text: Чиле (), званично Република Чиле (), председничка је република у Јужној Америци, која заузима дуг и узан појас земљишта између Анда на истоку и Тихог океана на западу. Граничи се са Перуом на сјеверу, са Боливијом на сјевероистоку, са Аргентином на истоку, док на крајњем југу излази на Дрејков пролаз. У састав Чилеа су укључена и острва Хуан Фернандез, Сала и Гомез, Десвентурадас и Ускршња острва у Океанији. Чиле претендује на територију од 1.250.000 km2 на Антарктику, иако су све претензије суспендоване према Антарктичкој повељи. Главни град је Сантијаго де Чиле, док се скупштина састаје у оближњем Валпараису. У Сантијагу живи 40% становништва Чилеа. Остали већи градови су: Валпараисо, Антофагаста, Пунта Аренас, Икике, Серена, Талка и други. Данас је Чиле једна од најстабилнијих и најпросперитетнијих латиноамеричких држава, са угледном војском и растућом привредом. Чиле предводи Латинску Америку у људском развоју, дохотку по глави становника, конкурентности, економским слободама и ниској стопи корупције. Чиле је оснивач Уједињених нација, Уније јужноамеричких народа и Заједнице латиноамеричких и карипских држава. Порекло имена Постоје разне теорије које се односе на порекло речи Чиле. Према теорији Дијега де Росалеса, шпанског хроничара из 17. века, перуанске Инке су долину реке Аконкагва звале Чиле, што је неправилан изговор имена поглавице племена Пикунче који се звао Тиле. Друга теорија указује на сличност долине реке Аконкагва са долином Касма у Перуу, где су се налазили град и долина по имену Чиле. Према осталим теоријама Чиле је изведено од речи Индијанаца која значи „крај света“ или „морски галеб“, од речи чили Мапуче народа, која значи „где се земља завршава;“ или из језика кечуа чири што значи „хладно“, или чили, што значи „снег“ или „најдубља тачка на Земљи“. Шпански конкистадори су за ово име чули од Инка а неколико чланова прве шпанске експедиције Дијега де Алмагра, јужно од Перуа, је себе звало људима Чилеа. Географија Положај Чиле је веома дуга и узана земља смештена у приобаљу јужног дела Јужне Америке са западне стране Анда. Од севера до југа протеже се у дужини од 4300 km док је на најширем делу, у правцу исток – запад, широк 350 km. Карактерише га разноврстан крајолик и разни типови климе. Простире се на површини од 756.950 km2. Смештен је унутар Ватреног појаса Пацифика. Заједно са острвима, али без територије на коју полаже право на Антарктику, Чиле је смештен између 17. и 56. степена ЈГШ, и 66. и 81. степена ЗГД. Чиле спада међу земље са највећом дужином између најсеверније и најјужније тачке државе. Ако изузмемо острва, Чиле је јединствена земља гледајући распон између најзападније и најисточније тачке државе, јер друге земље које су у правцу север – југ дугачке као Чиле у правцу исток – запад су и по десет пута шире. Чиле делом своје територије сматра и 1.250.000 km2 Антарктика. Међутим, након потписивања Антарктичког споразума морао је да суспендује претензије на ову област. Под управом Чилеа су и Ускршње острво као и Сала и Гомез, најисточнија острва Полинезије. Такође, Чилеу припада острво Робинзон Крусо у архипелагу Хуан Фернандез, као и два повремено насељена острва Сан Амбросио и Сан Феликс. Ова острва су значајна јер захваљујући њима територијалне воде Чилеа се простиру много даље од јужноамеричког континента. Геологија и рељеф Пустиња Атакама, на северу земље, богата је рудама, првенствено бакром и нитратима. Главнина становништва и обрадивих површина смештена је у релативно малој Средишњој долини, где се налази и главни град Сантијаго. Ова област представља и историјско средиште из ког се чилеанска држава ширила крајем 19. века, када је обухватила северне и јужне области. Југ Чилеа је богат шумама и пашњацима, а истиче се и низ вулкана и језера. Јужна обала је лавиринт фјордова, морских рукаваца, канала, вијугавих полуострва, и острва. Анди се протежу дуж источне границе Чилеа. Воде Због специфичне територије Чиле је испресецан бројним кратким рекама малог протока воде. Све оне се протежу од Анда до Тихог океана, и теку у смеру од истока ка западу. У региону Норте Гранде, с обзиром да се ради о пустињском пределу, постоје само мали потоци ендореичног типа, осим реке Лоа, најдуже у Чилеу, дуге 440 km. Језеро Чунгара смештено је на 4500 m надморске висине, на граници са Боливијом. Такође, Чиле са овом земљом дели и реке Лаука и Љута У средишњем делу региона Норте Чико има више река од значаја за пољопривреду. Треба споменути Елки у дужини од 75 km; Аконкагва (142 km); Маипо у дужини од 250; и њихове притоке Мапочо (110 km); и Мауле (240 km). Ове реке воду углавном добијају топљењем снега на Андима током лета и од зимских киша. Најважнија језера у овом подручју су вештачко језеро Рапел, лагуне Колбун Мауле и Лаха. Флора и фауна Клима Чиле има разноврсну климу. На северу је најсувља пустиња на свету Атакама, у средишњем делу је средоземна клима, на Ускршњем острву је влажна суптропска, док је на југу и истоку земље у подручјима алпијских тундри и глечера присутна океанска клима. Према Кепеновој класификацији климата у Чилеу постоји барем седам климатских подтипова. У већем делу земље постоје сва четири годишња доба: лето (од децембра до фебруара), јесен (од марта до маја), зима (од јуна до августа), и пролеће (од септембра до новембра). Историја Рана историја и колонизација Пре отприлике 10.000 година Индијанци су се настанили у плодним долинама и дуж обале данашњег Чилеа. Најстарије људске насеобине у Чилеу су локалитети Монте Верда, Национални парк Куева дел Милодон и тунели кратера вулкана Пали Аике. Урођеничке културе које су постојале на територији данашњег Чилеа, пре доласка Европљана, могу се поделити у три групе: северни народ; арауканска култура, која је обухватала подручје између реке Чоапа и острва Чилое; и патагонијска култура, која су сачињавала разна номадска племена. Године 1520, на свом путу око света Фернандо Магелан је открио јужни пролаз који је назвао по себи, Магеланов мореуз. То је уједно била прва европска експедиција која је дошла на тле данашњег Чилеа. Након њега је Дијего де Алмагро са шпанским конкистадорима, 1535. дошао из Перуа у потрази за златом. Освајање Чилеа је почело почетком 1540. а спровео га је Педро де Валдивија, један од официра Франсиска Пизара. Он је основао град Сантијаго де Чиле 12. фебруара 1541. године. Иако Шпанци нису нашли злато које су тражили, препознали су пољопривредне потенцијале Чилеа и припојили га Шпанској империји. Освајање земље се одвијало постепено а Европљани су наилазили на неуспехе код домородачког становништва. Велика побуна народа Мапуче која је почела 1553. довела је до Валдивијине смрти и уништавања великог броја насеља колониста. Веће побуне догодиле су се 1598. и 1655. године. Сваки пут би се побунили Мапуче и други домородачки народи, јужна граница колоније би била померена ка северу. Шпанска круна је укинула ропство 1683. јер је схватила да поробљавање народа Мапуче само појачава њихов отпор уместо да га слаби. Упркос краљевским забранама односи су остали затегнути због непрекидних сметњи колониста. Одсечен од севера пустињом, према југу народом Мапуче, према истоку Андима, и према западу океаном, Чиле је постао једна од најцентрализованијих и најхомогенијих шпанских колонија у Америци. Служећи као гранични гарнизон, колонија је имала улогу у спречавању напада Мапуча и европских непријатеља Шпаније, посебно Британаца и Холанђана. Пирати и енглески авантуристи су заједно са Индијанцима Мапуче угрожавали колонију, поготово 1578. током похода сер Франсиса Дрејка на Валпараисо, главну луку у колонији. Чиле је имао једну од највећих стајаћих армија у Америци, што га је чинило једним од најмилитаризованијих шпанских поседа, као и један од трошкова за благајну Вицекраљевства Перу. Први општи попис становништва је спровела влада Агустина де Хаурегија између 1777. и 1778. године. Он је показао да у колонији Чиле живи 259.646 становника од којих је 73,5% европског порекла, 7,9% местика, 8,6% урођеника и 9,8% црнаца. Франсиско Уртадо је 1784. као гувернер провинције Чилое обавио у њој попис становништва на ком је утврђено да је број становника 26.703, од којих су 64,4% били белци а 33,5% су били урођеници. Независност Постављење Жозефа Бонапарту, брата Наполеона, за краља Шпаније 1808. године подстакло је колонију на отцепљење од Шпаније. Дана 18. септембра 1810. је у име Фернанда – наследника свргнутог краља – основана народна хунта. Влада хунте Чилеа прогласила је Чиле аутономном републиком унутар шпанског краљевства (у знак сећања на овај догађај Чиле слави 18. септембар као Дан државности). Након ових догађаја под командом Хосе Мигела Карере, једног од најславнијих родољуба, и његова два брата Хуана Хосеа и Луиса Карере покрет за потпуно ослобођење убрзо је стекао велику подршку. Шпански покушаји да поново успостави судску власт током тзв. Реконкисте продужили су борбу а дошло је и до закулисних борби између Бернарда О’Хигинса, који је претендовао на Карерино место. Спорадични сукоби су се наставили до 1817. године. Док је Карера био у затвору у Аргентини, О’Хигинс и анти-Карерина кохорта Хосе де Сан Мартина, хероја Аргентинског рата за независност, предводили су Војску Анда са којом су поразили ројалисте у Чилеу. Дана 12. фебруара 1818. Чиле је проглашен за независну републику. Независност је донела мање друштвене промене, међутим, чилеанско друштво у 19. веку је сачувало основну друштвену структуру на коју је у највећој мери утицала породична политика и римокатоличка црква. Успостављена је јака институција председника али су богати земљопоседници задржали утицај на политику. Последњих деценија 19. века, влада у Сантијагу је учврстила своје позиције на југу након што је угушила побуне Мапуча током Окупације Арауканије. Споразум са Аргентином потписан 1881. потврдио је суверенитет Чилеа над Магелановим мореузом. Као резултат Рата на Пацифику са Перуом и Боливијом од 1879. до 1883. Чиле је проширио своју територију на север за једну трећину, чиме је онемогућио Боливију да изађе на Тихи океан и стекао вредне залихе нитрата чија је експлоатација довела до ере националног просперитета. Чилеански грађански рат 1891. је као последицу имао прерасподелу моћи између председника и конгреса и успоставу демократије парламентарног типа. Међутим, у грађанском рату су се такође сукобили и они који су заговарали развој домаће индустрије и они који су заступали интересе банака, првенствено породица Едвардс која је имала јаке везе са страним инвеститорима. 20. век Припадници растуће средње и радничке класе су незадовољни привредним системом, који је био подређен владајућој олигархији, 1920. изабрали реформисту Артура Алесандрија за председника Чилеа. Његов програм социјалне правде је био у супротности са ставовима чланова Конгреса. Током двадесетих година 20. века популарност су стекле и бројне марксистичке групе. Генерал Луис Алтамирано је 1924. извршио војни пуч па је у Чилеу дошло до нестабилности која је трајала до 1932. године. У том периоду на власти је било десет влада од којих је најдуже трајала влада генерала Карлоса Ибањеза дел Кампа. Он је на власти био кратко током 1925, и између 1927. и 1931. године. Његова владавина се могла сматрати диктатуром али умеренијом у поређењу са диктатурама карактеристичним за Латинску Америку. Одрекавши се власти у корист демократски изабраног наследника, Ибањез дел Кампо је стекао поштовање великог дела становништва што му је омогућило да остане значајан политичар током наредних тридесет година. Са успоставом демократске власти 1932. појавила се Радикална странка која је представљала велики број припадника средње класе. Она је представљала главног чиниоца у коалиционим владама током наредних двадесет година. Током раздобља владавине Радикалне странке (1932—1952) држава је повећала своје присуство у привреди. Године 1952. на власт се вратио Ибањез дел Кампо. Њега је 1958. наследио представник конзервативне политике Хорхе Алесандри. На председничким изборима 1964. Едвардо Фреи Монталва, из Хришћанско – демократске партије, добио је апсолутну већину. Његова победа је означила почетак великих реформи. Под слоганом „револуција у слободи“, Фреијева администрација је започела спровођење дугорочних друштвених и економских програма, посебно у здравству, станоградњи, као и пољопривредну реформу, која је обухватала организовање пољопривредника у синдикате. Међутим, до 1967. Фреи је наишао на снажно противљење левичара, који су сматрали његове реформе неодговарајућим, и конзервативаца који су их с друге стране сматрали претераним. До краја свог мандата Фреи није успео да оствари амбициозне циљеве своје странке. На изборима 1970. кандидат Социјалистичке партије Чилеа (део тзв. коалиције „Народног јединства“, коју су чинили и комунисти, радикали, социјалдемократе, дисиденти из Хришћанско – демократске странке, Јединствени народни акциони покрет, и Независна народна акција) сенатор Салвадор Аљенде је добио релативну већину на изборима. Био је испред кандидата хришћанских демократа Радомира Томика и конзервативца Хорхеа Алесандрија. Аљенде је добио 36% гласова, док је Алесандри освојио 34% а Томик 27% гласова. Упркос притиску владе САД, Конгрес Чилеа је организовао гласање између два водећа кандидата, Аљендеа и бившег председника Хорхеа Алесандрија, и у складу са традицијом изабрао Аљендеа са 153 према 35 гласова. Фреи је одбио да оформи савез са Алесандријем ради супротстављања Аљендеу, јер је сматрао да Хришћанско – демократска партија представља раднике и да не може имати заједничке ставове са десничарима. Заједнички јавно – приватни јавни радови помогли су у смањењу незапослености. Већи део банкарског сектора је национализован. Велики део индустрије бакра, угља, гвожђа, нитрата и челика је национализован или је постао зависан од државе. Индустријска производња је значајно порасла а незапосленост је пала током прве године Аљендеове администрације. Аљендеов програм је укључио у побољшање интереса радника, заменивши правосудни систем са „социјалистичком једнакошћу“, национализацијом банака и приморавањем других на банкротство, као и јачање „народних милиција“ познатих као MIR (). Платформа Народног јединства за национализацију рудника бакра додата је у форми амандмана у устав. У Конгресу је усвојена једногласно. Као последицу, администрација Ричарда Никсона је организовала и убацила тајне агенте у Чиле да би дестабилизовала Аљендеову владу. Такође Американци су финансијским притиском ограничили међународне економске кредите Чилеу.Структурна привредна криза која је почела 1972. погоршана је одливом капитала, смањењем инвестицијама, и повлачењем банкарских улога као одговор на Аљендеов социјалистички програм. Производња је пала а незапосленост је порасла. Ради подстицања потрошње и прерасподеле дохотка у корист оних са мањим примањима Аљенде је применио мере замрзавања цена, повећања плата и промене пореских стопа. Економски проблеми су се погоршали јавном потрошњом која је финансирана углавном штампањем новца и слабим кредитним проценама комерцијалних банака. Истовремено, опзициони медији, политичари, привредници и друге организације су помогли да се подстакне политичка и привредна нестабилност, а неке од њих су потпомогнуте из САД. Почетком 1973. инфлација је била изван контроле. Осакаћена привреда је такође погођена дугим и понекад истовременим штрајковима лекара, наставника, студената, камионџија, рудара и малих привредника. Врховни суд Чилеа је 26. маја 1973. једногласно осудио Аљендеово „ремећење законодавства државе“. Суд је подржао и оснажио Пиночеово преузимање власти, иако је то било у супротности са уставом. Коначно Салвадор Аљенде је свргнут у војном пучу 11. септембра 1973. Након што је војска бомбардовала председничку палату, Аљенде је наводно извршио самоубиство. Војна хунта предвођена генералом Аугустом Пиночеом преузела је власт у земљи. Прве године владавине Пиночеовог режима су биле обележене кршењем људских права. Само у октобру 1973. тзв. Караван смрти је убио најмање седамдесет двоје људи, док је према Ретиговом извештају у првих шест месеци убијено хиљаду а током наредних шеснаест година још око две хиљаде људи. Нови устав је усвојен на контроверзном плебисциту 11. септембра 1980. а генерал Пиноче је постао председник републике са осмогодишњим мандатом. Крајем 1980-их углавном као последица привредног колапса из 1982. и масовне грађанске непослушности од 1983. до 1988, влада је постепено дозволила већу слободу окупљања, говора, и удруживања. Министар финансија Ернан Бучи је покренуо реформе ка тржишно оријентисаној привреди али је сиромаштво наставило да расте. Чиле се окренуо ка тржишној привреди која се огледала у повећању домаћих и страних приватних инвестиција, иако индустрија бакра и друге важне гране у експлоатацији руда остале затворене за приватна улагања. На плебисциту одржаном 5. октобра 1988, генерал Пиноче није добио други осмогодишњи мандат, јер је 56% бирача гласало против. Чилеанци су изабрали новог председника и већину чланова оба дома Конгреса 14. децембра 1989. Хришћански демократа Патрисио Аилвин, кандидат коалиције 17 странака назване „Консетрасион“ (), добио је апсолутну већину гласова (55%). Патрисио Аилвин је владао од 1990. до 1994. током тзв. транзиционог периода. На изборима у децембру 1993, син бившег председника Едуарда Фреија, Едуардо Фреи Риуз-Тахле предводио је коалицију Консентрасион и са њом је освојио 58% гласова. 21. век Фреија Руиза – Тахлеа је 2000. наследио социјалиста Рикардо Лагос, који је победио у другом кругу Хоакина Лавина кандидата десничарске Алијансе за Чиле Јануара 2006. Чилеанци су први пут изабрали жену за председника - Мишел Башеле Херија, кандидата Социјалистичке партије. Она је поразила Себастијана Пињеру из странке Народне обнове, продуживши владавину коалиције Консетрасион за још четири године. У јануару 2010. Чилеанци су изабрали Себастијана Пињеру, првог десничарског председника после 20 година. Он је поразио бившег председника Едварда Фреија Руиза – Тахлеа, кандидата коалиције Консетрасион. Дана 27. фебруара 2010. Чиле је потресао земљотрес јачине 8,8 ° Меркалијеве скале, један од најснажнијих икада забележених на свету. Погинуло је око 500 људи а хиљаде грађевина је оштећено. Процене о штети износе од 15 до 30 милијарди долара, што представља између десет и петнаест процената бруто друштвеног производа Чилеа. Административна подела Становништво Према резултатима пописа из 2012. Чиле има 16.634.603 становника, мушкараца је 8.101.890 а жена 8.532.713. Стопа природног прираштаја опада од 1990, због смањене стопе наталитета. Демографи процењују да ће до 2050. Чиле имати око 20,2 милиона становника. Око 85% становништва живи у градовима, од чега 40% у ширем подручју Сантијага де Чилеа. Највеће агломерације су шира подручја Сантијага де Чилеа са 5,6 милиона људи, Консепсиона са 861.000 људи, и Валпараиса са 824.000 људи. Чиле је мултиетничко друштво, дом људима различитог етничког порекла. Постоје различите студије о етничкој структури Чилеа. У студији коју је урадио Универзитет Чиле се наводи да 30% становништва чине белци; местици, који су 60% белци и 40% Индијанци, чине 65% становништва, док Индијанци чине преосталих 5%. Једна генетска студија, коју је урадио исти универзитет, показала је да просечан Чилеанаца има 64% гена белаца и 35% индијанских гена. Упркос генетским разматрањима, уколико се постави питање, већина Чилеанаца ће се изјаснити као белци. Према истраживању „Латинобарометра“ () из 2011. на питање којој раси припадају већина је одговорила „белој“ (59%), док је 25% рекло да су „местици“ а 8% су се изјаснили као „домороци“. Религија Међу религијама превладава католицизам, које држава подупире иако није службена религија. Осим католика, постоји и већи број припадника јеврејске религије и протестаната. Католика је 70%, протестаната 15,1%. Привреда Чиле је једна од најстабилнијих и најпросперитетнијих држава у Јужној Америци. Водећа је латиноамеричка земља по индексу хуманог развоја, конкурентности, дохотку по становнику, глобализацији, економским слободама и малој стопи корупције. Међутим, у Чилеу су присутне велике несразмере у расподели дохотка, изражене Џини индексом. Године 2006. Чиле је постао земља са највећим номиналним дохотком по становнику у Латинској Америци, а маја 2010. Чиле прва јужноамеричка земља чланица ОЕЦД-а. Чиле је почетком 1990-их, током владавине Патрисио Аилвина, имао узорну привреду у погледу економских реформи. Просечан раст БДП-а између 1991. и 1997. је био осам посто, али је 1998. преполовљен услед рестриктивне монетарне политике (спровођене ради спречавања буџетског дефицита) и мањих прихода од извоза, првенствено у Азију погођену финансијском кризом. Привредна је остала трома све до 2003, када је почела да даје јасне знаке опоравка остварујући стопу раста БДП-а од четири посто. Привреда Чилеа је 2004. годину завршила са растом БДП-а од шест посто, док је у 2005. раст био 5,7 процената да би 2006. пао за четири процента. Наредне године БДП је порастао за пет посто. Незапосленост је током 1990-их била око седам посто, да би од почетка економске кризе 1999. била између осам и десет посто. Године 2006. пала је на 7,8% и наставила је свој пад па је 2007. била 6,8 процената. Плате су расле брже него инфлација што је била последица раста продуктивности и пораста животног стандарда. Према владиним истраживањима проценат Чилеанаца чији је доходак по домаћинству испод линије сиромаштва је смањен са 45,1% 1987. на 11,5% 2009. Међутим, критичари сматрају да су ови износи знатно већи од онога што власт приказује. Према њиховим тврдњама стопа сиромаштва је 2007. била 29%.) Према подацима из новембра 2012 око 11,1 милион људи или 64% становништва је примало социјалну помоћ, преко „Социјалне заштитне карте“, којом су обухваћени људи који живе у сиромаштву или су близу уласка у сиромаштво. Економска политика Захваљујући стабилној економској политици од 1980-их, Чиле је имао континуиран привредни раст који је допринео преполовљавању стопе сиромаштва. Војна хунта је током своје владавине од 1973. до 1990. продала велики број предузећа у државном власништву а демократске владе су након 1990. наставиле приватизацију, али споријим темпом. Држава нема већу улогу у привреди изузев њеног регулисања. Она управља највећим светским произвођачем бакра „Коделком“, и са неколико јавних предузећа, међу којима је и једна банка. Чиле има потписане споразуме о слободној трговини са великим бројем земаља, међу којима су Сједињене Америчке Државе. Централна банка Чилеа, као независна институција, тежи ка одржавању стопе инфлације између два и четири посто, у 2012. години инфлација је била 2,8%. Апресијација чилеанског песа према америчком долару је помогла да се, последњих година, обори инфлација. Већина плата и кредита је „везана“ за амерички долар па је на тај начин смањена могућност појаве веће стопе инфлације. У 2006. Чиле је инвестирао 0,6% БДП-а у истраживање и развој. Од тог износа две трећине је уложила држава. Поред економске и политичке стабилности влада Чилеа промовише Чиле као „инвестициону платформу“ за мултинационалне корпорације које намеравају да послују у региону. Страни инвеститори су изједначени са домаћим, регистрација је једноставна и белодана а страним инвеститорима је омогућено несметано располагање профитом и капиталом. Влада Чилеа је оформила Савет за иновације и конкурентност, чији је задатак да препозна нове гране привреде ради њихове промоције. Чиле је једна од земаља у Латинској Америци са најбољим кредитним рејтингом. Према агенцији Стандард енд пур кредитни рејтинг Чилеа је А+. Влада Чилеа је обавезна по закону да оствари буџетски суфицит од најмање једног процента БДП-а. У 2006. буџетски суфицит је износио 11,3 милијарде долара, што је готово осам процената БДП-а. Влада Чилеа наставља да отплаћује спољни дуг земље а он је на крају 2012. износио је 10,2%. Спољна трговина Најзначајнији извозни производ Чилеа је бакар и он чини око половине извоза, поред тога Чиле извози дрво и производе од дрвета, свеже воће, морску рибу и вино. У 2011. Чиле је извезао добрâ и услуге у вредности од 81,71 милијарди долара а увоз је био 70,92 милијарде долара, тако је остварен трговински суфицит од 10,79 милијарди долара. Најважнији спољнотрговински партнери Чилеа су Кина где је 2011. пласирано 22,8% укупног извоза, затим САД и Јапан где је пласирано по 11,1% извоза, па Бразил и Јужна Кореја са по 5,5% и Холандија са 4,7% извоза. Чиле је 2011. највише увезао из САД 20,1% укупног увоза, Кине 16,9%, Бразила 8,3%, Аргентине 6,3% и Немачке 4,2%. Познати Чилеанци Уметници: Пабло Неруда - песник Габријела Мистрал - песникиња Изабела Аљенде - прозни писац Национални хероји: Бернардо О’Хигинс - оснивач модерног Чилеа, Отац нације и ослободилац Артуро Прат - капетан брода Есмералда у поморској бици код Икикеа Политичари: Салвадор Аљенде - председник Чилеа од 1970. до 1973 Аугусто Пиноче - диктатор Чилеа од 1973. до 1990 Мишел Башле - прва жена изабрана за председника Чилеа (2006) Спортисти: Николас Масу - тенисер, двоструки Олимпијски победник Фернандо Гонзалез - тенисер Иван Заморано - бивши ас фудбалског тима Реал Мадрида Марсело Салас - фудбалски интернационалац Алексис Санчез - фудбалски интернационалац Види још Химна Чилеа Референце Литература Спољашње везе Чиле Државе у Јужној Америци Латинска Америка


source: wikipedia

text: 1869. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март 4. март — Јулисиз С. Грант је инаугурисан за 18. председника САД. Април Мај 17. мај — Царска јапанска војска је поразила остатке шогуната Токогуава у бици код Хакодатеа, чиме је окончан Бошин рат. Јун 29. јун — Намесници малолетног кнеза Милана Обреновића су на Великој уставотворној скупштини усвојили Намеснички устав. Јул Август Септембар Октобар Новембар Децембар Датум непознат Основане су нформативне новине Панчевац, покренуо их је Јован Павловић. Рођења Јануар 10. јануар — Григориј Распућин, руски мистик 13. јануар — Иво Ћипико, српски књижевник (†23. септембар 1923) Март 18. март — Невил Чемберлен, британски политичар Август 11. новембар — Виктор Емануел III, италијански краљ од 1900. до 1946. Децембар 4. децембар — Слободан Јовановић, правник, историчар, књижевник, председник Српске краљевске академије и ректор Београдског универзитета Смрти Јануар 27. јануар — Лазар Арсенијевић, српски историчар. Фебруар 4. мај — Јован Хаџић, српски правник и књижевник. Октобар 8. октобар — Френклин Пирс, 14. председник САД. Децембар 1860-е 61869


source: CulturaX

text: Вијести Министар Рајчевић са представницима компаније "Елта системи" из Израела: Потписан Меморандум о оснивању Сајбер академије / Почетна / Влада Републике Српске / Министарства / Mинистарство за научнотехнолошки развој, високо образовање и информационо друштво / Инфо-центар / Вијести / Министар Рајчевић са представницима компаније "Елта системи" из Израела: Потписан Меморандум о оснивању Сајбер академије Министар Рајчевић са представницима компаније "Елта системи" из Израела: Потписан Меморандум о оснивању Сајбер академије У име Владе Републике Српске, министар за научнотехнолошки развој, високо образовање и информационо друштво Републике Српске Срђан Рајчевић и директор Сајбер сектора за маркетинг и пословни развој компаније "Елта системи" из Израела Рои Шапошник (Roi Shaposhnik) потписали су данас Меморандум о разумијевању између Владе Републике Српске и израелске компаније "Елта системи" с циљем успостављања Сајбер академије која ће обучавати и оспособљавати студенте за стицање знања и вјештина у области кибернетичке безбједности. Министар Рајчевић је рекао да о значају потписивања меморандума говори и општа статистика на свјетском нивоу, која каже да ће у овој години потреба за профилима из кибернетичке безбједности бити око 3,5 милиона извршилаца. -Потребе на јединственом дигиталном тржишту ЕУ су такође огромне, а ријеч је о 400.000 радних мјеста, што довољно говори колика је потражња на европском и свјетском нивоу за профилима у овој области - изјавио је Рајчевић. Он је нагласио да се потписивањем меморандума добија добра основа за наставак сарадње Владе Републике Српске и компаније "Елта системи", а све ради оснивања прве сајбер академије не само у Српској и БиХ, већ и у региону. -Нама у Српској је циљ да Бањалука и Српска постану центар кибернетичке безбједности и ове врсте ИТ индустрије. У ту сврху планирамо да у сарадњи са партнерима из Израела организујемо и оснујемо сајбер академију која ће из године у годину продуковати профиле ове врсте - рекао је министар Рајчевић и нагласио да, о каквој компанији је ријеч, довољно говори чињеница да државу Израел прати репутација "сајбер нације". Он је додао да то говори да је Израел лидер на свјетском нивоу у области кибернетичке безбједности. -Вјерујем да ћемо у догледно вријеме у сарадњи са домаћим образовним институцијама, попут Електротехничког факултета Универзитеа у Бањалуци размотрити све модалитете у којима би с једне стране добили и као учеснике у цијелом пројекту и домаћу високошколску установу и ствар је преговора како направити тај аранжман - навео је Рајчевић. Он је истакао да би, уколико све буде ишло по плану у вези са оснивањем сајбер академије, до прољећа наредне године могли организовати и тренинге уз физичко присуство тренера. -До тада би радили на финансијским, логистичким и инфраструктурним претпоставкама за то - рекао је Рајчевић. Шапошник је нагласио је да је потписивање меморандума историјски тренутак за Израел и Српску. Он је рекао да су "Елта системи" лидери у сајбер домену у свијету и додао да ће заједнички бити омогућено развијање способности за рад у сајбер домену. Шапошник је захвалио предсједавајућем и српском члану Предсједништва БиХ Милораду Додику, министру Рајчевићу, амбасадору БиХ у Израелу и амбасадору Израела у БиХ за велики рад у активности у спајању ових земаља.


source: fineweb

text: ПАРИЗ - Француска скупштина је подржала резолуцију којом се позива на укидање санкција Русији. Француска скупштина (Фото: Јутјуб) Посланици Националне скупштине Француске (доњег дома парламента) већином гласова су подржали резолуцију коју је предложила опозиција, а којом се Влада земље позива да буде против продужетка европских санкција Руској Федерацији. У гласању је учествовало 98 посланика доњег дома парламента, За је гласало 55, док је против било 50. У јуну ће ЕУ разговарати о санкцијама против Русије. Премијер Италије Матео Ренци је изјавио да неће бити аутоматског продужења санкција — питање ће бити тема разговора шефова држава и влада. Извор: rs.sputniknews.com ПАЖЊА: Поштовани, молимо вас да се у коментарима држите теме текста. Редакција „Правде“ задржава право да скрати или не објави коментаре. Коментаре који садрже говор мржње*, псовке и увреде, као и коментаре који се не односе на вест коју коментаришете - не објављујемо. Такође, неће бити објављиване ни псовке и вулгарности, чак и ако читалац који коментарише уместо целе речи стваља звездице.Коментаре којима нам скрећете пажњу на словне грешке, техничке и друге пропусте не објављујемо, као и коментаре који се односе на уређивачку политику, али ће бити прослеђени уредницима и на томе се захваљујемо.Молимо вас да обратите пажњу на правописну и граматичку исправност коментара које шаљете, као и да пишете малим словима, предност ће имати коментари који су написани без правописних и граматичких грешака, а коментари писани великим словима се неће одобравати. * Закон о јавном информисању – члан 38: Забрањено је објављивање идеја, информација и мишљења којима се подстиче дискриминација, мржња или насиље против лица или групе лица због њиховог припадања или неприпадања некој раси, вери, нацији, етничкој групи, полу или због њихове сексуалне опредељености, без обзира на то да ли је објављивањем учињено кривично дело.


Исте, 1947. године, мјештани тадашњег Горњег Жабара су организовали производњу поврћа за исхрану градитеља пруге Шамац – Сарајево. Поврће се узгајало на тзв. Гојковом пољу и свакако је добро дошло омладини н апрузи, а гест сам по себи представљао је израз солидарности и јединства са градитељима пруге.


text: Ригидност Ригидност је нефлексибилност ставова, понашања, кретања и адаптивног капацитета. Особа манифестује истрајност у идентичном понашању или идејама чак и када су оне социјално неприкладне. Друштвена ригидност постоји када је слаба социјална мобилност, споро и неефикасно доношење закона и њихова примена у управљању друштвом. Литература[уреди] - Овај чланак, или један његов део, изворно је преузет из књиге Ивана Видановића „Речник социјалног рада“ уз одобрење аутора.


text: Холгар Дански Легенда говори да је био син Гудфреда, краља Данске. По предању имао је сина, кога је убио Карло Млађи, син Карла Великог. Холгар се заклео у освету, јурио Карла Млађег и убио га, а замало да му је успело да убије и самог Карла Великог. Водио је рат против Карла Великог седам година, да би се помирио са Карлом и са њим заједно кренуо у бој против Арапа, где је Холгар убио Дива Брехуса. Историјска позадина легенде је рат краља Гудфреда против Карла Великог у време највећег успона Франачког царства. Гудфред је после дуготрајног и мучног ратовања успео да заустави франачку експанзију на Фризију и Шлезвиг, након чега је следило примирје између оба владара. Као Фридрих Барбароса или краљ Артур, и Холгар Дански у данској легенди није стварно умро, него је такозвани краљ брда, који спава дубоки сан негде у дворцу Кронборгу, до оног дана кад Данцима запрети највећа опасност; тог дана ће устати из сна и повести свој народ у слободу.


text: 1919. је била проста година. Догађаји Јануар 3. јануар — На Париској мировној конференцији, емир Фејсал I је потписао споразум са ционистичким вођом Хаимом Вајцманом о образовању јеврејске државе у Палестини и арапске државе у већем делу Блиског истока. 5. јануар — У Берлину почео устанак предвођен комунистичком организацијом Спартакистичка лига са Розом Луксембург и Карлом Либкнехтом на челу. 15. јануар — Фрајкори су убили вође немачког радничког покрета Роза Луксембург и Карл Либкнехт у Берлину после неуспелог устанка. 15. јануар — Велики резервоар меласе у Бостону је пукао, ослободивши талас меласе који је усмртио 21 особу и повредио око 150 особа 17. јануар — САД су платиле Данској 25 милиона долара за Девичанска острва. 18. јануар — Француски премијер Жорж Клемансо отворио је Версајску мировну конференцију након окончања Првог светског рата. 19. јануар — Краљевство Срба, Хрвата и Словенаца у Србији и Црној Гори заменила Јулијански календар Грегоријанским, који је у другим деловима новостворене државе већ био у употреби. Фебруар 11. фебруар — Фридрих Еберт је изабран за првог председника Немачке, која је после Првог светског рата постала република. Март 2. март — У Москви одржан оснивачки конгрес Комунистичке интернационале (Коминтерна), којем су присуствовала 52 делегата из 30 земаља. 18. март — Основан Фудбалски клуб Валенсија. 21. март — Под вођством комунисте Беле Куна у Мађарској оборена Влада и проглашена Мађарска Совјетска Република. 22. март — Летом између Париза и Брисела једном у седмици, успостављена је прва авионска међународна линија у свету. 23. март — Бенито Мусолини напушта Социјалистичку партију и оснива фашистичку странку Борбени одреди. Април 10. април — Владине снаге убиле су из заседе револуционарног мексичког вођу Емилијана Запату. 13. април — Британске трупе су у Амрицару масакрирале око 380 Индуса присталица вође покрета за независност Индије Махатме Гандија. 28. април — На Версајској мировној конференцији у Паризу, 32 државе прихватиле пакт о оснивању Лиге народа. Мај 6. мај — 8. август — Трећи англо-авганистански рат Јун 21. јун — По наређењу адмирала Ројтера, посада немачке ратне флоте потопила је већину својих бродова (преко 70) који су, након капитулације Немачке у Првом светском рату, били стационирани у британској поморској бази Скапа Флоу у Шкотској. 28. јун — Потписан је Версајски споразум између Немачке и савезника, којим је формално завршен Први светски рат. Јул 31. јул — Вајмарска скупштина је усвојила Вајмарски устав, којим је укинута царевина и успостављена република. Август 8. август — Мир у Равалпиндију, Авганистан стиче независност 11. август — Усвојен је Устав Вајмарске Републике. Септембар 10. септембар — Аустрија и Савезници су потписали мир из Сен Жермена, којим је Аустрија признала независност Пољске, Мађарске, Чехословачке и Краљевства Срба, Хрвата и Словенаца. 12. септембар — Италијански паравојни одреди под командом песника Габријела Д'Анунција су заузели Ријеку. Октобар 7. октобар — Основана је холандска авионска компанија KLM, најстарији постојећи авио превозник у свету. 28. октобар — Амерички конгрес је усвојио Закон о прохибицији, којим је забрањена продаја пића с више од пола процента алкохола. Новембар 27. новембар — У Нејију после Првог светског рата Бугарска потписала споразум којим је Добруџа припала Румунији, западна Тракија Грчкој, а градови Димитровград, Босилеград и Струмица са околином Краљевству Срба, Хрвата и Словенаца. Децембар Датум непознат Хронологија радничког покрета и СРПЈ(к) 1919. Рођења Јануар 1. јануар — Џ. Д. Селинџер, амерички романописац. († 2010) 19. јануар — Жуан Броса, каталонски песник. († 1998) Април 8. април — Ијан Смит, родезијски политичар. (†2007) 17. април — Божа Илић, српски сликар. (†1993) Мај 5. мај — Јоргос Пападопулос, грчки пуковник и диктатор (†1999) 7. мај — Ева Перон, жена аргентинског председника Хуана Перона. († 1952) Јул 6. јул — Питер Карингтон, британски политичар. († 2018). 24. јул — Фердинанд Киблер, швајцарски бициклиста. († 2016). 26. јул — Џејмс Лавлок, енглески хемичар. († 2022). Август 2. август — Нехемија Персоф — амерички глумац. († 2022). Септембар 14. октобар — Драгослав Аврамовић, српски економиста, гувернер Народне банке Југославије. († 2001) Септембар 15. септембар — Фаусто Копи, италијански бициклиста. († 1960). Смрти Јануар 6. јануар — Теодор Рузвелт, 26. председник САД. (* 1858) Жак Ваше, француски дадаиста. (* 1895) 19. јануар — Ендре Ади, мађарски песник Април 10. април — Емилијано Запата, мексички револуционар 17. април — Светозар Ћоровић, српски књижевник (*1875) Јул 15. јул — Херман Емил Фишер, немачки хемичар и Нобеловац (* 1852) Август 28. август — Адолф Шмал, аустријски бициклиста. (*1872) Децембар 1. децембар — Јозеф Роземајер, немачки бициклиста. (*1872) 28. децембар — Јоханес Ридберг, шведски физичар. (*1854) Нобелове награде Физика — Јоханес Штарк Хемија — Награда није додељена Медицина — Жил Борде Књижевност — Карл Шпителер Мир — За оснивање Лиге народа, Председник САД Вудро Вилсон (САД) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1910-е 11919


Датум креирања уторак, 28 август 2018 18:44 Датум последње измене 26 август 2019 Професор Александра Мишић рођена је 1.1. 1970. године у Чачку. Завршила је ОШ „Филип Филиповић“, потом Гимназију у Чачку. Студије књижевности на Филолошком факултету у Београду завршила је 1993. године (група : српска књижевност и језик). Дипломски рад одбранила је код проф. Слободана Ж. Марковића. Као професор српског језика ради од 1994. године. У Клубу Гимназије припремила је књижевно вече о Јовану Дучићу 1996. У оквиру циклуса „Четвртком у Гимназији“ који се одржавао током 1997. године, проф. Мишић одржала је јавни час о песнику Милошу Црњанском . У школској 2005/ 2006. била је ментор и писац рецензије ученику Стефану Мишковићу, (касније проглашен и ђаком генерације), на литерарном конкурсу „Десанка Максимовић“ . Конкурс је организовала Ваљевска гимназија и Стефан је освојио прво место и награду – штампање збирке песама „Сјај једног тренутка“ у издању Српске књижевне задруге. Водила је летопис школе 2005- 2009. године. На литерарним конкурсима (Дисово пролеће, „Шантићеви дани“, Лимске вечери поезије, Београдско огледање, Вукова задужбина,“Душко Трифуновић“ Кикинда, „Мика Антић“ Бачка Паланка ...) њени ученици освајали су највише награде. Од многих имена, издвајају се, по таленту и вишеструко награђивани, Василија Зоћевић, Анђела Ловречић и Лазар Биорац, сада студенти филолошких факултета. Професор Александра Мишић одржала је успешне угледне часове : „Деспот Стефан Лазаревић као владар и песник“ 2016. у корелацији са историјом са проф. Славицом Негојевић 2013. и „Андрићев роман „На Дрини ћуприја“ у корелацији са историјом , са проф. Драгицом Јековић, 2014. године. Угледни час под називом „Просветитељство, одлике, значај, одјеци“ проф. Мишић одржала је 2016. године. Осмислила је бројне песничке вечери : - „Јапан у срцу“ о култури и обичајима Јапана, 2014. - „Русија у срцу“, (песме руских песника казивале и колеге) , 2014. - „Имао се рашта и родити“, вече посвећено стваралаштву П.П. ЊегошА ( поезију казивале колеге-професори Гимназије), 2013. - „Србија виђена очима Американца“, гост- Чарлс Кетер из Канцеларије за међународне односе у Новом Саду , 2014. - о Милошу Црњанском : „Од Сербије до Суматре“ ( адаптација драме „Маска“), 2013. - „Напред у славу“, програм посвећен истакнутом мајору Првог светског рата , Драгутину Гавриловићу, нашем Чачанину, ( у Дому културе и реприза у Гимназији), 2014. - о стваралаштву завичајног песника Ранка Симовића у оквиру пројекта РЦ , 2016. - „И сад твоји прсти пишу моју песму“ ( поетско-сценско вече у оквиру манифестације 2013. „Дисово пролеће“, у сарадњи са колегиницама из Економске и Техничке школе, у Дому ученика ). - вече са глумцем Милутином Милошевићем, у оквиру прославе 180 година Гимназије 2017. - вече посвећено проф. к њижевности Надежди Наци Ерић, ( са колегиницом Аном Ранђић) 2017. - предавање Јасне Димитријевић, директора Коларчеве задужбине „Културне потребе младих , 2017. Осмислила представљање књига ( уз присуство аутора): - „После шездесет година“ Ранка Симовића о сећањима некадашњег гимназијалца 2012. - „Хвалоспеви смислу“ Душка Јевтовића 2015. - „ Terra d` oro“ Милкице Милетић( роман је добио Деретину награду) 2013. - „Благословени и проклети“ Миће Миловановића 2013. - „Ходочашће у земљи вукова“ 2014. - „Зашто сам живео само један сат“ Виктора Давидовића у Дому културе 2018. - „Ходочашће на исток“ Милорада Токовића у Дому културе 2017. - „Мој рођак Фејсо“ арх. Душка Милошевића 2017. - „Искушеник“ Богдана Максимновића“ 2017. У Удружењу књижевника и реприза у Дому културе у Чачку Учествовала у програму „Стиховање изнутра“ у организацији РЦ , 2018. У току школске 2017/2018. године била је ментор Анастасији Рогановић у оквиру истаживачког пројекта РЦ. Анастасија је освојила прво место на Републичкој смотри талената одбранивши рад на тему „Говорна култура гимназијских професора“. У више наврата била је члан жирија на такмичењима у лепом говору, рецитовању и на литерарним конкурсима. Присуствала је многим семинарима и стручним скуповима („Израда и примена тестова знања“, „Добра припрема за час-успешан час“, „Тематски и интердисциплинарни приступ планирању наставе“, „Формативно оцењивање у средњем образовању“, „Зашто је важно самовредновање ученика“, „Портфолио запослених у образовању- фактор професионалног развоја“, „Рад одељењских старешина и одељењских заједница“, „Управљање стресом деце, наставника и родитеља“, присуствовала Првој Међународној конференцији наставника и стручних сарадника Моравичког округа „Оснаживање професионалних компетенција запослених у образовању“ итд) Рецензије књига: - „Гарсон је имао душу“ професора Љубомира Радивојевића Шаје - „Искушеник“ Богдана Максимовића - „Зашто сам живео само један сат“ Виктора Давидовића“ - „Флаута-фрула од искона“ проф. Миодрага Азањца - "Делиријум" Миће Миловановића - "Очи" Јелене Ћусловић Одговорни уредник, лектор и коректор Годишњег извештаја од 2017. године. Организовала је у Гимназији промоције књига Александра Бећића (25.12. 2018) и Јелене Ћусловић (17.1.2019). Са колегама Владимиром Димитријевићем, Слободаном Николићем, Аном Ранђић и Милошем Ирижанином говорила је о поезији Бране Петровића на књижевној вечери у Гимназији у марту 2019. Ментор је ученицима Гимназије у Регионалном центру за таленте у школској 2018/2019. (Лука Дамјановић I1 освојио је друго место на Републичком такмичењу у Панчеву, Милица Стојић II9 остварила је пласман на Републичко такмичење, а Вања Гостиљац II9 добила је специјалну диплому и максималан број поена за одбрану рада на Регионалном такмичењу). На највишем нивоу такмичења у лепом говору (окружни ниво) њена ученица Милица Јовановић IV5 освојила је у јануару прво место. У оквиру конкурсаДисово пролеће, који расписује Градска библиотека „Владислав Петковић Дис” из Чачка, у области поезије њена ученица Јана Радмилац II9 освојила је друго место. У октобру 2018. Била је рецензент књиге „Искушеник“ Богдана Максимовића у Народној библиотеци „Свети Сава“ у Аранђеловцу, док је у истом овом месецу говорила на књижевној вечери у Сремским Карловцима. У новембру је о књизи истог аутора говорила у Кући Ђуре Јакшића у Београду. Припремила је ученике заВече хумора и сатиреу децембру 2018. и Вече руске књижевности14.11. 2018. У част Светског дана поезијеимала је у марту са ученицима одељења I1 јавни поетски час на Градском тргу у јуну 2019. У фебруару 2019. говорила је у Дому културе, поред колеге Владимира Димитријевића и ауторке, о роману„Очи” Јелене Ћусловић. У фебруару 2019. учествовала је на представљању романа „Делиријум“ чачанског књижевника Миће Миловановића (прво књижевно вече у новој библиотеци). У јуну 2019. припремила је програм „Степенице” у Дому културе у коме је учествовало двадесет ученика Гимназије. Том приликом, ученици од првог до четвртог разреда казивали су поезију на турском, грчком, руском и хебрејском језику и извели сценске приказе савремених српских аутора. У истом месецу говорила је на представљању талената Регионалног центра из области књижевности у Дому културе. Учествовала је на неколико стручних скупова (о поезији Бране Петровића поводом јубилеја школе у Слатини, на јавној расправи Програмског савета РТС-ао језику и писму, на Стручном скупу о поезији Добрице Ерићау Градској библиотеци). Члан је Главног одбора манифестације „Дисово пролеће”. Објављен јој је стручни рад у методичком часопису „Школски час” (двоброј 3-4 за 2019). Катарина Дуњић Мандић Датум креирања четвртак, 11 новембар 2010 23:00 Датум последње измене 28 август 2013 Објављено 11 новембар 2010 Погодака: 4174 CV Катарине Дуњић Мандић Кутак за психологе Датум креирања уторак, 10 новембар 2009 22:26 Датум последње измене 30 јул 2019 Објављено 10 новембар 2009 Датум креирања уторак, 10 новембар 2009 22:36 Погодака: 6438 Датум креирања недеља, 18 октобар 2009 22:12 Датум последње измене 28 август 2018 Објављено 18 октобар 2009 Погодака: 67946 Драган Андрић, професор физике Драган Матијевић, професор филозофије Српски језик и књижевност Енглески језик Свјетлана Ђелошевић Дејан Крунић Светлана Бугарчић Драгана Протић Милица Вучићевић Владимир Димитријевић Биљана Мишовић Александра Мишић Драгана Бошковић СлободанНиколић Гордана Тодоровић Ана Ранђић Ђорђе Тресач Немачки језик Ана Петковић Данка Радовић Историја Славица Даниловић Дана Шиљковић Данило Ђуновић Драгица Јековић Славица Негојевић Мила Лекић Француски и латински језик Иванка Танкосић Вера Габоровић Ружица Миловановић Филозофија и логика Драган Матијевић Социологија, устав и права грађана Наташа Васиљевић Светлана Стојановић Радмила Радмилац Светлана Томашевић Иван Ерић Нада Васовић Биљана Домановић Милан Селаковић Биологија Весна Јованић Душица Новитовић Драшко Шарчевић Снежана Вранић Оливера Јечменица Математика Зорица Новковић Зорка Ратковић Мариола Павловић Драган Андрић Милош Ирижанин Бојана Лазаревић Милан Вујичић Јелена Перовић Марко Дамљановић Ирена Симовић Сузана Луковић Ирена Јокић Рачунарство и информатика Хемија Весна Матовић Јелена Броћић Јасмина Вуковић Душица Јовановић Светлана Вујиновић Данка Вујичић - блог Љиљана Бојовић Неда Југовић Данијела Милић Зоран Срећковић Драгана Југовић - Луковић Мирјана Јевтовић Музичка култура Снежана Биорац Оливера Гавриловић Миријана Јаневскa Веронаука Ђорђе Матијевић Физичко васпитање Ђорђе Петровић Зоран Брковић Ивана Дикић Катарина Радовановић Алексамдар Бјелић Стручни сарадници Секретар школе Катарина Дуњић Мандић, школски психолог Јадранка Витас, секретар школе Невенка Толић, школски педагог Снежана Тољић, библиотекар Марија Вучићевић, библиотекар Рачуноводство Катарина Радовановић, библиотекар Душица Петровић, шеф рачуноводства Зорица Симеуновић, административно финансијски радник Раднице на одржавању чистоће Домари Драгана Перишић Драган Анђелић Дренка Јевтовић Радомир Ралевић Милка Мечанин Драгана Џекулић Милена Крушчић Славица Јованић Душица Бабовић Драгица Пауновић Радославка Ћурчић Јадранка Рисимовић Гордана Обрадовић Весна Тодосијевић


text: Тромбон, скраћено -{Trbn.}- (може се још и срести (често у рукописним примерима) скраћеница -{Trb.}- према енглеском називу), код нас још познат и под немачким именом позауна, је лимени дувачки инструмент, средњег и дубоког регистра, по звуку најсроднији труби. Због сразмерно узане цеви и чашичастог усника тај је звук масиван, продоран и блистав, један од најмоћнијих у оркестру, премда може да буде и заобљен и мелодијски изражајан. Иако има и тромбона са вентилима (употребљавају се углавном у дувачким оркестрима), основни тип овог инструмента има нарочиту грађу цеви са тзв. повлачком, покретним, клизајућим делом, чијим се извлачењем укупна дужина повећава и добијају се дубљи тонови, а увлачењем смањује и тонска основа повишава. Разуме се да то омогућује и -{glissandro}-, који је овде, због снаге звука, жестоког и често гротескног дејства. Три тромбона, колико их најчешће има у оркестру, заједно са тубом често изводе акорде пуног и упечатљивог звучања (почетак увертире за оперу Набуко Ђузепеа Вердија) Овде наведен обим је дат према могућностима најраспрострањенијег тенор-тромбона, данашњим записивањем у бас- и тенор-кључу. Не рачунајући раније претке, породицу тромбона су до пред крај 19. века сачињавала три члана: алт-тромбон (чији је педални тон био -{Е♭}-, односно други аликвотни тон -{es}- са даљим низом), тенор-тромбон (са педалним тоном -{B1}-, други аликвотни тон -{B}- са даљим низом) и бас-тромбон (педални тон -{F1}-, други аликвотни тон -{F}- са даљим низом). Касније су се само друга два усталила као стални инструменти симфонијског оркестра, јер се уместо алт-тромбона, узимао још један тенор-тромбон у групи од три тромбона. Бас-тромбон има обим од -{C}- (-{H1}-) до -{g1}-. На њему, због дужине цеви повлачка не може да се доведе у -{VII}- позицију (види: лимени дувачки инструменти), тако да има само шест позиција (од тона -{F}- у првој позицији наниже по пола степена). Данас је за ову врсту тромбона најраспрострањенији тенор-бас тромбон (комбинација оба тромбона уједно), односно тенор-тромбон који је снабдевен тзв. квартним- или -{F}--вентилом. Овај вентил омогућава снижење обима тенор-тромбона наниже до -{C}-, а са укључивањем још и специјалног полукружног дела цеви, могућно је добити и тон -{H1}- (који ипак није препоручљив за честу употребу). На тај начин се добијају сви полустепени између педалних тонова у контра-октави и тона -{Е}-, који је најнижи тон у обим тенор-тромбона. Педалне тонове од -{B1}- наниже тешко је добити дубље од трећег (-{А♭1}-) или четвртог (-{G1}-) тона. Кад се данас говори о оркестарској групи од три тромбона (ако није изричито наглашено другачије), подразумевају се два тенор-тромбона и један бас- (односно тенор-бас) тромбон. Као још једну врсту тромбона треба поменути и контрабас-тромбон (обим за октаву ниже од тенор-тромбона), који се више не користи, јер је његову улогу преузела труба. Историја Етимологија "Тромбон" долази од италијанске речи tromba (труба) плус суфикс -он (велики), што значи "велика труба". Током ренесансе, еквивалентни енглески израз био је „sackbut”. Реч се први пут појављује у судским списима 1495. године као „shakbusshe“ отприлике у време када се краљ Хенри VII оженио португалском принцезом која је са собом довела музичаре. „Shakbusshe” је сличан „sacabuche”, потврђеном у Шпанији још 1478. године. Француски еквивалент „saqueboute” појављује се 1466. године. Немачки „posaune“ дуго је претходио проналаску тобогана и могао би да се односи на природну трубу све до раног петнаестог века. Порекло И градови и дворови спонзирали су бендове шалмаја и тромбона. Најпознатији и најутицајнији служио је војводу од Бургундије. Главна улога тромбона била је улога контратенора у плесном бенду. Тромбон се увелико користио широм Европе, од његовог појављивања у 15. веку до опадања у већини места средином касног 17. века. Коришћен је на догађајима на отвореном, на концертима и у литургијским окружењима. Код трубача, тромбонисти су у немачким градовима-државама били запослени као цивилни службеници. Као званичници, ови тромбонисти су често били стављени на стражу у градским кулама, али су такође најављивали долазак важних људи у град. Ово је слично улози војног трубача и коришћено је као знак богатства и снаге у немачким градовима из 16. века. Међутим, ови тромбонисти су често посматрани одвојено од вештијих тромбониста који су свирали у групама као што су ансамбли дувачких алта капела и први оркестарски ансамбли. Они су се изводили у верским окружењима, као што је базилика Светог Марка у Венецији почетком 17. века. Композитори који су писали за тромбон током овог периода су Клаудио Монтеверди, Хајнрих Шуц, Ђовани Габријели и његов ујак Андреа Габријели. Тромбон је удвостручио гласовне делове у светим делима, али постоје и соло дела писана за тромбон почетком 17. века. Када се сакбат вратио у уобичајену употребу у Енглеској у 18. веку, италијанска музика је била толико утицајна да је инструмент постао познат као „тромбон“, иако се у неким земљама исти назив примењивао током читаве његове историје, тј. италијански trombone и немачки posaune. Тромбон из 17. века изграђен је у нешто мањим димензијама од модерних тромбона и имао је звоно које је било више конусно и мање проширено. Током каснијег барокног периода, Јохан Себастијан Бах и Џорџ Фридерик Хендл су у неколико наврата користили тромбон. Бах је позвао на tromba di tirarsi да удвостручи кантус фирмус у неким од његових литургијских кантата, које могу бити облик блиско повезане слајд трубе. Бах је такође ангажовао хор од четири тромбона да удвостручи хор у три своје кантате (BWV 2, BWV 21 и BWV 38), као и квартет од три тромбона и једног корнета у кантати BWV 25. Хендл га је користио у Маршу смрти од Саула, Самсона и Израела у Египту. Сви су били примери ораторијумског стила популарног током раног 18. века. Нотације партитура су ретке јер је било доступно само неколико професионалних „Stadtpfeiffer“ или алта капелних музичара. Хендл је, на пример, морао да увезе тромбоне у Енглеску са краљевског двора у Хановеру у Немачкој, да би извео једну од својих већих композиција. Класични период Кристоф Вилибалд Глук је био први велики композитор који је користио тромбон у оперској увертири, Alceste (1767), али га је користио и у операма као што су Orfeo ed Euridice, Iphigénie en Tauride (1779) и Echo et Narcisse. Конструкција тромбона се релативно мало променила између барока и класичног периода. Најочитија промена била је у звону. Прва употреба тромбона као независног инструмента у симфонији била је у Симфонији у Е♭ (1807) шведског композитора Јоахима Николаса Егерта. Али композитор коме се обично придају заслуге за увођење тромбона у симфонијски оркестар био је Лудвиг ван Бетовен у Симфонији бр. 5 у Ц-молу (1808). Бетовен је такође користио тромбоне у својој Симфонији бр. 6 у Ф-дуру („Пасторала”) и Симфонији бр. 9 („Хор”). Референце Литература Virgiliano, Aureleo: Il dolcimelo (manuscript, c. 1600) Rognoni Taeggio, Francesco: Selva de varii passaggi secondo l'uso moderno, per cantare, & suonare con ogni sorte de stromenti, 2 vols. Milan: Filippo Lomarzo, 1620. Mersenne, Marin: Harmonie Universelle (1636) Praetorius, Michael: Syntagma Musicum, 3 vols. Wolfenbüttel: Elias Holwein, 1619. 2nd, much enlarged edition: Grund-richtiger... Unterricht... oder Vierfaches musicalisches Kleeblatt. Ulm: G. W. Kühnen (1697). Спољашње везе Trombone History Timeline by Will Kimball, Professor of Trombone at Brigham Young University International Trombone Association Online Trombone Journal Acoustics of Brass Instruments from Music Acoustics at the University of New South Wales Sources for the Prescribed Sheet Music for the ABRSM practical exams Two Frequencies Trombone NPR story about trombone bands (2003) Overview of trombones on the MIMO (Musical Instrument Museums Online) portal Christian E. Waage (2009). "Slide Position Chart", YeoDoug.com Antonio J. García. (1997). "Choosing Alternate Positions for Bebop Lines", GarciaMusic.com. Дувачки инструменти


text: Циклус нуклеарног горива - Како би се уранијум припремио за употребу у нуклеарном реактору, мора да прође фазу вађења руде и млевења, затим конверзију, обогаћивање и фабрикацију, тј. спајања у горивне шипке. Ове фазе представљају „предњи крај“ циклуса нуклеарног горива. - Након употребе уранијума у реактору, у циљу производње електричне енергије, гориво постаје „искоришћено тј. истрошено“ и може да се подвргне даљим изменама које укључују: привремено складиштење горива, његову поновну прераду и понављање циклуса пре евентуалног смештања у трајања складишта као отпад. Заједно, ове фазе се називају „задњи крај“ циклуса нуклеарног горива. Садржај 1. Вађење руде и млевење[уреди] Руда уранијума се обично вади из површинских или подземних рудника. У Аустралији се на пример налази отворени, површински рудник Ренџер али такође на југу земље се налази и рудник под земљом, који поред уранијума, производи и угаљ, нешто злата и сребра. Најновији рудници у Канади су подземног типа. Руда уранијума се после копања и вађења шаље у млин, који се најчешће налази близу рудника. Тамо се руда меље до ситног праха, који се затим ставља у сумпорну киселину, како би се одстраниле нечистоће и одвојио уранијум. Када се уранијум одвоји од ове смесе, с њим се обично издвоје и остали метали сличних особина. 2. Жути колач и оксид уранијума[уреди] Како би се одстранили непотребни метали, цела смеса се меша са анексима и катексима, који за себе везују руду уранијума. Добијена скоро чиста руда се затим меша са амонијаком. Овим процесом се добија такозвани жути колач (U3F8), који се филтрира и просуши. Жути колач је продукт који се продаје и купује ради коришћења у нуклеарном реактору. Око 200 тона U3F8, за годину дана, је потребно како би се задовољиле потребе нуклеарног реактора за производњу 1000мегавати електричне енергије. Како би добили „нуклеарно чисте“ гориво, жути колач се раствара у HNO3. Из тог раствора се екстрахује помоћу трибутилфосфата. Након загревања на температури од 200 до 900 Целзијуса и редукцијом уз помоћ водоника, H2, добија се чист диоксид уранијума. Његова ознака је UO2 . 3. Конверзија[уреди] Коначни продукт претходне фазе је диоксид уранијума који се налази у чврстом стању. С обзиром да се у том продукту налази недовољно уранијума 235 који је неопходан за развој нуклеарне ланчане реакције, потребно је његов проценат у оксиду повећати. Данас, поступак обогаћивања оксида је веома скупа, зато се стално траже алтернативна решења обогаћивања како би се инвестиције што више смањиле. Уранијум окдис се обогаћује уранијумом 235 у гасовитом стању. Поступак је следећи: - Одвојено од UO2 се припрема флуороводоник,HF, чија је производња релативно јефтина - Меше се оксид уранијума са флуороводоником - Добија се UF4, прашак зелене боје - Зелени прашак се у специјалним реакторима меша са гасовитим флуором F2, чија је производња веома скупа и компликована - Добија се гасовити уранијум хексафлуорид, UF6 - Следи процес обогаћивања овог гаса у специјалним фабрикама 4. Обогаћивање[уреди] Већина реактора који данас раде користе обогаћено уранијумско гориво, у коме је пропорција уранијума 235 повећана са природног нивоа (од 0,7%) на 3,5% и више. Процес обогаћивања горива уклања око 85% изотопа уранијум 238 сепарацијом гасовитог уранијум хексафлурида на два дела. Први део је обогаћен до траженог нивоа и даље наставља циклус горива. Други део је осиромашен у уранијум 235 и његове пратиоце- најчешће уранијум 238 у побуђеном ставу. Само мала количина уранијум 235 (око 0,25%) остаје осиромашена, и даље је неупотребљива за производњу енергије. Мада и осиромашени уранијум је нашао примену у металној форми у кобилици јахти или као заштита од радијације, с обзиром да је 1,7 пута гушћи од олова. 5. Фабрикација горива[уреди] Обогаћени UF6 се затим транспортује у фабрику за фабрикацију горива. Тамо се конвертује у уранијум диоксид UO2 и сабија се у мале таблете. Ове таблете се потом наслажу у танке шипке, обично направљене од зирконијума или нерђајућег челика, како би се формирале горивне шипке. Горивне шипке су затим распоређене у кластре, како би формирали горивни елемент, који је већ спреман за постављање у језгро реактора. Реактор, који има снагу од око 1000мегавата, на годишњем нивоу искористи око 25 тона свежег горива. Неколико стотина горивних елемената чини језгро реактора. За реактор снаге 1000 мегавати, обично је потребно око 75 тона слабо обогаћеног уранијума. У језгру реактора, уранијум 235 се дели (процес фисије), производећи топлоту у континуалној процесу који се назива ланчана реакција. Процес зависи пре свега на модератору, који је најчешће вода или графит. Мала количина уранијума 238 се у језгру претвара у плутонијум, а скоро половина тога се такође дели у процесу фисије, производећи једну трећину излазне снаге реактора. Приликом ове реакције, ослобађа се енергија која доводи до кључања воде и производи се пара која се одводи до парне турбине, која покреће електрични генератор. У овом случају, производи се око 7 билиона киловат часова електричне енергије за једну годину. Како би се повећала ефикасност фисионе реакције, једна трећина истрошеног горива у језгру се уклања из реактора сваке године или на сваких 18 месеци, и замењује се свежим нуклеарним горивом. 7. Складиште истрошеног горива[уреди] Горивни елементи који су уклоњени из реактора су веома радиоактивни, а такође ослобађају и велику количину топлоте. Данас су позната два принципа привременог складиштења: - Складиште базенског типа- Специјални базени, обично близу самог ректора, како би се радиоактивност и топлота снизили. Вода у базену се користи и као заштита од радијације и као хладилац горивних елемената. Истрошено гориво може безбедно да остане у овим базенима дуг период, и до 50 година. Проблем код овог типа складишта је настајање секундарних отпада, који су такође радиоактивни, а настају приликом хлађења воде у коју је истрошено гориво стављено - Складиште сувог типа- Горивни елементи могу да се стављају у специјалне бетонске или металне контејнере, који су затим наређани у посебне, изоловане просторије. Хлађење је овде природном циркулацијом ваздуха, што је главна предност у поређењу са претходним, базенским типом, с обзиром да не настају секундарни отпади. Оба складишта су само привремени. Након неколико десетина година, када је гориво довољно охлађено и када је радиоактивност на таком нивоу да се с њим може вршити манипулација, гориво се или опет обрађује, или се складишти у трајна складишта, као нуклеарни отпад. 8. Поновна прерада[уреди] Иако се назива истрошено гориво, оно и даље садржи око 94-95% оригиналне количине уранијума, иако је уранијума 235 само 2-3%. Око 3% истрошеног горива садржи отпадне продукте а 1% је плутонијум, који се произвео док је гориво било у реактору, и који се није даље делио фисијом. Поновна обрада одваја уранијум и плутонијум од отпадних продукта и од горивних шипки тако што се исече горивни елемент а затим ставља у киселину како би се одвојили разни материјали. Уранијум који се добија може да се врати у процес конверзије у ураниум хексафлурид и да се коначно поново обогаћује у процесу обогаћивања. Плутонијум може да се меша са обогаћеним уранијумом у циљу добијања МОКС горива(MOX- Mixed OXid). МОКС гориво се производи у посебним фабрикама у Белгији, Француској, Немачкој, Енглеској, Русији и Јапану. Овај процес је стар око 25. година, а први примерци овог горива направљени су у Француској 1995. године. Јапан на пример планира да користи једну трећину горива, у 54 реактора, у виду МОКС горива до 2010. године. Преосталих 3% истрошеног горива представља отпад који може да се складишти у течном стању и касније очвршћено. Капацитет фабрика за поновну обраду горива у Европи и Русији је око 5000 тона за годину дана. 9. Витрификација- остакљивање[уреди] Након поновне обраде горива, настали течни отпада може да се јако загрева како би се произвео суви прах, који се спаја са стаклом силикатног бора како би се уклонио отпад. Стакло се затим ставља у канистре, сваки подноси 400 килограма стакла. Ако пратимо и даље реактор са снагом од 1000 мегавати, за једну годину добија се 5 тона овог стакла, што је око 12 канистера, који су високи 1,3метра и пречника 0,4 метра. Ови канистри се потом стављају у специјална складишта, где су адекватно чувана уз одговарајућу заштиту од радијације. Ово је последња тачка до које стиже циклус нуклеарног горива, данас. Коначно уништење или разградња отпада и даље није решена ствар. 10. Коначно складиште[уреди] Гориво које је искоришћено, ставља се у канистре од нерђајућег челика. Тренутно, једино решење које постоји је да се ови канистри складиште на безбедно место, испод земље. Очекује се, да прво трајно складиште буде отворено 2010. године.


ПЦР тест за улазак у Србију више неће бити потребан | Радио Требиње 19.05.2020. у 16:32 Кризни штаб предложиће Влади Србије да се од петка укине обавеза да грађани Србије, као и странци, морају да имају негативан ПЦР тест приликом уласка у ту земљу. "Препорука Кризног штаба Влади Србије је да се од петка укине обавеза да грађани Србије, или странци, имају негативан ПЦР тест приликом уласка у нашу земљу", рекла је за Танјуг замјеница директора Инситута "Батут" Дарија Кисић Тепавчевић. Како је нагласила, таква препорука услиједила је због повољне епидемиолошке ситуације, али и одговарног понашања у земљама у окружењу. "У току данашњег дана проценат позитивности је био 0,64 одсто, што је најниже од када се врши активан надзор над вирусом корона у Србији", казала је Кисић Тепавчевић. Она је за Танјуг, након сједнице Кризног штаба у Палати Србија, рекла да је у посљедња 24 сата тестирано укупно 5.298 особа, од којих су 34 позитивне на корона вирус. "Посљедњих дана смо имали нешто веће бројеве обољелих, али то је искључиво због ширења инфекције унутар затворених колектива, одређених радних организација", рекла је Кисић. Истакла је да посљедњих недјеља изузетно повољна епидемиолошка ситуација у свим дијеловима Србије, да су сви индикатори повољни, да епидемијски ток иде у жељеном правцу и да се није разматрало пооштравање мјера. Кисић је апеловала на све грађане да се придржавају личних мјера заштите, којима ће штитити и себе и друге.


text: Поклоничко путовање ВДС-а у манастир светог Прохора Пчињског Поред жеље за духовним окрепљењем, жеља за дружењем и зближавањем покренула нас је да благославом Његове Светости Патријарха српског Господина Иринеја, а на иницијативу оца Владимира Марковића, секретара ВДС-а, годину напорног рада заокружимо поклоничким путовањем. Тако су сви они који су учествовали у остваривању мисије ВДС-а у протекле две године кренули ка великој светињи на југу Србије, манастиру светог Прохора Пчињског. Као што је касније отац Владимир приметио, не случајно, баш на празник Покрова Пресвете Богородице окупили смо се сви у овој светињи. За велики број нових сарадника било је ово прво путовање са ВДС-ом. Одлична прилика да се упознају људи из више ресора, активних у ВДС-у већ деценијама, као и оних који су се однедавно придружили неком од ресора: доктори, професори језика, адвокати, као и људи других професија који су одлучили да волонтирају у црквеној кухињи, архитекте које су пројектовале кухињу... Иако различитих позива, бављење милосрдним радом је нешто заједничко за све њих. У вечерњим часовима стижемо на бденије. Целивамо мошти св. Прохора Пчињског. Навечерје је празника Покрова Пресвете Богородице. Упућујемо молитве Богородици да под њеним сталним покровитељством истрајемо у ономе што је започето. Управо са циљевима за наредни период упознао нас је после бденија јереј Владимир у манастирској сали за презентације. Са обзиром на то да ко не напредује сваког дана, заправо назадује сваког дана, ВДС се труди да стално иде напред. Један од већих најављених пројеката представља налажење посла људима који су корисници црквене кухиње. Милосрђе, које представља срж рада ВДС-а, тражи од човека свест о приоритетима, сталну будност и преданост. У складу са тим је отац Владимир напоменуо да осећа ВДС као своју породицу. Како је човек биће које ради, али и празнује, најављена су још чешћа окупљања на велике празнике у циљу јачања заједништва ВДС-а. У манастиру се затекло и неколико поклоника који су се придружили презентацији како би се упознали са нашим радом. Као одличан пример тога каква треба да буде улога Цркве данас, пратили смо пројекцију филма "Тврђава". Управо у том филму осликана је савршена хришћанска љубав о којој је говорило сутрашње Јеванђеље на празник Покрова Пресвете Богородице. Љубав којом се несебично даје, униформа у коју је обучен хришћанин и по којој га други препознају. Љубав која не тражи ни похвале ни награду. Не смемо заборавити топлу добродошлицу братства манастира Светог Прохора Пчињског са настојатељем, јеромонахом Николајем на челу. Чувши за наш боравак у манастиру, Његово Преосвештенство Епископ врањски Пахомије, који је недавно посетио кухињу ВДС-а, позвао нас је у Владичански двор у Врању. Ту нас је дочекао и пожелео ВДС-у да се умножи и да пружи подршку пројектима везаним за милосрђе у Врањској епархији. У Врању смо имали прилику да посетимо родну кућу св. Аве Јустина Поповића и неколико цркава. Са благословом светог Прохора Пчињског, чланови ВДС-а вратили су се у престоницу и духовно окрепљени настављају са својим активностима. Јована Пушоња, Милосрдна секција ВДС-а


text: 29. јул (29.07.) је 210. дан године по грегоријанском календару (211. у преступној години). До краја године има још 155 дана. Догађаји 1014 — Византијски цар Василије II је у бици на Беласици нанео тежак пораз војсци цара Самуила. 1148 — Опсада Дамаска је окончана тешким поразом крсташа и водила је до прекида Другог крсташког рата. 1526 — У походу на Угарску, турска војска после тронедељне опсаде заузела Петроварадин. Турци потом освојили суседне градове у Срему и код Осијека изградили мост на реци Драви, прешли у Угарску и 29. августа потукли, код Мохача, војску краља Лајоша II. 1588 — Енглеска флота под командом лорда Хауарда и сер Франсиса Дрејка поразила шпанску Непобедиву армаду код Гравелена. 1878 — Почела аустроугарска окупација Босне и Херцеговине, на основу договора европских сила на Берлинском конгресу. 1900 — Анархиста Гаетано Бреши у Монци убио италијанског краља Умберта I. Наследио га син Виктор Емануел III. Атентатор 1901. извршио самоубиство. 1910 — Убијен је српски четнички војвода Глигор Соколовић од стране два Турчина. 1937 — Јапанске трупе окупирале, у Другом кинеско-јапанском рату, кинески град Тјенцин. 1940 — Почела битка за Британију Немачке на Уједињено Краљевство у Другом светском рату. 1941 — Вишијевска Француска и Јапан потписали споразум о заједничком протекторату над Индокином. Француска наставила управљање Индокином, а Јапан послао трупе. 1946 — У Паризу почела мировна конференција земаља-победница у Другом светском рату. Мировни уговори, усаглашени током заседања конференције од 29. јула до 16. октобра, потписани 10. фебруара 1947. 1948 — На стадиону „Вембли“ у Лондону отворене прве Олимпијске игре после Другог светског рата. 1958 — У САД је усвојен Национални аеро-наутички и свемирски акт, којим је основана НАСА. 1967 — Током Вијетнамског рата, у пожару оштећен амерички носач авиона Форестал при чему је погинуло 130 људи. 1973 — Грци се на референдуму, који је расписала војна хунта, изјаснили за укидање монархије, а вођа војне хунте, пуковник Јоргос Пападопулос, постао председник Грчке. 1981 — У катедрали светог Павла у Лондону венчали се наследник британског престола принц од Велса Чарлс и Дајана Спенсер. 1985 — Алан Гарсија инаугурисан за новог председника Перуа и с 36 година постао најмлађи шеф државе на свету. 1992 — Бивши источнонемачки комунистички лидер Ерих Хонекер дошао у Берлин после осам месеци боравка у чилеанској амбасади у Москви, да се суочи са оптужницом за смрт многих немачких грађана који су преко Берлинског зида покушали да побегну у тадашњи Западни Берлин. 1994 — Бивши италијански премијер Бетино Кракси осуђен на осам и по година затвора под оптужбом за превару. Кракси пресуду дочекао у избеглиштву у Тунису, где је и умро. 1996 — Кина извела нуклеарну пробу јачине 4,3 степена Рихтерове скале на Лоп Нору, а потом обећала да ће се убудуће придржавати мораторијума на нуклеарне пробе. 1999 — У Сарајеву почео самит Пакта за стабилност Југоисточне Европе. Делегације 39 земаља и представници 17 међународних организација 30. јула усвојили декларацију о демократизацији и економској обнови Балкана. Србији, која није позвана на Самит, поручено да може да се прикључи Пакту када прихвати демократске промене. 2005 — Астрономи су објавили откриће Ериде. Рођења 1805 — Алексис де Токвил, француски политички теоретичар, историчар и дипломата. (прем. 1859) 1883 — Бенито Мусолини, италијански диктатор и фашиста. (прем. 1945) 1892 — Вилијам Пауел, амерички глумац. (прем. 1984) 1898 — Изидор Ајзак Раби, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1944). (прем. 1988) 1900 — Ејвинд Јонсон, шведски књижевник, добитник Нобелове награде за књижевност (1974). (прем. 1976) 1905 — Даг Хамаршелд, шведски економиста, дипломата и политичар, 2. генерални секретар Организације уједињених нација. (прем. 1961) 1913 — Гејл Пејџ, америчка глумица и певачица. (прем. 1983) 1925 — Микис Теодоракис, грчки композитор. (прем. 2021) 1941 — Дејвид Ворнер, енглески глумац. (прем. 2022) 1941 — Тома Фила, српски адвокат. 1942 — Тони Сирико, амерички глумац. (прем. 2022) 1953 — Тереза Орловски, немачка порнографска глумица и продуценткиња. 1962 — Карл Кокс, енглески ди-џеј и музички продуцент. 1963 — Александра Пол, америчка глумица и модел. 1966 — Хуан Антонио Оренга, шпански кошаркаш и кошаркашки тренер. 1973 — Стивен Дорф, амерички глумац. 1974 — Џош Раднор, амерички глумац, редитељ, сценариста и музичар. 1975 — Денис Марконато, италијански кошаркаш. 1976 — Јелена Јовичић, српска глумица. 1977 — Кимани Френд, јамајкански кошаркаш. 1980 — Фернандо Гонзалез, чилеански тенисер. 1981 — Фернандо Алонсо, шпански аутомобилиста, возач Формуле 1. 1982 — Перо Антић, македонски кошаркаш. 1982 — Алисон Мак, америчка глумица. 1982 — Катарина Марковић, српска глумица. 1987 — Хенесис Родригез, америчка глумица. 1990 — Филип Баровић, црногорски кошаркаш. 1990 — Иван Ленђер, српски пливач. Смрти 1108 — Филип I Француски, француски краљ (рођ. 1052) 1095 — Ладислав I Свети, краљ Мађарске (1077—1095). (рођ. 1040) 1856 — Роберт Шуман, немачки композитор. (рођ. 1810) 1877 — Јован Гавриловић је био српски историчар и политичар (рођ. 1796) 1890 — Винсент ван Гог, холандски сликар. (рођ. 1853) 1979 — Херберт Маркузе, немачки политички филозоф и теоретичар друштва, један од оснивача Франкфуртске школе (рођ. 1898) 1983 — Дејвид Нивен, британски позоришни и филмски глумац. Добитник „Оскара“. (рођ. 1910) 1983 — Луис Буњуел, шпански филмски режисер. (рођ. 1900) 1994 — Дороти Хоџкин, енглески хемичар. (рођ. 1910) 2000 — Светозар Стијовић, српски лингвиста (рођ. 1939) 2001 — Едвард Гјерек, лидер пољске комунистичке партије. 2005 — Милан Миле Лојпур, певач и гитариста (рођ. 1930) 2008 — Мате Парлов, један од најтрофејнијих југословенских боксера. (рођ. 1948) 2011 — Мухарем Первић, књижевник и публициста, књижевни и позоришни критичар (рођ. 1934) 2018 — Оливер Драгојевић, југословенски и хрватски музичар (рођ. 1947) Празници и дани сећања


Дан падобрана | Физика у Бранку Данас Google „обележава“ 216. година од првог скока падобраном 22. октобра 1797. Али идеју за падобран је много векова раније дао Леонардо да Винчи (1485. године). А физичари воле падобране: Падобранац је искочио из хеликоптера и слободно падао током t1 = 3s. У том тренутку отворио се падобран и падобранац је почео да се креће равномерно успорено успорењем a = 3m/s2. Ако је брзина падобранца непосредно пре него што је додирнуо подлогу била v =2m/s, одредити укупно време кретања, као и висину са које је падобранац скочио. Posted in Занимљивости and tagged падобран, физика


Три добра знака фертилитета која често сматрамо непожељним - Profemme Жене које примењују неки метод праћења плодности знају да наш циклус скоро никад није статичан: женски хормони стално расту и падају, и изазивају мноштво симптома, као што су грчеви, крварење усред циклуса и болне груди. Све то може бити збуњујуће ако жена не зна зашто се то дешава, будући да многе девојке и жене и даље нису упознате с праћењем плодности и својим месечним циклусом. Срећом, захваљујући великом броју истраживања протеклих неколико деценија, данас знамо како ради женски репродуктивни систем, зашто се јављају симптоми попут горенаведених, и како нам методе праћења плодности могу помоћи да их ублажимо. Већина жена зна да менструација обично траје 3–7 дана, и да се за то време из материце избацује слузница уколико није дошло до трудноће. Слузница се изграђује током претходног циклуса и припрема се да прихвати ембрион након оплодње. Када не дође до трудноће, жена очекује да добије менструацију отприлике 28 дана (или до 35 дана) након претходне менструације – а с њом очекује и појаву оних досадних симптома. Уколико прати свој циклус помоћу неке методе праћења плодности, уз обученог, лиценцираног едукатора, научиће када може да очекује да се ти симптоми јаве, као и како може да их ублажи. 1. Бол у време овулације Наш циклус је много више од самог крварења. Најважнији догађај у женском циклусу заправо је овулација, када се јајна ћелија отпушта из јајника и улази у јајовод. Често се мисли да се то дешава око 14. дана циклуса, међутим истраживања су показала да само 30% жена овулира између 10. и 17. дана циклуса. Време овулације утиче на дужину циклуса – ако се овулација деси касније, и цео циклус тог месеца трајаће дуже. Приликом ослобађања јајне ћелије из фоликула, долази пуцања зида јајника, што може мало да заболи. Осим тога, жена може осетити бол и због мишићних контракција у јајоводу, чија је улога да помогну јајној ћелији на путу ка материци. Тај бол може бити краткотрајно жигање или грчеви који трају неколико сати, па чак и два дана. Бол у време овулације, познат и као mittelschmerz („бол у средини” на немачком), у принципу нам не омета свакодневне активности и обично није повод за бригу. 2. Периовулаторно крварење Спотинг (благо крварење) за време овулације, названо „перивоулаторно крварење”, такође није разлог за забринутост. То је још једна нус-појава ослобађања јајне ћелије и пуцања зида јајника. Када пратимо циклус помоћу биомаркера, као што је цервикална слуз или базална температура, ми знамо када је до овулације дошло и можемо да потврдимо да је то благо крварење нормално. 3. Болне груди Жене се често жале на болне или отечене груди последњих седам дана циклуса, тј. пред менструацију. Естроген, који достиже свој максимум на средини циклуса, доводи до ширења канала у дојкама, док прогестерон, чији ниво расте након овулације, доводи до отицања млечних жлезда, припремајући тако наше тело за трудноћу. Жене које имају овај симптом могу носити грудњак (мекани, спортски) чак и током ноћи ради боље потпоре, а саветује се и да недељу дана пре менструације ограниче унос кофеина, алкохола и масне, слане хране, као и да узимају витамин Е и магнезијум како би ублажиле ове симптоме. Жене такође могу имати и честе промене расположења, надутост, и оштрије чуло мириса. Сви ти симптоми повезани су с наглим скоком хормона који покреће овулацију, и у потпуности су нормални. Када боље разумемо зашто се дешавају и шта значе, нећемо их више посматрати као тегобу од које унапред зазиремо већ као знак да се наш циклус одвија како треба. Праћење циклуса не подразумева само да у календару убележимо први дан циклуса и чекамо да се крварење понови наредног месеца. Напротив, то је посебан начин на који пратимо знаке које нам тело даје – укључујући и бол у време овулације који понекад уме да буде досадан – како бисмо сазнале шта се дешава у њему. Ти симптоми нам дају слику нашег репродуктивног, али и општег здравља, и то почев још од пубертета. Амерички колеџ акушера и гинеколога изјавио је следеће: „Утврђивање абнормалних менструалних образаца у адолесценцији може да помогне при раном откривању могућих здравствених проблема у одраслом животном добу.” Праћење циклуса не треба одлагати до доба када жена ступи у интимне односе, јер оно и пре тога има важну улогу у њеном репродуктивном здрављу. Кад нешто није како треба, на пример, ако се испостави да је јак бол у ПМС-у последица синдрома полицистичних јајника, лекари који су упознати с методама праћења плодности могу да препоруче најбољи начин да се реши узрок који нам изазива те тегобе, а не да се симптоми само маскирају или да се спречи овулација, као што је случај када узимамо хормонску контрацепцију (нпр. пилулу). Интегративни, холистички приступ решавању оваквих проблема не носи са собом нежељене последице, као што то ради пилула: употреба пилуле нарочито у пубертету повезана је с повећаним ризиком за депресију. И, наравно, методе праћења плодности могу помоћи жени и да затрудни. Међутим, када девојке почињу да прате циклус помоћу неке од више метода које су нам на располагању, важно је да запамте да постоји одређени распон онога што се сматра нормалним обрасцем крварења и симптома повезаних с менструацијом. Ти обрасци и симптоми разликују се од једне жене до друге. Што се пре упознамо с нашим обрасцем, то ћемо пре бити у стању да заједно с лекаром доносимо здраве одлуке о свом телу, и сада и у будућности, ослањајући се на податке које смо добили пратећи свој циклус. Аутор: Линдзи Шлегел Извор: 3 Healthy Signs of Fertility That Are Often Treated As Bad Кључне речи: mittelschmerz,болне груди,грчеви,интегративни приступ,овулација,пилула,ПМС,хормонска контрацепција


text: Парастос придворачким жртвама - у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације Početna / Парастос придворачким жртвама - у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације Парастос придворачким жртвама – у недостатку друштвене бриге, двије приватне ексхумације 23. Juna 2018. 23:02 Драго ми је што је данашњем парастосу код Придворачке јаме присуствовало 60-70 Требињаца, двоструко више него прошле године. Али ми је жао што овај помен за душе првих требињских жртава у Другом свјетском рату, тада 13 најугледнијих грађана – није окупио још више Требињаца. А најтеже ми је што смо и овогодишњи парастос дочекали без средстава за ексхумацију и заједничко спомен обиљежје у Подгљивљу – изјавила је за Моју Херцеговину Слободанка Тановић, чланица Одбора за подизање спомен обиљежја и кћерка Јефта Шкора, који је побјегао са Придворачке јаме. Тановић је за наш портал, који од почетка прати ову тему и има фељтон о придворачким мученицима, појаснила да ни од локалне власти ни од јавних предузећа нису добили никаква средства. Да је износ на жиро-рачуну Завода за судску медицину РС у Бањалуци исти као на почетку скупљања средстава: потомци Јова Маџара су уплатили 600 КМ и Комунално Требиње 200 КМ. [mhc_antrfile naslov="Придворачке жртве"] У ноћи 23-24 јуна 1941. убијени су и бачени у Придворачку јаму: Бошко Шакота, Обрен Стијачић, Јаков Миљановић, Михајло Андријашевић, Божо и Милорад Пиџула, Благоје и Ђорђе Ћурић, Трифко Бабић, Стево Миљковић, Лазар Кукурић, Јово Маџар и Алекса Соколовић. Са јаме су побјегли: Јефто Шкоро, Васо Поповчевић и Вуле-Јово Влачић. Шкоро и Поповчевић су касније убијени. У непосредној близини Придворачке јаме, прије 12 година подигнута је спомен капела са именима жртава, код које се сваке године служи парастос на годишњицу страдања.[/mhc_antrfile] Послије парастоса положено је цвијеће код спомен обиљежја: испред Града Требиња – начелник одбора за борачко-инвалидска питања Перо Влатковић, а Лазар Прцовић испред мјесне заједнице Придворци. Потом је Слободанка Тановић говорила о самоорганизовању српске устаничке војске послије бијега Васа Поповчевића са Придворачке јаме. А Стево Вулешевић је упознао скуп са истовременим мученичким страдањем 13 српска цивила из Метковића и Дубровника, међу којима су били његов дјед Бошко Поповац и ујаци Ристо и Марко. Као и да су сахрањени у селу Завала, а да је поратни споменик жртвама уништен у посљедњем грађанском рату. Марко и Ристо Поповац Двије приватне ексхумације Потомци придворачких мученика су им одали пошту и на оној исколичаној лединици у Подгљивљу, која још увијек чека да им овај град приушти ексхумацију и достојно спомен обиљежје. Јовица Ружић, унук Алексе Соколовића, врло узбуђено је испричао како је утврдио да је парцела са гробовима била дужа од 13 метара. Након вишегодишњег безуспјешног чекања, одлучио је да сам плати ексхумацију и ДНК анализу посмртних остатака свог дједа Алексе. А пошто је познато да је он имао гробно мјесто 13 и да је његов гроб посљедњи у низу, ту је и почео да копа. Али је наишао на посмртне остатке младића, коме су кутњаци тек ницали. Ружић мисли да је то Милорад Пиџула, који је имао 17 година. Узели су узорак, као и ДНК узорак његове сестре. Такође је узео и узорак из сусједног гроба, те ДНК своје тетке, која има 94 године. Узорци ће бити послану у понедјељак у Бањалуку и сазнаће се ко је то. А лимена капса се распала за тих 77 година. Види се по траговима да је то неки метал али то је као пепео – лимени прах. Једино су остали метални ексери – исти на оба гробна мјеста", рекао је он на крају. Пошто је Ружић причао овом порталу о свом дједу Алекси Соколовићу, ова ексхумација и ДНК анализа иду уз текст о њему. "Ма видјели сте колико сам био узбуђен док сам причао о томе, а све је у мени играло док смо то откопавали и узимали – не могу вам описати колико ми је тешко било. Али кад надлежни досад нису подузели ништа, ја сам дужан да покојном ђеду Алекси обезбједим то обиљежено гробно мјесто", врло емотивно је за наш портал рекао Јовица Ружић.


text: Зелена политика |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен. Зелена политика или Зелена идеологија је идеологија коју пропагирају странке Зелених у свету, а темељ им је екологизам, екологија и одржива привреда а за циљ има створити еколошки одрживост друштво. Њени заговорници сматрају је алтернативом класичним идеологијама као што су социјализам, конзервативизам и либерализам, док заговорници традиционалних идеологија имају обичај зелене проматрати као једну од њихових варијација. Зелене странке се, са друге стране, углавном смештају међу политичку левицу, раније обично радикалнију од оне која се везује уз социјалдемократске странке, док су данас више умерене и смештају се у леви центар.


text: Тромбон Тромбон, скраћено Trbn. (може се још и срести (често у рукописним примерима) скраћеница Trb. према енглеском називу), код нас још познат и под немачким именом позауна, је лимени дувачки инструмент, средњег и дубоког регистра, по звуку најсроднији труби. Због сразмерно узане цеви и чашичастог усника тај је звук масиван, продоран и блистав, један од најмоћнијих у оркестру, премда може да буде и заобљен и мелодијски изражајан. Иако има и тромбона са вентилима (употребљавају се углавном у дувачким оркестрима), основни тип овог инструмента има нарочиту грађу цеви са тзв. повлачком, покретним, клизајућим делом, чијим се извлачењем укупна дужина повећава и добијају се дубљи тонови, а увлачењем смањује и тонска основа повишава. Разуме се да то омогућује и glissandro, који је овде, због снаге звука, жестоког и често гротескног дејства. Три тромбона, колико их најчешће има у оркестру, заједно са тубом често изводе акорде пуног и упечатљивог звучања (почетак увертире за оперу Набуко Ђузепеа Вердија) Не рачунајући раније претке, породицу тромбона су до пред крај 19. века сачињавала три члана: алт-тромбон (чији је педални тон био Е♭, односно други аликвотни тон es са даљим низом), тенор-тромбон (са педалним тоном B1, други аликвотни тон B са даљим низом) и бас-тромбон (педални тон F1, други аликвотни тон F са даљим низом). Касније су се само друга два усталила као стални инструменти симфонијског оркестра, јер се уместо алт-тромбона, узимао још један тенор-тромбон у групи од три тромбона. Бас-тромбон има обим од C (H1) до g1. На њему, због дужине цеви повлачка не може да се доведе у VII позицију (види: лимени дувачки инструменти), тако да има само шест позиција (од тона F у првој позицији наниже по пола степена). Данас је за ову врсту тромбона најраспрострањенији тенор-бас тромбон (комбинација оба тромбона уједно), односно тенор-тромбон који је снабдевен тзв. квартним- или F-вентилом. Овај вентил омогућава снижење обима тенор-тромбона наниже до C, а са укључивањем још и специјалног полукружног дела цеви, могућно је добити и тон H1 (који ипак није препоручљив за честу употребу). На тај начин се добијају сви полустепени између педалних тонова у контра-октави и тона Е, који је најнижи тон у обим тенор-тромбона. Педалне тонове од B1 наниже тешко је добити дубље од трећег (А♭1) или четвртог (G1) тона. Кад се данас говори о оркестарској групи од три тромбона (ако није изричито наглашено другачије), подразумевају се два тенор-тромбона и један бас- (односно тенор-бас) тромбон. Као још једну врсту тромбона треба поменути и контрабас-тромбон (обим за октаву ниже од тенор-тромбона), који се више не користи, јер је његову улогу преузела труба.


Quote: Патриотооо, па ти си неки велики шаљив 3ff9 џија: прегледах твоја три поста а тамо стоји: 1) Ljudi neprave svi romi problema srbiji,nisu svi lopovi i propalice. 2) neverujem da je Srbima u Novom Pazaru tesko, kada je emisija 48 sati svadba bila tamo sve je bilo ok. 3) Ljudi sta je Srbiji ikada lose uradila jevrejska populacija kada je skoro i nema kod nas? I sta je nekome od vas uradio nesto lose jevrej? Само ти овде фали неки коментар у одбрану педера, НВО и шиптара, па си заокружио спектар деловања. На страну што ме оно са Свадбом 48 сати насмејало, да ти одговорим, што би рекла деца у писменом задатку, ̈Зашто не волим цигане ̈: Тачно је да има цигана који не праве проблеме, али је то за цео друштвени проблем неважно. Битно је како они као заједница доприносе друштву, а то је, сложићеш се, да углавном праве проблеме. На крају крајева, све се своди на проценте. Када би се десило да они у 90% случајева поштено раде, плаћају порезе, не злоупотребљавају систем социјалне помоћи и труде се да буду што бољи чланови друштва, када не би били већином примитивни, склони преварама и криминалу сваке врсте, када не би имали по десеторо деце и кад би та деца ишла у школу, кад би одржавали хигијену и кад не би урлали, смрдели и просили у степену који се једино може поредити са Индијом (крв није вода изгледа), мени би било тешко да им нешто замерим. Да не заборавимо, и када се не би мешали са белцима. Али пошто није тако, него је тих 90% цигана на оној другој, проблематичној страни, ја не могу само да седим и гледам како они од свега праве свињац и како се друштво растаче од њиховог паразитског и деструктивног присуства. Ето, задржи ти те добре цигане код своје куће, у обданишту свог детета, на депонији поред своје куће, нека одузимају и живе од твоје плате, ја се нећу бунити. Али пошто то није могуће, него сви трпимо због њих, морамо са њима као заједницом да поступамо онако како је то наметнула та њихова лоша већина.


У Команди Ваздухопловства и противваздухопловне одбране у Земуну данас је трочлана радна група Националне гарде Охаја одржала семинар „Хеликоптерска подршка приликом извођења операција Европске команде оружаних снага САД“.


text: Рано јутро, ноћ се грчевито борила да је дан не савлада, мешале су се боје и тама, било је некако прохладно, таман да телом прође она страшна језа, као када смо на неком непознатом терену, пуни страха и ишчекивања шта доносе наредни тренуци. Целе ноћи није могао лепо да спава, окретао се по кревету од узбуђења, страха од непознатог и маштања о сутрашњем дану. За њега то није био обичан дан, то је био дан за који се живи, дан о којем је маштао цело своје детињство и коначно је требао да га доживи. Знао је да ће га памтити целог свог живота, ма колико дуго он трајао. Иако ненаспаван, није био уморан; после прања зуба, почео је да се облачи. У сваком његовом покрету се осећала нервоза, срце му је лупало све јаче, дах се кратио, а знао је да још није ни близу свог циља, знао је да је много поранио. Након што је завршио све јутарње рутине, сео је у ћошак и почео да размишља, да визуализује дан пред њим, замишљао је тих савршених 90 минута. Осећао се поносно, срећа је преплавила његово срце, знао је да је дан за ПОБЕДУ! Знао је да не може да буде другачије. Време је некако брзо пролетело у том маштању, екипа је стигла. Преплавио га је набој позитивне енергије. Док је улазио у ауто, ноге су му клецале. Све ово му је било чудно, тако је био далеко од планиране локације, а осећао се као да је тамо. Другари су били насмејани, весели, викали су и почели да певају те добро познате песме. Растао је ниво адреналина, а у комбинацији са пивом је довео крв до тачке кључања. Никада срећнији, знао је да је свет његов. После неколико краћих пауза, мокрења поред пута и ко зна колико отпеваних песама (ваља се подсетити неких старијих, ко зна можда се баш оне запевају касније, а срамота је не знати све), видео је то чувено здање, ту тврђаву која је стварала легенде, на којој је живео дух многих генерација које су стварале причу о њој, причу која је постала легенда о припадности, о другарству, солидарности, чистој енергији, причу о ЉУБАВИ! Више није чуо своје другаре, није ни певао, само је гледао у то здање, опијен његовом лепотом, заљубио се на први поглед, као када је видео своју прву девојку. Никада до тада у животу није видео ништа слично. Створила се хемија. Слушао је многе приче о њој, замишљао је са слика и из прича старијих ортака, али није ни претпостављао да је толико велика, да је толико моћна. Паркирали су се, није ни знао где, знао је само да што пре жели да уђе на њу, да буде део ње, да постане део њене историје, јер знате, она је сваки човек који је икада крочио у њу, она је свака реч која је изговорена на њој, она је свака парола, порука, кореографија која је икада истакнута на њој, она је свака мисао замишљена на њој, она је наша “Мара”! Стајао је у дугом реду, сетио се да је скорије стајао у сличним редовима али да су људи у њима били уплашени, нервозни, да су стално бојажљиво гледали у небо, а сада је све било другачије, као да је доживео деја ву али са тотално супротним, позитивним емоцијама; опет су сви гледали у небо али као да су се молили за нешто свето, за неки виши циљ, несебично и од срца. Коначно је ушао унутра. Вауууу, није могао да дише првих неколико секунди, поглед се губио у даљини. Ушао је у неки нови свет, њему дотад непознат, али најлепши који је до тада искусио. Боје су постајале сјајније, звуци чистији, ваздух некако пријатан, мирисао је на њему добро познат мирис детињства, на мирис новогодишњих петарди, што је код њега изазвало додатан осећај топлине, осећао је да је одувек био део тог на први поглед хаоса, те реке људи која се ужурбано креће као да не зна куда иде али је добро знала да је већ ту где треба да буде. Срце је закуцало као никада, осећао је спокој и мир, знао је да је на светом месту, знао је да је постао његов део. Осетио је млак ударац по глави. О да, насмејани другар му је ударио ћушку; остао је закопан у оном истом месту и другари су га изгубили на трен. Корачао је све ниже и ниже, скакао са степеника на степеник све док није ушао у гротло, гротло позитивне енергије. Свуда у ваздуху се осећала вибрација победе, вибрација успеха, улазила је у сваку његову ћелију, сва тела су постала једно, једна вибрација, једна жеља, једна мисао, једини могући сценарио, ПОБЕДА. А онда је громогласно загрмела. Да, то је једна од оних добро познатих, она омиљена. Замуцао је несигурно, а онда је глас почео да му буде толико моћан да није знао да ли је то он. Први пут је осетио ту фреквенцију Севера, од које се тресе тло под ногама и улази у тела свих присутних. Коначно је почело. Није чуо почетни звиждук. Није чак ни видео кад је почело, већ је био трећи минут, био је у екстази, срећан, задовољан, опчињен, спокојан. Његово добро, неискварено срце је куцало са десетинама хиљада других срца. Зрачило је својом искреношћу, својом чистотом. Лупало је брже него иначе, као кад се врати са баскета иако је стајао у месту. Судбина? Не! Да! Можда? Није му био први пут, ишао је често на разна места, постао је део лоше приче. Поспан али сигуран у себе, спреман на оно што га очекује. Можда је некада био добар момак али се ни он више није сећао тог времена, прешао је ту границу и ужас је постао његова свакодневница, страх је био његово природно окружење. Знао је да мора стално да се доказује, ма која цена била како би остао део тог миљеа, миљеа зла, подземља, права јачег, где ум кладе ваља а снага царује. Отишао је до подрума и из старог штека је извукао. Била је застрашујућа, опасна, зрачила је страхом, и сам је се плашио. Узео је пажљиво у немирну руку и сакрио у ногавицу. Екипа је била ту, спремна за покрет, бесна, наоштрена, решена да се освети за све патње које јој је нанео неко са друге стране, напајала је онај предмет из ногавице негативном енергијом, а он се као Луцифер хранио њиховим страховима, бесом и злом. Као да је постао жив, жељан греха, жељан СМРТИ! Стигли су на локацију, добро познату, место које нису волели. Ушли су унутра а да их нико није проверавао, као да је из оне ногавице деловала нека сила која је одагнала надлежне од себе. Одједном је толико добра било око ње, толико позитивне енергије да није могла да издржи. Тек понегде се осећала као да је са својима, није могла да издржи више, морала је да побегне одатле, морала је да уништи извор добра, да уништи најчистијег међу једнакима, да угаси пламен живота, да зада коначан ударац чистој доброти. Окружена добротом, 20 минута се борила да полети. А онда, храњена злом скоро цео један живот, винула се у небо. Сви су на тренутак застали, ситуација није била као и обично. Тама је прекрила небо, зло је шпартало небом као кобац када надлеће своју ловину. Била је у потрази за најчистијем срцем, а оно је било и највидљивије. Зрачило је неупоредиво јаче од других, било је на супротној страни. Тако чисто, тако искрено, зрачило је оном дечијом, неисквареном љубављу. Било је као магнет који је привукао зло, коју му је рекао: ја ћу ти се супротставити, ја ћу те победити, нећеш никога другог повредити, ја ћу те усисати као црна рупа. И онда БУУМММ, зло је ударило у добро; белина га је прогутала, озрачила је све присутне. Срце је стало, распаднуто на комаде! А онда је попут фебруарског снега, подељено на делиће чисте доброте почело да пада на све присутне, да улази у њихова срца, да постаје део њих. То срце је почело да куца у свима нама. Његови делићи су и дан данас присутни у наших срцима, ту су да нам укажу на прави пут, на пут добра! СРЦЕ ЈЕ ПОБЕДИЛО!!! Ацо, и дан данас живиш у нама, у нашим срцима; и дан данас ми те осећамо, твоје присуство; и дан данас си део приче о њој, о нашој највећој љубави. Ти си део славне историје, приче која се прича и настаје сваким даном. Оставио си нам у аманет поруку да пре свега будемо људи, навијачи, жељни успеха свог тима и љубави. ХВАЛА ТИ!!!! ВЕЧНО ТВОЈ СЕВЕР!!! В. Мајсторовић