. Јун 2017 - 10:08 Торжественом Литургијом началствовао је протојереј-ставрофор проф. Душан Колунџић уз саслужење старешине винковачког Светотројичног храма протојереја-ставрофора Предрага Азапа. За певницом су били Слободан Лукић и Стефан Азап, док је сав присутни народ народ одговарао на Литургији. На Литургији су узнете молитве и за оне који из неког разлога нису дошли у храм, као и за надлежног администратора Епархије осечко-пољске и барањске, Епископа бачког др Иринеја. Прота Душан Колунџић је у празничној беседи изнео појединости о великом догађају који се десио у јерусалимској зборници у којој су се окупили апостоли. Крстоносни прота је казивао о једнодушју у молитви и о томе да у молитви треба да будемо уједињени. Затим су благоверни христољубиви Срби Винковаца троструким опходом око храма, уз песму и молитву, на највеличанственији начин под винковачким небом обележили славу свог храма Силаска Светог Духа. Одржан је и помен блаженопочившем епископу осечко-пољском и барањском Лукијану. Славски колач је пререзао и жито освештао прота Душан Колунџић, док је славски тропар певала цела црква. Кума овогодишње славе је гђа Бранка Дробњак из Винковаца, а за наредну годину се за кумство пријавила породица Нешић из Бијелог Брда. Прота Азап је својим парохијанима честитао храмовну славу и казао да га веома радује што су кренули пут своје цркве да прославе Духа Светога, чијом благодаћу је ова црква, иначе девастирана у периоду деведесетих година двадесетог века, на чудесан и необичан начин васкрсла у Винковцима. Снагу и силу Дух Свети је подарио парохијанима и служитељу наше цркве да све поново подигну из пепела. Уз помоћ свих израсла је православна црква која је украс Винковаца. -У окружењу многобројних народа, веома смо радосни што живимо сложно, онако како живи хришћански свет, и слава Богу да је тако, казао је прота Азап. Храмовној слави присуствовали су протојереј-ставрофор Душан Марковић, архијерејски намесник вуковарски, протојереј Бранислав Полимац из Острoве; г. Ђорђе Чурчић, заменик вуковарско-сремског жупана; г. Рајко Лукић, посланик из Борова; Удружење Срба Озрена и Посавине, г. Јосип Паулић, професор историје, философије и етике у Техничкој школи Руђер Бошковић у Винковцима, а своје музичке таланте као оперски певач исказао је и на храмовној слави. Како је казао г. Паулић, ово је била само једна од многих прилика да се покажу добросуседски односи. Из села Бијело Брдо били су представници Српског културно-уметничког друштва Јован Јовановић Змај које активно почиње са радом 1998. године, а наставља се на традицију Српског певачког друштва које је основано 1923. године. Традиција се наставља негујући игру, песму, наречје, говор. Ово друштво данас броји 80 чланова и делује у три секције: фолклорна (одрасли и дечји ансамбл), певачка група која негује изворне песме и и гастро група која промовише изворна јела Срба овога краја. Председник овог друштва г. Зоран Нешић је са младима из гастро групе припремио трпезу љубави.


Број прегледа 1.913 Како је то Шабац ,,једини слободан град у Србији”? Број прегледа 3.238 22. априла 2020. 23. априла 2020. 0 Код нас је ванредно стање одавно... Број прегледа 446


Шта би се десило ако су групе претрпеле поремећаје личности? - yes, therapy helps! Шта би се десило ако су групе претрпеле поремећаје личности? Ми смо друштвена бића, тако да је немогуће игнорисати улогу група у нашим животима. Бити групе припадности, као што су породица или референца, као урбано племе, Увек смо у директној вези са неком врстом групе . Ова чињеница је додата гесталт принципу "цела је више од суме дијелова", оправдава групу као јединицу анализе и теоретско-практичну парадигму Психологија група . Шта би се десило ако би група људи имала поремећај личности? Разумевање групе која је већа од суме својих чланова подразумева то не можете разумјети групу као екстраполацију индивидуалних понашања људи који то чине . Чак није могуће диктирати да иста особа развија исте процесе појединачно иу групама; и самим тим и терапеутска улога група. Сада, ако могу бити терапеутски, могу ли се конфигурирати и патолошке групе? Са овим проблемом у ваздуху, уђимо у групну визију и видимо које особине групе могу имати ако се разболеле. Ко зна ... да ли ћемо бити део патолошке групе? Може вас занимати: "Поремећаји личности: митови и стварности" 1. Параноид Гроуп Тхе параноја Изгледа када заблуде доводе до изобличења стварности и неповерења. У групној визији, преводи се као група са дефицитом од повратне информације и интра и интергруп . Са овим се позивамо на чињеницу да се не нуди никаква вањска повратна информација нити између самих чланова. Због тога група развија мноштво закључака да не контрастаје информације, не изражава своје тумачење и не зна да ли је то тачно. Ово чини групу неповерљив, извор гласина и вишеструке верзије истог или Заглављени су у фази стварања стандарда и поверења, стално тестирају мишљење и посвећеност својих чланова да би могли рећи "да, то је начин на који су ствари" и добију сигурност. 2. Шизоид група Може се сматрати тој особи шизоид он не може интегрирати групу, због своје равнодушности према друштвеним односима. Сада, хајде да имамо групну визију и посматрамо шизоидну "групу". Ова изолација би се на нивоу групе манифестовала ригидном и непропусном мембраном. Група мембрана је структурни елемент који помаже да се дефинишу границе групе и регулишу његова комуникација споља . На тај начин, иако постаје ригидност, интеракција групе са окружењем је ометана. У овом случају ефекти су двосмерни; не само да се подаци не дају из групе као у параноидном, али и није примљен. 3. Сцхизотипал група Сигурно сте се икада повезали у групу која се прије фразе без значења, сви насмејали гласно и питали сте "шта се овде дешава?". То је један од облика изражавања групне културе, о томе како се група развија током времена стичући конзистентност као одређени ентитет кроз правила, облике односа, улоге, теме итд; карактеристике. Може се схватити као стварност групе. Међутим, ако ова стварност постане сложена и почиње да се разликује од егзогрупалне - екстерне до групе - ми смо у групи шизотипа , са изобличењем стварности; група која нема где да га разуме јер чини се да не говори наш језик. 4. Антисоцијална група Један од разлога за формирање група је тражење сигурности; група као лифесавер. Имајте прилику да стекнете самопоуздање са бројним људима она нам пружа сигурно окружење у коме можемо да се односимо . Да би то учинили, неопходно је створити групне норме, да ли су експлицитне-експресиране вербално - као имплицитне - које се не говоре, али сви знају-. Међутим, антисоцијални поремећај има одређене проблеме са нормама, ау антисоцијалним групама конкретно са нормама интергуралне интеракције. Истовремено, када група успоставља норме унутар групе како би осигурала њихов однос, она их такође успоставља међугрупе како би осигурала како да интеракцију са окружењем. Ако други не успеју, нађемо групу која крши интегритет других, која не поштује групну мембрану других група и дисфункционалне облике егзогрупалне везе. 5. Гранична група Гранични поремећај је један од најсложенијих на индивидуалном нивоу, али иу развоју групе. Гранична група је група са групном активношћу фокусирана на афективни ниво . То је група која не управља и само изражава, тако да се карактерише тиме што нема простора за размишљање и само за акцију. То доводи до импулсивних односа који произилазе из емоционалне климе групе у то вријеме, врло дисфункционалне међугрупе од они не узимају у обзир ни семантику нити комуникативну прагматику . То јест, они не контролишу оно што изражавају или како то изражавају, и не баве се питањем шта је с бомбом коју су управо пустили, што их доводи до самодеструктивних односа са околином и са самом групом. 6. Нарцицист Гроуп Фраза нарцицисмо објашњава да је успех све: "крај оправдава средства". Из тог разлога, нарцистичка група је група која је потпуно орјентисана на задатак, али циљ није ни продуктивност ни учинак, већ статус који се постиже обављањем задатка . То су групе које живе у континуираном односу конкурентности, пошто је њихов групни идентитет заснован на испуњењу задатка и на друштвеном поређењу са другим групама. Вау, ако добијем све своје циљеве и онда упоредим себе са онима који нису, ја ћу се ценити позитивно. Многи су можда запамтили неке радне групе у студијима или у сектору радне снаге, од којих један мисли "колико их мало кошта да им стопирају на главу". 7. Хистриониц Гроуп Историјски такође воли да буде центар пажње , али у овом случају емоционално. Ова чињеница већ карактерише хистрионичке групе, њихову друштвено-емоционалну оријентацију. Ако дајте задатак да изводите хистрионске групе, немојте сачекати да видите како је завршио, јер ће се окретати у изражавању емоција које су у њима збуниле тај задатак. То је још једна дисфункција, континуирани емоционални израз, али без управљања, јер би се пажња окончала ако би ријешили емоционалне сукобе . У овом случају, емотивна клима поново постаје кључна, централна тема интра- и међугрупних односа, као и поновити сукобе без њиховог завршетка. 8. Групо Евитативо Ова врста групе подсећа на шизоид у томе што не одржава однос екогроуп-а. То се објашњава у томе на индивидуалном нивоу, поремећај избеглица карактерише друштвено повлачење због страха од одбијања . Разумевање групног нивоа, група предвиђа негативне интеракције међугрупа, тако да је њена мембрана крута и непропусна. Међутим, сви њихови интереси леже у овим интеракцијама са другим групама, иако их немају, карактеришући њихове унутрашње односе путем интергрупне комуникације. Чињеница да они причају о нечему што не знају подразумева то изобличити њихово знање и стварност других група . На тај начин живе у сталном друштвеном поређењу између онога што смо "ми" и "оних", од чега они чине своју структуру. Неке групе могу гласати да су једном у њима само причали само о другој групи! 9. Зависна група Ове групе могу бити збуњене са подгрупама, јер увек морају отуђити друге групе. Одређена група карактерише подређеност другим групама и путем интергрупне комуникације са повратне информације није реалан Подређеност се даје тако што нема јасног или претјерано делегативног руководства, који не преузима одговорности и оставља групу без прилика за слиједењем. У том контексту, групни процеси се делегирају другим групама, као што су управљање задацима или доношење одлука. Поред тога, постоји потреба да останете повезани са другом групом, тако да повратне информације нису успостављене и много мање ако су негативне. То значи да се група може подређивати другој која може довести до пропасти и не говори ништа; Затворио сам судар са леденим брегом и потопио Титаник! 10. Опсесивно-компулзивна група Ако нешто карактерише опсесивно-компулзивни поремећај, то јесте когнитивна ригидност у смерницама и понашању . Сада, уз групну визију, ригидност се преноси на структуру групе. ТОЦ групе би биле оне са великим бројем ригидних норми, како прописно - шта би требало урадити - и процриптивно - шта не би требало учинити. Све док буду прекорачени, они ће имати озбиљне санкције знатно смањење статуса . Исто тако, они такође имају ригидност у улогама, дефинишу коју позицију и коју функцију испуњава сваки члан. Због тога су то групе у којима је социјализација нових чланова тешка и у којој структурална ригидност такође регулише нефлексибилне облике међугрупних односа. Закључци и нијанси Претходна класификација то није дијагностичко за групе , али се може користити да узме у обзир како структурне и процедуралне промене могу изазвати групне дисфункције. Схватајући када су правила радне групе постала строга, како је породица главна тема су друге породице или како се са пријатељима разговарају и управљају сукобима који се јављају, али без јасне намјере да их ријеше. Овако се може приметити да група може бити патолошка , види да група има личност и, у крајњој линији, доноси ту групу. Гил, Ф. и Алцовер, Ф. (1999). Увод у групну психологију. Мадрид: пирамида. Палацин, М. и Аигер, М. (2014). Групна комуникација. У Р.Мартинез и Ј. М. Гуерра (Цоордс.), Психосоцијални аспекти комуникације (Поглавље 14, стр. 193-206). Мадрид: пирамида. Санцхез, Ј. Ц. (2002). Психологија група. Теорија, процеси и апликације. Буенос Аирес: МцГрав-Хилл. Разведчицы - Серия 5 (1080p HD) (Август 2019). Да ли је нормално имати анксиозност без разлога? Топ 10 тестова за откривање аутизма Верницкеова афазија: опис, симптоми и узроци Лацунарни инфаркт: узроци, симптоми и лечење 10 најбољих психолога у Валенсији


Због замене бројила у згради у којој се налази апотека ''Живковић '' у улици Трг Ђорђа Станојевића, станари те зграде биће без електричне енергије у понедељак 23.04.2018.године у времену од 09 до 15 часова. Више од 3 милиона за Општину Неготин Владимир Величковић, председник Општине Неготин је, у четвртак 19. априла, са министром државне управе и локалне самоуправе Бранком Ружићем, потписао је уговор о реализацији пројекта „Унапређење рада Локалне пореске администрације општине Неготин кроз набавку информационог система за подршку администрирању фискалних форми у општинској управи“. Одржан 12. Сајам запошљавања у Неготину Национална служба запошљавања-филијала Бор и општина Неготин, организовали су данас, у холу Дома културе у Неготину, дванаести по реду Сајам запошљавања, који је отворио председник општине Неготин, Владимир Величковић. Данас је одржана шеста по реду седница Општинског већа општине Неготин, којом је председавао Владимир Величковић, председник општине Неготин. 160 година од рођења Ђорђа Станојевића У оквиру обележавања 160 година од рођења нашег знаменитог суграђанина Ђорђа Станојевића, у спомен соби у згради Електродистибуције у Неготину, у четвртак 12. априла, одржано је предавање под називом „Ђорђе Станојевић - уметник и градитељ“ које је приредио Милорад Дрча, сарадник за односе са јавношћу огранка ХЕ „Ђердап“.


text: Преглед кафе: Етхиопиа Органиц Дарк од Меллело Цоффее Роастерс - Преглед | Јули 2020 Етиопија Органиц Дарк Меллело кафе за печење кафе сајам кафе Локација печења: Медфорд, Орегон Агтрон: 32/38 Слепа процена: Богато оштар, резонантно печен. Мошус, корица наранџе, пекарна чоколада, огољени мескуит, цвјетне врхунске ноте у ароми носе се у шољицу, гдје се чоколада креће напријед. У структури слатко и живописно печеног, уравнотеженог, резонантног облика. Лаган, сатен осећај уста. У кратком финишу доминирају чоколада и цвеће; дуги завоји су помало прхки и суви, иако укус остаје. Напомене: Ова изврсна кафа препозната је као једно од три најузбудљивија тамнија печења 2017. Цертифицирано органско узгојено. Ова кафа изједначена је са трећом највишом оценом на дегустацији готово 130 тамно печених кафа за Преглед кафеИзвештај о дегустацији у августу 2017. године Меллело Цоффее Роастерс је три места за печење и кафе оријентисане на три локације, основана 1992. године од стране Салваторе Меллело у Медфорду, Орегон. Посетите ввв.меллело.цом или позовите 541-779-9884 за више информација. Доња граница: Тамна печена без извињења која задржава резонантну сложеност и живу равнотежу по цијелом профилу.


Дагестанца Хабиба Чечени угостили кo брата: Кадиров шампиону поклонио нову „мечку“ - Russia Beyond Србија После сусрета са Владимиром Путином шампион UFC у лакој категорији Хабиб Нурмагомедов се на позив првог човека Чеченије Рамзана Кадирова упутио у Грозни, где је проглашен за почасног грађанина. Регионални друштвени фонд назван у част бившег председника Чеченије, Рамзановог оца Ахмата Кадирова, поклонио је Нурмагомедову аутомобил Mercedes-Benz S (W222). Пријатељ Нурмагомедова и сам борац мешовитих борилачких вештина Шамиљ Завуров је објавио фотографију нове „мечке“ на Инстаграму уз коментар да им је била указана још већа част тиме што их је Кадиров лично испратио до границе. Иначе, анкета Сверуског центра за истраживање јавног мњења (ВЦИОМ) показује да је 6. октобра 89 одсто држављана Русије навијало за Хабиба Нурмагомедова у борби против Ирца Конора Мекгрегора. О борби је знало 90 одсто испитаника. 77 одсто оних који су били за дагестанског спортисту, навијали су за њега јер он представља Русију, 12 одсто јер им се не допада понашање Мекгрегора, и 11 одсто јер је Хабиб бољи борац. За Ирца је навијало 5 одсто држављана Русије. Једни због тога што не воле Нурмагомедова, а други јер им се допада Коноров стил борбе. Подсећамо да смо пре борбе 6. октобра објавили текст са објашњењима зашто Руси нису могли да одлуче за кога ће да навијају. Погледајте такође најсмешније руске мемове посвећене окршају Хабиб - Конор:


text: Borino brdo otvaranje Poseta ovog meseca: 1901 Poseta u ovoj godini: 13242 ОТВОРЕНО ИЗЛЕТИШТЕ "БОРИНО БРДО"! Од данас 2. јула излетиште и рекреативни простор Борино брдо добило је ново рухо. У сарадњи са градском управом изградили смо столове са клупама, простор за логорску ватру и пикник, као и видиковац на Врање. На рекреативном простору уредили смо стазе за трчање од 400 и од 50 метара, поставили смо справе за вежбање и љуљашку за најмлађе. Циљ овог подухвата Планинарског клуба "Железничар 2006." Врање је да наше суграђане вратимо природи и кретању, да им ту на 40 минута хода од центра града понудимо садржаје за одмор и рекреацију у прекрасном амбијенту, у хладу борове шуме. Градска већница за екологију Марина Ђорђевић и председник ПК "Железничар 2006." Срђан Стошић свечано су отворили ову оазу за љубитеље природе. Захвалнице су додељене Градској управи за сарадњу на пројекту, а Шумском газдинству Врање и Горану и Луки Арсићу за помоћ у реализацији овог подухвата. На платоу брда организована су надметања младих у трчању и скоку у даљ, док су се многи дечаци и девојчице опробали на уграђеним справама за вежбање. Учесници овог излета су шетали, одмарали и уживали у хладу и мирису боровине. Група бициклиста нашег клуба имала је бајс туру до овог излетишта. Пут Бориног брда кренули смо пешице од зграде градске скупштине. Стазу су прошли и градска већница за екологију Марина Ђорђевић и заменик председникa градске скупштине Градимир Јовановић. У колони девојчице и дечаци, девојке и младићи...Па, зар нисмо све то урадили за врањску младеж! Срећни вам и лепи били дани на Борином брду и чувајте га!


text: КАКО КАЖЕ АМЕРИКА: Посета високог ризика, не само за Вучића... | ИСКРА КАКО КАЖЕ АМЕРИКА: Посета високог ризика, не само за Вучића... 07.09.2018. - 21:18 Тзв. Косовске безбедносне снаге (Фото: Sputnik / AFP 2018 / Armend NIMANI) Тензије међу Албанцима су подигнуте до краја. Да ли су спремни да иду на све или ништа, зависи од тога да ли су добили зелено светло од некога споља. Посета председника Србије Косову и Метохији је више него ризична у овом политичком тренутку, оцењује за Спутњик Љубан Каран, бивши обевештајац КОС-а. Он каже да је та посета ризик и за Вучиа лично, али и за целу нацију, јер су тензије дигнуте до краја и да је очигледно да Албанци желе да изазову нови сукоб. "Али ми морамо да размишљамо о томе да они никада не предузимају драстичне кораке без договора са Америком. То смо научили и то знамо. Дакле, они у овом тренутку иду да нас до краја провоцирају и да нас на тај начин понижавају и да прете да неће дозволити нашем председнику да разговара са нашим људима. То значи да имају зелено светло од некога", наводи наш саговорник. Коментаришући изјаву Кадрија Весељија да Вучићу може у сваком тренутку да забрани посету Космету, Каран каже да је то само одраз бахатости Приштине. "Приштина би могла да иде на све или ништа, када би њихов став био независан од великих сила. Али ја сматрам да они никада не могу ићи до краја јер ни они нису јединствени, њихови кључни лидери се разилазе по битним питањима и долазе у сукоб. Тако да, ако Албанци и буду заузели неки чврст став, сигурно је да иза тога стоји нека велика сила", уверен је наш саговорник. После одлуке председника Србије данас да прекине разговоре са Приштином у Бриселу, огласио се директор Канцеларије за Косово и Метохију Марко Ђурић, који је рекао да се председник Србије не плаши евентуалног хапшења на Косову, као и да ако буде одлучио да оде на Косово, сигурно неће бити ухапшен.


source: fineweb

text: ||Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен. Словенски језици чине групу језика која, заједно са балтичким језицима, формира балто-словенску грану индоевропских језика. Сви словенски језици су потекли од прасловенског језика, данас изумрлог. Словенски језици се деле на три групе: јужну, источну и западну. - индоевропски језици Спољашње везе[уреди]


Quote: Е видиш, ја то никад не бих урадио, нити бих, да ме се пита, некоме дозволио или одобрио такво нешто. Рушење гробља је стварно нешто најниже. То су шиптарска и циганска посла, а не наша. Када је кнез Михаило дефинитивно иселио Турке из кнежевине Србије иза Турака су остала гробља. Та гробља никад нико није није дирао, нити је на њих обраћао пажњу. Турска гробља су зарасла у коров, трње и још касније у шуму, али их нико није рушио, скрнавио и дирао. Од тада потиче израз "пролазити ко поред турског гробља", тј. уопште не обраћати пажњу на некога или нешто, заборавити на постојање или бити несвјестан постојања некога или нечега.


text: СРБИ ОДЛУЧУЈУ КО ЋЕ БИТИ НОВИ ПРЕДСЕДНИК АУСТРИЈЕ? Ево и како... - СРБИЈА ЈАВЉА СРБИ ОДЛУЧУЈУ КО ЋЕ БИТИ НОВИ ПРЕДСЕДНИК АУСТРИЈЕ? Ево и како... У недељу се одржавају поновљени избори на којима би Аустрија требало да добије новог председника. У Аустрији живи доста Срба па би њихов глас могао да пресуди. У другом кругу гласања на председничким изборима у Аустрији одржаним у мају Александар ван дер Белен, независни кандидат и бивши лидер странке Зелени, тесно је победио ултрадесничара Норберта Хофера, члана Слободарске партије. Међутим, исход гласања је поништен због нерегуларности. Очекује се да ће данашњи поновљени избори бити неизвесни јер, према последњим анкетама, ниједан кандидат нема већу предност. У Аустрији живи већи број Срба па се многи питају како ће они гласати и да ли ће то имати већи утицај на крајњи резултат. Дејан Ристић, наставник који живи и ради у Аустрији, испричао је за лист "Блиц" каква атмосфера влада у Бечу уочи избора на којима би Аустрија могла да постане прва држава ЕУ са ултрадесничарем на челу. – Атмосфера пред ове изборе у Аустрији нема ни мали део еуфорије која прати, рецимо изборе у Србији. Наравно, последњих дана, обојица кандидата били су присутнији у медијима – каже Ристић. Срби могу да гласају, али... Према његовим речима, аустријска политика занима Србе који се интересују и за политичку ситуацију у отаџбини. – Познајем људе који имају аустријско држављанство, али немају појма да се у Аустрији одржавају председнички избори, нити знају да имају право гласа. С друге стране, већина Срба који су дошли током деведсетих и касније поседује другачију "политичку културу", њих политика интересује, али многи од њих немају аустријско држављанство тако да не гласају – изјавио је наставник који годинама живи у Бечу и предаје српски Аустријанцима. Он сматра да би српски гласови могли да одлуче ове изборе, али је питање колико ће процената Срба уопште изаћи на изборе. – Могли би, али не излазе на изборе. Мислим да у Аустрији право гласа има око 100.000 Срба, али на изборе излази можда свега једна петина (око 20.000), од тога у Бечу око 15.000 – каже он. Наставник каже да није јасно за кога ће Срби гласати на овим изборима. – Највећи број мојих познаника по правилу гласа за Социјалдемократску партију Аустрије која овог пута нема свог кандидата. По неписаном правилу, они своје гласове у оваквој ситуацији дају Зеленима, односно не наседају на популистичка обећања политичара. Ипак, чини ми се да је масу српских гласова Хофер добио изјавом од пре пар месеци да је бомбардовање Космета била грешка. Он подилази српским и аустријским гласачима и изјавама против ислама, Турака, избеглица – закључује Ристић. Лоша репутација Срба у Аустрији – Аустријски политичари не раде ништа да нас заинтересују за партиципацију у политичком животу. Они знају да би Срби могли да буду важан део гласачког тела, али се не фокусирају на нас јер просечан Србин у Аустрији ужива јако лошу репутацију – "јефтина радна снага", "кривци за рат у СФРЈ"... – каже Ристић. Додик: Срби, гласајте за Хофера Председник Републике Српске Милорад Додик позвао је Србе у Аустријии да подрже кандидата Слободарске партије Аустрије Норберта Хофера. Он је рекао да је Хофер "осведочени пријатељ Срба". – Аустрија је нова домовина многих наших људи. Позивам све Србе у Аустрији да подрже Хофера који се показао конструктивно и пријатељски према свему ономе што ради Република Српска – изјавио је Додик.


У Паризу међу 1.000 приведених – 100 малолетника


text: Бавимо се менискусом Менискус коленски зглоб је заједнички амортизер, заправо је хрскавичаста заптивка. Главни узрок руптуре менискуса су разне повреде, а до руптуре менискуса може доћи до врло оштрог пролаза коленског зглоба. Повреде са директним кољенастим зглобом мање доводе до кидања (колено ударају у зид, ударају различите предмете). На руптури менискуса утичу различите микротрауме. Да ли су колена болесне од лечења? Са малим дисконтинуитетом менискус примењују конзервативни третман (не оперативно). У врло болним лезијама потребна је операција. Менискус коленског зглоба - него да га третира. Народни савети: Помоћу менискуса за кратко време, "Артхроацтиве" храњиво помаже. мениска колена се третира на следећи начин: да се балзам Кеепер мрљу у изобиљу колена и затворен са пешкиром да се избегне контаминација кревет и покрије нешто друго топло, пожељно је да то уради целу ноћ, тако да је тело опусти. Са менискусом, морате сваке ноћи компримовати из уринског детета. Можете и од своје, али деца су боља! Менискус коленског зглоба - Дикулов савет: нека стоји у пози зенице (на све четири стране) и шета колена на тепих напред и назад. Менискус коленског зглоба успешно лечи маст за зглобове коња Алесан. Само крема за загревање, већ само крема за зглобове. Курс - 2 недеље, затим недељни одмор и поновите курс. АЛЕЗАН се продаје у кућним љубимцима. Са менискусом коленског зглоба, балзама "Роот" (у облику компримова) и балзамом са хондроитином и глукозамином добро помажу. Треба само стрпљење и свакодневна употреба. Када је менискус треба да иде на коленима, кроз бол, али покушава да хода, да прободе деклоберл, Милгамма, кеторол, брис хондроксид, топло Цомпресс да уради масажу везе, још увек ову вежбу: под колена мало лопту и стиснути га, пију Добијање есенције од корена сунцокрета и видећете да колена не сметају: не боли и не искочи, ако не постоји повреда можете покушати. Пролазак терапије лековима "Остенил" је имплант за интра-артикуларну ињекцију. Буквално након прве ињекције доћи ће до побољшања. Ефекат је гарантован најмање 6 месеци. Ток од 5 интраартикуларних ињекција. Ако сте забринути за менискус колена, пробајте медицинско блато. Блато мора или слано језеро. Маст за менискус коленског зглоба Модрица је врста повреде без угрожавања интегритета костију и меких структура. У овом случају оштећују се мала пловила, а нервни завршници су иритирани, што узрокује бол. Повреда колена је прилично честа и код деце и одраслих. Шта урадити са повредом колена, тако да се процес опоравка јавља у најкраћем могућем року? Повреда колена се јавља када је ткиво изложено зглобу умереног интензитета. Механизам штете може послужити као пад, саобраћајна несрећа, унутрашње и индустријске повреде. Након појаве модрице на мјесту повреде, постоји бол, озбиљно отицање и црвенило коже изнад пателе. Механизам овог феномена је следећи: Оштећујући фактор утиче на посуде коже и поткожног ткива, узрокујући њихове руптуре. Акумулација крви испод коже доводи до стварања хематома. Организам покушава да ограничи фокус оштећења и започне инфламаторну реакцију. Васкуларна пропустљивост се повећава и зглобови зглобова. Притисак на нервне завршетке хематома и едема доводи до појаве болова. Ови механизми се јављају за кратко време, али имају времена да утичу на њих. Ако се прва помоћ обезбеди на време, процес лечења траје много мање времена. Модрица колена је лако препознати. Траума има прилично карактеристичну клиничку слику. Главни симптоми повреде колена: Бол се јавља одмах након повреде, повећава се с притиском на кожу у пределу патела. Отицање ткива у подручју артикулације. Хематома - поткожна акумулација крви, топла на додир, често болна. Ограничење покретљивости у зглобу због едема и хематома. Нажалост, слични симптоми могу пратити и друге патолошке услове. Празнине менискуса из зглоба колена, А укрштене штета лигамената манифестује исте карактеристике као и једноставне повреде колена. Да бисте били сигурни да не постоје озбиљне повреде, потребно је да одете у просторију за хитне случајеве, где ће дијагностицирати колену. Прије почетка терапије за повреде колена, лекар би требало да се увери да унутрашње структуре зглоба нису оштећене. За ово се могу додијелити сљедеће студије: Радиографија колних зглобова - искључује преломе костију који формирају артикулацију. Снимање магнетне резонанце је скупа студија, спроведена у случају сумње на руптуре унутрашње структуре. Ултразвук коленског зглоба - јефтина и сигурна процедура, омогућава вам да процените стање лигамената и менискуса, али има мање информативне од МР. Дијагностичка пункција - узимање споја течности са шприцем. У неким случајевима је од медицинске важности, када је неопходно уклонити хематом из шупљине коленског зглоба. Повреда колена у већини случајева не захтева посебне дијагностичке мере. На наведене методе истраживачког центра, ако код доктора постоји сумња на присуство озбиљније трауме. Анамнеза болести, општи преглед и карактеристични симптоми највероватније указују на повреду колена. Како лијечити повреду колена? Све методе терапије могу се подијелити на мере прве помоћи и накнадни третман модрице. Пошто траума није озбиљна, она ретко води ка компликацијама, онда се третман може извести код куће. Сви патолошки механизми који доводе до појаве карактеристичних симптома појављују се у прилично кратком времену. Због тога је важно започети прву помоћ одмах након модрице. Следећи савети за прву помоћ могу се издвојити: Одржавање остатка зглоба, како би се искључиле оптерећења. Да би повређени удио створио повишену позицију у односу на пртљажник, то ће смањити проток крви до места повреде. Коришћење хладноће је добар начин да смањите интензитет запаљенске реакције. Лед, примењен на зглоб, изазива спазу капилара, смањује проток течности у ткиво. Као резултат, едем се смањује, а тиме и бол. Осим тога, заустављање формирања хематома. Ако су симптоми и повреде су осећају кризу, и најмањи покрет у колену није могуће, треба позвати хитну помоћ и покушати да не направи кретање колена. Није тешко извршити описане мере код куће. Ако је повреда примљена изван куће, вриједи тражити помоћ пролазника и хитну помоћ хитне помоћи што је пре могуће. Одмор и хладноће помажу у смањивању симптома само неколико сати након повређивања. Ослободити преостале манифестације повреда може бити помоћу терапије лековима. Маст је ефикасан начин испоруке дроге са модрицом. Овај облик дозирања делује на подручју коже и поткожног ткива, где се примећују највеће промјене. Маст не изазива озбиљне системске ефекте и нежељене ефекте. Неколико сати након повреде се препоручује употреба масти која садржи нестероидне антиинфламаторне лекове: Диклофенак (Волтарен, Дикловит, Диклобене), Ибупрофен (Нурофен гел, Долгит). Кетопрофен (Кетонал, Биструмгел, Фастум). Пироксикам (Финалагел). Масти које садрже природне састојке - често се употребљавају свињска маст, лишће биљке, сабелник. Одлична маст уклања бол, у саставу којих постоје иританти: Ови лекови утичу на рецепторе нерва, смањују њихову осетљивост на импулсе бола. Нажалост, ови лекови не утичу на механизам упале. Понекад анестетска маст не може елиминисати осећај бола у довољној количини. Излијечите симптоме у овом случају помоћи таблетама лијекова. Примијенити аналгетике и нестероидне лекове. Након узимања ових лекова вероватноћа нежељених ефеката се повећава, тако да се претходно консултујте са својим лекаром. Исциједите последице повреде колена и друге методе терапије. Ако хематом не нестаје дуго, крв мора бити испуштена помоћу артичног пункта. Када симптоми наставе недељу дана након повреде, користе се физиотерапеутске методе: Додатак третман може да се масира, што, као и физиотерапија, смањује отицање ткива, бол у зглобној области, побољшава снабдевање крвљу и, стога, метаболизам. Наведене методе лечења нису обавезне. Доктор се увек фокусира на здравствено стање пацијента, на динамику симптома, истовремене болести. Задатак пацијента је тражити медицинску помоћ на време и слиједити препоруке специјалисте. Шта и како лијечити запаљење коленског зглоба Запаљен процес коленског зглоба се назива гонартхритис. У патолошког процеса укључени капсулу зглоба, лигамената и периартикуларно мишића, синовију и менискуса (спољни, унутрашњи). Болест се карактерише боловима различитог интензитета, црвенило коже у области инфламације и повећања локалне температуре, отицање колена, повреде моторног функције нападнутог екстремитета. Из разлога повезаних са повредама болест (спортске, домаћинства), аутоимуне патологије (лупус, реуматоидни артритис), инфекција (септички реактивни, туберкулозни артритис), дегенеративни-дистрофичних колено болести (артритис, остеоартритис). За лечење болести користи се интегрисани приступ, укључујући лекове, физиотерапију, куративну гимнастику, рецепте традиционалне медицине. У тешким клиничким случајевима прописана је хируршка интервенција и протетика захваћеног зглоба. Лечење упале колена требало би да почне на првим знацима патолошког процеса. Ранија терапија лековима се администрира, то је боља прогноза за опоравак и мање је вероватно развој компликација. Комплекс лекова прописује лекар након потребног лабораторијског и инструменталног прегледа, дијагнозе. За благе случајеве болести, терапија се препоручује амбулантно. Тешки облици патологије захтевају хоспитализацију у болници. За лечење инфламације у колено прописане лекове, анти-инфламаторна, аналгетика, решавање акцију нормализацију синтезу синовијској течности у заједничком капсуле, смањујући и Менисцал хрскавице структуру. Смањите запаљење свих структура коленског зглоба, смањите манифестацију синдрома бола. Лечење лечењу углавном НСАИД селективног деловања - покрета, немисила, тселебрекса, који немају негативан ефекат на слузницу дигестивног тракта. Они могу бити постављени на дужи период од неколико курсева у року од шест мјесеци. Уз интензивно патолошког процеса у менискуса или периартикуларно препоручио јастуком прима кратке курсеве (10-14 дана), неселективни НСАИЛ, ибупрофен припреме представили (Мотрин, Дуга, Адвил |), индометацин (индометацин, мовимед, индотсид), диклофенак (Ортопхенум, напроксен, дикловит). За правилно функционисање колена прописани лекове који садрже глиуказамини и хондроетинсулфат. Они су биолошке супстанце које обнављају епител жлезда заједничког капсуле, синовијалну течности расподелу нормализује, ојачати и негује хрскавицу и менискуса. Хондропротектори користе дугачке курсеве већ неколико година, нарочито са дегенеративном патологијом зглоба (артроза-артритис). Лекови укључују такве лекове као што су хондроксид, артрон, гиалган. Последњих година су произведене комбиноване супстанце које садрже хондропротекте и НСАИД-ове: терафлек, мовекс, адванс. За локалне ефекте на фокус упале, гелови, креме, масти на бази антиинфламаторних лијекова и хондропротека. Лековити облици се користе у комбинацији са лековима системског деловања у акутном периоду болести. За превенцију можете користити локалну терапију као независну методу. Уклањање упале и побољшање исхране хрскавице ће помоћи таквим лијековима као што су меновазин, еспол, гевкамен, хондроксид. Добар ефекат је дат компресијама заснованим на димексиду и текућим формама НСАИД-а, које боље пенетрирају у дебљину погођених ткива него мастне супстанце. Када интензивно запаљење заједничког капсуле и знатна штета унутар хрскавице зглобова прописаног ињекције глукокортикоида и хијалуронске киселине. У првом случају, можете да урадите 1 метак у 14 дана, не више од 3 пута. Хијалуронска киселина се понаша као синовијској течности - обавија хрскавичавих површину костију, олакшава кретање зглоба колена, нормализује абсорбинг функцију. Број ињекција одређује лекар у зависности од озбиљности патологије и преносивост процедуре. Имобилизација колена Са гонартхритисом, праћен снажним синдромом бола, препоручује се имобилизација колена. Ово је нарочито тачно када постоји прекид и упала лигамента коленског зглоба (периартритис). Нанесите фиксирање погођеног подручја тела еластичним завојем, применом завоја, специјалним уређајима (дуго). Поред тога користите хладно, повишен положај удова, физички одмор. Током смањења патолошког процеса врши се физиотерапија, куративна гимнастика и истезање. У случају тешке трауме, менискус коленског зглоба прописује хируршку интервенцију да би је уклонио. Са значајним уништавањем хрскавице препоручује се замена зглоба како би се обновила потпуна моторна активност удова. Лечење гонартритиса са народним лековима мора се комбиновати са терапијом лијековима, што значајно побољшава исход болести. Рецепти незваничне медицине немају апсолутне контраиндикације. Лекови припремљени на њиховој основи састоје се од природних састојака, ретко узрокују нежељене ефекте. Сложити на бази кромпира и хрена Да би припремили лековиту супстанцу, уједначите сирови кромпир и хрена у једнаким размерама. Сирови материјали се млевају на малог грата или се помичу у брусилици за месо, загрејани у воденом купатилу. Кашицу се ширио на оболелој колени, прекривен полиетиленом, омотан у топли шал. Компрес се оставља 40-60 минута, тада смеша се ставља у теглу и чува у фрижидеру, може се користити до 3 пута. За третирање оваквог начина гонартритис је неопходан свакодневно током недеље у периоду опадања акутне фазе болести. Маст на бази јаја румена и меда Да бисте припремили дозни облик, потребно је да узмете жуманца кокошијег јајета, воска величине кутије меча, 30 грама меда. Састојци се растворе у воденом купатилу све док се не формира униформна маса, хладно на 50 степени. Смеша се шири у преклопљеној завојској завојници и ноћу се наноси на оштећено колено. Агент се користи до потпуног опоравка. Овај метод се може користити код детета без алергијске реакције на компоненте масти уз одобрење лекара који се појави. Лист залива има изражен антиинфламаторни ефекат. Лечење артритиса коришћењем бујон може бити иу акутној фази болести, и ремисије (ремисији) да спрече прогресију патолошког процеса. Да би то урадили у посуду сипати 350 мл воде, довео до кључања, за 5 грама Лаурел леавес и кувајте их 10 минута. Филтрирани раствор се охлади, пије ноћу. Препоручите више терапијских курсеве за 3 дана недељу дана размаку. Инфузија лековитог биља За припрему лековитих производа узимајте у једнаким размерама цветове старијих, врбе од врбе, лишће коприве, корен першуна. Срушите сировине у млину за кафу, оставите је у контејнеру за лимове. У чаши стрмог кључања воду се сипа 25 грама трава, спори ватра и притиска 10-15 минута. Инсистирајте на лек за сат времена, узмите чашу два пута дневно док се стање не побољша. Артхритис коленског зглоба са правовременом терапијом обично не узрокује уништавање хрскавице и ограничавање покретљивости доњег удјела. Од лека за лечење болести, лекар - терапеут, хирург, трауматолог - након дијагностичке контроле може подстакнути.


Косово – затворена или отворена прича? – Конзервативна реформистичка странка Косово – затворена или отворена прича? У последње време делује да је прича о Косову ушла у ћорсокак па се све чешће помиње међународна мировна конференција као соломонско решење. Ако се осврнемо на историјат сличних конференција (Дејтон, Рамбује) које су деловале као излаз из пат позиција и требало је да донесу олакшање сваком грађанину у Србији, и потписаних споразума попут оног у Куманову, 1999. којим је окончана НАТО агресија на Србију, јасно је да ове „мировне мисије“ нису донеле ништа добро српском народу. Дејтонски споразум, потписан 1995, којим је званично прекинут рат у Босни и Херцеговини није донео очекивани мир Србима из Републике Српске, већ кошмар сиромашних грађана у коме деценијама сањају о присаједињењу матици, а управо овај споразум то забрањује. Договори у Рамбујеу 1999, били су заправо покушај да се вештом манипулацијом Србији отме Косово, а ако то не успе да се нађе формални повод за бомбардовање. Одредбе Кумановског споразума су биле обавезујуће за обе стране, а чин потписивања је био увод у успостављање власти УН на територији КиМ на основу Резолуције 1244 која је донета наредног дана на седници Савета безбедности, што је био увод у прогон 300 000 Срба и осталих неалбанских становника. Бриселски споразум, потписан у априлу 2013, није ништа друго сем низ уступака које смо Албанцима учинили, односно дали смо им све што су хтели, сем званичног признања независности. Овај споразум који, између осталог, предвиђа да ће српски народ на Косову и Метохији бити под „косовским законима“, неуставан је, јер се нигде у Уставу Републике Србије не помињу косовски закони. Косовски Срби, одлуком „Уставног суда Косова“ нису добили чак ни договорену Заједницу српских општина која би им омогућила несметано бављење српским фолклором. Нема сумње да је Србима на Косову тешко да остваре чак и основна људска права, али недопустиво је да медији форсирају причу да ће Срби који тамо живе остати без хране и лекова због наметнутог царинског рата, а заправо је истина да неће имати српске лекове и храну, под условом да су творци ове генијалне идеје смислили алтернативу. И недопустиво је свакодневно понављање синтагме „косовски проблем“, јер ако имамо проблем, сви ћемо одахнути када се он реши, па какво год то решење било. Такве и сличне хиперболисане приче служе исцрпљивању просечног грађанина Србије којег треба убедити да је можда најбоље решење да се Косово поклони, само да рата не буде. Чини се да смо већ навикли да живимо у времену апсурда и примитивизма, па је тако апсурдно да управо онај који поклања Косово добија признање за мир због напора које је уложио у нормализацију односа са Приштином, а примитивизам је вређати интелигенцију грађанима Србије које покушавају да убеде да се ради у њиховом и државном интересу. Гледано историјски, чини се да је решење „косовског проблема“ већ извесно, као у добро режираној представи где је наша преговарачка страна само група статиста, али питање је да ли би другачије вођена политика могла са промени овај већ утврђени след догађаја. Стога, Конзервативна реформистичка странка сматра да решење нипошто не сме бити тиха предаја Косова и Метохије, већ изналажење решења уз јасан приступ да је ово неодвојиви део наше територије. На основу резолуције 1244, расправу треба вратити под окриље УН, а потом свим правним и политичким средствима уз јасну националну стратегију повратити окупирану територију која је колевка нашег народа и наше духовности. alphamedia 2018-12-04T23:26:58+00:00


source: wikipedia

text: 12. фебруар је четрдесет трећи дан у години у Грегоријанском календару. 322 дана (323 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 1502 — Изабела I је издала едикт чиме је ставила ван закона ислам у Круни Кастиље, приморавши све њене муслиманске поданике да се преобрате на хришћанство. 1733 — Енглез Џејмс Оглторп је основао Џорџију, 13. колонију од британских Тринаест колонија, и њен први град Савану. 1812 — Елбриџ Џери је потиписао изборни закон у Масачусетсу, и при томе увео тај облик изборни инжењеринг познат као џеримандеринг 1818 — Чиле прогласио независност од Шпаније на годишњицу битке код Чакабука. 1825 — Крики су предали америчког влади своје последње земље у Џорџији по споразуму из Индијан Спрингса и одселили се на запад. 1832 — Пацифичка острва Галапагос припојена Еквадору. 1851 — Едвард Харгрејвс пронашао злато у Самерхил Крику у Новом Јужном Велсу, изазвавши златну грозницу у Аустралији. 1855 — Основан је Државни универзитет Мичигена. 1899 — Немачка од Шпаније купила Каролинска острва и Маријанска острва у Пацифику. 1912 — Абдицирао последњи кинески цар Пу Ји, из династије Манчу, Кина постала република, а први председник Суен Јатсен. 1942 — Немачки војници убили 42 затвореника која су бежала из логора Црвени крст код Ниша, у Другом светском рату, а 105 затвореника успело да побегне. За одмазду стрељано 850 људи. 1953 — СССР прекинуо дипломатске односе са Израелом после бомбашког напада на совјетско посланство у Тел Авиву. 1961 — Саопштено да су припадници сепаратистичког покрета Катанге убили премијера Конга и националног хероја Патриса Лумумбу. Тачан датум и околности под којима је убијен никада нису откривени. 1973 — Северни Вијетнам током Вијетнамског рата ослободио прву групу америчких ратних заробљеника. 1974 — У Москви ухапшен руски писац Александар Солжењицин, добитник Нобелове награде за књижевност 1970. Наредног дана одузето му совјетско држављанство и протеран из земље. После две деценије проведене у емиграцији у САД вратио се у Русију. 1979 — У Родезији погинуло 59 људи у путничком авиону "Ер Родезија", који су оборили герилци. 1986 — САД Југославији изручиле Андрију Артуковића, министра унутрашњих послова Владе Независне Државе Хрватске у Другом светском рату. Југословенске власти Артуковића, који је после рата побегао из земље, оптужиле за ратне злочине почињене над цивилима, међу којима је било највише Срба и Јевреја. 1993 — Бивши председник Малија Муса Траоре и три официра осуђени на смрт пошто их је суд прогласио кривима за масовна убиства 1991. 1997 — Хванг Ђанг Јоп, близак сарадник председника Северне Кореје Ким Џонг Ила, тражио у јужнокорејској амбасади у Пекингу политички азил у Јужној Кореји. 1999 — Сенат САД ослободио председника САД Била Клинтона оптужби за кривоклетство и опструкцију правде, чиме је, после годину дана, окончана „сексуална афера“ с Моником Луински и избегнут импичмент. 2000 — Пољска, Мађарска и Чешка, прве од бивших чланица Варшавског пакта, прикључиле се НАТО-у. 2002 — Пред Међународним судом за ратне злочине у Хагу почело суђење бившем председнику Србије и Југославије Слободану Милошевићу, првом шефу државе којем се суди пред Међународним судом. Милошевић у мају 1999. оптужен за злочин против човечности, кршење закона и правила рата и геноцид током ратова у Хрватској и Босни и сукоба на Косову. Почетак „процеса века“ пратило више од 1.000 највећих светских медија. На захтев Хашког трибунала власти Србије изручиле Милошевића 28. јуна 2001.. Пакистанске власти ухапсиле екстремног исламисту Ахмада Омара Саеда Шеика, британског држављанина, који је главни осумњичени за отмицу америчког репортера Данијела Перла, који је извештавао за -{"Wall Street Journal"}-. 2003 — У сукобима војске и побуњених припадника полиције и других демонстраната током протеста у Ла Пазу у Боливији најмање 30 особа погинуло, а 160 их повређено. 2006 — У Словенији откривен вирус птичије грипе Х5. Случај вируса птичије грипе Х5 потврђен у Нигерији. То је први случај појаве овог вируса у Африци. Краљевска гробница, која датира из 200-300 године п. н. е. откривена у Пелау, Грчка. То је највећа гробница нађена у Грчкој досада. Британски таблоид "-{News of the World}-" објавио видео из 2004. године на којем су снимљени британски војници који туку ирачке тинејџере. Рођења 1768 — Франц I, први аустријски цар. (прем. 1835) 1804 — Хајнрих Ленц, немачки физичар. (прем. 1865) 1809 — Чарлс Дарвин, енглески природњак, биолог и геолог. (прем. 1882) 1809 — Абрахам Линколн, амерички адвокат и политичар, 16. председник САД. (прем. 1865) 1841 — Лаза Костић, српски песник, писац, правник, адвокат, новинар, драматург и естетичар. (прем. 1910) 1861 — Лу Андреас-Саломе, руско-немачка филозофкиња. (прем. 1937) 1877 — Луј Рено, француски индустријалац, један од оснивача компаније Рено и пионир аутомобилске индустрије. (прем. 1944) 1881 — Ана Павлова, руска балерина. (прем. 1931) 1884 — Макс Бекман, немачки сликар, графичар, вајар и писац. (прем. 1950) 1893 — Омар Бредли, амерички генерал. (прем. 1981) 1908 — Жак Ербран, француски математичар. (прем. 1931) 1918 — Џулијан Швингер, амерички теоријски физичар, добитник Нобелове награде за физику (1965). (прем. 1994) 1934 — Бил Расел, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер. (прем. 2022) 1936 — Џо Дон Бејкер, амерички глумац. 1939 — Реј Манзарек, амерички музичар, музички продуцент, редитељ и писац, најпознатији као суоснивач и клавијатуриста групе -{The Doors}-. (прем. 2013) 1942 — Ехуд Барак, израелски генерал и политичар, 10. премијер Израела. 1950 — Мајкл Ајронсајд, канадски глумац. 1956 — Велимир Зајец, хрватски фудбалер и фудбалски тренер. 1964 — Предраг Луцић, хрватски новинар, књижевник и драматург. († 2018) 1968 — Џош Бролин, амерички глумац. 1969 — Дарен Аронофски, амерички редитељ, сценариста и продуцент. 1973 — Тара Стронг, канадско-америчка глумица. 1976 — Силвија Сејнт, чешка порнографска глумица. 1979 — Џеси Спенсер, аустралијски глумац и музичар. 1980 — Гучи Мејн, амерички хип хоп музичар. 1980 — Кристина Ричи, америчка глумица и продуценткиња. 1980 — Хуан Карлос Фереро, шпански тенисер. 1980 — Тијана Чуровић, српска глумица и ТВ водитељка. 1982 — Бојан Јоргачевић, српски фудбалски голман. 1982 — Драган Станчић, српски фудбалер. 1982 — Алем Тоскић, српски рукометаш и рукометни тренер. 1984 — Бојан Остојић, српски фудбалер. 1987 — Жереми Шарди, француски тенисер. 1988 — Грегор Балажиц, словеначки фудбалер. 1988 — Николас Отаменди, аргентински фудбалер. 1988 — Мајк Познер, амерички музичар и музички продуцент. 1999 — Џејлен Хендс, амерички кошаркаш. 2000 — Марко Пецарски, српски кошаркаш. Смрти 901 — Антоније II Цариградски, цариградски патријарх. 1517 — Катарина од Наваре, краљица Наваре. (рођ. 1470) 1538 — Албрехт Алтдорфер, немачки сликар, графичар и архитекта. (рођ. отприлике 1480) 1554 — Џејн Греј, енглеска племкиња. (рођ. 1536) 1763 — Пјер Мариво, француски књижевник. (рођ. 1688) 1771 — Адолф Фредерик од Шведске, краљ Шведске. (рођ. 1710) 1804 — Имануел Кант, немачки филозоф. (рођ. 1724) 1834 — Фридрих Шлејермахер, немачки филозоф, теолог и професор. (рођ. 1768) 1916 — Јулијус Вилхелм Рихард Дедекинд, немачки математичар. (рођ. 1831) 1948 — Стеван Стево Калуђерчић, прозни писац, просветни, културни и политички радник. (рођ. 1864) 1954 — Дзига Вертов, совјетски филмски стваралац. (рођ. 1896) 1961 — Бранко Миљковић, српски песник, есејиста и преводилац. (рођ. 1934) 1979 — Жан Реноар, француски редитељ, сценариста, продуцент и писац. (рођ. 1894) 1984 — Ана Андерсон, особа која је тврдила да је велика кнегиња Анастасија Николајевна. (рођ. 1896) 1984 — Хулио Кортасар, аргентински писац, преводилац и интелектуалац. (рођ. 1914) 1990 — Ненад Радуловић, фронтмен групе Последња Игра Лептира. (рођ. 1959) 1994 — Рахела Ферари, глумица. (рођ. 1911) 2000 — Скримин Џеј Хокинс, амерички музичар. (рођ. 1929) 2004 — Душан Трнинић, првак балета Народног позоришта у Београду и кореограф. (рођ. 1928) 2010 — Петар Борота, фудбалски голман. (рођ. 1952) 2010 — Нодар Кумариташвили, грузијски санкаш. (рођ. 1988) 2019 — Гордон Бенкс, енглески фудбалски голман. (рођ. 1937) Празници и дани сећања Међународни празници Дарвинов дан Српска православна црква слави: Света Три Јерарха Свештеномученика Иполита - епископа римског Светог мученика Теофила Новог Светог Петра - цара бугарског Референце 212


ФОЛКЛОРНИ АНСАМБЛ ИЗ ГРАЧАНИЦЕ ОДРЖАО КОНЦЕРТ У ЖАБЉУ - On 26. maja 2019. 27. maja 2019. By Lala BAČKAЖабљНационални ансамбл Венац из Грачанице


Градина Београд Чаир СПС Косово и Метохија Медијана градска општина МУП РС Нови Сад Путеви Србије Нишки културни центар Врање Тржница ЈП Прешево Блаце Горан Цветановић СНС Градска топлана ЈКП фудбал кошарка рецепт Зоран Перишић избори Пирот Клинички центар Ниш Ивица Дачић Зорана Михајловић поплава туризам Владичин Хан Раднички ФК Ниш насиље Скупштина града Ниша избори 2016 Јужна Србија Инфо убиство Сврљиг Влада Републике Србије СПЦ ДС


Држава ускоро забрањује штрајк Почетак Вести Србија Држава ускоро забрањује штрајк 18. јула 2013. 21:45Србија 1 – Просто је невероватно да су овакав закон, који најблаже речено има за циљ да спречи штрајк, осмислили и промовишу наше колеге синдикалци – каже Небојша Рајковић, генерални секретар Асоцијација слободних и независних синдиката и примећује да се трећина одредби бави рецептом како ограничити право на штрајк. Он тврди да је Нацрт неусаглашен са другим законима и да обесмишљава штрајк бројним препрекама, процедурама и бесмисленим временским роковима: – Из нејасних разлога, прописује се да штрајк може да почне тек по истеку 12 дана од дана пријављивања. Ограничава се и право да место штрајка буде изван просторија јер већ постоје закони који уређују јавна окупљања и нема потребе да се забрањује да комуналци штрајкују испред општине, а медицинари испред Фонда или Министарства. Предвиђено да у време штрајка у свим „делатностима од јавног интереса“ мора да постоји минимални процес рада, али се нигде ниједним прописом не дефиниште шта све спада у те делатности. Даје се правни основ за увођење минимума процеса рада у практично све делатности. Послодавци, међутим, сматрају да је важећи закон о штрајку, који је на снази од 1996, превише толерантан и да на њега имају приговоре и страни инвеститори. Ипак, Негослав Јовановић, председник Индустријског синдиката Србије, подсећа да је први Предлог закона о штрајку, који је имао сличне одредбе, написан још 2006, али да ни тада није прошао. Потом се о њему говорило опет 2011. – У међувремену су направљене неке измене, али недовољне. Суштинске замерке и даље остају – каже он и негодује и на предлог да миритељи постану обавезни у свим преговорима. Указује и проблем који ће створити прописана сарадња Инспектората рада и судова у вези са оценом законитости: – Послодавац може да има свој синдикат и да у договору са њим организује штрајк и да се намерно огреши о неке одредбе. Након што га суд оцени као незаконит, сви радници могу да добију отказ. Тако се оваквом одредбом послодавци могу олако решавати оних који им нису потребни и то не може да се спречи. БОРБА ПРОТИВ НЕВИДЉИВОСТИ Синдикалци подсећају да пољопривреднике нико не би чуо да су остали на њиви, просветаре да нису изашли на улице, али и да радници који су лежали по пругама, секли прсте и блокирали саобраћајнице не би никада оставарили права да се о њима није писало и причало. А овим законом штрајк ће бити неприметан. Bob 4. марта 2015. у 12:59


Соколово карта и bременска прогноза Почетна > Европа > Бугарска > Dobrich > Соколово Соколово је место које се налази у држави Бугарска, Dobrich регија, на 43°28'0" северно од екватора и 28°6'0" источно од почетног меридијани (или ако не разумете ове бројке, погледајте карту). Можете повећати или смањити карту помоћу контроле које се налазе лево карте. Такође можете променити тип карте места Соколово користећи Дугмад у горњем десном углу карте. Ово је сателитска карта места Соколово, али можете променити врсту карте. Можете се помицати по мапи тако да је примите мишем и повлаче у разним смијеровима. Алтернативна имена под којима можете пронаћи ово место су Duvan Yuvasa, Duvanyuvasu, Duvanyuvasŭ, Duwan Juwassa, Duwan Juwassă, Sokolare, Sokolovo, Vultureshti, Vulturesti, Vultureşti, Соколово. Удаљеност између места Соколово и престонице Софиа je 246.59 километара. Новчана валута која се овде користи је Lev, а телефонски позивни број за државу Бугарска je 359. Временска прогноза Соколово Тренутна температура у месту Соколово je 4°Ц и пуше NNE ветар брзином 14км/х Кликните овде ако тражите хотел у месту Соколово. Ако нема хотела у овом месту можете потражити хотел негде у близини. Претраживање хотела је омогућено захваљујући нашем партнеру Booking.com, водећој Европској онлине агенцији за резервацију хотела.