source: wikipedia

text: Сатурн је шеста планета у Сунчевом систему. Сатурн је удаљен 9,54 АЈ или 1.429.400.000 -{km}- од Сунца, има пречник 120.536 -{km}- (екватор) и масу 5,68 × 1026 -{kg}-. Сатурн је по величини друга планета Сунчевог система након Јупитера. Обиђе Сунце за 29,5 година на средњој удаљености 1,426 · 109 -{km}-. Тело му је знатно спљоштено (екваторски пречник 120 536 -{km}-, поларни пречник 108 728 -{km}-), тако да је најспљоштенији међу планетама. Маса му је 95 пута већа од Земљине. Једина је планета чија је густина мања од густине воде (690 -{kg/m3}-). Сатурн се састоји претежно од водоника и хелијума (једнак однос као код Јупитера). Испод гасовите атмосфере простире се слој молекуларног водоника с нешто замрзнуте материје (у којој има трагова метана, амонијака и другог), затим слој металнога водоника, те средиште са стеновитом језгром. Температура је у средишту врло висока (12 000 K), па је то Сатурнов извор енергије упоредив с енергијом коју прима Сунчевим зрачењем; температуре облачнога слоја износи –130 °C, док би температура само због доприноса Сунчевог зрачења била –170 °C. У атмосфери се примећују светлији и тамнији облаци упоредни с екватором, мање истакнути него код Јупитера, јер се, због ниже температуре, стварају ближе средишту планете. Међу облацима се опажају вртлози, као Велика бела пега. Инфрацрвено зрачење открива топлији поларни вртлог, врућу пегу. Брзина ветра износи до 500 -{m/s}-. У екваторском подручју планета се врти с периодом од 10 -{h}- 14 -{min}-, а средиште се, према подацима прикупљенима помоћу радио таласа, врти с периодом од -{10 h 39 min 22 s}-. Сатурн има пространо магнетно поље, чији је магнетни момент 600 пута већи од Земљиног, а магнетна индукција на површини износи око 50 -{μT}-. За разлику од Јупитера, оса вртње му је приметно нагнута. Око Сатурна забележено је 62 природна сателита, од којих је 7 заокружено деловањем властите гравитације (у стварности има их више од 150). Неки од њих су (по удаљености од средишта планета): Пан, Атлас, Прометеј, Пандора, Епиметеј, Јан, Мимас, Енкелад, Тетида, Телесто, Калипсо, Диона, Хелена, Реја, Титан, Хиперион, Јапет, Феба. Карактеристика Сатурна су прстенови који га опасују у 7 појасева, а сваки прстен носи слово абецеде од А до Ф. Размаци између појасева носе имена по астрономима који су их открили (Касини, Гверин, Хајгенс, Максвел, Енке). Као и Јупитер, Сатурн има много сателита. Осим сателита, у равнини Сатурновог екватора кружи огроман број сателитских честица, које чине концентричне прстене. Сатурнове прстене је први видео Кристијан Хајгенс 1655. Главни се део прстена, пречника 275 000 -{km}-, дели на прстен А (спољашњи) и прстен Б (средњи), између којих је Касинијева пукотина, те прстен Ц (унутрашњи). Прстен Д налази се најближе планети, док се дале од главног дела налази танак прстен Ф (састављен од врпци), шири прстен Г и најшири Е, усред кога се креће природни сателит Енкелад. Дебљина главног дела прстена је 1 -{km}-. Чине га углавном ледене и донекле стеновите честице, обим којих се креће од праха па до тела метарскога пречника. На облик и деловање прстена утичу сателити својом гравитацијом. Сатурн одбија око 47% Сунчеве светлости (албедо 0,47). Сатурн се при просечној опозицији (када је најближи Земљи) види под углом од 20 лучних минута, а магнитуда му је у просеку 0,7 (у најбољим околностима: 0,43). Сатурн је један од најсветлијих објеката на небу (иза Сунца, Месеца, Јупитера и Венере) па је зато и познат од давнина. Мали телескоп је довољан да се запазе прстени. Сунчева расвета на Сатурну је око 100 пута мања него на Земљи. Равнотежна температура коју би имао због Сунчеве расвете, 90 К, нижа је од измерене просечне температуре, 95 - 105 -{K}-, условљене властитим извором енергије. Сјај Сатурна мења се како се мења видљивост прстена. Сатурн су истраживале летилице Пионир 11 (1979), Војаџер 1 (1980), Војаџер 2 (1981), а вештачким сателитом постала је свемирска летелица Касини—Хајгенс, у јулу 2004. Сатурн је у римској митологији отац врховног бога Јупитера, док је у грчкој митологији познат као Кронос. Физичке особине Сатурн је спљоштен на половима и проширен на екватору, па има облик елипсоида. Разлика између екваторског и поларног пречника је 10% (120,536 -{km}- према 108,728 -{km}-), што је последица брзе ротације планете. Друге гасовите планете (Јупитер, Уран, Нептун) су такође спљоштене, али не толико као Сатурн. Просечна густина Сатурна је 0,69 -{g/cm}-3 због чега је једина планета у Сунчевом систему чија је просечна густина мања од густине воде. Један Сатурнов обилазак око Сунца траје 29,35 година, док један окретај око осе траје у просеку 10 сати, 39 минута и 25 секунди. Атмосфера Сатурн нема јасно изражене појасеве као Јупитер, барем не у видљивом делу спектра. Разлог томе је слој измаглице који спречава поглед у дубину. Фотографије у инфрацрвеном светлу показују појасеве много израженијим. Сатурнова атмосфера углавном се састоји од водоника (93%) и хелијума (5%), уз нешто осталих једињења. Пеге, најприје запажене на Јупитеру (Велика црвена пега) и Нептуну, постоје и на Сатурну и трају по неколико мјесеци. Свемирски телескоп Хабл је 1990. године снимио на Сатурновом екватору огромни бели овал који није постојао у време проласка летелица Војаџер. Упоређивањем са старим забелешкама, утврђено је да су сличне појаве опажене 1876, 1903, 1933, и 1960. године, отприлике увек у исто доба Сатурнове године, средином Сатурновог лета на северној полутки. Касније су уочене и неке мање олује. Ветрови на екватору дувају према истоку, а досежу брзине од 500 -{m/s}-. Брзина ветрова опада с приближавањем половима, па на ширинама изнад 35° ветрови дувају у оба смера. Слој у којем дувају ветрови дебео је најмање 2000 -{km}-, а симетрија која је уочена између северне и јужне хемисфере сугерира да би се ветрови могли спајати негде у унутрашњости. Док је Војаџер 2 био иза Сатурна, његови радио-сигнали су на путу према Земљи прошли кроз горње слојеве атмосфере, што је омогућило мерење густине и температуре тих слојева. Најнижа температура, од 82 -{K}-, је измерена на нивоу с притиском од 70 милибара. На 100 милибара, температуре испод северног пола су биле око 10 -{K}- ниже од оних на умереним ширинама. Особине унутрашњости планете Сатурнова унутрашњост је слична Јупитеровој и састоји се од камено-леденог језгра, масе 20 пута веће од Земљине. На језгру се наставља слој металног водоника изнад којег је слој молекуларног водоника. Метални водоник, назван тако због особина које водоник поприми при великом притиску, много је дубље него што је то случај код масивнијег Јупитера. Сатурн је по саставу 75% водоник и 25% хелијум, с траговима воде, метана и амонијака. Тај састав приближно одговара саставу првобитног облака од којег је и настао Сунчев систем. Сатурнова унутрашњост је врућа, температуре у средишту су чак 12.000 -{K}-, па Сатурн, као и Јупитер и Нептун, више енергије зрачи у свемир него што је прима од Сунца. Равнотежна температура (она коју би имао да га греје само Сунце) за Сатурн износи 90 -{K}-, али је стварна температура његових спољних делова 95-105 -{K}-. Већа температура се може објаснити Келвин-Хелмхолцовим механизмом (потенцијална енергија гравитационог поља сажимањем прелази у топлотну), што ипак није довољно објашњење за сву произведену енергију. Према мерењима Војаџера 1, само 7% запремине Сатурна чине атоми хелијума (водоник преовладава), за разлику од 11% код Јупитера. С обзиром да модели предвиђају подједнаке мере код оба планета претпоставља се да хелијум полако тоне према средишту, те да је то узрок веће температуре. Капљице хелијума приликом свога пада кроз атмосферу стварају трење којим се ослобађа топлота. Магнетосфера Сатурн, као и остали гасовити дивови, има јако магнетско поље које се протеже до удаљености око 20 до 35 Сатурнових полупречника. Ипак, Сатурново поље је неупоредиво слабије од Јупитеровог, првенствено због мање количине проводног материјала („метални” водоник је много дубље), па је на рубовима планета по јачини отприлике једнако магнетском пољу на површини Земље. Оса магнетског поља се готово поклапа са осом ротације планете (угао је мањи од 1°). Величина Сатурнове магнетосфере знатно се мења с интензитетом сунчевог ветра, а и реп Јупитерове магнетосфере знатно утиче на Сатурново магнетско поље. Радио-емисије са Сатурна утихнуле су између посета Војаџера 1 (новембар 1980) и Војаџера 2 (август 1981), што би могла бити последица уласка Сатурна у Јупитерову магнетосферу (иако нема чврстих доказа). На Сатурново магнетско поље утече и његов сателит Диона. Позитивни јони водоника и кисеоника (-{H}-+ и -{О}-+) настали након разбијања молекула воде избијених с површине Дионе и Тетиса чине унутрашњи торус који се протеже до удаљености од 400.000 -{km}- од средишта Сатурна. На унутрашњи торус се наставља подручје плазме које се протеже до удаљености од 1.000.000 -{km}-. Као и на Земљи, међуделовање магнетосфере, атмосфере и сунчевог ветра ствара величанствену поларну светлост. Сатурнови прстенови Сатурн је карактеристичан по својим прстеновима, који су лако видљиви и кроз мали телескоп. Познати су још од времена кад је Галилео Галилеј први употребио телескоп у астрономске сврхе. Прстенови су означавани словима абецеде, према редоследу откривања. Састоје се од леда, силикатних стена и оксида гвожђа. Простиру се од 6.630 -{km}- до 120.700 -{km}- изнад Сатурновог екватора. Прстенови нису једно тело. Још је Џејмс Клерк Максвел 1857. године доказао да прстенови не могу бити једно тело, већ безброј самосталних честица, што је касније доказано спектроскопским мерењима. Помоћу Доплеровог ефекта је потврђено да се честице ближе Сатурну крећу брже од оних даљих. Честице прстенова су разних величина: од 100-метарских тела до микрометарске прашине. Вероватно постоји и неколико тела величине пар километара. Прстенови су грађени од леда и нешто камења, па имају врло висок албедо (око 0,7). Сатурнови прстенови су врло танки. Иако су широки преко 250.000 -{km}-, нису дебљи од 1,5 -{km}-, па би се сав њихов материјал могао компресовати у тело промера 100 -{km}-. Кроз телескоп се најбоље виде прстенови -{A}-, -{B}- и -{C}-. Пукотина између два најизраженија прстена (-{A}- и -{B}-) се зове Касинијева пукотина, а много слабије изражена пукотина на спољном рубу -{A}--прстена је добила име Енкеова пукотина. Пукотине су заправо орбите с неповољним резонанцама у односу на Сатурнове сателите, дакле имају исто порекло као и Кирквудове зоне у астероидном појасу. Долазак Војаџера 1 и 2 донео је нове сазнања о прстеновима. Фотографије ове две летелице су показале да се прстенови састоје од чак стотињак хиљада мањих прстенчића. Чак су у Касинијевој пукотини пронађена 4 прстенчића. Откривена су и четири нова већа прстена: слабашан прстен унутар прстена -{C}- назван је -{D}- прстен док је прстену иза прстена -{A}- придружено слово -{F}-. Иза -{F}- прстена су пронађена још два слабија прстена: -{G}- и -{E}-. Звезда Делта Шкорпиона прошла је (из перспективе Војаџера 2) иза F-прстена, па је праћење треперења ове звијезде омогућило одређивање детаљне структуре прстена Ф и то чак с 1000 пута бољом резолуцијом (разлучивости око 100 -{m}-) него што је било могуће остварити Војаџеровом камером. У -{F}--прстену су откривена и подручја гдје се прстен састоји од више међусобно испреплетених нити, што се сматра утицајем сателита Прометеј. Осим тога, уочене су и пролазне структуре у B-прстену, заправо таласи густине узроковане проласком неких од Сатурнових сателита. Војаџерове фотографије су откриле и тајанствене „жбице“, које се окрећу око Сатурна као круто тело (прстенови се окрећу независно један од другога). Порекло им није објашњено, али се сматра да су везане уз магнетско поље Сатурна, јер имају период ротације као и магнетско поље (10 сати, 39 минута.). Док се Војаџер приближавао Сатурну, жбице су изгледале тамније од прстенова, но касније су из другог угла су изгледале светлије. Својство честица у жбицама да боље распршују светлост у смеру супротном од извора светлости показује да се ради о врло финој прашини. Постоји веза између Сатурнових прстенова и сателита. Неки од сателита су „пастирски“, тј. чувају прстенове, а неки су одговорни за настанак пукотина у прстеновима. Атлас, Прометеј и Пандора су пастирски сателити. Пандора и Прометеј „чувају“ прстен -{F}-, а Пан се налази у Енкеовој пукотини. Сатурн и његови прстенови најбоље се виде када се Сатурн налази у скорој опозицији. Прстенови привидно нестају уколико њихова равнина сече Земљу у време посматрања. Тренутно постоје две теорије о томе како су прстенови настали. Прва теорија је теорија о распалом месецу, коју је поставио Едвард Рохе и настала је у 19. веку. Теорија на ослања на постулату да је један од Сатурнових природних сателита упао у ниску орбиту, испод Рохеове границе, тако да су га растргале Сатурнове плимне силе. Једна варијација ове теорије је да се месец распао након судара са кометом. Друга теорија ослања се на постулату да су прстени ту од настанка планета, те су остатак материје од оригиналне небуларне масе од које је Сатурн настао. Ова теорија данас није шире прихваћена јер се сматра да прстени током милиона година постану нестабилни, те да су због тога недавна творевина. Сатурнов прстен -{E}- је врло тешко видљив чак и најбољим телескопима. Ширина му је као удаљеност између Земље и Месеца. Природни сателити Сатурн има 33 позната сателита од којих 30 имају имена. Број сателита вероватно није потпун јер Сатурнови прстенови сметају у њиховом откривању са Земље. Сви већи сателити, осим Фебе и Хипериона имају синхрону ротацију. Феба уз то има ретроградну те врло нагнуту путању, па се сумња да је заробљени астероид. Хиперион је једино тело у Сунчевом систему за које се зна да има хаотичну ротацију. Многи сателити су у међусобној резонанци: Мимас—Тетис (1:2), Енкелад—Диона (1:2) и Титан—Хиперион (3:4). Тридесет Сатурнових сателита су, по удаљености од Сатурна: Пан, Атлас, Прометеј, Пандора, Епиметеј, Јан, Мимас, Енкелад, Тетида, Телесто, Калипсо, Диона, Хелена, Реја, Титан, Хиперион, Јапет, Кивиок, Ижирак, Феба, Палиак, Скади, Албиорикс, Ериапо, Сиарнак, Тарвос, Мундилфари, Суттунг, Трјум, Имир и -{S/2003S1}-. Сатурнови природни сателити подељени су у групе, које носе име по најистакнутијем сателиту: Група Јан које сачињава: Јан, Мимас, Енкелад, Тетида, Диона, Реја, Титан, Хиперион Група Сајарнак (-{Siarnaq}-): Кивиок, Ижирак, Палиак, Албиорикс, Ериапо, Сиарнак и Тарвос Група Феба: Феба, Скади, -{S/2003S1}-, Мундилфари, Суттунг, Трјум и Имир Историја људског истраживања Сатурн је, због свог сјаја, познат још од праисторије. Галилео Галилеј је, 1610. године, први усмерио телескоп према њему. Због несавршености првих телескопа, Галилео није препознао прстенове, већ је мислио да се ради о три тијела. Посебно се закомпликовало посматрање у време проласка Земље кроз равнину прстенова, када су они привидно нестали (јер су врло танки), што је збунило Галилеја. Тек је 1659. године холандски астроном Кристијан Хајгенс у Сатурновом необичном облику препознао прстенове. Хајгенс је објаснио да је њихово нестајање и мењање узроковано променом нагиба орбите Земље према Сатурну током њихових путања око Сунца. Италијански астроном Ђовани Доменико Касини је 1675. открио пукотину у прстеновима, па се та пукотина између прстенова -{A}- и -{B}- данас назива по њему Касинијевом пукотином. И други размаци између прстенова носе имена по астрономима који су их открили или учествовали у истраживању Сатурна (Герин, Хајгенс, Максвел, Енке). Сатурн су до сада посетиле 4 летелице: Пионир 11 (1979), Војаџер 1 (1980), Војаџер 2 (1981) и Касини—Хајгенс. Летелица Касини је ушла је 1. јула 2004. у орбиту око Сатурна и почела 4-годишњу мисију истраживања Сатурна, његових прстенова, магнетосфере и сателита. Касини је носила сонду Хајгенс која је почетком 2005. бачена у атмосферу Сатурновог највећег сателита Титана. Напомене Референце Литература -{Ute Kehse: Polarlichter sind einzigartig – Cassini und Hubble werfen 25 Jahre alte Theorien über den Haufen (Bericht über einen Artikel in der Zeitschrift Nature): 19. Februar 2005, Onlineportal der Zeitschrift Bild der Wissenschaft: Artikel online abrufbar unter http://www.wissenschaft.de/wissen/news/249343.html}- -{Thorsten Dambeck: Saturnmond in Fetzen: Die Saturnringe könnten die Trümmer eines zerborstenen Mondes sein. Bild der Wissenschaft , 9/ (2006). стр. 60–63, }- -{Ronald Weinberger: Präzise Bestimmung der Rotation des Saturn. Naturwissenschaftliche Rundschau 59(12). стр. 664–665 (2006), }- -{Reinhard Oberschelp: Giuseppe Campani und der Ring des Planeten Saturn. Ein Dokument in der Gottfried Wilhelm Leibniz Bibliothek. Reihe Lesesaal, 35. C. W. Niemeyer, Hameln 2011, (u.a. mit Abb. von}-) 1666 Спољашње везе -{Saturn profile at NASA's Solar System Exploration site}- -{Saturn Fact Sheet, by NASA}- -{Gazetteer of Planetary Nomenclature – Saturn (USGS)}- -{Cassini–Huygens mission to Saturn, by NASA}- -{Research News about Saturn}- -{General information about Saturn}- -{Studies on the Rings of Saturn}- -{Astronomy Cast: Saturn}- -{Saturn in Daytime (12 inch telescope)}- -{Saturn 'Rev 175' Raw Preview}- -{BBC In Our Time radio program}- Планете у Сунчевом систему


text: Хрватска (), званично Република Хрватска (), унитарна је парламентарна република на раскршћу средње и југоисточне Европе, са излазом на Јадранско море. Главни град је Загреб, који чини једну од примарних подјела земље, заједно са још двадесет жупанија. Хрватска заузима површину од 56.594 km2 и има 3,87 милиона становника. На сјеверу граничи са Словенијом и Мађарском, на истоку са Србијом, на југу и истоку с Босном и Херцеговином и Црном Гором, док с Италијом има морску границу. Хрвати су на подручје данашње Републике Хрватске стигли у 6. вијеку. Током 8. и 9. вијека међу словенским кнежевинама које су постојале на подручју Балкана и Панонске низије била је и кнежевина Хрватска, а њен први краљ краљ најкасније 925. године постао је Томислав (око 914-926). Краљевина Хрватска је постојала скоро два вијека, достигавши свој врхунац током власти Петра Крешимира IV и Дмитра Звонимира. Хрватска је ушла у персоналну унију са Угарском 1102. године. Године 1527, суочена са османским освајањима, Цетински сабор је поставио Фердинанда I на хрватски пријесто. Током раног 19. вијека, дио земље који је освојила Француска је постао Илирске провинције, док је остатак у саставу Аустрије постао Краљевина Хрватска и Краљевина Славонија. Након завршетка Првог свјетског рата, 1918. године простор данашње Хрватске се налазио у саставу непризнате Државе Словенаца, Хрвата и Срба која се издвојила из Аустроугарске и затим се са Србијом ујединила у Краљевство Срба, Хрвата и Словенаца. Квислиншка Независна Држава Хрватска, која је настала уз подршку фашистичке Италија и нацистичке Њемачке, постојала је током Другог свјетског рата. Послије рата, Хрватска је постала конститутивна република Федеративне Народне Републике Југославије, уставно била је социјалистичка држава. Хрватска је 25. јуна 1991. године прогласила независност од СФРЈ, која је ступила на снагу 8. октобра исте године. Након отцјепљења отпочео је Рат у Хрватској, који је трајао четири године. Хрватска је развијена земља са високим животним стандардом. Она је у међународним односима средња сила, чланица је Европске уније, Еврозоне, Организације уједињених нација, Савјета Европе, Организације Сјеверноатлантског споразума, Свјетске трговинске организације, Шенгенске зоне и оснивач је Уније за Медитеран. Активан је учесник у мировним снагама ОУН, учествовала је у мисији НАТО-а у Авганистану и била је нестална чланица Савјета безбједности ОУН у периоду 2008—2009. Од 2009, интензивно је инвестира у инфраструктуру, нарочито у транспортне путеве и објекте дуж Паневропских коридора. Услужни сектор доминира хрватском привредном, слиједи га индустријски сектор и пољопривреда. Међународни туризам је значајан извор прихода током љетног периода, смјештајући Хрватску на 18 позицију најпопуларнијих туристички одредница на свијету. Држава контролише дио привреде, са знатним владиним издацима. Најважнији трговински партнер Хрватске је Европска унија. Унутрашњи извори производе значајан дио енергије у Хрватској. Хрватска пружа социјалну заштиту, универзалну здравствену заштиту и бесплатно основно и средње образовање, уз подршку културе кроз разне институције и корпоративне инвестиције у медије и издаваштво. Историја Праисторија и антика Подручје које је данас познато као Хрватска било је насељено током праисторијског периода. Фосили Неандерталца који датирају из средњег палеолита откривени су у сјеверној Хрватској, у најпознатијем и најбоље представљеним локалитетом у Крапини. Остаци неколико неолитских и енеолитских култура пронађени су широм земље. Највећи дио локалитета налази се у ријечним долинама сјеверне Хрватске, а најзначајније откривене културе су Старчевачка, Вучедолска и Баденска култура. Гвоздено доба оставило је траг кроз рану илирску Халштатску културу и келтску Латенску културу. Грчко и римско доба Много касније регион су населили Илири и Либурни, док су прве грчке колоније успостављене на острвима Хвар, Корчула и Вис. У 9. години н. е. подручје данашње Хрватске постало је дио Римског царства. Цар Диоклецијан изградио је величанствену палату у Сплиту након што је абдицирао 305. године. Током 5. вијека, један од посљедњих царева Западног римског царства, Јулије Непот, владао је својим малим царством из палате. Период се завршава аварском и хрватском инвазијом у првој половини 7. вијека и уништењем скоро свих римских палата. Римске избјеглице повукле су се на повољније локације уз обале, на острва и планине. Град Дубровник су основале избјеглице из Епидаура. Етногенеза Хрвата је неодређена и постоји неколико супротних теорија, од којих су словенска и иранска најчешће истицане. Најприхватљивија од њих, словенска теорија, говори од сеоби Бијелих Хрвата из Бијеле Хрватске током периода Великих сеоба. Контроверзна, иранска теорија, говори о иранском поријеклу, заснованом на камену из Танаиса који садржи грчке називе и ти називи се тумаче као антропоними Хрвата. Средњи вијек Према спису „-{De administrando imperio}-”, кога је написао византијски цар Константин VII Порфирогенит у 10. вијеку, Хрвати су се на простор данашње Хрватске доселили у 7. вијеку; међутим, та тврдња је оспорена и постоје теорије о досељењу Хрвата у 6. и 9. вијеку. На послетку су формиране двије кнежевине — Далмација и Либурнија и Панонија — којима су владали Људевит и Борна, што потврђују хронике Ајнхарда почевши од 818. године. Запис представља први документ о хрватским областима, у то вријеме вазалним државама Франачке. Франачка надмоћ прекинута је за вријеме владавине Мислава два десетљећа касније. Према Константину VII покрштавање Хрвата почело је у 7. вијеку, али тврдња је оспорена и општа христијанизација почела је у 9. вијеку. Први домаћи хрватски владар кога је признао папа био је кнез Бранимир, који је папско признање од папе Јована VII добио 7. јуна 879. године. Томислав је први владар кога је папа у писму ословио као краља, па се као година оснивања краљевства води 925. Томислав је спријечио угарску и бугарску инвазију, ширећи утицај хрватских владара. Краљевина Хрватска је достигла свој врхунац у 11. вијеку током владавине Петра Крешимира IV (1058—1074) и Дмитра Звонимиа (1075—1089). Са смрћу Стјепана II 1091. године, нестала је и династија Трпимировића, а угарски краљ Ладислав I исказао је претензија на хрватску круну у име своје сестре Јелене, супруге краља Дмитра Звонимира. Противљење овој претензији довело је до рата, што касније довело до уније између Угарске и Хрватске 1102. године, под влашћу Коломана. У наредна четири вијека, Краљевином Хрватском је владао Сабор и бан кога је постављао краљ. Током овог периода расла је претња од османских освајања, као и борба са Млетачком републиком због контроле приобалним подручјима. Млеци су стекли контролу над већим дијелом Далмације 1428. године, са изузетком Дубровачке републике која је постала независна. Османска освајања довела су до битке на Крбавском пољу (1493) и Мохачке битке (1526), у којима су Османлије однијеле убједљиву побједу. Краљ Лајош II умро је несретним случајем 1526. у Мохачу и 1527. године Хрватски сабор се састао у Цетини и изабрао Фердинанда I из династије Хабзбург за новог владара Хрватске, под условом да Хрватској пружи заштиту од Османског царства поштујући њена политичка права. У овом периоду дошло је до пораста утицаја племства као што су Франкопани и Зрински, из чијих редова су касније бирани многи банови. Хабзбуршка монархија и Аустроугарска (1526—1918) Након убједљивих османских побједа, Хрватска се подијели на цивилне и војне територије, са подјелом формирнаом 1538. године. Војне територије ће постати познате као Хрватска војна крајина и била је под непосредном контролом монархије. Османска напредовања у Хрватској наставила су се до битке код Сиска (1593), која је била први убједљиви османски пораз, којом су границе стабилизоване. Током Великог турског рата (1683—1698), Славонија је поврћане, али западна Босна, која је прије османских освајања била у саставу Хрватске, остала је изван хрватске контроле. Данашња граница између Босне и Херцеговине и Републике Хрватске је настала из овог исхода. Јужна граница Далмације, слично је дефинисана Кандијским и Млетачко-турским ратом. Ратови са Османлијама довели су до великих демографских промјена. Хрвати су се селили према Аустрији и данашњи Градишћански Хрвати су непосредни потомци тих досељеника. Да би надомјестила становништво које је избјегло, Хабзбурзи су охрабривали хришћанско становништво из Босне и Србије на учешће у војној служби у Хрватској војној крајини. Миграција Срба на овај простор достигла је свој врхунац током Велике сеоба Срба 1690. и 1737—1739. Хрватски сабор је подржао Прагматичну санкцију Карла VI и потписао своју Прагматичну санкцију 1712. године. Након тога, цар је обећао да ће поштовати све привилегије и политичка права Краљевине Хрватске и Марија Тереза је значајно доприњела хрватским питањима. Између 1797. и 1809. године Прво француско царство постепено је заузимало цјелокупну источну обалу Јадранског мора и значајан дио њеног залеђа, чије је окончано постојање Млетачке и Дубровачке републике, а на њиховом мјесту успостављајући Илирске провинције. Као одговор на то, морнарица Аустријског царства је започела блокаду Јадранског мора која је довела до Вишке битке (1811). Аустрија је Илирске провинције заузела 1813. године, а у састав Аустријског царство подручје је укључено на Бечком конгресу 1815. године. То је довело до успостављања Краљевине Далмације и повратка Хрватског приморја у састав Краљевине Хрватске, сада под истом круном. Тридесете и четрдесете године 19. вијека романтични национализам инспирисао је Хрватски народни препород, политичку и културно кампању која се залагала за уједињење свих Јужних Словена у царству. Основни фокус је био на стварању стандардног језика који би био противтежа мађарском језику, као и промоција хрватске књижевности и културе. Током Мађарске револуције (1848) Хрватска је стала уз Аустрију, а бан Јосип Јелачић је доприњео поразу угарских снага 1849. и започео је период германофилске политике. Од шездесетих година 19. вијека, неуспјех политике био је очигледан, што је довело до Аустро-угарске нагодбе 1867. године и стварања персоналне уније између круна Аустријског царства и Краљевине Угарске. Нагодба је оставила питање статуса Хрватске Угарској и статус је ријешен Хрватско-угарском нагодбом 1868. године, уједињењем краљевина Хрватске и Славоније. Краљевина Далмације је остала под дефакто аустријском контролом, док је Ријека задржала статус corpus separatum уведеног 1779. године. Након што је Аустроугарска окупирала Босну и Херцеговину након Берлинског споразума 1878. године, Хрватска војна крајина је укинута и њена територија је припојена Хрватској 1881. године, у складу са одредбама Хрватско-угарске нагодбе. Нови напори усмјерени ка реформи Аустроугарске, која би подразумјевала федерацију са хрватском федералној јединицом, заустављени су почетком Првог свјетског рата. Југославија (1918—1991) Хрватски сабор је 29. октобра 1918. године прогласио независност и донио одлуку о придруживању новоствореном Држави Словенаца, Хрвата и Срба, која се заједно са Краљевином Србијом 4. децембра 1918. године ујединила у Краљевство Срба, Хрвата и Словенаца. Сабор никада није ратификовао одлуку о уједињењу са Србијом. Видовданским уставом из 1921. године земља је дефинисана као унитарна држава, а укидањем Хрватског сабора и историјских административних подјела ефикасно су прекинути хрватски захтјеви за аутономију. Новом уставу се најоштрије противила највећа хрватска политичка странка Хрватска републиканска сељачка странка (ХРСС), на чијем челу је био Стјепан Радић, а која је у својој пропаганди користила спој националистичких и социјално-егалитарних елемената пропаганде. ХРСС се ослањала на хрватско сељаштво, које је чинило 80% становништва, међу којим је имала велику популарност. До 1925. године Радић није признавао стварање Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца и устав усвојен 1921. године. Закони Краљевине нису спровођени у многим хрватским областима, које су сачувале административни систем насљеђен из доба Аустроугарске. Радић је 1925. године склопио споразум са Министарским савјетом, а неколико чланова ХСС су постали министри. Он је и поред тога поново остао у опозицији власти. Радића је у Скупштини 20. јуна 1928. године смртно ранио српски посланик Пуниша Рачић, а два друга посланик ХСС су убијена. Дана 6. јануара 1929. краљ Александар I Карађорђевић је завео диктатуру у којој су забрањене све националне странке и онемогућен сваки легални политички рад. У таквим околностима, краљ Александар Карађорђевић је 6. јануара 1929. године распустио Скупштину, објавивши устав из 1921. године неважећим и прогласивши краљевску диктатуру, при томе забрањујући сва националистичка удружења. Диктатура је формално завршена 1931. када је краљ наметнуо још унитарнији устав и промијенио име земље у Краљевина Југославија. ХСС, сада на челу са Влатком Мачеком, наставио је да заговара федерализацију Југославије, што је резултовало споразумом Цветковић—Мачек 26. августа 1939. године и стварањем Бановине Хрватске. Министарски савјет Југославије је задржао контролу над одбраном, унутрашњом сигурношћу, спољном политиком, трговином и транспортом, док су остала питања тада под надлежност Хрватског сабора и бана кога је постављао краљ. Силе Осовине су извршиле инвазију, окупацију и подјелу Краљевине Југославије у априлу 1941. године. Велићи дио данашње Републике Хрватске, цијела Босна и Херцеговина и цио Срем припали су Независној Држави Хрватској (НДХ), осовинској марионетској држави. Дио Далмације је анектирала Италија, а Међимурје и Барању је анектирала Мађарска. Власт у НДХ водио је Анте Павелић и хрватски фашистички Усташки покрет. Ускоро се јавља покрет отпора. У близини Сиска је 22. јуна 1941. године формиран је Сисачки партизански одред, прва формирана војна јединица покрета отпора у окупираној Европи. Одред је био почетак југословенској партизанског покрета, комунистичког мултиетничког антифашистичког покрета којег је предводио Јосип Броз Тито. Покрет је убрзано растао и на Техеранској конференцији у децембру 1943. године партизани су признати од Савезника. Уз помоћ Савезника у логистици, опреми, обуци и ваздушним ударима, као и уз помоћ совјетских снага које су учествовале у Београдској операцији 1944. године, партизани су стекли контролу над Југославијом и граничним областима са Италијом и Аустријом у мају 1945. године. Политичка тежња партизанској покрета истакнута је на Земаљском антифашистичком вијећу народног ослобођења Хрватске, које је развијено 1943. године као носилац хрватске државности, а касније је 1945. трансформисано у Народни сабор Хрватске, док је Антифашистичко вијеће народног ослобођења Југославије било његов пандан на југословенском нивоу. Током Другог светског рата (1941—1945), су уз помоћ Немачке основале Независну Државу Хрватску. Усташе су током своје владавине извршиле бројне злочине и геноцид над Србима, Јеврејима и Ромима, као и на политичким противницима квислиншком режиму независно од њихове националности. Још у лето 1941. усташка власт, коју је предводио поглавник Анте Павелић, основала је концентрационе логоре за мучење и убијање цивила, највише Срба, Јевреја и Рома. Логори који су били познати по свом броју жртава као и начину мучења људи су: Јасеновац, Јадовно, Даница, Госпић, Тења, Стара Градишка, Ђаково и др. НДХ је једина држава која је имала концентрационе логоре за децу у Јастребарску. Процењује се да је усташка власт током 1941—1945. убила више стотина хиљада Срба на територији НДХ. У првим месецима постојања НДХ на њеној територији јавила су се два покрета отпора. Један је био четнички, који је предводио прво Мане Роквић, а касније војвода Момчило Ђујић; и други партизански покрет који је предводила Комунистичка Партија Југославије на челу са Титом. Након пораза НДХ, Хрватска је организована у једну од шест република нове социјалистичке Југославије. Социјалистичка Хрватска је основана у Топуском за Трећем заседању ЗАВНОХ-а, маја 1944. Касније 1946. године СР Хрватска је добила нови Устав који је имао два равноправна конститутивна народа: Хрвати и Срби, уз националне мањине као што су: Мађари, Италијани, Чеси, Русини и Украјинци. Друштвено-економско уређење је било социјалистичко. Скупштина СФРЈ је још крајем 1989. донела амандмане на Устав Југославије, којима је омогућен вишепартијски систем. Што је довело до тога да се почетком 1990. оснивају нове странке у Југославији. Априла и маја 1990. године у СР Хрватској су одржани вишестраначки избори где је победила опција ХДЗ и њен председник Фрањо Туђман. Од октобра 1990. ХДЗ и нова власт у Загребу су покренули илегалан увоз наоружања за потребе чланова ХОС, ХДЗ и резервног састава МУП-а Хрватске. Циљ је био протерати Србе из Хрватске. Независност (1991—данас) Након пада комунизма у СФРЈ, власт ХДЗ-а у Хрватској од 1990. добила је подршку већине Хрвата и одузела права сувереног народа Србима у Социјалистичкој републици Хрватској и изменама устава прогласили су Србе за мањину у децембру 1990. Следеће, 1991. влада ХДЗ-а прогласила је независност од СФРЈ, али Срби на подручјима где су били већина у Крајини, Барањи и другим деловима некадашње Социјалистичке републике Хрватске стварали су своје аутономне области и покушали су остати део Југославије, или остати у истој држави са Србима из Републике Србије. али влада ХДЗ-а није допустила да Срби створе своју републику на подручју где су били већина и почео је рата у Хрватској (1991—1995) између нове државе Хрватске и Срба на делу територије дотадашње југословенске републике Хрватске, организованих у Републику Српску Крајину. Хрватска је током рата постала чланица Уједињених нација, 1992. Уз помоћ НАТО-а, Рат је окончан победом Хрватске у августу 1995. а припајањем територија Републике Српске Крајине настала је модерна Република Хрватска. Истовремено, протеривањем стотина хиљада, али и убијањем великог броја Срба из Хрватске у операцијама Олуја и Бљесак према неким мишљењима модерна Република Хрватска је довршавала геноцид над Србима који је започела НДХ. Поред ова два већа погрома, преко Хрватске војске и полиције, Хрватска је извршила и низ мањих акција прогона српског и другог нехрватског становништва: Масленица, Медачки џеп, Миљевачки плато итд, а значајно прогоњење Срба током рата извршено је и у следећим градовима: Задар, Шибеник, Сисак, Вуковар, Осијек, Ђаково, Загреб, Сплит, Дубровник, Винковци и др. Географија Положај Хрватска се налази у југоисточној Европи на Балканском полуострву. Територија Хрватске заузима приближно 87.700 -{km}-2, од којих је 56.592 -{km}-2 на копну и око 31.067 на мору. Њен облик подсећа на потковицу, а граничи се са Словенијом на северозападу, Мађарском на северу, Србијом на истоку, Црном Гором на југу, Босном и Херцеговином дуж реке Саве и Динарског планинског масива и Италијом преко Јадранског мора. Мали део територије око града Дубровника Хрватске је одвојен од матице делом којим Босна и Херцеговина излази на Јадран, где је град Неум. Укупна дужина копнених граница Хрватске је 2197 -{km}-, од тога је граница са Босном и Херцеговином 932 -{km}-, 670 -{km}- са Словенијом, 329 -{km}- са Мађарском, 241 -{km}- са Србијом и 25 -{km}- са Црном Гором. На северном Јадрану додирују се територијалне воде Хрватске и Италије. Дужина јадранске обале је 1778 -{km}- (рачунајући острва 6176 -{km}-). Геологија и рељеф Према клими и рељефу, Хрватска се може поделити у три целине: континенталну, динарску и јадранску. Панонска Хрватска заузима југозападни део Панонске низије, прошаран ниским планинама и рекама Савом, Дравом и Дунавом. У овом делу земље влада умерена континентална клима. Ова област се може даље поделити на северну Хрватску и Славонију. Северна Хрватска заузима део око реке Купе до мађарске границе и чине га: део око река Саве и Купе са градовима Загреб, Карловац и Сисак који је економски и демографски центар државе, Хрватско Загорје и Прекомурје између река Драве и Муре. Славонија је равница између Саве, Драве и Дунава, а често се у њу убрајају Барања (око доњег тока Драве) и Западни Срем. Динарске планине спадају у ред средњих планина по висини и граница су између Јадранског и Црноморског слива. Овај део укључује брдски део Горског Котара од Ријеке до Карловца, долине Лику и Крбаву између планине Велебит и босанско-херцеговачке границе, као и планине Далмације (Динара (1.831 -{m}-), Камешница (1.809 -{m}-), Биоково (1.762 -{m}-) и Свилаја (1.508 -{m}-)). Јадрански обални део се састоји углавном од крашких предела и има медитеранску климу. Јадранска обала Хрватске је изузетно разуђена. Хрватској припада 1246 острва, од којих је 47 насељено. Ширина обалског дела значајно варира. Док је на неким местима широка тек неколико километара (испод Велебита и Биокова), на неким местима залази дубље у копно. Велики део хрватских река које се уливају у Јадранско море је кратко, а једини изузетак је Неретва. Историјски се обални део може поделити у три региона: Истра - полуострво на северозападу Хрватске Хрватско Приморје - између Ријеке и Сења са Кварнерским острвима. Далмација - разуђена обала Јадранског мора јужно од околине Задра, са бројним острвима и брдским залеђем и историјски важним градовима као што су Шибеник, Сплит и Дубровник. Воде Реке Хрватске припадају Јадранском и Црноморском сливу. Најдуже реке су Сава (562 -{km}-), Драва (305 -{km}-), Купа (296 -{km}-). У приморском дијелу "копнени рељеф одликује мали број водених токова Мирна, Раша, Зрмања, Крка, Цетина и Неретва; то је последица кречњачког састава стена, које су водни токови усекли кањоне као што су Лимска драга, канал Раше, Јабланички (Шибенски), Бакарски залив и др., који се на копну продужују као удолине, а у мору као канали, као на ушћу Неретве, Цетине, Крке и Раше. Са колебањем нивоа мора током ледених и међуледених доба, на морској обали дошло је до веома разноликих појава - од језерских трагова и "фјордова" од отапања глечера (Лимски канал, Вранско језеро и др.) до трагова абразије и наслага песка-прапора на острву Сусак, наноса у околини Задра, делте на ушћу Неретве, Мирне, Цетине и Раше. Речне кањоне и понорнице окружују простране заравни као око Цетине, затим Личко, Гацко, Имотско поље, Рујно на Велебиту (800 м) и др." Источни делови територије карактеристични су по томе што су завале међусобно спојене у долини системом међуречја Саве и Драве. Воде из завале средње Хрватске због непропусних наслага тешко отичу, те их у току кишних периода плаве, заједно са Савом. Након леденог доба Сава и Драва примале су много воде и шљунка и таложиле га у коритима и око њега или усецале терасе. Клима Хрватска има разнолику климу. На северном и и источном делу је континентална, медитеранска на обалама, а умерено континентална клима преовлађује у северно-централном региону. Просечна температура у унутрашњости у јануару је 0 до 2 °C, а у августу 19 до 23 °C, док је просечна температура у приморју од 6 до 11 °C у јануару и 21 до 27 °C августу. С просечно 2.600 сунчаних сати у години јадранска обала је једна од најсунчанијих у Средоземљу, а температура мора лети је од 25 °C до 27 °C. На Јадранског обали Хрватске дувају три ветра: југо (са мора на копно), бура (са копна на море) и маестрал. Флора и фауна Флора и фауна Хрватске је разноврсна. Примјера ради, Жумберачка гора је станиште за више од 1.000 биљних врста, од којих је 14 врста глобално угрожено, а још 90 их се налази на листи угрожених биљака Хрватске. У приморским предјелима гдје преовладавају борови и зеленгорично дрвеће према словенској страни, у близини Свете Гере се налази прашума гдје се на већим површинама могу наћи и храст китњак и граб, те храст медунац и црни граб. Ту су своје станиште пронашле и угрожене врсте хрватска перуника и благајев ликовац.. Национални паркови У Хрватској постоји 8 националних паркова: Административна подјела Хрватска се састоји од 20 жупанија и једног града као посебне територијалне јединице: Становништво Од проглашења независности савремене Хрватске дошло је до значајних промена у националном саставу њеног становништва. Према последњем попису у Социјалистичкој Републици Хрватској, који је извршен исте 1991. године када је проглашена независност савремене Хрватске у њој је живело 4.784.265 становника. Најбројнији су били Хрвати, којих је било око 3.736.356 становника (или 78,1%), други по бројности били су Срби, којих је било око 581.663 становника (или 12,2%), трећи по бројности били су Југословени којих је било око 106.041 становника (или 2,2%), а четврти по бројности били су Муслимани, којих је било око 43.469 становника (или 0,9%). Од тада велики број Срба се иселио, или је протеран из Републике Хрватске, а народ Југословени који је био трећи по бројности 1991. године потпуно је нестао. Према прелиминарним резултатима пописа из 2021. у Хрватској живи 3.888.529 становника, што је за 9% посто мање у односу на попис из 2011. године. Хрватска је насељена већином Хрватима. У мањине се сврставају, Срби (у последњем рату њихов број се значајно смањио), Бошњаци, Италијани, Мађари и други. Према попису 2001. у Хрватској је живело 4.437.460 становника. Просечни животни век у Хрватској је око 78 година (2012). Због малог броја рођене деце, број становника се смањује. Извор: http://www.dzs.hr Према попису из 1991. као Хрвати се изјаснило 78,1% грађана, а као Срби 12,1%(581.633). Срби су до рата живели у Лици, Кордуну, Банији и Славонији. Главне области насељене италијанском мањином је западни део Истре и Ријека. Мађари и Словаци живе у источној Славонији, а Чеси у западној Славонији. Бошњаци, Албанци и Македонци живе по целој Хрватској, нарочито у градовима. Најдоминантнија религија је хришћанска (римокатоличка, затим православна) и у мањем броју исламска. Према резултатима генетских истраживања, међу становништвом Хрватске су најзаступљеније следеће патрилинеарне (Y-ДНК) хаплогрупе: Хаплогрупа I (43%) Хаплогрупа R (37,7%) Хаплогрупа E (9,6%) Хаплогрупа J (4,9%) Хаплогрупа N (2,3%) Највећи градови Политика Од усвајања устава 1990, Хрватска је парламентарна демократија. Председник Републике Хрватске се бира сваке пете године. Он је уједно и врховни командант оружаних снага. Обавеза му је да врши састанке са премијером и представницима парламента. Има и одређену улогу у дефинисању спољне политике државе. Садашња председница Хрватске је Колинда Грабар Китаровић. Хрватски сабор је законодавно тело које чини 160 посланика изабраних на то место на четири године. Заседања Сабора се одржава од 15. јануара до 15. јула, и од 15. септембра до 15. децембра. Председник Хрватског сабора је Гордан Јандроковић из Хрватске демократске заједнице. Влада Хрватске је вођена од стране председника Владе (премијера), који има 4 потпредседника и 15 министара различитих ресора. Влада је одговорна за располагање буџетом, примењивање закона и руковођење домаће и иностране политике републике. Садашњи премијер Хрватске је Андреј Пленковић из Хрватске демократске заједнице. Хрватски правни систем се састоји од Врховног суда, Жупанијских судова и општинских судова. Уставни суд је одговоран за регуларно спровођење устава. Према извештају Амнести Интернашонал, Влада Хрватске није учинила довољан напор да истражи наводе о ратним злочинима над Србима и нестанцима Срба. Под овим се подразумева: испитивање ратне одговорности, извођење пред правду одговорних лица и репарација породицама жртава. У закључку се наводи да Хрватска није урадила довољно да се обрачуна са својом ратном прошлошћу и злочинима над Србима почињеним током рата. Осим дискриминације, током 2006. године догодили су се бомбашки напади, као и убиства припадника српске мањине. Привреда Хрватска привреда се темељи на капитализму. Касних 80-их, на почетку транзиције из социјалистичке привреде, њена позиција је била на завидном нивоу, али су рат и приватизација довели до стагнирања и пропадања дела индустрије. Хрватска привреда се темељи на разноликим гранама привреде, нарочито на лакој. Туризам је најзначајнији извор прихода. С више од 8.500.000 туриста 2005. и приближно 10.000.000 туриста 2006. Хрватска је осамнаесто туристичко одредиште на свету по популарности. Директна зарада само од туризма износила је 2006. године, према званичној процени 6,3 милијарде евра. Хрватска је високо задужена земља са око 34 милијарди долара дуга средином 2006, 33,4 милијарде евра или 52 милијарде долара 2008 и 42,9 милијарди евра крајем 2009. Бруто домаћи производ по куповној моћи за 2005. износио је 12.158 долара или 45,2% просека Европске уније, а просечна нето плата око 650 евра. Главни проблем је структурална незапосленост која је крајем 2006 износила 17%, праћена недовољним економским реформама. Проблеми привреде се такође могу наћи и у друштвеним предузећима која теже за приватизацијом што је главна карактеристика транзиционе привреде. Хрватска има огроман спољни дуг , и велики буџетски дефицит, који је успела значајно да смањи током 2006. године. Привредни раст у Хрватској је првих шест година 21. века стабилизован на 4-5%, земља се припрема за чланство у Европској унији која је најзначајнији трговински партнер. Италија је први, а Немачка други трговински партнер Хрватске. Од 1. априла 2009. године Хрватска је пуноправна чланица НАТО-а. Туризам Туризам је у Хрватској је врло развијен, делимично због њене дугачке морске обале и добро очуваних приморских градова из времена ренесансе. Туризам у унутрашњости земље, осим главног града Загреба, барокног града Вараждина и неколико средњовековних замака, је слабије развијен. У држави се налази и осам националних паркова. Саобраћај Хрватска се налази на раскрсници паневропских коридора 5 (јадранска обала-Украјина) и 10 (средња Европа-Турска). Хрватска има развијену железничку мрежу, којом управљају Хрватске жељезнице. Главни аеродроми се налазе у Загребу, Задру, Сплиту, Дубровнику, Ријеци (на острву Крк), Осијеку и Пули. Кроација ерлајнс је национални авио-превозник. Развијен систем ферибота, којим управља Јадролинија, опслужује острва Хрватске и повезује их са приморским градовима. Фериботи такође саобраћају до Италије. Култура Шест градова у Хрватској (или одређене грађевине у њима) уврштени су у УНЕСКО-в списак светске баштине: Пореч, Задар, Шибеник, Трогир, Сплит и Дубровник. Хрватска има и осам националних паркова: Бриони, Корнати, Крка, Мљет, Пакленица, Плитвичка језера, Рисњак и Северни Велебит. Значајни хрватски вајари су били Јурај Далматинац и Иван Мештровић. Међу сликарима се издвајају Влахо Буковац и Иван Генералић. Иван Мажуранић, Аугуст Шеноа и Мирослав Крлежа се сматрају класицима хрватске књижевности, која баштини и ренесансно-барокну Дубровачку књижевност. Музика Музика у Хрватској се развијала под утицајем медитеранске музике, музике из централне Европе и музике са Балканског полуострва. У Славонији су тамбураши део традиције, док су клапе традиционалне на приморју. За динарске крајеве су карактеристичне песме зване ганге и музички стилови шијавица и ојкавица, у Истри је популарна пентатонска истарска лествица, а у околини Дубровника плес линђо. У Хрватској је популарна рок и поп музика, док турбофолк музика постаје популарнија код младих. Група Рива је победила на Песми Евровизије 1989, а Песма Евровизије 1990. је одржана у Загребу. Хрватски групе и певачи забавне музике су традиционално популарни у целом региону. У време СФРЈ то су били: Мишо Ковач, Арсен Дедић, Тереза Кесовија, Оливер Драгојевић, групе Магазин и Нови фосили. У новију генерацију хрватских музичара спадају: Дорис Драговић, Вана, Борис Новковић, Џибони и Северина Вучковић. Легенде хрватског рока су групе Азра, Прљаво казалиште, Парни ваљак и Хаустор. Филм Филмска уметност у Хрватској нема дугачку традицију као у осталим суседним централноевропским земљама. Озбиљан почетак филмске уметности почео је са успоном југословенске филмске индустрије крајем 1940-их оснивањем Јадран филма. Позната је Загребачка школа цртаног филма, а цртани филм настао под утицајем те школе је „Сурогат“ Душана Вукотића, који је освојио Оскара за најбољи кратки анимирани филм. У пулској арени се од 1953. одржава Фестивал играног филма. Најпознатији редитељи из Хрватске су Бранко Бауер, Лордан Зафрановић и Винко Брешан. Спорт Популарни спортови у Хрватској су фудбал, тенис, кошарка, ватерполо и рукомет. Загреб је био домаћин Универзијаде 1987, а Сплит Мадитеранских игара 1979. Хрватска је заједно са Мађарском конкурисала за домаћина Европско првенство у фудбалу 2012, али га није добила. Загреб је са Београдом био коорганизатор Европског првенства у фудбалу 1976. Фудбалска репрезентација Хрватске је освојила треће место на Светском првенству 1998, а Давор Шукер је био најбољи стрелац тог првенства док су на Светском првенству 2018 су били вицепрваци. Кошаркашка репрезентација је освојила треће место на Светском првенству 1994, друго место на Олимпијским играма 1992. и два пута је била трећа на Европским првенствима. Рукометна репрезентација Хрватске је два пута била олимпијски победник (1996. и 2004) и првак света 2003. Ватерполо репрезентација Хрватске је 2007. године била светски првак. Дејвис куп репрезентација Хрватске је освојила овај турнир 2005. Најпознатији фудбалски клубови из Хрватске су НК Динамо Загреб и НК Хајдук Сплит. Кошаркаши Цибоне су два пута били прваци Европе, док је Југопластика три године узастопно била првак Европе. Ватерполо клубови Младост и Југ су седмоструки, односно троструки прваци Европе. Најпознатији спортисти из Хрватске су тенисер Горан Иванишевић, скијашица Јаница Костелић, атлетичарка Бланка Влашић, пливачи Гордан Кожуљ, Дује Драгања, Сања Јовановић и Ђурђица Бједов, кошаркаши Крешимир Ћосић, Дражен Петровић, Тони Кукоч и Дино Рађа, боксери Жељко Мавровић и Мате Парлов, стонотенисерка Тамара Борош и фудбалери Лука Модрић, Иван Ракитић, Давор Шукер и Марио Манџукић Празници Празници и нерадни дан у Републици Хрватској су: Види још Списак хрватских владара Хрватски сабор Влада Републике Хрватске Хрвати Република Српска Крајина Срби у Хрватској Социјалистичка Република Хрватска Бановина Хрватска Независна Држава Хрватска Велика Хрватска Решавање српског питања у Хрватској Напомене Референце Литература Спољашње везе Власт Званични веб-сајт Владе Званични веб-сајт Предсједника Званични веб-сајт Сабора Званични веб-сајт Туристичке организације Опште информације Становништво према националној припадности и површина насеља, попис 1991. за СР Хрватску Хрватска на Хрватска у Енциклопедији Британика Хрватска на веб-сајту Европске уније Државе у Европи Државе чланице НАТО-а Државе чланице Европске уније Државе чланице Организације уједињених нација


Posted: 24 Apr 2019 13:12 Post subject: На благајнама нема неке гужве, има још доста карата. Ајмо цигани буђење, све испод бројке са прошлог дербија је неуспех! За браћу из унутрашњости да знају да ће бити и сутра сигурно улазница. Ајмо јако, само једна једина молба за све, да се опустимо и навијамо! Да верујемо у момке, ако крене меч како треба, пустити глас и уживати. Без мрмљања, пљувања, тикета и сл. Најтужније од свега је што ипак неће бити стандардног препуцавања и надвикивања јер немамо са ким, оних 2000 лакрдијаша и нису неки ривал, стога је ред да издоминирамо сутра, како на трибинама, тако и на терену. Posted: 24 Apr 2019 20:40 Post subject: Ма ко их јебе, не треба им придавати значај више уопште. Имамо сутра пун Север, имали смо одличну сезону, само сви размислите шта смо све прошли од јула прошле године па до сад и не трошите енергију на непотребне ствари. Биће сутра сасвим довољно људи да направимо атмосферу за памћење и дамо велики ветар у леђа играчима. Posted: 25 Apr 2019 07:53 Post subject: Ајде то, него што је и велики четвртак, било би одлично да испоштујемо велики празник који долази. А и имамо много разлога за нераспиривање мржње у ово време кад се одлучују многа питања важнија од фудбала. У сваком случају, на терену ћемо их згазити уколико ми будемо на правом нивоу. Posted: 25 Apr 2019 09:28 Post subject: То сам и ја хтео да споменем... Можда не треба обраћати пажњу на њих ,нити им придавати много значаја вечерас... Posted: 25 Apr 2019 10:38 Post subject: А да их љубазно замолимо да уопште не дођу? Тако ће нам најлакше бити... Одакле вам бре те мисли "да им не придајемо значају"? Какви год да су то су наш највећи ривали и треба искористити сваку прилику да им се најебемо мајке. Ви би да дерби прође без прозивања, урлања "ћале ти у ђубретарима"... и осталих ствари које дерби чине дербијем!? Па немојте онда да се после прича како су само они својим распадом допринели губљењу дража дербија. Posted: 25 Apr 2019 11:00 Post subject: Нећу ти уопште одговарати на ово, чим си на овом форуму вероватно знаш и зашто си на стадиону, ако треба певаћемо једну песму свих 90 минута јер знамо зашто је певамо! http://tinypic.com/r/2e2qc09/9 Једна ствар је не улазити ни у какве дискусије са њима и то је сасвим ок знајући њих и њихова "прања" пред својим припадницина а тотално друга је не певати "мрзим партизан","у рану зору..." итд. Мени је ово друго драж дербија. Да их победим игром на терену, гласном песмом на трибинама и домишљатим кореографијама. А ово "не давајмо им на значају" певањем погрдних песана партизанима је само усиљени пацифизам. Данас је ДЕРБИ! И људи треба да схвате да је ДЕРБИ! А не обична утакмица. Posted: 25 Apr 2019 12:55 Post subject: Не знам стварно шта вам значи то да не обраћамо пажњу на њих.. Па дерби је мајку му, кад ако не сад. Да им јебемо милосну мајку и на терену и на трибинама, да црно бело зло пошаљемо на средину табеле и покажемо свима ко смо и шта смо. Напред Звезда, мрзим партизан! Posted: 25 Apr 2019 13:26 Post subject: Какви год да су они, наши су највећи ривали и на терену и на трибинама! Јебати им мајку од старта, навијати и скакати још пре старта меча а током меча грмети 90 минута да се тресе стадион, да им се играчи усеру од муке и страха! Усрати им се у грб и боје и навијаче, гас непрестани! СВИ НА ДЕРБИ! Posted: 25 Apr 2019 22:00 Post subject: Јел био неко на дербију како је било? Posted: 25 Apr 2019 22:10 Post subject: Posted: 25 Apr 2019 22:19 Post subject: Данас био дерби? Још ја пролазим поред Аутокоманде, видим неки народ се окупио.. Posted: 25 Apr 2019 22:23 Post subject: Писање као и ''прослава победе'' за 30, речима тридесету титулу. Срамота да је сваког навијача на Северу на којег се односило оно питање играча на крају. Ајде што се људи цимају да објасне око кореографије и поред летка, па померање људи да се попуне рупе, и још доста ствари које никако да се науче а требало би да буду природне за сваког ко себе сматра донекле неким навијачем. Па да теби твоји играчи, какве нећемо имати наредних икс година, примете да победу слави 30% трибине и брже боље напусте стазу...А знамо какви су након победа. Кореографија прелепа као и свака на којој је грб наше љубави, ретро димови одлични, бакљаде стандардно добре, навијање просек(не знам какав сценарио мора да се догоди да би се људи опустили на дербију и навијали као оних 5 минута кад је била ''сад на гол'') Која је пример да свака песма може да се отпева у еуфорији само ако се жели. Појединци са горњих шипки би могли чешће да се пењу и да шире своју енергију на остале. И да јбт, да ли сам ја луд, да ли су то ови преко пута имали озвучење? На нашем стадиону?! Posted: 25 Apr 2019 22:36 Post subject: Ја мислим да одавно нисмо овако навијали, да трибина није грмела као данас! Поготову првих 45 минута. Гомила људи по шипкама, кува нон стоп, поједине песме одзвањају стадионом колико се добро певају. Мислим да одавно нисмо имали таквих 45 минута. И осећај са стране није исти као осећај из унута, где видиш да све кува, да људи навијају из срца. Више бубњева, више људи на шипкама, више мегафона...може да се навија и при "негативном" резултату пошто је за изопачене Звездаше и ова победа изгледа лоша. Одлична и садржајна трибина. Кореографија одлична, са јаком и јасном поруком која се на крају остварила, ретро димови...ту су негде са онима , бакљаде на почетку другог, након голова, нон стоп се пали пиротехника...укратко речено-Север какав одавно нисам видео! Парола за Сашу Илића. Ствар која је јако битна да се образложи људима. Није противник и непријатељ увек човек без части и да није достојан, некада треба показати поштовање ономе ко га је кроз деценије "ратовања" са нашим клубом заслужио. Праве вредности се у оваквим ситуацијама цене па чак и на страни коју многи не могу да смисле. Морају људи да се ставе изнад тога и да погледају ширу слику. Да су сви као он, као Милијаш, као Лазовић, као Деки Станковић...фудбал би био много лепша игра! Све у свему СВАКА ЧАСТ СЕВЕРУ ЗА ДАНАС! ОНО ЈЕ ТРИБИНА! Posted: 25 Apr 2019 22:59 Post subject:


text: Групу лимених дувачких инструмената чине труба, хорна, тромбон и туба. Направљени су од метала. На једном крају имају усник који служи да се у цев дува ваздух, а на другом крају левкасти завршетак. Добијање тонова Група музичких инструмената (познати и као аерофони инструменти од гр. -{αερο}- ваздух и -{φονος}- звук) код којих се звук производи дувањем, у већини случајева из уста и плућа свирача. Код дрвених дувача, отвори дуж цеви инструмента служе да се помоћу њих ваздушни стуб продужи или скрати, чиме се постиже мањи или већи број вибрација, односно виши или нижи тон. Ови отвори су распоређени тако да се одређеним прсторедом добијају постепено наредни виши полутонови у основној лествици у оквиру једне октаве, а затим се предувавањем добија октава (или дуодецима код кларинета) у којој се понавља поступак са употребом отвора и добијају се полустепени у новој октави. Међутим, код лимених дувачких инструмената начин произвођења звукова је другачији. Улогу једноструке или двоструке трске (или језичка) код дрвених дувача овде преузимају усне извођача, које су наслоњене на чашичасте или купасте уснике постављене на почетак цеви инструмента. Ваздушна струја, регулисана уснама, преко усника се групише у вибрације и преноси у ваздушни стуб цеви, који вибрира и производи одређени тон. При најмањем броју вибрација, добија се најнижи тон који одговара дужини цеви инструмента. Регулисањем ваздушног струјања и вибрација помоћу својих усана извођач на инструменту добија низ аликвотних тонова (често почевши од другог аликвотног тона). На следећем примеру су приказани аликвотни тонови произвољно узетог основног (тзв. педалног) тона -{C}- (тонови обележени пуним нотама су нечисти у интонацији, т. ј., нешто су нижи по висини). Сваки интервал сукцесивног пара тонова се смањује у међусобном растојању, па према томе две мале терце, између 5. и 6. аликвотног тона и 6. и 7. нису исте величине, односно, 7. аликвотни тон је нешто нижи. Из тих разлога свирачи лимених дувача избегавају тај тон. Исту тенденцију имају и 11., 13. и 14. тон, али се они теже добијају на лименим инструментима, па се ретко и употребљавају. Ове нечистоће у интонацији се поправљају другим средствима, нпр. уснама, затим увлачењем десне руке у излазни отвор (левак, звоно) инструмента (на хорни) или малим подешавањем покретне цеви-повлачка (на тромбону). Механизми код лимених дувача Сви лимени инструменти су снабдевени различитим додатним цевима, којима се по потреби основна цев инструмента продужава, а самим тим, на продуженој цеви се добија цео низ наведених аликвотних тонова у нижем звучању, јер је снижен и основни тон. Средином 19. века, извођачи су имали читав низ прстенастих или полукружних додатака разних величина, који су се уметали у цев инструмента и на тај начин је инструмент који је давао аликвоте једног основног тона (нпр. почевши од тона -{C}-) постајао инструмент који даје нови низ аликвота (нпр. почевиши од тона -{F}-). Почетком 19. века је додуше пронађен систем са три додатне цеви, уграђене у инструмент, које су помоћу механизма (вентила) појединачно или комбиноване надовезивале главну цев, па се на тај начин у тренутку добијала дужа цев, а самим тим и нижи основни тон, али се овај систем почео примењивати много касније. Овај систем је схематски приказан на слици: На сличан начин функционише и систем повезивања додатних цеви клапнама (или пистонима) које притискањем клизе у уздужној цилиндричној цеви. Тај механизам се јавља на труби. Сви лимени дувачи савремене градње су снабдевени вентилима који им омогућују да буду изведени и остали хроматски међутонови. Једино код тромбона, поред постојања ових инструмената са вентилима, више је у употреби инструмент са покретном клизајућом цев-повлачком. Она се по потреби увлачи и извлачи, чиме се дужина цеви скраћује или продужава. Због чистије интонације, овакви се тромбони чешће користе него они са вентилима. Углавном сви инструменти ове групе имају три вентила (туба има четири, каткад и пет вентила), који снижавају почетни тон за пола степена, цео степен и један и по степен. Комбиновањем ових вентила, основни аликвотни низ се добија у нижем звучању на следећи начин: Овим могућностима одговара седам положаја извлачења покретне цеви на тромбону. Цео изложен начин извођења омогућава да се добију сви хроматски полустепени између тонова аликвотног низа изузев између 1. (основни или педални тон) и 2. у низу код оних инструмената код којих је могућно добити педални тон (нпр. код тенор-тромбона). Овај начин произвођења тонова (овде изложен мало дуже да би се приказала тежина добијања тона код лимених дувача него код других инструмената) указује на основни недостатак лимених дувачких инструмената: они немају такве техничке способности као гудачи или дрвени дувачи у извођењу брзих и дугих пасажа, учесталих већи скокова, широких и брзих арпеђата и друго. Исто тако, вођење рачуна о даху и дисању је овде много битније него код дрвених дувача и при компоновању се води рачуна о давању краћих фраза и већег одмора у свирању. Још једна појава је код ових дувача израженија, а то је кондензовање водене паре унутар цеви инструмента, која омета извођење тонова и у ту сврху су лимени дувачи опремљени посебним отворима за испуштање влаге (осим тромбона који у ту сврху извлаче читаву цев-повлачак). Највиши звучни регистри у којима постоје инструменти дрвене дувачке и гудачке секције (флаута, пиколо флаута, виолина) не постоје у овој групи инструмената. Њихов обим покрива распон од око пет октава, ужи од распона код других група. Али, лимени дувачи имају сјајне и светле тонове, а најпре силину звука, што им даје динамичку премоћ у оркестру. Динамички врхунац се не може замислити без -{tutti}- (ит. сви) акорада лимених дувача који наткриљују остале инструменте. Сордина и покривени тон Код лимених инструмената могућа је промена квалитета тона помоћу сордине. То је уметак крушкастог или другог сличног облика, направљен од различитог материјала (алуминијум, дрво, картон и др.), који се ставља у проширени, левкасти отвор инструмента, чиме се тонови пригушују и смањује резонанца. Углавном се примењује једна сордина, мада постоји и двојна сордина. Пригушена боја инструмента са сордином, мало реска и назална у звуку (која, нпр., приближава звук трубе звуку обое и енглеског рога, врло се често примењује у -{p}- као неки одјек, звук из даљине. Међутим, могућна је употреба и у -{f}- код оштрих, реских, карактеристичних акцената и одређених атмосфера. Сордина се најчешће употребљава код труба, мање код хорни и тромбона, а врло ретко код тубе. Почетак употребе сордине се обележава са -{con sordino}- (нем. -{gedämpft}-, фр. -{avec sourdine}-, ен. -{mute(d)}-, рус. -{закритый}- или -{сурдина}-), док се престанак означава са -{senza sordino}-. Сличан, мада мање пригушен тон се добија и стављањем песнице или шаке у левкасти отвор инструмента. Тај поступак се примењује код хорне и за корекције интонације, јер песница десне руке гурнута дубље у отвор инструмента скраћује цев и тиме повишава изведени тон за читав полустепен. Зато се на хорни, да би се добио одрећени тон пригушен руком, интонира пола степена ниже. То, међутим, није случај са осталим лименим дувачима. Наведени начин добијања покривеног тона се користи код трубе и хорне, а мање је практичан на тромбону, а потпуно је неизводљив на туби. Најчешћа пракса је да се покривени тон обележава крстићем изнад ноте, а прекидање тог тона, односно враћање на отворен тон, се означава кружићем над нотом. Исто тако, као и код сордине, може се означити и речима: , , , , . Састав и величина лименог дувачког корпуса Лимени дувачки инструменти који су најчешћи у симфонијском оркестру су: хорна (-{Corno – Cor.}-) труба (-{Tromba – Trb.}- или од енглеског -{Trumpet – Trp.}-) тромбон (-{Trombono – Trbn.}- или од енглеског -{Trombone – Trb.}-) туба (-{Tuba – Tb.}-) Према двојном, тројном и четворном саставу дрвених дувача, у редоследу у партитури испод њих налазимо следећу заступљеност лимених дувача: двојни састав 2-4 -{Cor.}- 2 -{Trb.}- 2-3 -{Trbn.}- (1 -{Tb.}-) тројни састав (најчешћи састав) 4 -{Cor.}- 3 (ређе 2) -{Trb.}- 3 -{Trbn.}- 1 Tb. четворни састав 6-8 -{Cor.}- 4 -{Trb.}- 3-4 -{Trbn.}- 1 -{Tb.}- Види још Аерофони инструменти Списак музичких инструмената Подела музичких инструмената Референце Литература Спољашње везе Brass Instruments Information on individual Brass Instruments The traditional manufacture of brass instruments, a 1991 video (RealPlayer format) featuring maker Robert Barclay; from the web site of the Canadian Museum of Civilization. The Orchestra: A User's Manual – Brass Brassmusic.Ru – Russian Brass Community Acoustics of Brass Instruments from Music Acoustics at the University of New South Wales Early Valve designs, John Ericson 3-Valve and 4-Valve Compensating Systems, David Werden Дувачки инструменти


Како је Русија помогла Ирану да формира своју козачку војску - Russia Beyond Србија Како је Русија помогла Ирану да формира своју козачку војску Персијски шах је био толико одушевљен борбеним вештинама и држањем козака да је замолио руског императора за помоћ у формирању иранских козачких трупа. Тако се Русији пружила прилика да вишеструко појача свој утицај у Ирану. Цела Европа се бојала сурових брадатих коњаника, наоружаних копљима и сабљама. Козаци су били познати по неукротивој нарави и изванредним ратничким вештинама, и као такви су постали неодвојиви део опште представе о Русији. Многе земље су завиделе Руској империји на козачкој коњици и желеле да имају нешто слично у својој армији. Једна земља се чак и обратила Русији са молбом за помоћ у формирању такве војне формације. То је био Иран, који се до 1935. године звао Персија. Фактор руског утицаја у Ирану Иран, око 1873. године: Насер ал-Дин Шах, владар Персије, за време светске изложбе у Бечу. Персијски владар Насер ал-Дин Шах први пут је видео козаке 1878. године када је допутовао у посету Јеревану. Био је фасциниран мајсторским руковањем оружјем и држањем такозваних терских козака који су живели на подручју Кавказа. Загрејавши се за идеју да у својој земљи створи нешто слично, шах се обратио локалним властима са молбом да му пошаљу офицере ради формирања коњичког одреда. Та његова молба је стигла до императора Александра II, а овај је без одлагања дао своју сагласност. Руском цару није требало много времена да донесе такву одлуку. Тада је била у јеку такозвана Велика игра између Русије и Британије за расподелу зона утицаја у Азији. Персија је у иги била важан фактор, а шах је сам пружио Русима могућност да ојачају своје позиције у тој земљи, тако да његову молбу није било могуће одбити. У Иран је послат потпуковник Алексеј Домонтович са тројицом официра и петорицом подофицира Терске козачке војске. Персијска козачка бригада Персијски козаци, између 1876. и 1933 Музеј у Бруклину „Бригада Његовог величанства шаха“ формирана је 1880. године. Састојала се од Персијанаца и имала само 200 сабаља. Персијски козаци су носили униформу терске и кубањске козачке војске са локалним обележјима. На челу бригаде је био официр руског генералштаба, најближи шахов саветник који се потчињавао само њему и премијеру. Имао је високи чин сердара, који је често третиран као виши од генералског чина. Шах му је доделио почасни Орден Лава и Сунца „Тимсал“ са својим портретом и дијамантима. Сердар га је носио на грудима. Владар се никада није мешао у унутрашња питања бригаде – у потпуности се ослањао на мишљење њеног команданта. Персијска армија, 1907. Одељење Персијске козачке бригаде на паради. Временом је бригада постала бројнија, а њена структура сложенија. У оквиру бригаде је формиран пешадијски батаљон, а такође артиљеријска батерија. Када су постигли одговарајућу борбену готовост, персијски козаци су добили задужење да обезбеђују шаха и високе званичнике. Поред тога, били су задужени за обезбеђење министарстава, дипломатских представништава и банака, учествовали су у убирању пореза и сузбијању свих врста нереда. У историји бригаде било је и успона и падова. Шахови су се смењивали на власти, једни су губили интересовање за њу, други су намеравали да је угасе, а трећи је засипали изобиљем. Бригада је једним делом финансирана и из Русије. Погубљење револуционара у Табризу за време руске интервенције 1911. Почетком 20. века козачка бригада је била најубојитија јединица иранске армије и имала најбољи могући третман. „Када сам дошао у бригаду 1914. године, затекао сам у њој добре грађевине које су имале све што је потребно. Командант бригаде је имао врло лепу кућу, а уз њу су били и лепи станови за руске инструкторе, добро намештени и опремљени“, сећао се коњички капетан друге класе Леонид Висоцки, који је у Иран упућен као инструктор за коњицу. При бригади је основана чак и војна школа (кадетски корпус) у којој је обука извођена углавном на руском језику, док је само из одређених предмета (из персијске књижевности, на пример) настава држана на фарсију. Дипломци васпитани у руском духу и са знањем руског језика по завршетку обуке су постајали официри. Успех руске обавештајне службе Војни новинар и историчар специјалних служби Михаил Болтунов сматра да је оснивање и развој Персијске козачке бригаде под руководством руских официра била једна од најбоље организованих и најпродуктивнијих специјалних операција руске војне обавештајне службе у другој половини 19. века (Михаил Болтунов, „Разведка ’под крышей’. Из истории спецслужбы“. Москва, 2015). Владимир Андрејевич Косоговски (1857-1918), генерал-лајтнант, командант Персијске козачке бригаде. Владимир Косоговски је командовао бригадом од 1894. до 1903, и за то време је руском генералштабу послао огромну количину обавештајних података стратешког, војног и економског карактера. На тако високој функцији он је био добро упознат са свим дешавањима у иранским политичким круговима. Косоговски је детаљно и пажљиво описао потенцијални пут којим је руска армија у то време могла стићи до Индије преко територије Ирана. Описао је све детаље тог пута, тј. места погодна за форсирање река, за снабдевање трупа, итд. Он је у Санкт Петербург слао чак и изавештаје са подацима о технологијама узгоја свилене бубе и производњи свиле, а такође о систему водовода и канализације у главном граду Ирана. Персијска козачка бригада у Табризу, април 1909. кавер - Официри Персијске козачке бригаде. Персијска козачка бригада је почетком 20. века учествовала у важним догађајима у историји Ирана и била је сигуран ослонац владајућег режима. Захваљујући њој је Мухамед Али Шах у Уставној револуцији 1908. године сачувао свој живот и остао на власти, изашавши као победник из конфликта са Меџлисом. На бази козачке бригаде 1916. године је створена дивизија, али је већ 1917. године у Русији избила револуција и све везе са руским козацима су прекинуте. Једно време је дивизија коришћена за спречавање продора совјетских трупа у северни Иран. Већ 1921. године је отпуштено свих 120 руских официра, а дивизија је расформирана. Па ипак, персијски козаци које су обучили руски стручњаци и даље су у Ирану третирани као војна елита и убрзо су постали окосница новоформиране иранске армије. Козаци у руској армији: Некад у седлу, данас моторизованe и планинске бригаде


Бројеви су важни | Martech Zone Чуо сам како угледни људи из друштвених медија кажу: „Не обраћајте пажњу на то број следбеника Имаш." и „није важно колико навијача Имаш". Погрешили су. Да није важно, не бисмо их бројали. Ми преброји све... и судимо свима према бројевима које видимо. Дозволи да објасним. Тренутно постоји реакција на Клоут и промене алгоритма које су направили. Власничка методологија за оцењивање утицаја се променила и резултати Клоут-а људи су опали - већина на око 10 поена, а многи су опали и до 20 поена. Клоут брани потез пружајући повратне информације да нове промене алгоритма пружају тачнију индикацију нечијег мрежног утицаја. Људе није брига прецизност. До њих је стало бројеви. Не сумњам у то Клоутове намере били сјајни. Пад са Клоут резултата прошле недеље са 71 на Клоут резултатом 61 ове недеље технички значи ништа пошто је сам број једноставно мерило релевантности. Стварност је, међутим, да је бројчани резултат нешто што је многим људима било важно да процене свој утицај и интеракцију на мрежи. Да је Клоут прилагодио алгоритам прстохватом током неколико месеци, вероватно не би добили реакцију. Али ако своје напоре ускладим с неким сличним и њихов резултат остане доследан, али мој је пао ... изглед квалитет система долази у питање. То се догодило ... и Клоут сада покушава ископати. По мом мишљењу, Клоуту би било боље да једноставно повећа скалу, а не да смањи резултате. Да је скала раније била 100, требали би је једноставно повећати на 115. Прилагођавање би променило резултате у резултатима Клоут-а незнатним. Надам се да ће се ово одувати, још увек сам љубитељ онога што Клоут покушава да постигне (мада и даље мислим да је то делимичан резултат, јер не узима у обзир статистику претраге или саобраћаја). Бројеви су битни Ако не верујете да су бројке битне, шалите се. Често имамо клијенте који имају 0 обожавалаца, 0 пратилаца, 0 ретвитова, 0 прегледа, 0 лајкова итд. Један од наших недавних клијената имао је невероватан видео на мрежи који је професионално снимљен и пружио је сјајну демонстрацију свог производа. Проблем је био у томе што је видео било око 11 прегледа. Веома мало људи издваја време за гледање видео записа са 11 прегледа. Дакле, радили смо како би други звали бласфхемоус. После неколико месеци и неколико стотина прегледа, изашао сам и купио 10,000 прегледа КСНУМКС воли из службе. Није незаконито и никоме не крши услове услуге. Звучи сјајно, ипак. У року од две недеље померио је Иоутубе видео на 2 прегледа. Недељу дана касније, а видео снимак сада седи на месту преко 12,000 прегледа и још пар десетина свиђања. Исти видео, исти садржај, сада додаје 2,000 прегледа недељно уместо десетина. На људе утичу бројеви Људи са око 50,000 пратилаца могу да додају 50 следбеника дневно на Твиттер. За некога новог на Твиттеру било би сјајно додати 50 пратилаца у месец дана ... али то се једноставно неће догодити. Не занима ме колико је њихов садржај фантастичан ... биће раст за просечног корисника Твиттера пропорционалан њиховим тренутним следбеницима. Ако желе да убрзају раст, морају повећати број. Поново ће пуристи тврдити да је куповина следбеника ужасан. То им је лако рећи кад већ имају хиљаде следбеника. Бројеви се не сабирају Проблем бројева је у томе што се они увек не збрајају. Обожавам пример у наставку ... налог за аутоматско праћење на Твиттеру. Не само да има већу оцену утицаја од мене, већ има утицаја и на сам Клоут (иронично, утиче и на запосленост и тржиште акција). Блоггинг Популарност и бројеви Манипулирање бројевима је једноставно. Сећам се када је златни стандард популарности на блогу био ваш број претплатника на Феедбурнер. Гмаил је изашао на сцену и дозволио људима да имају адресе е-поште са коментаром на адресу е-поште. На пример, ако је моја адреса е-поште наме@домаин.цом, могу да користим наме+1@домаин.цом, наме+2@домаин.цом, наме+3@домаин.цом, итд. Неколико блогера се ухватило овога и једноставно написало скрипте како би претплатило десетине хиљада претплатника на властити е-маил Феедбурнер-а. Резултат? Њихови блогови су преко ноћи расли у популарности. Неки од њих су чак могли да продају огласе и спонзорства на основу надуваних бројева. Као тест, купио сам пост на блогу на једном од блогова и добио сам неколико стотина одговора са блогова стотине хиљада претплатника. То је потврдило моје сумње. Напухали су број. Годинама касније, мој блог и даље расте у популарности и читалачкој публици. Постао је популаран блог по било чијим стандардима. Али ... ти блогови који цхеатед су и даље испред мене на већини рангираних веб локација. Имали су садржај који је подржао раст, па су добро прошли. Да ли се кајем? варање као и они? Уствари да. Жао ми је због тога. Требао сам искористити те могућности кад су се појавиле. Можете купити било који број Можете купити било шта. Пратиоци, обожаваоци, ретвитови, свиђања, прикази странице, прикази на Иоутубеу, Иоутубе свиђања... постоје услуге широм веба. Тестирао сам тону ових система и неки раде боље од других. По мом мишљењу, питање није да ли су то морално исправно или не ... питање је улагање. Моћи куповина бројева заправо повећати видљивост и популарност ваших производа или услуга на мрежи? Понекад ... то зависи од тога да ли важи оно што промовишете! Имам своје пријатеље који су ужаснути што сам платио ове услуге, али недељу дана касније траже да промовишем догађај или производ који имају. Прилично фасцинантно ... мисле да је то некако морално погрешно, али онда посегну када би од тога могли имати користи. Да ли треба да купујете бројеве? Не верујем у то куповина бројева је погрешно ... то је маркетиншка инвестиција као и било шта друго. Питање је да ли ћете моћи да искористите ту инвестицију или не и пружите садржај који може да повећа тај број. Ако не, изгубили сте новац. Нема штете, не фаулира се никога ... осим ваше џепне књижице. Белешка: Верујем да јесте преварљив да продајете оглашавање на основу бројева за које знате да нису стварни. Многи људи ће се жестоко сложити са мном у вези са овом темом. Шта је у основи оглашавање и маркетинг? Да је све зависило од органског раста, сви бисмо остали без посла у маркетиншкој индустрији. Да ли манипулишем популарношћу и понашањем потрошача ако то радим купити навијаче? Да! Да ли манипулишем популарношћу када ангажујем професионалног дизајнера да развије бренд како би се чинило да је много већа компанија од ње? Да! Маркетинг се заснива на развијању слике у глави потенцијалних клијената да им је потребна ваша услуга. Маркетинг је такође и искориштавање понашања потрошача за повећање пословних резултата. Не могу да помогнем да већина људи не обраћа пажњу мали бројеви... али могу да променим бројеве тако да обрате пажњу! Маркетинг вам ставља људе на врата. Ваша је одговорност да поставите очекивања и премашите их са својим клијентима. Ако ваш маркетинг поставља очекивања која не можете да испуните, онда лажете и грешите. Али ако купите гомилу Иоутубе прегледа, ваш видео постане виралан и због тога продате тону производа срећним купцима, била је то сјајна маркетиншка инвестиција. Наше улагање у ове услуге је ретко. Само када радимо са особом, производом или услугом за коју знамо да ће добро послужити, инвестирамо. Или када радимо са клијентом који мора брзо да покрене промоцију. У свим ситуацијама обично користимо услуге као почетни старт да бисмо их подстакли да расту. Једном када порасту, нема потребе да се наставља. Били бисте запањени колико добро то функционише - охрабрио бих вас да и сами пробате ... купити 5,000 нечега и гледајте како убрзава раст. Фацебоок сигурност Фацебоок-ом! 29. октобра 2011. у 8:13 Веома убедљиво. Али шта кажете на куповину критика са 5 звездица? 29. октобра 2011. у 10:36 Иронија је у томе што многи пакети са прегледима нуде прегледе залиха одмах. Моја горња мотивација је једноставно да доведем компанију до тачке у којој ће шира јавност моћи да је преузме. Додао бих да ово није једина наша тактика. Паралелно са овим промоцијама, ми заправо радимо праву промоцију - тражећи од утицајних лица да дају критике о производу. Не плаћамо им да лажу ... ми заправо пружамо производ и остављамо чипс да падне где год може. Верујем да је преглед производа много више потврда него обичан „број“. Додао бих, такође, да већина људи не реагује добро на рецензије са 5 звездица. Био сам на конференцији пре неколико година на којој су произвођачи производа рекли да је огроман број рецензија са 5 звездица заправо смањио продају. Људи су купили још производа са 4 звездице након што су погледали шта у производу није савршено. Да им је нешто што их није мучило, куповали би. То је још једна занимљива нијанса понашања купаца. 29. октобра 2011. у 11:06 Хвала на пажљивом одговору. Тачно је: постоји фантомска баријера преко које треба да пређете пре него што вас странци озбиљно схвате. Број следбеника је маркетиншка одећа и кравата. Па ипак, сматрам да је тако ... нервозан. Питам се да ли су се људи тако осећали према оглашавању када је то било мање развијено? Као, „зашто бих рекао људима колико је мој производ сјајан, то лаже?“ 29. октобра 2011. у 11:20 Мислим да је „ицки“ одличан начин да се то објасни. Чини ми се да је то данас неопходно зло. А ове услуге експлодирају ... па их неко користи! 30. октобра 2011. у 8:35 Имена жељених услуга и цене? 30. октобра 2011. у 4:55 Можеш ли рећи да покушавам то да избегнем, Кенан? 🙂 Имао сам среће са Социалкик-ом и Ретвеет.ит-ом - отворено извештавају и пружили су подршку и повратне информације. 30. октобра 2011. у 11:49 Као маркетиншка и пословна особа слажем се са вашим ставом о куповини лајкова, прегледа и +1 ставки као улагања. Много је маркетиншких активности у недигиталном царству које раде исто. Такмичења са наградама, анкетирање са подстицајима, купони - сви они имају за циљ да „купе“ време, пажњу и ангажовање. Али где је повучена црта? Чин куповине лајкова, прегледа и +1 ставки може покварити поверење. Да ли би ваш клијент са невероватним видео записом био спреман да јавно изјави да је купио ставове? Претпостављам да је одговор не, јер тај клијент има поверење изграђено са тренутном базом клијената које не би желео да уништи. Још један пример: рецензије Гоогле места могу се купити на сајтовима попут Фиверр (http://fiverr.com/ ) или Еланце (https://www.elance.com/ ). Ништа није обесхрабрујуће присуство на Интернету и нема рецензија. Ја ћу као потрошач прећи на други посао у потрази за местом за јело. Али ако видим ресторан са критикама, прочитаћу их и донети одлуку. Ако бих открио да су рецензије написали људи који никада нису пробали храну или закорачили на место, не бих имао поверења у систем (више о овој мисли на хттп://агтодаи.ус/виВјКсн). Постоји и правни угао који треба размотрити: погледајте смернице америчке Федералне трговинске комисије (ФТЦ) које регулишу одобравања и сведочења (http://www.ftc.gov/opa/2009/10/endortest.shtm ). Могло би се тврдити да је куповина лајкова куповина препоруке и стога мора бити обелодањена. Ако не буде објављено, слични купац ризикује да буде изложен парници и новчаним казнама. Као вођа мисли (да, сматрам вас мисаоним вођом, можете ставити ту плочицу на врата своје канцеларије :), на вас се гледа као на _поузданог_ извора увида и стручности. То што сте написали овај чланак помаже нам да схватимо који су основ маркетинга, оглашавања и односа с јавношћу. Верујем да стално не купујете лајкове :) Напомена: постоји ли константа формуле / однос / крива коју би предузеће требало да узме у обзир када треба купити да би добило ту „критичну одрживу масу“, а затим престало да купује? 30. октобра 2011. у 4:51 За оне људе који у потпуности одбацују идеју да је куповина следбеника итд. У основи лоша, желео бих да понудим аналогију која би могла да их промени. Не избезумимо се сви када Будвеисер, Цоца Цола, Нике, Форд, све велике компаније, потроше милионе на један оглас за Супер Бовл. Да ли је тај оглас „стекао“ право на емитовање на основу неке ватре популарности на друштвеним мрежама? Не, једноставно су га купили. Реалност је таква да ми као трговци радимо ствари како бисмо помогли нашим клијентима, послодавцима, да продамо више ствари. Доживљавамо помало тренутак доктора Јекилла и господина Хидеа у свим друштвеним стварима. С једне стране, понекад желимо да сачувамо чистоћу друштвеног искуства, али ипак не трепћемо оком када користимо мање од оптималних маркетиншких активности за које се чини да нарушавају дух и намеру онога што подразумевају друштвени медији. И мислим да су многе наше колеге још увек заробљене у идеји да имати велику публику некако подразумева репутацију, поверење и све те друге ствари. 30. октобра 2011. у 4:53 Па, дефинитивно знамо да су потрошачи заробљени у том поимању, Марти! 30. октобра 2011. у 8:19 Како куповине широког лике, РТ и +1 додавања помажу нишним индустријама? Услуге о којима сте поменули нису у стању да се усредсреде на било коју уску групу, рецимо као мали ветеринари или кућни љубимци. Да ли би приступ нишним индустријама био да се покуша искористити куповна моћ за широк број док се развија ниша и уска зграда кроз друге методе друштвених медија? 30. октобра 2011. у 8:53 Не знам да ли неко истражује одакле долазе ретвитови или свиђања, тако да нисам сигуран да ли је важно да ли је циљ ниша или широка. Предност нишног сегмента је, претпостављам, у томе што се можда неће очекивати велике количине као што је то случај са широком темом.


Бања Лука – Република Српска је поносна на сарадњу и пријатељство с Државом Израел и јеврејским народом и подржавамо трајну и дугорочну борбу Израела за своју независност, утврдио је данас ентитетски предсједник Милорад Додик. Он је, у изјави новинарима у Лакташима, након разговора с делегацијом Ми fde ;нистарства вањских послова Израела, коју је предводио вршилац дужности министра Зев Елкин, најавио да ће се у наредних неколико седмица у Бањој Луци отворити и Јеврејски културни центар. „То ће бити нови доказ нашег пријатељства и сарадње, увјерени да смо наше пријатељство и сарадњу поставили на један добар и чврст колосјек и трајно кретање, које ће допринијети новом разумијевању и јачању тог пријатељства“, казао је Додик. Додик те предсједници Скупштине РС-а и Владе, Игор Радојичић и Жељка Цвијановић, с делегацијом из Израела су разговорали о више пројеката у којима би се могла развијати сарадња, као што је област пољопривреде, водопривреде, индустрије, као и образовања 3ff9 и културе. „Поносни смо на чињеницу да израелске институције, које се баве холокаустом, преносе своја искуства нашим људима који се баве тим питањем и желимо да то наставимо „, казао је Додик на прес-конференцији и захвалио представницима Израела на присуству обиљежавању пробоја јасеновачких логораша у Доњој Градини. „Држава Израел доживљава РС као искреног пријатеља, у неким областима већ сарађујемо и желимо да ту сарадњу проширимо „, рекао је и в.д. министра вањских послова Израела. Елкин је додао да им је била част да учествују данашњем помену у Доњој Градини. „Без помињања и сјећања на прошлост не можемо да градимо садашњост, а камоли будућност“, навео је в.д. министра вањских послова Изарела и додао да цијене напоре које РС чини “зарад колективног сјећања и изучавања онога што се десило у том тешком период људске историје на том простору”. „Учинит ћемо све што зависи од нас и више од тога, како би у томе асистирали РС. Наша заједничка и сапатничка историја пролијевања крви, није само основ за грађење колективног сјећања на оно што се десило у прошлости, већ и нека врста перспективе грађења заједничке будућности „, додао је Елкин. Казао је да РС и Израел имају исте ставове по многим питањима те вјерује у наставак добре сарадње и у наредном периоду. ?????: ?? ???????? ????? ??????? ?? ??????????? | ?????????? ?? Imal i jedan nas politicar da nije imao za "savjetnike" zidove?!


source: CulturaX

text: Чаробно: уралски свештеник до храма стиже на скијама (ВИДЕО) | Blok vesti Home Iz minuta u minut Чаробно: уралски свештеник до храма стиже на скијама (ВИДЕО) Чаробно: уралски свештеник до храма стиже на скијама (ВИДЕО) shalik_96 Свештеник из Верхотурја освојио је ТикТок. Разлог је видео на којем он на скијама долази до цркве. На снимку се свештеник у мантији скија по граду у вечерњим часовима. Чаробну атмосферу стварају снег који пада и уличне светиљке. Како је објавио сајт kp.ru, ради се о свештенику Владимиру Иванову. Он је јереј и старешина локалне цркве Свете Тројице. Као младић се бавио биатлоном. Свештеник је изјавио да је помоћу овог снимка желео свим парохијанима да честита празник Сабор јекатеринбуршких светитеља.


source: fineweb

text: Васијан Лавдијски |Овaj чланак је написан хагиографским стилом, а такође је највероватније и историјски неутемељен. Ако желите да га средите, приведите стил енциклопедијском критеријуму, и додајте му проверљиве и поуздане референце или литературу. Погледајте како се мења страна за помоћ, или страну за разговор. Уклоните ову поруку када завршите. Свети Васијан је хришћански светитељ. Био је епископ лавдијски. Рођен је у Сиракузи као многобожац од многобожаачких родитеља, угледних и богатих. Учио је филозофију у Риму. По његовој жељи крстио га је неким старац Гордијан. То је увредило његове родитеље, и да би избегао њихов гнев, по заповести светог Јована Богослова, који му се јавио, отишао је у Равену и јавио се епископу Урсу, своме рођаку. По упутству епископа Васијан се настанио код цркве светог мученика Аполинарија ван града, и ту се дуго подвизавао трудом, постом и молитвом. Када је умро епископ у граду Лавдијском у Лигурији, Васијан је изабран за епископа иако он то није желео. Посвећен је за архијереја Амросијем Миланским и Урсом Равенским. У хришћанској традициј ипомиње се да је имао велику благодат исцељења и да је могао чак и мртве васкрсавати. Био је присутан при смрти светог Амвросија, и чуо из његових уста овога, како види Исуса Христа. Поживео је у подвигу до дубоке старости. Преминуо је око 409. године у деведесетој години свога живот. Хришћани верују да су његове мошти остале чудотворне. Литература[уреди] Спољашње везе[уреди] - Охридски пролог за 10. јун (23. јун) (српски)


дана – високог као сунце високо,


text: Мухамед Јасер Абдул Рахман Абдул Рауф Арафат ел Кудва ел Хасеини (; 4/24. август 1929 — 11. новембар 2004), познатији као Јасер Арафат () или по куњи Абу Амар () био је палестински политички вођа. Био је предсједавајући Палестинске ослободилачке организације од 1969. до 2004. и предсједник Палестинске народне самоуправе од 1994. до 2004. године. Идеолошки настројен као арапски националиста и социјалиста, био је један од оснивача политичке странке Фатах, на чијем челу је био од 1959. до 2004. године. Од 1983. до 1993. Арафат се налазио у Тунису и почео је да мења свој приступ са отвореног сукоба са Израелцима на преговоре. Године 1988, признао је право Израела на постојање и тражио решење са две државе за израелско-палестински сукоб. Године 1994, вратио се у Палестину, настанио се у граду Газа и промовисао самоуправу за палестинске територије. Учествовао је у низу преговора са израелском владом да оконча сукоб између ње и ПЛО. То укључује Мадридску конференцију 1991. године, Споразуме из Осла 1993. и Самит у Кемп Дејвиду 2000. године. Успех преговора у Ослу довео је до тога да је Арафат добио Нобелову награду за мир, заједно са израелским премијерима Јицаком Рабином и Шимоном Пересом, 1994. У то време, подршка Фатаха међу Палестинцима је опала са растом Хамаса и других милитантних ривала. Крајем 2004. године, након што га је израелска војска ефективно затворила у своју рамалу више од две године, Арафат је пао у кому и умро. Док је узрок Арафатове смрти остао предмет спекулација, истраге руских и француских тимова су утврдиле да нису у питању било какве нелегне радње. Арафат је и даље контроверзна личност. Палестинци га генерално виде као мученика који је симболизовао националне тежње свог народа. Израелци су га сматрали терористом. Палестински ривали, укључујући исламисте и неколико левичара ПЛО-а, често су га прозивали као корумпираног или превише покорног у својим уступцима израелској влади. Детињство и младост Јасер Арафат рођен је 1929. године као пето од седморо деце палестинског трговца текстилом који је пословао у Египту. Тачан датум и место Арафатовог рођења предмет су спора његових биографа, иако се у неким његовим биографијама као место рођења наводи град Јерусалим, по свој прилици Јасер Арафат је рођен на подручју Египта, могуће у Каиру. Арафат по очевој страни има египатске крви док су мајчини угледна јерусалимска породица. У детињству се Јасер Арафат сели између Јерусалима и Каира. Избијањем првог Израелско-арапског рата 1948. године, тада деветнаестогодишњи Арафат придружује се лоше наоружаним арапским добровољцима које је египатска војска вратила са ратног подручја пре него што су добили прилику да се боре. После рата млади Арафат се уписао на Каирски универзитет где је 1956. године стекао диплому инжењера грађевинарства. У Египту је развио интерес за политику придруживши се Муслиманском братству и деловао је као активан члан палестинске Студентске уније. Током Суецког рата 1956. године служио је као официр у египатској војсци али није директно учествовао у борбама с Израелцима и англо-француским снагама. На крају педесетих година двадесетог века Јасер Арафат напушта Египат и одлази у Кувајт где ради као грађевинар. У Кувајту је 1957. године Арафат један од оснивача покрета Фатах — палестинске скупине која је прихватила борбу против Израела војним средствима. Фатах је наредних година с јорданске територије извео бројне упаде у Израел, с бројним цивилним жртвама, због чега је постао посебно озлоглашен међу Израелцима. У једном од израелских осветничких напада 1968. године, мета напада израелских командоса била је база Фатаха у јорданском селу Ал Кувајта у којем је погинуло више од 150 палестинских герилаца. Упркос великим губицима у окршају с израелском војском, сраз у Ал Куваити је, захваљујући одлучном палестинском отпору, претворен у Арафатову победу. Исте године Јасер Арафат уводи покрет Фатах у Палестинску ослободилачку организацију а у фебруару 1969. године замењује Ахмада Шукеирија на челу извршног већа ПЛО-а. Две године касније постаје и врховни војни заповедник организације. Неспорни палестински вођа Бројне палестинске избеглице након израелско-арапских ратова своје су уточиште већином пронашле у суседном Јордану. До почетка седамдесетих година ПЛО је створио паралелну државу у Јордану, међутим након серије палестинских отмица страних авиона у септембру 1970. јорданском је стрпљењу дошао крај. Јордански краљ Хусеин је заповедио напад на базе ПЛО-а у Јордану и тешко их поразио, а Јасер Арафат је био присиљен напустити Јордан. Током седамдесетих година, неколико америчких извештаја говори о Арафату као организатору терористичких акција које су раних седамдесетих извели Палестинци, укључујући бомбашки напад на саудијску амбасаду у Судану и егзекуције неколико страних дипломата. У септембру 1972. палестинска организација „Црни септембар“, која је повезана с Арафатовим Фатахом, изводи терористичку акцију на Олимпијским играма у Минхену у којој је убијено једанаест израелских спортиста. Иако се Арафат оградио од свих терористичких акција, а 1974. године издао забрану о нападима ПЛО-а изван територије Израела, Западне обале и Газе, трагови његове повезаности с међународним тероризмом су остали. Важан корак у етаблирању Јасера Арафата као неспорног палестинског вође је дошао 1974. године када Арапска лига признаје ПЛО као јединог представника палестинског народа, након чега Арафат постаје релевантна политичка фигура и у међународним оквирима. Убрзо потом услиједио је позив Уједињених народа Арафату да се обрати Главној скупштини ОУН. У обраћању светској јавности преко говорнице УН-а, Арафат је — с пиштољем око каиша — позвао на стварање палестинске државе и обећао наставак рата не буде ли решено палестинско питање. Једна од Арафатових реченица изречених пред УН-ом остала је до данас парадигма палестинске борбе; „у једној руци држим маслинову грану а у другој пиштољ. Немојте допустити да ми маслинова грана испадне из руке“. Након протеривања палестинских герилаца из Јордана, главни штаб ПЛО-а премештен је либански град Бејрут где герилци ПЛО-а учествују у либанском грађанском рату. До краја седамдесетих година ПЛО је из Либана извео бројне нападе на израелску територију. Израелска војска 1978. године у операцији Литани и поновно 1982. у операцији Мир за Галилеју упада на либанску територију са сврхом уништења ПЛО-а. Након војног пораза палестинских герилаца и примирја које су организовали Американци, ПЛО и Арафат се извлаче из Бејрута и трећи пут селе, овај пут у две хиљаде километара источније у Тунис. Пораз у Либану је ослабио Арафатов утицај међу Палестинцима но он ипак задржава статус палестинског вође. Покољи у палестинским избјегличким камповима Сабра и Шатила које су починили хришћански Фалангисти је изазвао симпатије света за палестинско питање што је Арафат вешто искористио. Смрт Умро је у новембру 2004. након болести која је трајала око месец дана. Према каснијим истраживањима утврђено је постојање полонијума, радиоактивног елемента, на његовој одећи и четкици за зубе, као и на посмртним остацима, па се дошло до закључка да је тим отрован. Референце Литература Sela, Avraham. "Arafat, Yasser." The Continuum Political Encyclopedia of the Middle East. Ed. Sela. New York: Continuum, 2002. pp. 166–171. Спољашње везе Yasser Arafat (1929–2004) at PASSIA A Life in Retrospect: Yasser Arafat, Time Рођени 1929. Умрли 2004. Нобеловци за мир Личности Хладног рата Палестински политичари Палестински нобеловци