Лидер „Српске деснице“: „Србији је потребан исти такав закон о страним агентима какав има Русија“ — Портал Балканист. Све што требате знати о Балкану Лидер „Српске деснице“: „Србији је потребан исти такав закон о страним агентима какав има Русија“ Са Мишом Вацићем сам се упознала пре три године у Новом Саду када је заједно са „Српском лигом“ цртао на зиду једне зграде портрет Гивија, погинулог командира батаљона „Сомали“ Оружаних снага Доњецне народне републике. Тада сам сазнала да Миша Вацић ради у Канцеларији за Косово и Метохију. Касније је основао своју странку „Српска десница“ која је за две године успела да отвори своја представништва у шездесет градова земље. Та ће странка учествовати на парламентарним изборима 26. априла. „Хвала Богу да смо српски патриоти. Замисли да смо руски патриоти и да у предизборној кампањи мора да превалимо пут од Камчатке до Кавказа“, смеје се Миша Вацић. „Српску десницу“ чине 34 ветеранска, студентска и патриотска удружења. „Борићемо се за наше ветеране, наше пољопривреднике, за породице са много деце. Ми желимо да донесемо законе који штите наше грађане као што је донео Владимир Путин са ‘Јединственом Русијом’. Бранићемо патриотске и породичне вредности, направити здраво друштво. Патриотизам и љубав према породици морају бити оснажени на државном нивоу“, говори Миша Вацић. „Када уђемо у парламент, инсистираћемо на обавезно служење војске, часове одбране и заштите у школама да бисмо васпитавали децу према српској традицији. Истовремено, за нас нико не лобира, нико нас не промовише или спонзорише, ни олигарси ни специјалне службе западних или источних држава“, каже Миша Вацић. Он скреће пажњу на то да се „Српска десница“ залаже за зближавање са Русијом и поштује њену политику немешања у унутрашње ствари других држава. „Зато и волимо Русију. Она је спремна да помогне кад треба, за разлику од западних земаља које нас уцењују да бисмо признали Косово“, говори млади политичар. „За нас је Косово део Србије и схватамо да се тај проблем не може решити за дан или два. Главно је не предати се“, говори Миша Вацић. „Постоје програми помоћи пољопривредницима у Шумадији и Војводини. Треба направити опсежније такве програме за Србе на Косову и Метохији да би млади могли да живе тамо у својим домовима, узгајају поврће, воће, жито и обавезно рађају децу. Тако ћемо решити демографски проблем. Власт припада бројнијем народу. Албанци одлазе са Косова у Европу. Албанке више нису оне ‘робиње са истока’ које рађају по петнаесторо деце. Не, оне сада носе кратке сукње и праве каријере у Европи. Сада имамо прилику да вратимо Србе на КиМ“, каже Миша Вацић. Могућност дијалога између Београда и Приштине још постоји, сматра он. „Међу њиховим политичарима има мање или више флексибилних, на пример, Хашим Тачи, кога чека суд за ратне злочине. Али са њим можете да покушате да изградите систем интеракције попут Чеченије, која се из милитантне републике претворила у просперитетни и патриотски регион Русије“, каже лидер „Српске деснице“. Такозване европске вредности њега не привлаче и сматра да је савез са Русијом и ОДКБ кориснији за Србију. Што се тиче европских партнера, Вацић види перспективу у сарадњу са италијанском „Северном лигом“ Матеа Салвинија, немачком „Алтернативом“, француским „Националним фронтом“, јер сматра да су то странке које доживљавају Русију као пријатеља. „Што је јача Русија, јаче су и наше позиције“, говори он. Миша Вацић сматра да председник Србије Александар Вучић изводи Србију на прави пут. „Подржавамо његов чврст став по питању санкција против Русије, односно одбијању да их уведе. Делимо његову одлуку о куповини руске војне опреме и војној сарадњи са Русијом. Он гради путеве који су свима потребни, не признаје суверенитет самопроглашене републике Косово и успоставља односе не само са Русијом и ЕУ, већ и са Кином, Индијом, Африком, Јужном Америком“, коментарише Вацић. „Унутрашњи проблеми Србије личе на руске. Ми желимо да заштитимо грађане од корупције на локалном нивоу, са корупцијом се боре и Путин и Вучић”, каже Вацић. Што се тиче српске опозиције, тачније њеног десног патриотског крила, Миша Вацић признаје да у њему нема јединства. „Сви желе да делују самостално, а ми позивамо на уједињење. Није обавезно да то буде једна структура, али могли бисмо да делујемо на једном фронту. Сви пишемо ћирилицом, идемо у цркву, сви смо патриоти. Али, авај, они не желе да се уједине. Али можда се једног дана то догоди“, нада се Миша Вацић. Он је оштар када говори о неолибералној опозицији, коју, по његовом мишљењу, финансира Запад. „Они су се ујединили у ‘Савез за Србију’ зато што их спаја заједнички новац. Мислим да је Вучић превише лојалан према њима. Они морају да одговарају пред законом за то што сада раде и што су растурили земљу док су били на власти. Они не желе само да сруше Вучића, они желе да поново пљачкају земљу“, говори Вацић о лидерима „Савеза за Србију“ Вуку Јеремићу и Драгану Ђиласу. „Када будемо добили могућност да доносимо законе, један од првих биће закон о страним агентима, као у Русији. Свака невладина организација коју финансира Запад се мора третирати као страни агент. Имамо проблем са пропагандом хомосексуалности, у српским градовима постоје геј параде где се наводно боре за нека своја права. Али сва грађанска права су већ загарантована Уставом! Свако спорно питање за Србију, попут миграната или суверенитета Косова, окружено је пропагандом коју шире западне невладине организације. А видимо да у Русији закон о страним агентима ради. Не треба да измишљамо точак! Овим законом ћемо заштитити и суверенитет и наше традиционалне вредности“, каже Миша Вацић кога је британски Би-Би-Си назвао „Јулије Цезар српске политике“ због његове љубави према историјским личностима. Катарина Лане 11.03.2020


РТК | Од престонице до индустријског центра Србије Од престонице до индустријског центра Србије Научним скупом на тему: “Од престонице до индустријског центра Србије” који обрађује период средине 19. века, Универзитет у Крагујевцу придружио се овогодишњим Октобарским свечаностима. Оргнаизатори Округлог стола: Центар за научно истраживачки рад САНУ Универзитета у Крагујевцу и Историјски институт из Београда окупли су еминентне историчаре који су проучавали овај период не само локалне већ и националне историје. Ректор крагујевачког Универзитета, проф. др Ненад Филиповић најавио је покретање иницијативе да Универзитет у Крагујевцу добије још један студијски програм – историју која би била увод за касније отварање Филозофског факултета који је неопходан Крагујевцу због немерљиве улоге у друштвеном и политичком животу Србије. Подсећање да је Крагујевац био политички, друштвени, културни центар у првој половини 19. века допуњено је новим истраживачким темама које се баве функционисањем и животом града када више није био центар државе. Испоствило се да је период средине 19. века, много важан, мало научно обрађен. Идеју да се увођење изучавања друштвених наука на овдашњем Универзитету предводе чланови Центра за научно истраживачки рад САНУ Универзитета у Крагујевцу. Ректор је подржава. Радови на тему – Крагујевац средином 19. века долазе од истраживача Географског Института Јован Цвијић САНУ, Филозофског факултета у Београду, Историјског архива Шумадије, Народног музеја Крагујевац, 21. октобар, али и Музеја Рудничко таковског краја. Историјски институт из Београда обрађивао је урбани развој Крагујевца који после одласка Турака по угледу на Аустроугарске формира своје улице, зида објекте. Нови историјски подаци увек су добродошли и додају културно историјском наслеђу драгоцене детаље. Крагујевац је током 19. века поред значајне законодавне и привредне улоге, формирао и водећи друштвени слој Србије. Први клавир у Србији купио је Милош Обреновић својој ћерки. Тако је земља добила првог ученика клавира, потом и првог наставника. Скоро два века после, Крагујевац је све ближи отварању студијског програма на коме ће високошколци изучавати између осталог и живот становништва престонице пре два века. ДруштвоОд престонице до индустријског центра Србије, округли сто, октобарске свечаности, САНУ Previous Previous post: Обавештење нередовним платишама за коришћење грађевинског земљишта Next Next post: Какав је квалитет живота у локалној заједници?


Универзитет у Београду Медицински Факултет - Конкурс за упис студената у прву годину студија Конкурс за упис студената у прву годину студија Документа за преузимање - Упис 2019. Изјава - овлашћење Изјава за припаднике српске националне мањине из суседних земаља Модел изјаве у писаној форми да је припадник ромске националне мањине Образац ШВ 20 ЗА УПИС СТУДЕНАТА У ПРВУ ГОДИНУ СТУДИЈА НА МЕДИЦИНСКИ ФАКУЛТЕТ У БЕОГРАДУ У ШКОЛСКОЈ 2019/20. ГОДИНИ 1. Медицински факултет у Београду уписује у прву годину интегрисаних академских студија медицине 450 * студената који се финансирају из буџета Републике Србије и 50 самофинансирајућих студената за стицање звања доктора медицине (интегрисане студије у трајању од шест година односно 360 ЕСПБ). Школарина за самофинансирајуће студенте износи 126.600,00 динара. 2. У прву годину студија медицине може да се упише лице које има одговарајуће средње образовање у четворогодишњем трајању и ако је здравствено способан за студије медицине. Под одговарајућим средњим образовањем за студије медицине сматрају се гимназија, средња медицинска школа, школа ветеринарског усмерења и остале школе из области здравства. 3. Редослед кандидата за упис на прву годину студија медицине утврђује се на основу општег успеха постигнутог у средњем образовању и резултата постигнутих на пријемном испиту. 4. Под општим успехом у средњој школи подразумева се збир просечних оцена из свих предмета у I, II, III и IV разреду помножен са 2. По овом основу кандидат може стећи најмање 16 а највише 40 бодова. Општи успех у средњој школи заокружује се на два децимална места. Успех кандидата који су завршили Internacional Baccaleurate Diploma Programme у школској 2018/2019. години се утврђује на начин да просечна оцена из прва два разреда средње школе обезбеђује минимално 8, а максимално 20 бодова (збир просечних оцена помножен са 2), а успех на ИБ матури вреднује се са максималних 20 бодова. Сведочанство о ИБ матури издаје се ученику само ако је остварио збирну оцену најмање 24, док максимално збирна оцена износи 45. Сходно принципу вредновања сведочанстава средњих школа у Србији, збирна оцена 24 одговара 8 бодова, а збирна оцена 45 одговара 20 бодова. Формула за израчунавање је следећа: Број бодова = 8 + (збирна оцена - 24) × Кандидати који су завршили Internacional Baccaleurate Diploma Programme пре школске 2018/2019. године, морају да имају нострификовану диплому и тада остварују право пријаве већ у првом уписном року, као и сви други кандидати (наши и страни држављани). Вредновање успеха у средњој школи се врши по претходно предложеној формули. 5. Кандидат за упис на студије медицине полаже пријемни испит На пријемном испиту полажу се тестови из Хемије и Биологије. Сваки тест има по 30 питања и сваки тачан одговор вреднује се једним бодом. По овом основу кандидат може да освоји највише 60 бодова. 6. Кандидатима који су у трећем или четвртом разреду средње школе освојили једну од прве три награде на републичком такмичењу које организује Министарство просвете, науке и технолошког развоја или на међународном такмичењу, наведеном у календару међународних такмичења Министарства просвете, науке и технолошког развоја, из предмета који се полаже на пријемном испиту признаје се максималан број бодова из тог предмета на пријемном испиту. Ово се не односи на награде освојене на републичкој смотри научног и уметничког стваралаштва талената. 7. Право уписа има кандидат који је постигао најмање укупно 31 бод на тестовима који се полажу на пријемном испиту и може се уписати у статусу студента који се финансира из буџета Републике уколико се налази на ранг листи до броја одобреног за упис кандидата на терет буџета или у статусу студента који се сам финансира уколико се налази на ранг листи до броја утврђеног за упис самофинансирајућих студената.Кандидат може бити уписан у прву годину студијског програма у статусу студента који се финансира из буџета Републике Србије (буџетски студент)само једанпут на истом степену студија. 8. Факултет утврђује јединствену ранг листу свих пријављених кандидата са укупним бројем бодова стеченим по свим критеријумима утврђеним овим конкурсом. 9. Учесник конкурса може уложити жалбу Комисији за упис студената: 1. на регуларност поступка утврђеног конкурсом, 2. регуларност пријемног испита, 3. своје место на ранг листи. 10. Након одлучивања по приспелим жалбама Универзитет објављује коначне ранг листе које су основ за упис. 11. Ако се кандидат који је остварио право уписа не упише у предвиђеном року губи право уписа. Факултет ће уписати наредног кандидата према редоследу на коначној ранг листи. Кандидати који испуњавају услове из чл. 56 Статута Медицинског факултета (објављен на сајту Факултета) могу да се упишу на студије медицине без полагања пријемног испита. Ово се односи и на лице коме је престао статус студента у складу са Законом, ако је претходно положио све испите на првој години студијског програма и остварио 60 ЕСПБ бодова. Ова лица могу се уписати само као самофинансирајући студенти и не убрајају се у одобрени број самофинансирајућих студената. Упис је у септембарском конкурсном року. Лице доставља писани захтев за упис најкасније до истека другог конкурсног рока за упис. О поднетом захтеву одлучује Декан. Детаље конкурса за упис у другом уписном року ћемо накнадно објавити. Држављанин Републике Србије који је стекао страну средњошколску исправу, односно, који је завршио средњу школу у иностранству (или неки од разреда средње школе у иностранству) или је завршио програм међународне (ИБ) матуре се уписује под једнаким осталим условима као и други кандидати, ако му се нострификује страна школска исправа. Држављани Републике Србије који су стекли стране средњошколске исправе или су завршили програм међународне матуре и који немају решење о нострификацији дипломе могу се пријавити са потврдом Министарства да су поднели средњошколска документа на нострификацију. Посебно, држављани Републике Србије који су у шк. 2018/19. години стекли стране средњошколске исправе или су завршили програм међународне матуре могу да конкуришу у другом уписном року за посебна буџетска места одређена Одлуком Владе за држављане Републике Србије који су стекли страну средњошколску исправу, односно завршили средњу школу у иностранству. Ови кандидати такође, морају да имају решење о нострификацији дипломе или потврду Министарства да су поднели средњошколска документа на нострификацију. Детаљи о упису ових кандидaта биће објављени након добијања Упутства из Министарства просвете, науке и технолошког развоја. Упис припадника српске националне мањине из суседних земаља Припадници српске националне мањине из суседних земаља школују се у Републици Србији под истим условима као и држављани Републике Србије, укљујући право на буџетско финансирање. Приликом пријављивања на конкурс потребно је предати нострификована школска документа или потврду о томе да је започета нострификација. Јавна исправа стечена у Републици Српској не подлеже поступку признавања,сем уколико се не ради о завршеном програму међународне (ИБ) матуре или некој другој страној средњој школи коју су завршили у иностранству или у Републици Српској. Приликом пријаве на конкурс oви кандидати прилажу, поред прописане документације и изјаву да су припадници Српске националне мањине. Суседне земље су: Република Мађарска, Република Румунија, Народна Република Бугарска, БЈР Македонија, Република Албанија, Босна и Херцеговина, Република Словенија, Република Хрватска и Црна Гора. Кандидат, страни држављанин, конкурише за упис на студије медицине на српском језику под истим условима као и држављанин Републике Србије. Страни држављанин плаћа школарину у току целог школовања, осим ако међународним споразумом није другачије одређено. Школарина за студенте стране држављане износи 2500 евра у динарској противвредности. Кандидат-страни држављанин, приликом пријављивања на конкурс, подноси поред осталих докумената и решење Министарства о нострификацији исправа о завршеној средњој школи или потврду о томе да је започета нострификација потребних школских докумената, фотокопију пасоша, извод из матичне књиге рођених и доказ да је здравствено способан за студије медицине (лекарско уверење) и доказ о уплати накнаде за полагање пријемног испита у износу од 100 евра у динарској противвредности. У прву годину интегрисаних академских студија медицине може да се упише лице које има одговарајуће средње образовање у четворогодишњем трајању (као и држављани Републике Србије). Кандидат за упис полаже пријемни испит. Право уписа има кандидат који је постигао најмање 31 бод на тестовима који се полажу на пријемном испиту. Пре уписа кандидат - страни држављанин је дужан да Факултету поднесе доказе: да је здравствено осигуран; Особе са инвалидитетом, за додатне информације и консултације, могу се обратити Универзитетском центру за студенте са хендикепом на телефон 011-3370-686 или електронском поштом ucsh@rect.bg.ac.rs. Универзитетски центар за студенте са хендикепом налази се у просторијама Универзитетске библиотеке „Светозар Марковић" у улици Булевар краља Александра 71. Особа која жели да се упише кроз Програм афирмативних мера за упис лица са инвалидитетом приликом конкурисања за упис на жељени студијски програм подноси, поред обавезне конкурсне документације, и решење ректора Универзитета о утврђивању права на упис применом афирмативне мере за лица са инвалидитетом. Рок за покретање поступка утврђивања права на упис у прву школску годину основних и интегрисаних студија на Универзитету применом афирмативне мере је 1. јун 2019. године. Поступак се покреће подношењем захтева за утврђивање права на упис лица са инвалидитетом Универзитетскoм центру за студенте са хендикепом, на прописаном обрасцу. Кандидати, припадници ромске националне мањине могу конкурисати за упис на студијске програме Универзитета у Београду и кроз Програм афирмативних мера уписа које је донела Влада Републике Србије, a које спроводи Министарство просвете, науке и технолошког развоја. Овај програм подразумева подршку кандидатима приликом уписа на студијски програм, као и током студија. *Влада Републике Србије није донела одлуку о броју студената за упис у прву годину студијских програма који се финансирају из буџета за високошколске установе чији је оснивач Република за школску 2019/2020. годину. Уколико места на буџету не буду одобрена, додаће се броју самофинансирајућих студената. КОНКУРСНИ РОКОВИ ПРВИ УПИСНИ РОК 19,20,21, и 22 . јуна 2019. од 9,00-13,00 часова Листа пријављених кандидата 24. јуна 2019. у 10,00 часова Примедбе на листу са бројем бодова из средње школе - Комисији за упис студената 24. јуна 2019. од 10,30-12,00 часова Након овог рока листа се сматра коначном Коначна листа пријављених кандидата 24. јуна 2019. у 13,00 часова 26. јунa 2019. у 12,00 часова Прелиминарна јединствена ранг листа 27.јуна 2019. у 10,00 часова Жалбе на Прелиминарну ранг листу - Комисији за упис студената подносе се на посебном образцу који се може добити у Студентској служби или електронски путем кроз образац за подношење Приговора до 28. јуна 2019. до 22,00 часа Кандидати који су уложили жалбе на Прелиминарну ранг листу Комисији за упис студената могу извршити увид у свој лист за унос одговора 29. јуна 2019. од 10,00 до 12,00 часова Решење Комисије за упис по жалбама 29. јуна 2019. до 22,00 часа Жалбе на решење Комисије Декану - подносе се преко Писарнице факултета или електронски на адресу prijemni.ispit@med.bg.ac.rs најкасније 30. јунa 2019. до 22,00 часа Решење Декана по жалбaма 1. јула 2019. до 22,00 часа Објављивање коначне ранг листе Факултета 2. јула 2019. у 10,00 часова Коначна ранг листа Универзитета - основ за упис Упис 450 кандидата по коначној ранг листи Универзитета - који се финансирају из буџета 3.јула 2019. од 9,00 до 13,00 4.јула 2019. од 9,00 до 13,00 Спуштање ранг листе на место неуписаних буџетских студената (од 451 на ранг листи) и упис 5.јула 2019. од 10,00-12,00 Прозивка до попуне броја 6. јула 2019. у 10,00 часова 6. јула 2019. од 10,30-13,00 Упис 50 кандидата - самофинансирајућих студената 8. јула 2019. од 9,00 до 13,00 часова Спуштање ранг листе на место неуписаних самофинансирајућих студената и упис 9.јула 2019. од 10,00 - 12,00 часова 9. јула 2019. у 13,00 часова 9. јула 2019. од 13,30 до 14,30 часова Кандидат који је стекао право уписа и не упише се у за то предвиђеном року, губи право уписа. Факултет ће уписати наредног кандидата према редоследу на коначној ранг листи. Кандидати приликом пријаве на Конкурс подносе на увид оригинална документа, а уз пријавни лист подносе фотокопије следећих докумената (није потребно оверавати фотокопије): 1. Сведочанство за све разреде претходно завршене школе; 3. Дипломе са републичког или међународног такмичења(наведеном у календару међународних такмичења Министарства просвете, науке и технолошког развоја) за кандидате који су као ученици трећег и четвртог разреда средње школе освојили једно од прве три награде из предмета који се полаже на пријемном испиту; 4. Доказ о уплати накнаде за полагање пријемног испита у износу од 6,000 динара (уплата се врши у пошти или банци на посебно одштампаној уплатници која се добијa уз пријавни лист, који се купује у скриптарници Факултета - сутерен Факултета) Такође, кандидат даје изјаву којом овлашћује Факултет да лични подаци које је дао могу да буду унети у електронску базу података, те да се ти подаци могу користити за потребе генерисања потребних статистичких података, достављања тражених података Министарству просвете, науке и технолошког развоја без података о личности, као и да неће бити доступни неовлашћеним лицима. Кандидат на пријемни испит, односно испит за проверу склоности и способности доноси документ за идентификацију - важећу личну карту или пасош. Фотокопије предатих докумената се не враћају. 2. Извод из матичне књиге рођених (факултет, прибавља по службеној дужности извод из матичне књиге рођених, осим за стране држављане који су у обавези да овај документ доставе); 3. Лекарско уверење - оригинал 4. Попуњен образац ШВ 20 - преузети са линкa www.mfub.bg.ac.rs/dotAsset/104019.pdf (образац се попуњава и електронски, а штампана верзија се потписана предаје на факултету); 5. Индекс са попуњеном првом страницом и залепљеном фотографијом (фолију не лепити); 6. Доказ о уплати накнаде за Центар за развој каријере у износу од 100,00 динара за студенте на буџету; 7. Два примерка попуњеног и потписаног уговора о студијама - добијају се у Студентској служби; 8. Доказ о уплати школарине за самофинансирајуће студенте. Самофинансирајући студенти уплаћују школарину у износу од 126.600,00 динара на рачун Факултета број 840 - 1139666 - 89 са позивом на број 742121 - ПС02 Уколико се уплаћује на рате, динамика уплата је следећа: - I рата у износу од 36.600,00 динара уплаћује се приликом уписа - II рата у износу од 30.000,00 динара уплаћује се до 31.12.2019. - III рата у износу од 30.000,00 динара уплаћује се до 15.2.2020. - IV рата у износу од 30.000,00 динара уплаћује се до 15.5.2020. 9. Пре уписа у Студентској служби кандидати могу да се фотографишу за идентификациону картицу која служи за идентификацију за улазак у Студентски дом, мензу ...


Пошто је имао овлаштења, Џевдед – паша је понудио кметовима сва земљишта која су обрађивали. Да би био олакшан тај откуп, понуђено је да се отплата изврши у три рока од по шест мјесеци.


Јуриј Аверјанов ОТВОРЕНО ПИСМО В. ПУТИНУ: НАСТУПА РУСКИ НАЦИОНАЛНИ ПРЕПОРОД Господине Путин, Обраћа Вам се грађанин Русије руске национ 4000 072;лности. Да, руске, а не росијске, како бисте Ви желели. Упркос Вашим настојањима да се сузбије руска нација, она још постоји и себе назива управо тако! А сада ћу говорити у име целог руског народа. Ко ми даје то право? Моја руска душа, мој руски дух, моја руска крв, све чиме сваки Рус осећа заједништво са својим народом, одговорност за његову судбину и бол због његових страдања. Наравно, с обзиром да у Вама та чувства не постоје, Ви то не можете разумети. Али, то није важно. Овим писмом ја не тражим Ваше разумевање; рачунати на то било би заиста чудно. Што желим јесте да Вам поставим питања каква немате прилике да чујете у организованим представама под називом директна веза са Путином. Та питања желео би да Вам постави сваки Рус, преко којег сте Ви и Ваше газде пожурили да ставите дебели крст, и прецртате га са списка живих. Пре или касније на та питања мораћете одговорити. Одговараћете, наиме, на све и за све! А сад, питања! Реците како сте се осећали када вас је породица оличена Дјаченком, Јумашовом, Волошином и Дерипаском 1999. изабрала да надгледате пројект Искоришћавања Русије у својству председника Руске федерације? Да ли сте се радовали сластима такве каријере или стидели пред изданом отаџбином? Реците да ли сте се после низа експлозија у стамбеним зградама септембра 1999, када су сарадници Федералне службе безбедности разоткривени и ухваћени на делу при покушају уништења још једне зграде 23. септембра у Рјазану уплашили да ће народ прозрети Вашу улогу у тим терористичким актима, или сте били уверени да ћете проћи некажњено? Да ли Вам је било жао невиних људи које сте дигли у ваздух док су спавали у својим домовима? Реците чега сте се потом августа 2000, када је подморницу Курск, којој није било равне у свету, торпедовала америчка подморница Мемфис, а ви, очију испуњеним страхом муцали неразумљиво пред новинарима највише бојали? Погоршања односа са САД, или да ће земља сазнати за Вашу неспособност (или нехтење) да заштитите сопствени народ? После тога када сте намерно отезали са операцијом спасавања осуђујући на смрт наше подморничаре, да свету не би открили стварне околности трагедије у Баренцовом мору није ли Вас било стид да у очи гледате њихову родбину? Године 2001, на молбу Американаца, ви сте затворили наше осматрачке центре на Куби и у Вијетнаму, преко којих смо добијали 70 посто обавештајних података. Тај корак објаснили сте уштедама које ће омогућити стамбену изградњу. Реците, колико је станова за Русе подигнуто тим уштеђеним новцем? Колико је руских породица од државе добило бесплатан стан на име те уштеде? Такође на молбу Американаца ви сте марта 2001. пустили да на дно Тихог океана падне орбитална станица Мир која је давала око 30 посто обавештајних података. Тиме смо се коначно лишили спољног обавештавања и самостално 4000 г развијања космонаутике. Званично објашњење остало је исто: недостатак новца за одржавање и модернизацију станице, а радило се о 70 милиона долара, које у Русији наводно није било могуће наћи. Заиста, има важнијих потреба од спасавања неке орбиталне станице. Например, куповина фудбалског клуба Челзи, за који је губернатор Чукотке Абрамович платио више од милијарду долара изнетих из Русије, или давање 1,4 милијарде долара Тељману Исмаилову да сагради хотел у Турској зар не, Владимире Владимировичу? Притом, не узимајући у обзир милијарду долара коју нам је понудила Кина, да бисмо сачували Мир. Кажите, у ком циљу сте 2005. продали Кини исконску руску територију острва Тарабаров и Велики Усуријскиј на реци Амур, као и острво Баљшој на реци Аргуњ у Читинској области укупно 367 квадратних километара наше територије? Ко Вам је дао право да по свом нахођењу располажете оним што су наши преци освајали и бранили вековима? Објасните зашто је, пошто сте се прогласили борцем против олигарха у Русији, број доларских милијардера у нас порастао толико да смо по њима избили на прво место у Европи? Или, како је Ваша лична имовина, по истраживањима неких политиколога, већ превазишла 40 милијарди долара? И то у време свеопштег осиромашења, када половина становништва не може да обезбеди себи ни оно најнужније? У време Ваше владавине смртност становништва Русије а посебно Руса достигла је фантастичне размере. По подацима Централног аналитичког центра Руске федерације, 1. јуна 2010. број становника износио је свега 89.654.325, а не 142.000.000 како се званично тврди. Године 2009. умрло је 5.000.854 особа. Од 1. јануара 2010. до 1. јуна 2010. умрло их је 4.678.856. Овакво скривање чудовишних размера смртности указује да сте Ви, господине Путин, намерно створили услове живота у земљи усмерене на потпуно физичко уништење становништва Русије. То се стање једино може описати као катастрофално, нарочито по државотворни, Руски народ, чији се број смањује геометријском прогресијом. Фантастична стопа смањења становништва у земљи (5 милиона годишње) главни је резултат Вашег десетогодишњег рата с Русима. При таквом темпу уништења руска нација ће ишчезнути са лица земље кроз највише 10 до 20 година! Све пустије руске земље насељавате придошлицама из Азије и са Кавказа, самим тим изазивајући међунационалне сукобе и спроводећи политику меког геноцида над руским становништвом, уз смањивање његовог исконског животног простора и замену долазећим етносима. Нећу Вас питати зашто то чините, питаћу Вас једино: не гори ли Вам под ногама од сопственог јада? Не? Нека, ускоро ће. Веома брзо! Свој рад на привлачењу миграната објашњавате тиме да нашој растућој привреди треба додатна радна снага јер је у нас нема довољно. Реците, господине Путин, шта ће нам та Ваша растућа привреда са овако катастрофично одумирућим нар& 4000 #1086;дом? За кога је Ви то развијате? Сутра нико од нас неће више бити жив, а Ви само о парама. Сад умиремо бедни и гладни, а тада ћемо с парама и сити (ако растућа привреда буде користила обичним трудбеницима). И онда? Колико ћете нам дуго још причати о рекордном бруто домаћем производу и растућој куповној моћи становништва, при том прећуткујући потпуни геноцид над тим истим становништвом? Двадесет трећег маја 2007. Ви сте, господине Путин, потписали уговор број 410940 са НАТО-ом да у случају немира и техногених катастрофа њихове трупе неометано могу заузимати територију Русије и на њој изводити војне операције. Реците, зарад заштите од кога сте потписали тај издајнички документ? Можда Ви доиста верујете да ће при избијању народних немира (а они ће избити, и то убрзо), када доведен до очајања Руски народ крене на окупациони, антинародни, јеврејско-демократски режим, Ваши налогодавци с оне стране океана бити у стању да Вам помогну? Грешите, јер тада ће се и у Америци и Европи догађати исто. Власт Јевреја и јеврејског капитала већ је додијала целом свету! Вашем злочиначком режиму неће помоћи ни Ваши савезници у рату против руског народа дивљи Кавкасци од којих оснивате органе унутрашњих послова, ослањајући се на стари принцип да предане слуге неће ни трепнути на наредбу да пуцају. Но, будите уверени да ће Вас у време руске побуне, снажне и беспоштедне, Кавкасци први издати. Таква је њихова звериња, паразитска природа да издају ослабљене савезнике, и машу репом пред победницима. Од тренутка Вашег доласка на власт нагло је порасла употреба алкохола. Сваке године потрошња пива расте за 60 посто, што је удар на генофонд нације. 60 посто младих људи не могу стога имати децу. Реците, да ли вам је познато да хмељ, који се користи за производњу пива, садржи естрагон, по својим хемијским својствима сличан естрадиолу, женском полном хормону који, при сталном уносу, доводи до неплодности? Уверен сам да то знате, иначе код нас не би било тако наметљивог рекламирања пива, његовог пропагирања међу омладином и државне подршке пиварама. Није ли тако, Владимире Владимировичу? На последњем заседању Државног савета 2010, Ви сте заједно са Медведевим предложили стварање росијске нације и општеросијског патриотизма. Реците, је ли то све што сте смислили у виду националне идеје за десет година Вашег боравка на власти? Знате, Вашој послушности према Вашим јеврејским газдама може се само завидети. Кад би Ваша енергија била усмерена на заштиту руског народа, где би Вам био крај! Но Ваша ће Вам претерана активност и доћи главе. Ви толико журите да коначно затворите Руско питање спроводећи отворену политику истребљења руске нације да сте потпуно заборавили на конспирацију. Зар Ви мислите да је Руски народ стока да не разуме против кога се гура пројекат Росијске наm 7a0 4;ије? Његово антируско усмерење је толико очито да поражава својим цинизмом. Мали народи Русије, са својим националним и државним устројствима, заштићени су од тог пројекта лонца за топљење. Они ће остати Татари, Калмици, Јакути а Росијане, те безродне империјалне космополите, намеравате да правите само од Руса. То је јасно чак 3ff9 и детету. Толико сте обузети русофобијом и толико се плашите националне самоспознаје којa брзо нараста у руском народу, да нисте смислили ништа боље од објаве рата руском, и искључиво руском национализму национализам будући љубав према своме народу, а националиста онај који га воли у основни правац унутрашње политике. Није случајно 2008. укинут Одсек за борбу с организованим криминалом (ОБОП) и уместо њега формиран Одсек за борбу са екстремизмом (Центар Е). Очито је да за Вас и Ваше газде не постоје у земљи страшнији и опаснији криминалци од руских националиста. Реците, зашто је данас на руској земљи најобесправљенији, најбеднији, најнесрећнији и најугњетенији народ државотворни Руски народ? Да, унижен положај руске нације јесте вишевековна, основна парадигма руске државности, још од првих Романова. И под царевима и под комунистима и под демократама, борба са великодржавним руским шовинизмом била је и остала најизраженија одлика русомрзитељских, окупационих власти. Али Ви сте, господине Путин, надмашили све њих заједно! Тако усавршеног геноцида какав сте починили према једном од највећих народа у свету, на његовој родној земљи, историја не познаје! Колико ћете се још дуго играти са руском трпељивошћу? Зри, нараста, спремно да прокључа крвљу, грожђе народног гнева На рачун разорених руских региона одлазе средства за обнову Чеченије и Јужне Осетије, на аферу са Олимпијским играма у Сочију, светско првенство у фудбалу и томе слично. На сваког житеља паразитског северног Каваказа из буџета се издваја 50.000 рубаља а на житеља руске области пет хиљада, то јест десет пута мање. И коначно, наставља се насељавање исконских руских територија европске Русије придошлицама из средње Азије и са Кавказа. Притом су Сибир и Далеки Исток у потпуности дати на продају странцима, углавном Кинезима. Реците, господине Путин, када сте заједно са Медведевим, војним реформама лишили руске оружане снаге бојеве моћи, зашто сте то чинили? Да разоружана и смањена армија не би могла да се супротстави планираној војној окупацији Русије, или да не би постала језгро огранизованог народног отпора против Ваше људождерске власти? Истовремено са разарањем армије, Ваша влада практично је уништила домаће образовање и науку. Један од најбољих светских система образовања и стварања стручњака претворили сте у полигон за антиљудске експерименте. И не само њих. Није тешко уочити манијачку упорност с којом се и у нас уводе оне образовне новине, доказано учинковите при дебилизацији западњачког становништва. За време Ваше владавине Ви сте, господине Путин, наумили да коначно разрушите све што нас је чинило великом научно-индустријском нацијом, а да ништа нисте понудили у замену за то. Ваш учинак је застрашујући: демографска катастрофа, п 4000 88;опаст индустрије и пољопривреде, нагло опадање одбрамбеног потенцијала, пропала инфраструктура и индустријска опрема, деградација социјалне сфере, морално опадање, невиђено богаћење горњег паразитског слоја (70 посто руског капитала припада европском бизнису) који пребацује богатства Русије на своје иностране банковне рачуне а у нашој земљи нема никакве дугорочне интересе. БДП при том може расти, иако маса народа живи на ивици глади и умире. Хладноћа, глад, незапосленост, болест, безизлазност и беда одвели су, и одводе, у гроб милионе наших суграђана. Мржња и презир коју цео Руски народ осећа према Вама стога немају граница. Од Ваше самозадовољне физиономије сваком нормалном човеку припада мука. Не познајем никог нити сам чуо за иког ко би гласао за Вас или Вашу партију Једућих Русију. Па се питам: откуд Вам онда до 70 посто гласова, Владимире Владимировичу, када Вас нико у Русији не жели видети ни живог, камоли као председника! Нећете да откријете тајну? Да није можда 50 милиона мртвих душа, из трена у трен све бројнијих, оно што чини основу ваших бирача? Очито сте стога тако смело изјавили да се спремате да постанете председник 2012. Судећи по Вашој показној самоуверености, исходи избора Вас уопште не занимају, јер иначе не бисте себе унапред најавили као председника. Ви тако, не питајући народ за мишљење, решавате да се ставите на чело огромне државе? Напомињем да ћете Ви пион на табли истом руком која вас је поставила, по испуњењу Ваше мисије уништења руске нације бити без оклевања макнути, будући потрошни. Али, не узнемиравајте се, то се неће догодити. Знатно раније бићете уклоњени, налетом Руске нације која је убрзано буди! Ваша такозвана власт и власт ваших истокрвних, обрезаних газда с њиховим маскама, постоји само зато што је МИ признајемо, јер Ви немате никаквих права на власт нити је по праву то могуће. Сва Ваша измишљена власт, све ваше вештачко финансијско господство над нама постоји само у главама обманутих људи. Чим критична маса становништва схвати стварно стање и престане да признаје Вашу власт над собом, ваша тобожња моћ ће се расплинути као дим. То време је близу, веома близу! Лично, господине Путин, не признајем Вашу власт над собом ни у ком облику. Ви сте за мене нико и ништа, као и за милионе других Руса! Пљујем на ваше јеврејско-демократске законе, пљујем на Вас лично, презирем Вас и мрзим безмерно свим својим руским срцем! Не бојим се Ваше тобожње величине и спреман сам да Вам све ово горе наведено кажем и у лице. За то што сте учинили и настављате да чините против руског народа који Вам је поклонио поверење, неће Вам бити опроштаја док је света и века! Неизбежно ћете одговарати за све, жестоко! Стиће Вас казна за свако нерођено руско дете, за сваког руског официра доведеног до самоубиства, за сваког убијено& 4000 #1075; руског момка и за сваку девојку силовану од придошлице с Кавказа и из Средње Азије, за сваког руског научника који је за послом отишао у иностранство, за сваки метар руске земље продат странцима, за свако беспризорно дете, за сваку рубљу дату за издржавање убица и насилника по затворима, за свако руско дете дато на усвајање странцима, за сваки побачени ембрион послат као наручени извозни продукт купцима у Америци. Одговараћате за сваког наркомана, алкохоличара и проститутку који нису могли постати инжињери, војници или мајке бројне деце, за сваког јеврејског олигарха који живи на рачун крађе од руског народа, за сваког гладног трудбеника, за сваког незапосленог Руса, за сваког одведеног у иностранство, за сваку рубљу изнету из земље, за сваког Руса умрлог од безнађа, за сваки вид скривене и јавне медијске пропаганде сексуалне распуштености, педерастије, русофобије, јудеопоклонства, грамзивости, алкохолозима, наркоманије, проституције, космополитизма, јудео-хришћанства, толеранције, и других западних мултикултурних вредности. Неће Вам бити опроштаја ни за једно искварено дете, ни за једну уништену руску судбину, ниједног руског момка утамниченог на основу измишљених оптужби за екстремизам, ниједног полицајца и чиновника који пљачка Руски народ, ниједног Руса препуштеног на милост и немилост судбине у државама бившег Совјетског Савеза, ниједног Руса убијеног вашим делима, каквих је већ десетине милиона, ни за једну Вашу лаж. За сваку Вашу издају, за све то и још много другог, одговараћете у потпуности. Будите уверени у то. Наступа руски национални препород. Напомена: Објављено на сајту www.rusimperia.info, 20. јануара. 2012. Јуриј Аверјанов , као аутор текстова не одвише познат у Русији, према једном коментару његовог текста на наведеном сајту родио се 17. јануара 1950. у Бендери, Молдавска ССР. Завршио Вишу тенковску академију, Војну тенковску академију, Војну Генералштабну академију Руске федерације. Школовао се допунски и на Харварду, САД, те на Међународном институту за хуманитарно право у Сан Рему, Италија. Од 1994. до 2000. предавао на Војној академији Генералштаба ВСРФ, а 2000. постављен за начелника Одсека кадровске политике и државних награда. Од 2000. до 2006. био заменик пуномоћног представника председника РФ. Фебруара 2006 постао је члан Савета федерације Амурског обласног совјета. Године 2006. именован је за помоћника секретара Савета безбедности Руске федерације. Напомена Уредништва Српског листа: Превод и редакција наши. ПОГОВОР МОМЧИЛА СЕЛИЋА Обраћање 5.000 и Отворено писмо В. Путину примили смо као шок. Да нам извори нису поуздани, размишљали бисмо дуго да ли написе објавити, нарочито с безмало једногласних овдашњих надања и израза поверења у постојећу Русију, и њеног неприкосновеног вођу, 4000 Владимира Владимировича Путина. На патриотским сајтовима, наиме, и аутори и коментатори се такмиче ко ће своју веру у руску помоћ Србима гласније исказати. Мук о јудејском утицају на Русију може се, донекле, објаснити ваљда из страха јудејскога потребом да себи као народу не наваљујемо противнике, још мање непријатеље, који се не дају умилити ни избећи. Но, јудејски утицај на нашу новију историју постао је очит већ 1990, када су се Јевреји, у огромној несразмери са својом бројчаношћу, неочекивано појавили као арбитри и утицајни чиниоци на свим странама грађанског рата и разуре Југославије. У Београду, њихово присуство у јавном животу и власти остаје статистички необјашњиво, а утицај на све видове народног, политичког и културног живота још несхватљивији. Писмо Аверјанова, помоћника секретара Савета безбедности Руске федерације Путину указује, међутим, на још озбиљнију ситуацију у држави коју већина нас не доживљава као туђу. Читаоцима стога препоручујем да сваки помен Русије, Руске Федерације, Руског народа и сличног у његовом напису замене одредницама Србија и Српски народ, не би ли им истоветност наших судбина била јаснија. Но, мимо тога хоће ли руског или српског националног препорода бити, морам истаћи да у Аверјановљевом напису примећујем једну замену теза које, надам се, ни сам није свестан. Наиме, у завичају Кавказаца свих скупа нема више од десетак милиона, а у расејању упола мање од тога највише у Москви. Предочавањем њих као озбиљне претње Русији као да се ниподаштава снага и врлина Рускога народа током своје хиљадугодишње повести баштиника много чега с Кавказа. Бојим се да је куђење дивљих Кавказаца повика на вука док лисице месо једу, и да су руски и наши душмани далеко бројнији и опаснији, тим више што као да не желимо да их примећујемо и отворено назовемо њиховим именима. Највећи непријатељ и нама и нашој руској браћи био је и остао Запад који је, Хеладом и Римом, одбацио заједничко индоевропско наслеђе као варварско. Но да је морал врховни закон универзума казао је и један западноевропски мислилац да би се и томе нови Атлантиђани наругали. Други наш и руски непријатељ је осећај недовољности какав Западњаци углавном немају, једначећи стицање и световни успех са смислом Овог, њима јединог света. У томе су нашли сабраћу у народу који и многи Срби уважавају мимо свега предоченог његовим духом, повешћу и понашањем. Трећи непријатељ Словена је последица те исте скрушености пред Богом која нас је навела да не признајемо ником међу нама првенство с врлине или способности, већ само једнакост у пороку и глади. То багателисање соја прибавило нам је презир и Кавказаца, који племство цене где год га уоче. Уз то, ако многи Руси према Путину заиста осећају што Аверјанов тврди, а потврђују наши при 4000 12;атељи, држављани те земље, онда су у истом положају као и ми откада смо пристали на изборе између зла и горег. Очекивати спас од Руса и самих у тешкој невољи Србима жељним да нас други ослободе не служи на част, на памет још мање. Јуриј Аверјанов тужи над губитком руске биомасе, а у нас је немало оних који кукају што Срба нема бар педесетак милиона, колико би нас било да смо, по њима, пристали на сваку неизбежну срамоту од Тројног Пакта до данашњих евроатлантских интеграција. Ни Русе ни нас неће спасти нико до они и ми сами себе, пошто смо нечињењем више него чињењем доспели да се откупљујемо и угроженим животима наше деце, па и унука. Позив Јурија Аверјанова на буну упућен је стога и нама. Но и у Русији и код нас имаће он тежину једино ако нам позивари и вође буду макар зеру бољи од оних који су свему досадашњем кадили, па и чинодејствовали. Ни наш ни руски полом није наиме почео левичарским револуцијама, већ прихватањем да нам душмани казују какви смо, и какви треба да будемо. Наша икона морамо бити МИ каквим нас је Бог уобличио у народ коме и дан данас Правда, Истина и Лепота стоје изнад користи, па и живота. Таквих никада није било безброј, а вероватно неће ни бити до у Онокрају, када се буду сабрали, прочишћени огњем постојања. Π*PP?ΠΈPΠ°: | Π‘PΠΏP?ΠΊΠΈ Π»ΠΈP?P


(ВИДЕО) НИЈЕ ИМАЛА РУКАВИЦЕ И МАСКУ Погледајте како се дјевојка опирала полицији - ХЕРЦЕГОВАЦ.НЕТ dokter online cialis buy kamagra 100mg online cialis price xhamster cialis kamagra thaïlande forum cialis générique Skip to content (ВИДЕО) НИЈЕ ИМАЛА РУКАВИЦЕ И МАСКУ Погледајте како се дјевојка опирала полицији 20. априла 2020. 20. априла 2020. Вијести Полицијски службеници МУП-а Kантона Сарајево, привели дјевојку која није имала заштитну маску и рукавице Упркос наредбама Kризног штаба којима је обавезно ношење маске и рукавица или предмета који могу послужити као заштита, једна дјевојка у сарајевском насељу Неџарићи прије два дана кретала се улицом без заштитне опреме. Полицијска патрола ју је пресрела и покушала легитимисати. Међутим, како сазнаје „Аваз“, она је одбијала дати документа, а онда су јој полицајци наредили да сједне у аутомобил и да крене с њима до полицијске станице. Kада је и то одбила, полицајци, чије је стрпљење у овом случају било бесконачно, покушали су је смјестити у аутомобил. Дјевојка се и даље опирала, али су је на крају успјели савладати. Пивски парох приведен јуче, и мора да напусти Црну Гору


source: wikipedia

text: 22. јул (22.7.) је 203. дан године по грегоријанском календару (204. у преступној години). До краја године има још 162 дана. Догађаји 838 — Војска Абасидског калифата је у бици код Анзена поразила византијску војску којом је командовао сам цар Теофило. 1209 — Крсташи су убили више хиљада становника града Безијеа током Албижанског крсташког рата. 1456 — Неуспешно завршена турска опсада Београда. Угарске снаге предводио је Јанош Хуњади. 1739 — Турска војска у бици код Гроцке победила Аустријанце и приморала их да напусте Србију и Београд. Београдским миром 18. септембра Београд и територије северно од Западне Мораве после 21 године поново припали Отоманском царству. 1812 — У бици код Саламанке, у Шпанији, Британци под командом војводе од Велингтона поразили Наполеонову војску којом је командовао маршал Огист Мармон. 1933 — Амерички пилот Вили Пост је постао прва особа која је сама облетела Земљу након скоро осам дана. 1934 — Америчког пљачкаша банака и убицу, „државног непријатеља број један“ Џона Дилинџера, у Чикагу, после 13 месеци потере, убили агенти ФБИ. 1941 — Почео устанак против њемачког окупатора у Словенији, под организацијом комуниста. 1943 — Савезничке снаге у Другом светском рату заузеле италијански град Палермо, на острву Сицилија. 1944 — У Лублину у Другом светском рату група пољских политичара, послата из СССР, формирала Комитет народног ослобођења, који је Москва признала као привремену пољску владу насупрот избегличкој влади у Лондону. 1946 — У експлозији бомбе коју је у хотелу „Кинг Давид“ у Јерусалиму подметнула екстремна јеврејска ционистичка организација Иргун, погинуло више од 90 особа, махом британских официра и војних службеника. 1972 — Совјетска космичка сонда „Венера-8“ спустила се на површину Венере са које је 10 минута, пре него што су изгорели инструменти, емитовала податке. 1981 — Турски терориста Мехмет Али Агџа осуђен на доживотну робију због атентата на папу Јована Павла II 13. маја. После 20 година пуштен из затвора и у јуну 2000. предат Турској. 1988 — У експлозији аутомобила-бомбе у близини сиријске војне базе у западном Бејруту погинуло седам, а повређено 48 особа. 1991 — Председништво СФРЈ је издало наредбу о разоружавању и демобилизацији свих илегалних војних формација у Хрватској. 1992 — Највећи колумбијски кријумчар дроге Пабло Ескобар побегао из затвора. 1994 — Позивајући се на економску кризу председник Рафаел Калдера суспендовао уставна права у Венецуели. 1996 — Испуштањем пакета с храном из авиона Уједињене нације почеле програм хуманитарне помоћи за око 700.000 људи у јужном Судану, којима је запретила смрт од глади. 1997 — Италијански суд осудио нацистичког СС официра Ериха Прибкеа на пет година затвора за злочине почињене у Италији за време Другог светског рата. 2001 — Почеле припреме професионалних ронилаца за извлачење нуклеарне подморнице „Курск“, која је у августу 2000, током вежби у Баренцовом мору, потонула на дубину од 107 m, а свих 118 чланова посаде погинуло. 2011 — У два повезана терористичка напада у Ослу и на острву Утоја Андерс Брејвик је убио 77 особа. Рођења 1478 — Филип I од Кастиље, краљ Кастиље и Леона. (прем. 1506) 1784 — Фридрих Бесел, немачки астроном и математичар. (прем. 1846) 1882 — Едвард Хопер, амерички сликар и графичар. (прем. 1967) 1894 — Оскар Марија Граф, немачки књижевник. (прем. 1967) 1934 — Луиза Флечер, америчка глумица. (прем. 2022) 1938 — Теренс Стамп, енглески глумац. 1944 — Питер Џејсон, амерички глумац. 1946 — Дени Главер, амерички глумац, редитељ и политички активиста. 1946 — Пол Шрејдер, амерички сценариста, редитељ и филмски критичар. 1947 — Алберт Брукс, амерички глумац, комичар, редитељ и сценариста. 1950 — Жарко Требјешанин, српски психолог. 1955 — Вилем Дефо, амерички глумац. 1961 — Патријарх српски Порфирије, 46. врховни поглавар Српске православне цркве. 1963 — Емилио Бутрагењо, шпански фудбалер. 1964 — Џон Легвизамо, амерички глумац, стендап комичар, продуцент, драматург и сценариста. 1964 — Дејвид Спејд, амерички глумац, комичар и сценариста. 1967 — Рис Иванс, велшки глумац и музичар. 1969 — Деспина Ванди, грчка музичарка. 1970 — Иван Стефановић, српски редитељ. 1972 — Наташа Нинковић, српска глумица. 1974 — Франка Потенте, немачка глумица и певачица. 1976 — Дијана Дол, словачка порнографска глумица. 1976 — Нина Морић, хрватски модел. 1980 — Дирк Кајт, холандски фудбалер. 1980 — Кејт Рајан, белгијска музичарка. 1981 — Игор Матић, српски фудбалер. 1984 — Стјуарт Даунинг, енглески фудбалер. 1987 — Андреј Голубјев, руско-казахстански тенисер. 1991 — Тенис Сандгрен, амерички тенисер. 1992 — Селена Гомез, америчка глумица и музичарка. 1995 — Александар Вукотић, српски фудбалер. 1998 — Федерико Валверде, уругвајски фудбалер. Смрти 1461 — Карло VII Победник, француски краљ (рођ. 1403) 1832 — Наполеон II, војвода од Рајхштада, син Наполеона I Бонапарте и Марије Лујзе, унук хабзбуршког цара. 1852 — Огист Мармон, француски војсковођа. 1964 — Драган Алексић (песник), српски уметник, песник, драмски писац, филмски стваралац. (рођ. 1901) 1979 — Шандор Кочиш, мађарски фудбалски репрезентативац. (рођ. 1929) 1990 — Едуард Стрељцов, руски фудбалски репрезентативац. (рођ. 1937) 2001 — Индро Монтанели, италијански новинар. 2005 — Драгош Калајић је био српски сликар, новинар, писац и члан Сената Републике Српске. Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свештеномученик Панкратије Свети Теодор Свети новомученици Гламочки и Куленвакуфски


source: fineweb

text: 2. миленијум |Миленијуми:| |Векови:| 2. миленијум је миленијум, односно период који је започео 1. јануара 1001. године (нове ере), а завршио 31. децембра 2000. године. У већини историјских периодизација обухвата развијени и касни средњи век, нови век и тзв. савремено доба. Преглед[уреди] За 2. миленијум су карактеристичне демографске, економске, политичке и културне промене које су по својој брзини и далекосежности надмашиле промене у ранијим периодима писане историје, а које су се по својој брзини посебно интензивирале пред сам крај периода, односно у 20. веку. Тај се феномен обично тумачи развојем технологије, пре свега у подручјима која се називају Западним светом. У првим вековима је по својој развијености источном хемисфером доминирале исламска, индијска и кинеска цивилизација, да би криза европског друштва и цивилизације (делом изазвана епидемијом Црне смрти, а делом ефектима тзв. Малог леденог доба) потакла преиспитивање дотадашњег феудалног система и доминације римокатоличке цркве, односно почетак ренесансе и стварања зачетака капиталистичког система. Увођење научне методе је подстакло развој и ширење технологије, било транспортне, која је европским истраживачима, а касније државама омогућила да у Добу открића створе прве сталне везе са западном хемисфером и почну да колонизују, а проналазак штампарске машине је омогућио брже ширење нових идеја. Организована у супарничке државе на националном принципу, Европа је захваљујући индустријској револуцији стекла економску и војну предност над другим крајевима, која је нарушена тек захваљујући светским ратовима у 20. веку када је технологија такође први пут довела до могућности да се човечанство уништи у нуклеарном рату. Становништво света се у првих седам векова 2. миленијума удвостручило (од 310 милиона 1000. до око 600 милиона 1700), да би се у следећа три века удесетеростручило (6 милијарди 2000. године). У другом миленију су се одиграла два велика рата у људској историји — Први светски рат, који је трајао од 1914. до 1918. године. У њему је учествовала већина великих светских сила, груписаних у два сукобљена савеза: Савезника (окупљених око Тројне Антанте) и Централних сила.[1] Више од 70 милиона људи је било под оружјем, а од тога преко 60 милиона људи у Европи је било мобилисано у један од највећих ратова у историји.[2][3] И Други светски рат је резулитрао са између 80 и 85 милиона жртава, и био је по броју држава, односно људи који су у њему учествовали, те броју људских жртава и степену материјалног разарања, највећи оружани сукоб у историји човечанства.[4]


ИНИЦИЈАТИВА ЗА ДОНОШЕЊЕ ПОСЕБНОГ ЗАКОНА КАКО БИ СЕ ЗАПОСЛЕНИМА У СОЦИЈАЛНОЈ ЗАШТИТИ ОМОГУЋИЛА КУПОВИНА СТАНА ПО ПОВОЉНИМ УСЛОВИМА | Синдикат запослених у здравству и социјалној заштити Србије мар 9, 2018 | Обавештења | У Београду 06.03.2018. године На основу Закључка Пододбора за социјалну заштиту као највишег органа Синдиката запослених у здравству и социјалној заштити Србије за делатност социјалне заштите, упућујемо Вам ИНИЦИЈАТИВУ за доношење ПОСЕБНОГ ЗАКОНА за градњу станова запосленима у делатности социјалне заштите по повољнијим условима, на начин како се то предлаже за припаднике МУП, Војске Србије и служби безбедности. Запослени у социјалној заштити имају просечна примања која су испод просечне плате у Републици Србији, те из тог разлога велики број запослених нема решено стамбено питање. Мањак броја извршилаца, неадекватни услови рада и недовољна примања су разлози због којих запослени одлазе у иностранство у потрази за бољим животом. Мишљења смо да би у случају да ову иницијативу Синдиката прихватите као своју и благовремено је уврстите у најављени Lex specialis за градњу станова, да би се запосленима пружила прилика и могућност да остану да живе и раде у својој земљи, у којој ће се потреба за обављањем послова социјалне заштите у наредним деценијама сигурно повећавати због неповољне старосне структуре становништва. Напомињемо и да је у средствима јавног информисања раније најављена могућност да специјални закон поред припадника МУП, Војске и служби безбедности, обухвати и уметнике, као и научнике, због чега сматрамо да запослени у делатности социјалне заштите која је од изузетног значаја по свако друштво не би смели да буду изостављени. Сматрамо да је идеална прилика да ову иницијативу прихватите као своју и омогућите запосленима, а нарочито младима, да остану да раде и пружају услуге социјалне заштите у земљи у којој су рођени и у којој су стекли образовање. Подсећамо да је градња станова по повољнијим условима најављена у 6 градова у Републици Србији, а да су потребе много веће. Са изнетог, очекујемо да поступите у складу са насловљеном иницијативом, односно да запослени у социјалној заштити имају исти положај као и део јавног сектора коме су ова права најављена кроз доношење посебног закона. ПРЕДХОДНОСРЕЋАН 8. МАРТ СЛЕДЕЋЕМИНИСТАРСТВО ПОТВРДИЛО ДА ЈЕ УСВОЈЕН ЗАХТЕВ СИНДИКАТА


У смедеревској Тврђави је 5. јуна 1941. године експлодирало немачко складиште муниције. Још није утврђен тачан узрок трагедије у којој је погинуло око 4.000 људи Смедерево - "Дан незаборава", 5. јун 1941, када је у експлозији немачке муниције у Тврђави погинула половина становника Смедерева, а град сравњен са земљом, обележен је у уторак поменом жртвама, комеморацијом и подсећањем на најтрагичнији дан у историји вароши на Дунаву, о којем се ни после седам деценија не зна све. Тачно у 14.14, писком железничке локомотиве означен је тренутак када се - после детонације у Тврђави - на град сручило око 4.000 тона камења из зидина, приликом чега је порушено и оштећено 2.400 кућа. На месту експлозије око 400 вагона немачке муниције настао је кратер пречника 50 и дубине десет метара, па не чуди што су се, кажу, тресли и Београд, Вршац, Бела Црква, Велика Плана... Ударни талас кретао се 5.000 метара у секунди и имао јачину као мања атомска бомба. Смедерево је прозвано српском Хирошимом! Миша Јовановић (93) данас сведочи како је само чудом преживео. - Као да је почео смак света. Дан се претворио у густу помрчину... На станици су вагони летели као пластичне играчке... Омладина се возала на рингишпилу, па су многе нашли мртве у корпама, стотинама метара даље - присећа се Миша Јовановић (93), члан Комисије за обнову Смедерева коју је основала влада Милана Недића, који је петнаестак минута пре експлозије напустио кафану "Солун" у близини станице. Тада је у локалу погинула читава чета Немаца, односно сви гости... Када се разданило, казивали су преживели, град је личио на апокалиптичну визију - са хиљадама лешева. Број жртава, међутим, никада није тачно утврђен. Процене су да је настрадало најмање 2.000 људи, како је објавила немачка команда у Бечу, мада ни ти подаци нису најверодостојнији. Јер, на железничкој станици - у возу бр. 4714, са 25 вагона, у коме је било око 1.200 путника - преживело их је само 20. Погинуло је и 17 глумаца Српског народног позоришта из Новог Сада, али се у историјским списима не помиње страдање 41 гимназијалца. Никада, међутим, није утрврђен ни тачан узрок експлозије. Верује се да се муниција "самозапалила" услед високе температуре, али тога дана измерено је тек 26 степени. Опет, поједини историчари трвде да је ово била диверзија комуниста. "Запаљено је највеће складиште бензина које су Немци имали у Југославији" - објавио је лично Јосип Броз, тада главни и одговорни уредник билтена Народноослободилачке војске. - То је и данас мистерија, као и број погинулих. Град је замро и био толико опустоштен да се размишљало да буде напуштен и подигнут на неком другом месту - каже Томислав Стевановић, директор Историјског архива, подсећајући да је, мада је древна грађевина деспота Бранковића ублажила удар, центар града био сравњен са земљом, а неоштећено је остало само 25 кућа. Ипак, док је рат још беснео - за само три године град је обновљен. Оштећене приватне, бановинске и општинске зграде су закрпљене или су изграђене нове, а подигнути су и бедеми за одбрану од поплава, те неке болнице. Највише су помогли добровољци, студенти и ученици, али и Немци и две јевреске заједнице са око 500 људи. Штампане су и поштанске марке са доплатом за обнову Смедерева... Силина разарања видљива је и данас. Варошки бедем средњовековног утврђења делимично стоји порушен, пет кула је готово преполовљено, многе су попуцале, а једна је толико накривљена да озбиљно прети да се обруши. Има идеја да се исправи, што је папрено скуп пројекат, али и грађевински подухват без премца код нас. Незаборав Годишњицу трагедије Смедерево је обележило парастосом жртвама код спомен-костурнице на Старом гробљу, те полагањем венаца на споменик настрадалима код железничке станице и комеморативним скупом на коме су учествовали Црквени хор "Слога" и ученици Гимназије. Ј. Илић (Новости)


source: CulturaX

text: Политика Online - У Бечеју откривена спомен плоча Влади Дивљану 5°C Ведро 4 Mps / 95% -4 / 2°C Последња измена 19:51 У Бечеју откривена спомен плоча Влади Дивљану субота, 17.06.2017. у 21:37 (Фото Танјуг/"Лонгплеј") БЕЧЕЈ - У Градском позоришту Бечеј данас је откривена спомен плоча посвећена Влади Дивљану (1958-2015), једном од најзначајнијих српских и југословенских поп музичара. Спомен плочу у Позоришном клубу открила је Дивљанова супруга Дина Дивљан у присуству Јоване Топић, представнице Општине Бечеј и Горана Васовића из групе "Ева Браун". Сцена на којој се налази спомен плоча од сада носи име "Сцена Влада Дивљан", а откривању спомен плоче претходила је трибина "Небески маљчик" посвећана Дивљану. О некадашњем "Идолу" говорили су Васовић, Момчило Мома Рајин, доајен рок новинарства, и Тома Грујић, бивши уредник музичког програма радија Б92. Васовић је, враћајући се у деведесете, подсетио како је започела сарадња Дивљана са "Евом Браун", на чију музику су "Идоли" имали велики утицај. Подвукао је да је управо један спонтан наступ Дивљана тада у граду на Тиси, заједно са "Евом Браун", пресудно утицао да Влада настави каријеру коју је намеравао да заврши. "Осећам се поносно, радосно, истовремено и тужно. Поносан сам што је Бечеј добио сцену названу по Дивљану, радостан јер је Бечеј међу првим градовима, после Београда и Новог Сада, који има простор са Владиним именом. Тужан сам јер он није са нама, али његове песме и даље живе", емотиван је био Васовић. Мома Рајин, који је Дивљанову каријеру помно пратио од самих почетака, истакао је Владу као једног од највећих романтика на нашим просторима, подсетивши на неколико нумера из разних фаза каријере - "Малена", "Она то зна", "Радостан дан", "Више нисам ту", "Однеси ме", "Само једну љубав имам". "Такав опус је мало ко успео да обради, а да није 'пао у патос'. Влада је умео те ствари да нам саопшти. Његово дело и даље светли као светионик", надахнуто је истакао Рајин. Тома Грујић је хронолошки прошао кроз све фазе познанства са Дивљаном - почев од дечачких дана кад, како је рекао "ми клинци нисмо волели Владу јер су се све наше другарице неописиво ложиле на њега", па до периода кад је Б92 објављивао његове касније албуме. "Није се либио да размењује искуства и идеје са млађим музичарима. Увек је био отворен за нове људе", нагласио је Грујић и додао да "нам дуго већ недостаје нови Влада Дивљан, Нено Белан или Саша Лошић". Откривање спомен плоче и трибина уприличени су у склопу једнодневог фестивала "Бечеј ноћу", који организује Општина Бечеј поводом отварања реновираног централног градског трга. (Танјуг) 92e6c Ако си србин онда носи српско презиме?Једном сам читао која све постоје презимена срба из Босне.Бројна су ружна и за надимак?Дивљан!?Када сам упозорио једнога да му децу у основној школи другари понижавају због презимена Накарада буквално се ,,смртно ,, увредио?Породично презиме!Ја га мало ,,притиснем,, знањем и натерам га да призна да је његово право породично презиме Милетић.Тако му се презивао чукун деда пре него што је из Србије побегао у Босну да се овде не бори против турака. Pa kako ste od ovih nabrojanih pesama mogli zaboraviti jednu od najpopularnijih Vladini pesama, "Maljčiki"


ДАН - Марић: Хвала момцима што су оставили срце у базену Сви у истом тиму / - фото: ВПСЦГ/Ђорђе Цмиљанић 17/06/2021 u 15:54 h Ватерполо савез Црне Горе потписао уговор са Сава осигурањем Ватерполисти Црне Горе су данас добили помоћ. Савез је потписао уговор са Сава осигурањем, које ће до Олимпијских игара у Паризу, 2024. помагати рад ВПСЦГ са 50.000 еура годишње. – Пред нама је година пуна изазова. Сениоре очекује Свјетска лига, затим круна каријере сваког спортисте – Олимпијске игре, гдје ћемо наступити четврти пут, по чему смо једини у Црној Гори. Желим да се захвалим момцима, који су оставили срце у базену да остваре овакав успјех, али и стручном штабу, који их је одлично водио. Задовољни смо што је Сава осигурање стало иза нас, иако су знали да ватерполо не спада у ред профитабилних спортова. Надам се да ћемо још дуго година сарађивати – рекао је предсједник Ватерполо и пливачког савеза Црне Горе, Ђуро Марић. Испред Саве, уговор о спонзорству је потписао директор компаније, Небојша Шћекић. – До сада jе фокус био на наjмлађим категориjама. Трудили смо се да наша помоћ иде у некомерциjалне спортове, гдjе jе спортски дух посебно изражен, без превеликих комерциjалних усмjерења – казао jе Шћекић. Сава се и раније трудила да ВПСЦГ помогне ситниjим спонзорствима. – Сада су се стекли услови да на вишем нивоу помогнемо. Поносан сам и задовољан, што смо уз наш наjуспjешниjи спорт. Надам се да ће сарадња резултиртати jош бољим резултатима Ватерполо савеза. Сви смо ваши навиjачи, сви вас подржавамо. Знамо да је вама најтеже и желимо вам пуно успјеха на Олимпијским играма и такмичењима која ће доћи – заључио jе Шћекић. ВАТЕРПОЛИСТИ ЦРНЕ ГОРЕСПОНЗОРСКИ УГОВОРЂУРО МАИЋ Радичевић: Све стаје у 60 минута Рукометашице Црне Горе испуникле су основни циљ, изборила пласман у четвртфинале Олимпијских игара Бојана Поповић: Последњих 15 минута вјетар у леђа, добро се знамо са Рускињама Најмлађи ватерполисти девети на Европском првенству Побједа над Пољацима „Ајкулице” се обрукале 03. avgust 2021 13:42


Добрица Ћосић о „Коренима“ | knjigoljupci ← Јустејн Гордер: Суштина нaшег постојања јесте помиреност са смрћу Adam Mickijevič, Linuše mi suze → Корени су твој други роман чији те је успех код публике и критике потврдио као писца. За њега си добио и своју прву НИН-ову награду 1954. године. Била је то књига која је показала изненађујуће брзо романсијерско зрење младог писца и карактеристичну особеност твог приповедачког поступка – амбициозност и храброст да се упустиш у тематске и формалне новине, да се крећеш новим романсијерским правцима. Са Коренима си напустио тему Народноослободилачке борбе, а и послератне стварности ондашњег социјалистичког друштва која је била опште опредељење читаве једне генерације писаца израсле у рату, којој си и ти припадао. Договарајући се о начину рада на нашој књизи коју смо назвали Живот за роман, определили смо се за хронолошки ред, за причу вођену редоследом излажења твојих романа, јер сам мислила да је то најпоузданији смер разоткривања, сагледавања и исказивања генезе слике света сваког писца. Наравно, знала сам да та генеза не мора и најчешће не бива праволинијска. Али -Корени између романа Далеко је сунце и Деобе – ипак су ме збуњивали. У твом књижевном расту Корени нису грана већ још један корен из кога ће израсти Време смрти, Време зла, Време власти. Из идејних корена романа Далеко је сунце, пак, израшће Деобе. Бајка још више компликује питање генезе твоје романескне слике света, али о томе је још увек рано да разговарамо. То ти спомињем зато што се колебам да ли да признам да је овај разговор о Коренима вођен тек после Бајке а пре Времена смрти. Корени су ми били замршени пре свега зато што сам пред том књигом била читалац који није био њен савременик (1954. година у којој су изашли Корени је година мог рођења), већ савременик романа чији су они били корен. Дакле, мени садашњем читаоцу било је тешко да будем ондашњи. У мени су се укрштале те две перспективе и на крају сам се определила за слободу постављања питања у којој ће преовлађавати тачка гледишта савременика романа који су настали после Корена. У Коренима си започео свој велики породични роман о Катићима и Дачићима и испричао причу о њиховим коренима који сежу у доба обреновићевске Србије и још дубље – у доба хајдучке Србије коју оличавају мужеви Аћимове мајке Кате: Василије и Лука Дошљак. Тема Корена није била потпуно нова, јер је у извесном смислу настављала онај ток српске књижевности који се назива традиционалним и у коме је тема села имала централно место. Међутим, тзв. сеоска тема на известан начин прекривена сенкама традиционалног, па и анахроног, реалистичког проседеа, у Коренима је уобличена новим књижевним поступцима чија је „модерност” исказана пре свега у вишеслојности значењске структуре, у изразитом смислу за драмско у романескном, примени разних видова монолога и тока свести, богатству језика и његовој модернизацији, синтаксичким променама које својим ритмом прате брзину драмских обрта. Корени нису само породични роман, већ и роман у коме се на судбини породице Катић, у њиховим сукобима и драмама, одражавају и сукоби и драме ширег друштвеног плана – историјског плана хајдучке и обреновићевске Србије XIX и почетка XX века. Историјски план није у Коренима доминантан као у твојим потоњим романима у којима ћеш наставити да пишеш о Катићима, али се он лако ишчитава у сукобу Аћима и Вукашина – у сукобу двеју политичких концепција: радикалске и либералне, патријахалне и европејске, анахроне хајдучке и модерне грађанске демократије. Историјски слој творе и монолози Николе, непознатог сведока без презимена, који уопштавајући смисао породичне драме Катића уопштава и историјске догађаје у којима је у свом дугом животу учествовао. Никола је истовремено и први „сувишан човек” у српској књижевности. Историја одјекује и у Аћимовој буни, његовом разочарању у радикалског вођу Николу Пашића и у коментарима учитеља Андре који у апсани, у свом замишљеном говору, својим ђацима поручује да њихови дедови и очеви нису Србији освојили слободу и да је то освајање и њихов задатак. То освајање слободе, нажалост, задатак је и данашње генерације на крају XX века. Не могу да не цитирам једну Андрину мисао која ме је својом актуелношћу заболела: „Србија није оно што људи преко Саве и Дрине мисле о њој. Све је ово јаничарска крв.” Прича о Катићима у Коренима, дакле, понире у дубину ликова и преко њихових појединачних судбина уздиже се на висине општег друштвеног плана. Такав вид вишеслојности била је „модерност” твог „сеоског” романа и ондашња критика је то препознала и високо вредновала. У средишту ондашње перцепције Корена био је твој књижевни поступак. Читајући Корене, као ни код једне друге твоје књиге, као и књига других писаца о којима сам размишљала и понекад писала, мучио ме је смисао наслова. Јасно је да је смисао наслова метафоричан. Ако сам се усредсређивала на значење саме књиге, за коју се 1954. године није могло знати да је почетак велике саге о породици Катић, а чију је ондашњу аутономност потврдио твој трећи роман Деобе, који није био прави наставак Корена, иако се у њему појављују и Катићи и Дачићи, неминовно ми се поставило питање: чега су Корени корен? Корени су у својој основној поруци роман о сасецању корена, и на једном месту Никола каже: „И сви беже одавде где јесу. И ниједан неће оно што јесте”, јер Аћим бежи од свог оца Луке Дошљака, Вукашин од Аћима. Николина Србија се не грана из корена, стабло јој се непрестано сасеца, обара, Србија увек расте испочетка и то не из семена него из неке коренове жилице дубоко заривене у земљи која га чува. Свако у Србији хоће да буде стабло – и Аћим и Вукашин, а при том да забораве на корене. А та стабла „без корена” тешко се гранају, јер и њихове гране хоће да буду стабла. У дијахроној перспективи Корени су прича да се не буде оно што јеси, и још више од тога – да се траје. У синхроној перспективи, пак, Корени су корен твојих Времена. Да ли се слажеш са оваквим приступом Коренима! – Обрадовала си ме и изненадила: заборавио сам себе у Коренима. Неке идеје и тумачења први пут чујем и убедљива су ми. Не би требало својим одговорима да разбијам целовитост твојих доживљаја и анализе, али дијалошки карактер наше књиге то захтева. Следићу твој ток размишљања и одговорити на главна питања. Корени су у сваком погледу моја судбоносна књига. Ако сам у свом првом роману Далеко је сунце показао неки дар и могућност да се посветим књижевности, с Коренима сам постао писац. И зато што сам поставио темеље свом романескном циклусу о људској судбини на српској земљи у XX веку; и зато што сам свладао основе књижевног заната и назначио своју језичко-стилску физиономију; и зато што сам назначио обрисе своје романескне поетике; и зато што сам Корене писао као професионални писац кога је хранило Далеко је сунце. Корени су ме и књижевно и друштвено успоставили, па сам као њихов писац могао да „стварам себе”, остварујем своје могућности и своју судбину. Мотивације Корена су сложене. Са њима сам успоставио топониме своје, преровске земље, означио географију свог романескног света, са две породице – Катић и Дачић, газдама и сиромасима – у машти засновао читав циклус романа. Корене је писао револуционар који је увиђао да му се идеали не остварују, па је узроке за неуспехе социјалистичке идеологије потражио и у прошлости српског друштва, у антрополошко-онтолошкој структури човека нашег тла, дакле, у објективним и субјективним условностима и детерминацијама новог друштва које је најавила револуција. Дубоко незадовољан дотадашњом „сеоском приповетком” у којој је идеализован сеоски живот и српски сељак приказиван као примитивно, умно и емотивно неразвијено биће, желео сам да напишем књигу која би се и садржајем, и формом и језиком, радикално одвојила од „реалистичке традиције” и „сеоске приповетке” у српској књижевности. Тврдило се тада у модернистичкој критици, најгласније од Ели Финција, да је роман урбана форма, да је могућ само као продукт урбане цивилизације и урбаног садржаја; село и сељаци историјски и друштвено нису „дорасли” за роман. Ту социолошку шему сматрао сам глупошћу и желео то да порекнем новим каркактерима, новим књижевним ликовима. А тада, 1952. године, када сам почео да пишем Корене, ја сам начелно већ био усвојио „модернистичка” схватања. Знао сам и веровао да је аутогенеза форме законити и владајући ток у светској књижевности, да постоји „полифонијски роман”, „поетски роман”, „нови роман” итд., па сам веровао да социјалистичко друштво, као модерно друштво, треба да има и модерну уметност. У том књижевно-идеолошком опредељењу значајну улогу је имао и антидогматизам и антистаљинизам који сам усвајао, што је у књижевној области значило и супротстављање владајућој естетици социјалистичког реализма. Са Коренима сам желео да извршим радикални раскид са домаћом књижевном традицијом и владајућом партијско-комунистичком идеологијом, и, верујем, а то је време потврдило, у томе сам и успео у – мери свог дара. Тих година Корени су у „социјалистичкој књижевности”, нарочито у Чехословачкој – где су преведени и једне године били бестселер – од критике вредновани „узорним спојем социјалистичког и модерног”. Наравно, таква оцена је идеолошка и поништена временом, историјом. Тада, она је за мене имала, и не само за мене, веома подстицајну улогу. Хтео сам, дакле, да изразим неке егзистенцијалне основе српског сељачког народа с краја XIX века. А прво је: моћ трајања у свим условима, што значи и кршењем социјалних и моралних норми патријахалног друштва. Хтео сам да модерним композиционим поступцима, поетским језиком, новом психолошком анализом, новим карактерима као књижевним ликовима, изразим драму једне породице која ће бити нуклеус мојих будућих романа. Да ли си у време писања Корена имао не само идеју већ и јасан план њиховог наставка? -У основној замисли имао сам. Замислио сам да Катиће и Дачиће водим у Први светски рат, па даље до мојих дана. Намеравао сам да преко Вукашина и његове породице пратим судбину грађанске Србије XX века, а са Дачићима и Адамом да приповедам о судбини српског сељаштва у рату и миру. Наравно, тада, док сам писао Корене, нисам имао потпун и у свему јасан план. Он се развијао у Времену смрти; Време смрти рађало Време зла; Врема зла условило је Време власти. Читав мој романескни циклус, коме недостаје започет и незавршен роман Победници, који долази после Времена смрти, стваран је деценијским, промишљеним напорима. Није ми у сижеима, па и у фабули на почетку све било јасно и прецизирано, али је постојао општи план, велика замисао, преамбициозан циљ: људске судбине у судару са историјом XX века. Први мој доживљај у сусрету са првим страницама Корена био је доживљај страха: Николин страх док прелази Мораву; страх је и у Ђорђу, Симки, Вукашину, Толи, Аћиму, Мијату. Садржаји њихових страхова су различити и на тим разликама се граде њихове индивидуалности и карактерне посебности. Али, у основи свих тих страхова је страх од нестанка, страх од смрти и њему се супротставља страсна жеља свих протагониста Корена да трају. Неизвесност трајања: Ђорђева јаловост, Николина старост, Вукашиново издајство оца, Толино сиромаштво – појачавају страх, а онда се рађају сукоби и насиља. У Коренима је много несреће, много међусобних повређивања и рањавања. Вукашин рањава Аћима, Аћим Ђорђа, Ђорђе Симку, Симка Николу... Страх и рањавање је у свим слојевима романескне структуре – догађајима, поступцима ликова, унутарњим стањима, метафорама и другим стилским фигурама у описима природе. Навешћу ти неколико примера из језичког слоја романа: Симка бежи од „раскрвављеног” дрвета; сенке „циче задављене мраком”; умор „коље” мисао; мукло „нариче” фењер; „кукају” лампе „пригњечене” мраком; пламен „пробада” мрак; „заклани” струкови детелине; „коље” несаница; пун месец „раскрвари” кућу; јабука је била „обешена” о лук неба итд. То рањавање у природи увек је притисак, рез, убод, крвављење, дакле, рана коју чини нож. Да ли је психолошка основа ових метафора у твом трауматичном страху од смрти клањем који си експлицирао у свом наредном роману Деобе! -Добро си уочила да је страх у почетку свега. И на крају свега. Твоју анализу нећу да коментаришем. Тако почињу и Деобе. На тој психолошкој енергији – страху, развија се трагедија српских деоба, односно мог романа Деобе, чији завршни део представља „Ропац”, дакле, кулминација страха. А што се тиче психолошке основе метафора које си споменула – највероватније си у праву. Клања која су вршили четници Драже Михајловића у Србији од јесени 1942. године, клања партизана, њихових присталица у селима и градовима, клања свих њихових политичких неистомишљеника, клања као освете за мирнодопске увреде, клања мушкараца и жена за новац, накит и блуд, особито у крајевима где је постојао партизански покрет – била су стравична. Она су проузроковала општи, колективни страх који је у окупацији у неким крајевима у Србији био жешћи, афективнији од страха од Немаца. Клања су се вршила искључиво ноћу, до зоре – вампирски, садистички, па су нам ноћи под окупацијом биле прожете ужасним страхом... Једном агоничном мором. Нико није био сигуран ако заноћи да ће и да осване. Ја, као илегалац у Поморављу, био сам сведок тих клања, скоро сваке ноћи је у мојој близини и околини по неко био заклан, мене су даноноћно гонили да закољу, па је сасвим извесно да сам трајно трауматизован тим страхом од ножа. То ћу потврдити „Недоумицама” у Деобама. И није чудно што ти и моје метафоре видиш у том лексичком кључу и кругу. Подударност између макроплана и микроплана у Коренима, тј. између језика, психолошких стања и односа међу ликовима, може, али и не мора да буде резултат свесног књижевног поступка писца. Знам, а да те и не питам, да ти није стало до суда, који је у основи вредносно позитиван, да Корени по том свом својству потврђују семиотички императив подударности модела у разним структурама дела. Протагонисти Корена су Ђорђе и Симка. Аћим и Вукашин су у овом роману у њиховој сенци. Међутим, потоњи наставци Корена, пре свега Време смрти и Време зла бацили су сенку на њих, као да их је у њиховим патничким животима згњечила још једна неправда. То смањивање Ђорђа и смрт Симке, њихово ишчезавање, доказује да и ти као писац сасецаш своје корене. Корени као корен твог најзначајннјег романескног дела о три времена – Времена смрти, Времена зла и Времена власти – морају да се боре за трајање не само код читалаца већ и код свог створитеља. Ђорђе Катић, „најнесрећнији човек у Прерову”, први је књижевни лик на чијој си књижевној судбини у потпуности применио твоју, могу да је назовем ћосићевску романсијерску немилосрдност. Он је жртва патријахалних односа, жртва породице која тражи и очекује наследника кога он не може да створи; рањен је нељубављу оца, жене, брата, рањаван је од социјалне средине у којој је принцип рађања и настављања породичног стабла важније и снажније од свег богатства овог света. Међутим, и као такав, шибан и ударан – Ђорђе издржава, не слама се, јер његова жеља за трајањем – за сином, поставши му циљ по сваку цену, на крају бива остварена рођењем Адама. Прихвативши Адама, Толиног сина за свог, кроз катарзу коју је доживео у страху да ће га болест однети, он постаје отац и човек чије је постојање и труд на земљи добило смисао. Ђорђе је један од ретких аполитичних мушких ликова у твом целокупном романескном опусу. Историја и политика нису непосредни чиниоци који одређују његову судбину, што је иначе правило у судбинама свих других Катића. Али, тешко бих могла да Ђорђа одредим као апсолутно неидеолошког човека. Он има своју виталистичку веру којој служи. Та вера у жудњи за сином наследником је истовремено служење фундаменталном принципу патријахалног света у коме живи. Пошто тој идеји и том циљу служи свим својим бићем и пристаје на свако средство да би их остварио, он је у оквиру тих координата можда и најидеолошкији човек твог романескног света. Израњављен комплексима, несрећан човек – Ђорђе Катић- служењем и испуњењем основног биолошког и социјалног императива -по снази своје страсти и обузетости не разликује се од Богдана, Ивана, Петра, твојих грешника, отпадника и верника. Ђорђе је све то одједном, па и више, јер за разлику од твојих разочараних јунака има снагу за живот, док су је други подредили идејама и de facto извршили самоубиства. Ђорђе заједно са Симком служи животу и бори се против смрти и искорењивања — они су дубоки корени које ниједна сила и зло (а било их је, заиста, много) нису успели да ишчупају. Рођењем Адама они су задобили будућност и трајање и испунили захтев живота да се живи и траје упркос свему. Њихове судбине и чин потврда су Николине истине: „Србијица је ливада коју река плави кад год зацвета. Ми се више семењем не множимо. Из корења неког земљиног животаримо. А земљу силе нису још шчупале. Да би живели ми се жилама калемимо.” Да нема Ђорђа и Симке, твоји романи би били без корена, без чврсте убедљиве – животне основе. -Да, али њима придружи Толу Дачића и све Дачиће, а пре свих Алексу. Јесте. Тола и синови су људи живота. Али да се вратим својој идеји. Треба да се заједнички осврнемо на лик старца Ииколе – лик непознатог сведока, претходника Незнаног болесника у Времену смрти, који својим монологом непосредни смисао радње романа преводи у метафизички. Он породичној драми Катића даје и биолошки и историјски корелат и Корене чини правим прологом твојих будућих романа у којима је спој појединачне и колективне историјске судбине основни конструктивни принцип градње твој е романескне слике света. А његов дуговеки живот, исповедање о њему, одсликава историју Србије читавог прошлог XIX века, па тај лик, више него Аћим Катић, размиче временски простор твоје слике света, обухватајући временски лук од буна до слома социјализма у Србији. Старац Никола није споредан лик у Коренима. Он је равноправан Ђорђу и Симки, иако није непосредан учесник у радњи романа. Он је целовито литерарно уобличен и на њему су видљиви твоји напори да направиш нови тип јунака – сувишног човека, како кажеш, заиста, први такав лик у српској књижевности. Међутим, у Коренима постоји један епизодни лик који је мислио на „историјски” начин. То је професор Андра, Вукашинов учитељ, Аћимов партијски друг и коначно – разочарани радикал. За њега си написао да је дошао „из прека” и да је оставио „најлепшу жену” да се бори за слободу у Србији. Он је на крају разочаран Србијом и такав лик носи у себи потенцијале које ниси до краја искористио. Лик Андре би у романескном развоју твом делу дао још једну веома значајну димензију – тачку гледишта и судбину Србина из дијаспоре. Тај паметни човек је у Коренима овако мислио: „У оваква времена што су насрнула да човеку сатру душу, мисли Андра, не треба имати ни оца ни сина. Треба имати само један, свој живот и избећи обе судбине: и судбину оца и судбину сина”. То је кључна мисао за разумевање односа и на личном и на историјском плану догађања у твојим романима. „Судбина сина” и „судбина оца” метафоричне су синтагме за прошлост и будућност чији смисао слутим, али сматрам значајним да их ти сам разјасниш и протумачиш. Да ли је оцеубиство у твом доживљају света, наравно, у метафоричном значењу, неумитност револуционарног чина чији си и сам био верник, а верницима увек дајеш разлоге за веру и правдаш их? Према синоубиству о коме ћеш писати у Деобама имаш сасвим другачији став. Корени и оцеубиства и синеубиства у твојој слици света су исти – идеолошки, али синови су за тебе у праву, јер су носиоци новог, данашњице и будућности, док су очеви у свету који је прошлост и „билост”, како ћеш рећи у Бајци, па неумитношћу историје схваћене као прогрес морају нестати са позорнице. Пошто се свет не креће више у правцу неизвесности будућности, већ се креће унатраг, у неизвесност „билости”, какав је данас твој однос према симболичном чину оцеубиства? – Најпре, да додам неку реч о твом мишљењу о протагонистима Корена. Фабулативно Ђорђе и Симка јесу главни протагонисти. Судбину Ђорђа Катића пратим у Времену смрти и у Победницима, највише. Никад нећу моћи да прежалим што сам Симку уморио у Коренима. То је учинио неискусан писац. Та ми је жена много недостајала. Међутим, Аћим Катић је централна фигура Корена. Он је узорни представник српског сељаштва у његовом радикалском политичком раздобљу у коме се рађа модерна Србија. То је доба сељачких буна у Србији у седмој и осмој деценији XIX века. Тај сељачки трибун, „стари радикал”, „политички хајдук”, како га син Вукапхин назива, створен је по узору на Ранка Тајсића, народног трибуна из села Пухова у Драгачеву. Преровска буна има инспиративну основу у Горачићској буни. Ја сам озбиљно проучавао биографије и судбине сељака трибуна и политичара у другој половини XIX века. Аћим Катић је, сматрам, прави њихов представник. У њега сам улио и своја искуства и сазнања о тим старцима сељачког народа који су нестали између Првог и Другог светског рата. Ја волим Аћима онако како волим свог деду Јефтимија. Чуди ме што те Никола, тај први „сувишни човек” српске књижевности није више забавио. А, Андра професор, то је, такође, један парадигматичан лик и тип српског XIX века кога сам намеравао да развијем у будућим романима. Али сам га просто заборавио. Његов духовни син је Данило Историја у Времену смрти. Говориш о оцеубиству с разлогом. То је вечан мотив мушке љубавне драме. Отац и син представљају најсложенији међуљудски однос. У однос оца и сина улази целокупна историја са идеологијама, влашћу, економијом, хијерархијом, традицијом, континуитетом, Едип- комплексом... Уопште, садржај и драматика односа између оца и сина, односно трагика те љубави, одувек ме је више обузимала од свих других љубави, поглавито еротских и сексуалних. Ја сам писац мушких љубави. А нисам сагласан с тобом да нисам створио занимљиве женске ликове. Зар то није Олга Катић, Милена, Наталија, Моник Дибоск, Катрин, Надежда Петровић... Хтела сам да кажем да су твоји романи у основном својству „мушки”: преовлађују мушки ликови. То мени као читаоцу не смета. То што критички мислим о твојим женским ликовима не значи да оспоравам да су занимљиви; неоспорно су занимљиви, али ми код њих увек нешто недостаје, можда женско разумевање њихове женскости. Ја верујем Маргарети Јурсенар да мушкарци писци не разумеју жену. Роман Корени се једним својим својством веома битно разликују од твојих других романа: у њима нема позитивног јунака. У Коренима је најдоследније спроведено твоје схватање несавршености човека који чешће и више чини зло но добро. Никола је рекао: „Сви су људи реке с много вода помешани и шарени као ливаде.” Јунаци Корена су сви грешници и сви су несрећни, чак су и велики грешници – лопови, прељубници, убице.Али, сви ти грешници свесни својих кривица чекају казну и препознају је кад их задеси. Због тог осећања грешности и очекивања казне, твоја слика света, без обзира на твој декларативни атеизам, дубоко је религиозна, и то у старозаветном значењу. У Коренима нема хришћанског милосрђа, ни разрешења од грехова, иако у извесном смислу има опроштаја. При свему, то није моралистичка књига, осим ако немилосрдност самог писца према својим литерарним јунацима не схватимо као вид посредованог морализма. Корени су, чини ми се, и једина твоја књига у којој нема љубави; то је књига о страстима: о Аћимовој политичкој и очинској страсти, о Вукашиновој страсти за европеизацијом Србије, Ђорђевој страсти за стицањем и наследником, Катиној и Симкиној страсти за остварењем материнства. Ако љубави има у Николином односу према Симки и Аћимовом односу према Вукашину – то су неостварене, осујећене љубави, па Корени потврђују твој будући општи поступак да љубав увек приказујеш као несрећну. – Кажеш, у Коренима ниси доживела „позитивног јунака”. Не разумем те.То је роман-драма. Сви су они позитивни јунаци,ти Катићи. Опредељују се за живот, за трајање, за моћ. Они нису „добри људи”, али они су моћни људи. А то су без морализације, по мом схватању, они најпозитивнији људи српског сељачког народа тога доба. И Катићи и Дачићи. Тврдиш, у Коренима нема љубави и да је то књига о страстима. У страстима мојих ликова љубав је корен; свагда у име нечег што се воли чини се и зло другоме, наноси му се патња и пати се због тога. Страст је нагонски и пароксистички стадијум љубави мојих главних ликова у Коренима. А можда си у праву. После објављивања Корене нисам прочитао, осим неколико сцена са Вукашином, кога сам редиговао, јер сам му после Корена од судбине српског Растињака променио судбину и градио га као српског Катона. С аспекта данашњег, мени савременог читаоца, Корени су твоја незаобилазна књига, јер је у њој постављен и зачет твој вероватно најзначајнији књижевни лик. Наравно, погађаш, мислим на Вукашина. Тај вечити опозиционар, противник и оцу и председнику владе, и министрима и краљу, отац Ивана и Милене, Олгин муж и Владимиров деда – лик који импресионира својом моралном снагом и истрајношћу да буде свој, у Коренима је ипак аривист, син који је изневерио оца, ступио у противничку политичку странку и од брата сељака узео свој наследни део у дукатима, дакле, није позитиван лик. У будућим романима ти ћеш заправо оправдавати те његове поступке и искупљивати га кајањем. Али у Коренима он ипак осећа бол због кидања веза са својом прошлошћу, са својим коренима и поставља сам себи питање на које ћеш ти дати одговор тек у Вернику када он као деда буде био искупитељ свог унука Владимира и његове револуционарности. То питање гласи: „Да ли ће му, када заувек напусти ову очеву собу у Прерову, кућа коју ће купити новцем отетим брату донети више радости и среће.” У самом роману Корени, Вукашин је значајан лик, јер само његово пресецање корена иницира причу о коренима свих Катића – Луки Дошљаку, а он обећава да ће његова деца носити презиме Лукић да би на тај начин била исправљена неправда нанета његовом деди. У тој причи и обећању, ти засниваш општу шему породичних односа у твојим романима које си назвао Временима; у тој шеми син изневерава оца, али унук осуђује тај чин и афирмише деду, иако и сам поништава свог оца. Лик Вукашина занимљив је у Коренима и са становишта једне опште теме у српској књижевности –теме дошљаштва, која је и централна и вишезначна. Мислим да си ти са Вукашином проблем дошљаштва приказао на сасвим нови начин – у ствари, ти си га укинуо. Вукашин није био дошљак у српској престоници, јер у њу није дошао из Прерова, већ из престонице света — из Париза. Искуство заиста великог света неутралисало је комплексе сељака у граду или човека са периферије града у његовом центру. Катић је у првом колену грађанин у аутентичном и вредносном значењу те речи – човек светске културе, урбане цивилизаци|е, европских видика. То је у ствари први јунак у српској књижевности коме је Београд био заиста мали. Питање дошљаштва Вукашин поставља само на гробљу због свог односа према коренима – мртвима, јер је сасекао своје преровске корене да би се пресадио у Београд на чијем гробљу слути да ће бити дошљак у значењу усмаљености, небивања међу својима. Да ли си ти доживео драму властитог дошљаштва? – Дошљаштво ме није занимало као друштвени и психолошки проблем. Оно је по мом схватању егзистенцијална одредница српског колективног бића. Ми смо народ сеоба и деоба. Ми кроз историју пролазимо и одлазимо. Не смирујемо се. Ако се нисмо одомаћили око три Мораве, нестаћемо као народ. А ја се у Београду, иако сам у њега ступио са своје двадесет три године, не осећам дошљаком. Али нисам ни Београђанин. Ја у Београду станујем и радим. Ту су ми и пријатељи. После таквог исказа проблем дошљаштва треба да сматрам непостојећим. Ти ниси дошљак, јер тај осећај немаш. Немаш га можда и зато што си у Београд дошао као ратни победник. –Та ти је опаска на месту. Схватам да си у праву, признајем, ја сам тај победнички комплекс прикрио. Мислим да разумем зашто. Да своја размишљања о Коренима приведем крају. Вукашин се у Коренима жени ћерком Аћимовог политичког ривала и противника. Тошића, Вукашиновог таста, Аћим доживљава као новог оца свог сина. Вукашинова жендиба је за Аћима политичка отмица, а не љубавни избор. Млађи Тошић, Олгин брат, пак, одвешће, после капитулације и повлачења Немаца, Иванову децу у емиграцију. То понављање одвајања деце од очева, коју чине две генерације Тошића, трајна је коб породице Катић. Према томе, Тошићи су метафора нечег што је јаче од начела која су заступали и деда, и отац, и унук Катић: Аћим, Вукашин, Иван. Да ли су Тошићи оличење моћи новца или нечег још моћнијег, које побеђује у сваком кризном и превратничком тренутку српске историје? –Тема Тошића у мојим романима је остала неразвијена. Нисам имао живота и за њих. Ја сам их само означио и скицирао. Људи новца, ипак, привремено претрајавају историју. Искорењују се. Можда ћу, ако стигнем, изговорити и неку значајнију реченицу о племену новца коме ће припасти синови Ивана и Душана Катића. Иако су Корени, како сам већ рекла, а ти се сложио, „мушка књига”, књига о односима оца и сина, њено животно средиште је жена: Симка. Она покреће или зауставља свет са својом моћи или немоћи да рађа и наставља живот не само у биолошком него и у социјалном виду и значењу. Симка је свесна своје снаге и она је најснажнији човек у Коренима. Њена претходница и литерарни парњак је Аћимова мајка Ката. Иако патријахални принцип одређује судбине свих ликова у Коренима, премоћ и моћ жене је снажно истакнута. Нису ли по том свом својству Корени књига о суштинској превласти матријархата, самом чињеницом да Аћим, Вукашин, Ђорђе и на крају Адам носе презиме по мајци, баби и прабаби, а не по оцу, деди и прадеди? Они су Катићи, а не Лукићи, а Никола каже за Симку: „Она је жена. Над свима.” –Тачна ти је опаска да су Корени књига о српском матријархату, као доминантном духовно-културном и етно-психолошком моделу наше колективне егзистенције. Да, Ката је корен. Жена, жене. Оне рађају, одржавају огњиште куће и имање. Оне нашем роду чувају трајање, предања, колективну свест, веру, морал. О томе би се више и свестраније могло размишљати. Али, чини ми се, ми имамо разлога да се запитамо: да ли је и данас тако?


У Билећи 5.8.2017. одржан традиционални сабор братства Самарџића након двадесет година од првог Сабора на Кривошијама у Црној Гори.