text: Нови Зеланд (, изговор: ; , изговор: ) је острвска држава у југозападном делу Тихог океана у Океанији. Састоји се од два велика острва ‒ Северног и Јужног ‒ као и већег броја мањих острва. Званично име државе на маорском је Аотеароа, што се често преводи као „Земља дугог белог облака“. Нови Зеланд је географски најизолованија држава на свету. Најближи сусед, Аустралија, удаљена је 1.500 km северозападно од главних острва, преко Тасмановог мора. Једина значајнија копнена маса ка југу је Антарктик, ка северу су Нова Каледонија, Фиџи и Тонга. Због своје изолованости Нови Зеланд је једно од последње насељених места на планети. Током ове изолације развијен је карактеристичан диверзитет флоре и фауне. Најзначајнији је велики број јединствених птица, од којих су многе изумрле доласком људи и сисара. Са умереном морском климом, земљиште је углавном покривено шумом. Разноврсну топографију земље чине и оштри планински врхови који су резултат тектонског померања тихоокеанске и индо-аустралијске плоче. Полинежани су населили територију данашњег Новог Зеланда између 1250. и 1300. године, притом развивши карактеристичну Маори културу. Први контакт Европљана је био 1642. када је до обала допловио Абел Тасман. Појава кромпира и мускета је довела до преокрета у маорском начину живота, и као последица наступили су међуплеменски Мускетни ратови. Британска империја и Маори су 1840. потписали Уговор из Вајтангија којим је Нови Зеланд посао британска колонија, а Маори су добили заштиту од надолазећих француских колонизатора и самовоље колонијалних компанија. Уследио је прилив великог број имиграната из Европе што је довело до бројних сукоба и напослетку Новозеландских ратова, после којих је дошло до масовне конфискације маорске имовине. Економске кризе су пратили периоди политичке реформе, жене су добиле пуно право гласа током деведесетих година 19. века, а од тридесетих година 20. века формирана је социјална држава благостања. Након Другог светског рата, Нови Зеланд се прикључио АНЗУС пакту заједно са САД и Аустралијом, али је уговор касније суспендован од стране САД када је Нови Зеланд прогласио своју територију за слободну зону од нуклеарне енергије и обновљен је тек 2010. Нови Зеланд је део договора УКУСА о дељењу обавештајних података између држава англосфере — Уједињеног Краљевства, САД, Канаде и Аустралије. Током педесетих година 20. века животни стандард је био међу највишима на свету али је седамдесетих година наступила рецесија која је додатно погоршана стањем на тржишту нафте и уласком Велике Британије у ЕЕЗ. Током осамдесетих година извршене су бројне економске реформе познате под називом -{Rogernomics}- по Роџеру Дагласу, министру финансија, када је укинута политика протекционизма и уведена слободна трговина. Тржишта за пољопривредне производе са Новог Зеланда су умногоме промењена након седамдесетих, па је некада најпопуларнији извозни производ вуна, замењена млечним и месним производима а у скорије време и вином. Већина Новозеланђана је европског порекла. Највећа мањинска група су домороци Маори, а осим њих бројни су досељеници из Азије и других држава Полинезије. Енглески је најдоминантнији језик, док маорски и новозеландски знаковни језик имају статус званичног језика. Културу Новог Зеланда углавном чине елементи маорске и културе раних британских досељеника. У раном периоду европског досељавања сликарску уметност су углавном чинили пејзажи и у мањој мери портрети Маора. У скорије време су популаризоване класичне маорске уметности попут дубореза, плетења и тетоважа. Многи уметници данас комбинују елементе маорских и западних техника у стварању јединствених форми. Култура Новог Зеланда је додатно проширена глобализацијом и повећаном имиграцијом са острва у Пацифику и из Азије. Разнолик пејзаж Новог Зеланда пружа многе могућности за спољне активности и коришћен је као позадина низа високобуџетних филмова. Нови Зеланд се састоји од 11 региона, 67 територијалних управа у сврху локалне самоуправе али уз мање овлашћења од некадашњих провинција. На националном нивоу власт врши кабинет министара, предвођен премијером. Шеф државе је краљ Чарлс III кога представља генерални гувернер. Краљевство Нови Зеланд чине још и Токелау (зависна територија), Кукова острва и Нијуе (самоуправне територије у слободној асоцијацији) и Росова територија (територијална претензија Новог Зеланда на Антарктик). Нови Зеланд је чланица међународних организација ОУН, АПЕК, Комонвелт, ОЕСР, ФПО и СТО. Етимологија Маори данас Нови Зеланд називају Аотеароа (што се преводи као „земља дугог белог облака“), а овај назив је у употреби и у новозеландској варијанти енглеског језика. Овај назив потиче од једног назива за Северно острво на маорском. Непознато је да ли су Маори имали назив за територију целе државе пре доласка Европљана. Абел Тасман је 1642. приметио обалу Новог Зеланда и ову земљу назвао -{Staten Landt}-, уверен да је у питању део истоименог јужног дела Јужне Америке. Холандски картографи су променили име ове земље у -{Nova Zeelandia}- 1645. године, по провинцији Зеланд. Британски истраживач Џејмс Кук који га је први опловио, је прилагодио овај назив енглеском језику и назвао га -{New Zealand}-, што је име које се и данас користи. Маори су имали више назива за ова два острва, укључујући -{Te Ika-a-Māui}- (риба Мауија) за Северно и -{Te Wai Pounamu}- (вода зеленог камена) и -{Te Waka o Aoraki}- (кану Аоракија) за Јужно острво. На првобитним европским мапама Јужним острвом је називано мало острво Стјуарт а садашње Јужно острво је називано Средњим острвом. Садашња подела потиче из 1830. године а од 1907. је стандардна. Географски савет Новог Зеланда је 2009. године открио да имена острва никада нису озваничена. Називи су озваничени 2013, а истовремено су дати и називи на маорском језику - -{Te Ika-a-Māui}- за Северно острво и -{Te Waipounamu}- за Јужно острво. Географија Геологија и рељеф Нови Зеланд чине два главна и већи број мањих острва, која се налазе близу центра Водене хемисфере (насупрот Копнене чији је центар у Француској). Северно и Јужно острво раздваја Куков пролаз, широк 22 km на најужој тачки. Осим ова два острва, пет највећих насељених острва су Острво Стјуарт, Чатам, Острво Велики гребен (у заливу Хаураки), Острво Дурвил (у Марлборо мореузу) и Острво Вајхеке (22 km од Окланда).. Нови Зеланд је дугачак (преко 1600 km дуж северо-североисточне осе) и узак (на најширем делу 400 km између обала) са приближно 15.134 km обале и укупном површином од 268.021 km. Због удаљених острва и дуге обале, држава је богата морским ресурсима. Ексклузивна економска зона је једна од највећих на свету и више од 15 пута је већа од површине самог Новог Зеланда. Јужно острво је највећа копнена маса Новог Зеланда, и подељена је уздужно Јужним Алпима.На њима се налази више од 18 врхова висине преко 3.000 m, од којих је највиши Маунт Кук са 3.754 метра што је и највиши врх на целом Новом Зеланду. У подножју Јужних Алпа налази се област Фјордленд са дубоким фјордовима, од којих је најпознатији Милфорд Саунд. Северно острво има мање планинских венаца али има велики број вулкана. Најактивнија је вулканска зона Таупо око које је формирана вулканска висија коју обележава највиши врх Северног острва, Маунт Руапеху (2,797 m). На овој висији налази се и највеће језеро на Новом Зеланду, Таупо које се налази у калдери једног од највећих супервулкана. Разноврсност топографије, а вероватно и појаву као копна, Нови Зеланд дугује тектонском померању тихоокеанске и индо-аустралијске плоче. Нови Зеланд је део Зеландије, микроконтинента величине половине Аустралије, који је постепено потапан након одвајања од Гондване. Пре 25 милиона година започела је орогенеза „Кајокура“. Доказ овога данас је видљив на Јужним Алпима који су настали у склопу континенталне колизије дуж Алпског раседа. У другим деловима граница плоча је обележена субдукцијом једне плоче испод друге што је произвело Пујсегуров ров на југу, ров Хикуранги на истоку и ровове Кермадеков и Тонга на северу. Клима Нови Зеланд има благу и умерену морску климу са средњим годишњим температурама од 10 °C на југу до 16 °C на северу. Историјски максимум је забележен у месту Рангиора и износио је 42,4 °C а историјски минимум је забележен у месту Ренфарли и износио је −25,6 °C. Клима се разликује између региона, па је тако на западној обали Јужног острва заступљена изузетно влажна клима, у централним деловима влада семиаридна клима а на самом северу суптропска клима. Од седам највећих градова, Крајстчерч је најсувљи са око 640 мм падавина годишње, а са око дупло више највлажнији је Окланд. Окланд, Велингтон и Крајстчерч имају преко 2.000 сунчаних сати годишње. Јужни и југозападни делови Јужног острва имају хладнију и облачнију климу са око 1.400 до 1.600 сунчаних сати; северни и североисточни делови Јужног острва су најсунчанији делови и имају у просеку 2.400 до 2.500 сунчаних сати. Воде Флора и фауна Географска изолација Новог Зеланда од преко 80 милиона година и острвска биогеографија је одговорна за ендемичност врста флоре и фауне Новог Зеланда. Они су настали или еволуцијом живог света Гондване или преко врста које су успеле да дођу до удаљених обала Новог Зеланда преко ваздуха или мора. Од свих васкуларних биљака, 82% су ендемске врсте и чини их 1.944 врсте у 65 родова и у једној породици. Велике површине острва су под шумама подокарпа и јужне букве. Подокарп је врста зимзеленог дрвета – голосеменице и формира шуме углавном у северним деловима Новог Зеланда. На крајњем северу Северног острва у овим шумама расте каури – џиновско дрво које нарасте до 50 м у висину. Шуме јужне букве су заступљене у јужнијим пределима острва. За Северно острво су карактеристична папратишта и шикаре. У њима расте већи број папрати (сребрнасте, дрвене итд) и разног жбунастог растиња. На Јужном острву су велике планинске површине под пашњацима и ниским жбуновима. Пре доласка људи око 80% површине Новог Зеланда је било покривено шумом, практично цела територија осим планинских врхова, мочвара, неплодног земљишта и вулканских подручја. Након доласка људи долази до масовне дефорестације, посебно од пожара насталих након полинежанског насељавања. Остатак шума су искрчили Европљани створивши оранице, тако да данас површина покривена шумом износи 23%. Шумама су доминирале птице а у недостатку сисара, неке од врста попут кивија, какапоа и такахеа су еволуирале у нелетачице. Доласком људи долази и до појаве пацова, творова, разних других глодара и сисара што је довело до изумирања бројних врста, укључујући и велике птице као што су моа и хастов орао. Друге ендемске врсте чине рептили (туатаре, скинкови и гекони), жабе (укључујући 4 врсте најстаријих и најпримитивнијих жаба на свету, рода -{Leiopelma}- а то су хамилтонова, арчијева, хохштетерова и маудска жаба), пауци (катипо), инсекти (вета) и пужеви. Одређене врсте попут птица царића и гмизаваца туатара су толико јединствене да се сматрају за живе фосиле. Једини доказ о постојању сисара на Новом Зеланду су три врсте слепих мишева (једна изумрла а једна од две преостале је -{Chalinolobus tuberculatus}-) и фосил малог сисара величине миша који је пронађен 2006. и процењен на 16 милиона година старости. Морски сисари су бројни, половина врста китова, делфина и плискавица као и фока живи у водама Новог Зеланда. Такође уз обалу се може видети велики број морских птица, од чега је трећина ендемских врста. На Новом Зеланду се налази највећи број врста пингвина, укључујући ендемске врсте жутооког пингвина, малог пингвина, снерског пингвина и фјордландског пингвина, од свих држава на свету. Од доласка људи близу половине ендемских врста је изумрло, укључујући 51 врсту птица (нпр. хуија), 3 врсте жаба, 3 врсте речних риба, 4 врсте биљака и 1 врсту слепог миша. Преостале врсте су угрожене и њихово станиште је значајно смањено. Ипак на Новом Зеланду су настале неке од успешнијих метода очувања угрожених врста попут заштићених острва, борбе против штеточина, премештања живог света, удомљавања као и еколошке обнове острва и других одабраних области. Национални паркови На Новом Зеланду постоји четрнаест националних паркова: Историја Нови Зеланд је једно од последњих насељених копна на Земљи. Радиоугљенично датирање, дефорестација и маорски митохондријски геном сугеришу да је Нови Зеланд први пут насељен од стране источних Полинежана између 1250. и 1300. након серија дугих путовања преко острва у јужном Пацифику. Током наредних векова ти досељеници су развили засебну културу данас познату под називом Маори. Становништво је подељено на иви (племена) и хапу (подплемена), која су имала разнолике односе, од међусобне сарадње до сукоба. Група Маора је у једном тренутку населила Чатамска острва (која су назвали Рекоху, данас Варекаури), на самом југу, где су развили сопствену културу која се зове Мориори. Популација Мориори је била десеткована између 1835. и 1862, углавном због маорске инвазије и поробљавања, уз болести које су донели Европљани. До 1862. преживео је свега 101 припадник овог племена а последњи пунокрвни Мориори је умро 1933. Данас се око 1.000 становника Новог Зеланда изјашњава као Мориори. Први Европљани који су дошли до Новог Зеланда били су Холанђанин Абел Тасман и његова посада који су допловили до Новог Зеланда 1642. Сусрет са домородачким становништвом је био непријатељски, четири члана посаде су убијена а један Маор је погођен из топа. Европљани нису поново долазили на Нови Зеланд све до 1769. када је британски истраживач Џејмс Кук опловио и мапирао целу обалу. Након Кука, Нови Зеланд су посећивали бројни бродови који су се бавили ловом на китове и фоке као и трговачки бродови. Трговали су храном, оруђем, оружјем и другом робом у замену за дрво, храну и воду. Појава кромпира и мускета су значајно изменили маорску пољопривреду и ратништво. Кромпири су обезбедили довољну количину хране, што је омогућило дуже и одрживије војне акције. Као последица наступили су међуплеменски Мускетни ратови, више од 600 битака између 1801. и 1840. у којима је убијено 30-40.000 Маора. Од почетка 19. века хришћански мисионари су почели да насељавају Нови Зеланд и као резултат њиховог рада већина маорског становништва је прихватила хришћанство.Маорско становништво је током 19. века спало на око 40% броја пре контакта са Европљанима, а главни фактор су биле нове болести док су сукоби са Европљанима били веома ретки. Британска влада је 1832. поставила Џејмса Басбија за намесника на Новом Зеланду а 1835, након најаве Француске да жели да колонизује Нови Зеланд, лабава конфедерација под називом Уједињена племена Новог Зеланда је дала проглас о независности и обратила се британском краљу Вилијаму -{IV}- са молбом за заштиту. Немири који су уследили и праве нејасноће о карактеру ове декларације о независности су приморали британско Министарство колонија да пошаље капетана Вилијама Хобсона да успостави суверенитет британске круне и да испреговара договор са Маорима. У Заливу острва је 6. фебруара 1840. потписан Уговор из Вајтангија, један од најзначајнијих докумената из историје Новог Зеланда. Као одговор на покушај колонијалних компанија да оснују независну насеобину у Велингтону и покушаја колонизације од стране Француза у Акарои Хобсон је 21. маја 1840. прогласио британски суверенитет на територији целог Новог Зеланда. Након потписивања уговора и проглашења суверенитета, број имиграната, углавном из Уједињеног Краљевства се повећава. Нови Зеланд је у првом периоду био део колоније Нови Јужни Велс, али убрзо 1841. године постаје засебна крунска колонија. Аутономију добија 1852. године а први сазив парламента је заседао 1854. године. Добија пуну аутономију по практично свим унутрашњим питањима 1856. године. Постојало је страховање да би Јужно острво могло да оформи засебну колонију, па је премијер Алфред Домет донео одлуку да пресели главни град из Окланда (који је био главни град од 1841. а пре тога свега годину дана то је био Расел, данашњи Окијато) на локацију у Куковом пролазу. Одабран је Велингтон због луке и централне позиције а прва седница парламента у новом главном граду била је 1865. године. Како је растао број имиграната долазило је до сукоба око земље што је довело до Новозеландских ратова током 1860-их и 1870-их и конфискације маорских поседа. Нови Зеланд је постао прва земља која је дала право гласа женама а 1894. је донет један од првих закона о обавезној арбитражи између послодаваца и синдиката. Нови Зеланд се прогласио за доминион Британске империје 1907. године а пуну независност у виду крунске земље Комонвелта добио је Вестминстерским статутом који је донет 1931, а службено прихваћен 1947. године. Нови Зеланд је учествовао у светским дешавањима као савезник Британске империје током Првог и Другог светског рата а био је погођен и Великом кризом Криза је довела до избора прве лабуристичке владе и успостављања државе благостања и протекционистичке привреде. Након Другог светског рата Нови Зеланд улази у период растућег економског успеха а маорско становништво почиње да напушта села и да се сели у градове у потрази за послом. Долази до развоја маорског протестног покрета који критикује евроцентризам и ради на већем признању маорске културе и Уговора из Вајтангија. Вајтанги трибунал је успостављен 1975. да би се бавио кршењем Уговора а од 1985. има мандат да се бави и историјским притужбама. Влада је постигла договор о накнади за кршење Уговора са многим племенима али током 2000-их долази до неспоразума око власништва над приморском зоном у зони плиме и осеке и океанског дна у склопу Новог Зеланда јер Маори захтевају да овај простор од важности за рибарство припада њима. Становништво Нови Зеланд има око 4,4 милиона житеља. Нови Зеланд је већим делом урбана земља, са 72 процента становништва у једној од 16 градских зона, и 53 процента у једном од четири највећа града Окланду, Крајстчерчу, Велингтону и Хамилтону. Градови Новог Зеланда су често високо рангирани у истраживањима о квалитету живота. Окланд се, по истраживању консултантске куће Мерсер за 2010. годину, налази на четвртом месту по квалитету живота и стандарту а Велингтон на дванаестом месту. Очекивана животна доб на Новом Зеланду 2008. је била 82,4 године за жене и 78,4 за мушкарце. Очекивана животна доб при рођењу ће по предвиђању бити повећана на 85 година до 2050. године а морталитет новорођенчади ће опасти. Очекује се да 2050. године Нови Зеланд достигне 5,3 милиона становника а да просечна старост буде повећана са 36 на 43 године, и да проценат старијих од 60 година буде повећан са 18 на 29%. Етничка припадност и имиграција На попису 2006. године, 67,6% становништва се изјаснило као Европљани а 14,6% као Маори. Друге важније етничке групе су Азијати (9,2%) и Пацифички народи (6,9%) док се 11,1% изјаснило као Новозеланђани а 1% је припадало некој другој етничкој групи. Резултати су доста различити у односу на ранији период, на попису 1961. 92% се изјаснило као Европљани а 7% као Маори, док су азијске и пацифичке мањине чиниле преосталих 1%. Иако је званичан термин за становника Новог Зеланда „Новозеланђанин“ () неформално се користи израз „Киви“, како међународно, тако и од стране локалаца. Маорска реч -{Pākehā}- означава Новозеланђане европског порекла, мада ова реч није прихваћена од стране свих, а неки Маори је користе за све неполинежане на Новом Зеланду. Маори су били први људи на Новом Зеланду, а за њима су уследили први европски досељеници. Након периода колонизације имигранти су били углавном из Британије, Ирске и Аустралије, због рестриктивне политике сличне политици Беле Аустралије. Укупно је 23% становника Новог Зеланда рођена у другој држави и већина њих живи у региону Окланда. Већина је дошла из Уједињеног Краљевства и Ирске (29%) убрзано се повећава број имиграната из Источне Азије, понајвише из Кине али и из Кореје, Тајвана, Јапана и Хонгконга. Број страних студената је тако повећан након 1990-их и у 2002. години 20.000 њих је студирало на високошколским установама Новог Зеланда. Језик Енглески је доминантан језик, и њиме се служи 98% становништва. Новозеландска варијанта енглеског је најсличнија аустралијској варијанти енглеског језика и странцима је тешко да разликују ова два акцента. Најпрепознатљивија одлика новозеландског енглеског је промена кратких предњих вокала - тврдо „и“ које звучи као глас шва (као нпр. „а“ у речи -{about}-), кратко „е“ које звучи као кратко „и“ и кратко „а“ које звучи као стандардно кратко „е“. Стога странцима речи -{„bad“}-, -{„dead“}-, -{„fish“}- и -{„chips“}- звуче као -{„bed“}-, -{„did“}-, -{„fush“}- и -{„chups“}-. Након Другог светског рата Маори су обесхрабривани да користе свој језик у школама и на радним местима и он је као језик заједнице опстајао само у забаченим крајевима. У скорије време наступио је процес ревитализације, маорски је проглашен за званични језик 1987. и говори га 4,1% становника. Данас постоје школе на маорском као и два канала Маорске телевизије. Многа места имају двоструке називе, на маорском и енглеском. Према подацима са почетка 21. века маорски у свакодневном животу као матерњи језик говори око 30.000 људи (4,2% од укупног новозеландског становништва), а 150.000 га повремено говори те га разуме. После енглеског и маорског најраспрострањенији је самоански који са по више од 40.000 људи прате француски, хинди, јуе и северни кинески. Новозеландски знаковни језик користи око 28.000 људи и постао је званичан језик 2006. године. Образовање и вероисповест Основно и средње образовање је обавезно за децу до 6 до 16 година, док већина у школу креће са 5 година. Постоји 13 разреда а јавне школе су бесплатне. Нови Зеланд има стопу писмености одраслих од 99%, док половина становништва од 15 до 29 година има неки вид вишег образовања. Постоји пет типова високошколских установа, универзитети, колеџи, политехничке школе, специјалистички колеџи и „вананге“ (маорски универзитети) као и приватне високошколске образовне установе. Факултетску диплому има 14,2% становништва, 30,4% има неку врсту вишег образовања а 22,4 процента нема никакво звање. Хришћанство је главна религија на Новом Зеланду. према попису 2006. 55,6% становништва се изјаснило као хришћани, 34,7% се изјаснило да нема вероисповест а око 4 процента се изјаснило према некој другој религији. Главни хришћанске деноминације су англиканизам, католицизам, презбитеријанизам и методизам. Такође постоји значајан број пентекосталаца, баптиста и припадника Цркве Исуса Христа светаца последњих дана као и мароске цркве „Ратана“. Мањинске вероисповести по попису су хиндуизам, будизам и ислам. Привреда Нови Зеланд има савремену, просперитетну развијену тржишну привреду са бруто друштвеним производом (паритет куповне моћи) процењеним на око 28.250 америчких долара по особи. Валута на Новом Зеланду зове се новозеландски долар или често неформално као киви долар. Уз локалне кованице користи се и на Куковим острвима, Нијуеу, Токелауу и на Острвима Питкерн. Нови Зеланд се налази на петом месту извештаја УН о Индексу хуманог развоја за 2011. годину. Током историје сировинска индустрија је имала важну позицију у привреди Новог Зеланда, укључујући лов на фоке, китоловство, новозеландски лан, злато, каури гуму и дрвну грађу. Са развојем хладњача током 1880-их месо и млечни производи су извожени у Британију, што је био основ за јак економски развој Новог Зеланда. Велика потражња за пољопривредним производима у Уједињеном Краљевству и у САД је омогућила да животни стандард на Новом Зеланду буде виши него у Аустралији и Западној Европи током 1950-их и 1960-их. Када је Уједињено Краљевство приступило Европској заједници новозеландско извозно тржиште се смањило, што је заједно са нафтном кризом 1973. године и енергетском кризом 1979. довело до економске депресије. Животни стандард је опао у односу на Аустралију и државе западне Европе а 1982. године су лични приходи Новозеланђана били најнижи од свих развијених земаља за које је Група Светске банке радила процену. Након1984. бројне владе су спроводиле структурне макроекономске реформе (познате као и ) када је протекционистичка привреда замењена либералном слободном привредом. Незапосленост је била највиша 1991. и 1992. када је била изнад 10%, као резултат слома берзе 1987. године, али је до 2007. године дошло до пуног опоравка када је незапосленост износила 3,4 процента (што је Нови Зеланд поставило на пето место од двадесет и седам рангираних држава у склопу истраживања ОЕСР). Ипак светска економска криза која је уследила је довела до рецесије у пет узастопних квартала што је најдужа економска депресија за 30 година и незапосленост је порасла на 7% током 2009. године. Незапосленост међу младима је у јуну 2011. износила 17,4 процента. Од 1970-их до данас Нови Зеланд се суочава са проблемом „одлива мозгова“. Око четвртине високо квалификованих радника живи у иностранству, углавном у Аустралији и Британији, што је највиша стопа међу развијеним државама. Ипак постоји и супротан процес „прилива мозгова“ кроз имиграцију стручњака из Европе и мање развијених држава. Рударство Пре доласка Европљана Маори су се бавили вађењем аргилита. Нови Зеланд је богат налазиштима угља, сребра, руде гвожђа, кречњака и злата. У свету је рангиран на 22. месту по производњи руде гвожђа и 29. по производњи злата. Укупна вредност производених руда на Новом Зеланду 2006. износила је 1,5 милијарди долара (не рачунајући нафту и гас). Најважније руде метала су злато (10.62 тона), сребро (27.2 тоне) и титаномагнетит гвозденог песка (2,15 милиона тона). У извештају из 2008. процењује се да су неискоришћени ресурси од само седам основних руда (укључујући злато, бакар, гвожђе и молибден) вредни око 140 милијарди долара. Рударство је једна од значајнијих грана новозеландске привреде. Према процени из 2010. године око 4000 хектара, или 0,016% територије Новог Зеланда је покривена рудницима, углавном каменоломима. Инфраструктура Снабдевање енергијом потиче од нафте, гаса и угља (69%) и из обновљивих извора енергије, првенствено хидро и геотермалних електрана. Саобраћајна мрежа Новог Зеланда се састоји од 93.805 km путева вредних 23 милијарде долара, и 4.128 km железничке пруге. Већина градова је повезана аутобуским линијама али је доминантан вид превоза приватни аутомобил. Железнице су приватизоване 1993. године али су поново враћене под окриље државе 2008. године. Пруга се протеже целом дужином државе али данас служи углавном за теретни а не путнички транспорт. Већина страних посетилаца долази авионом, преко неког од седам међународних аеродрома (везе са другим државама осим Аустралије и Фиџија имају аеродроми у Окланду и Крајстчерчу). Национална авио-компанија је Ер Нови Зеланд. Пошта Новог Зеланда је имала монопол на телекомуникације до 1989. када је формирана компанија „Телеком Нови Зеланд“ која је приватизована 1990. године. Телеком у свом власништву има већину телекомуникационе инфраструктуре али је повећана конкуренција других провајдера. Трговина Привреда Новог Зеланда веома зависи од међународне трговине, посебно у области пољопривредних производа. Извоз чини високих 24 процента производње, због чега је Нови Зеланд осетљив на међународне цене робе и на глобалне економске рецесије. Главне извозне гране су пољопривреда, цвећарство, риболов, шумарство и рударство који чине око половине извоза. Главни извозни партнери су Аустралија, САД, Јапан, Кина и Уједињено Краљевство. Од 7. априла 2008. Нови Зеланд и Кина су потписници уговора о слободној трговини. Услужни сектор је најјача грана у привреди Новог Зеланда а за њим следе производња и грађевинарство, а затим пољопривреда и вађење сировина. Туризам игра важну улогу у новозеландској привреди, у 2010. је допринео 15 милијарди долара новозеландском БДП и у овој области је запослено 9,6% радне снаге. Број страних туриста се током 2010. повећао 3,1% и очекује се да ће до 2015. бележити годишњи раст 2,5%. Током 19. века вуна је била главни извозни артикал Новог Зеланда. Све до 1960-их вуна је чинила трећину извоза, али је од тада њена цена у сталном паду у односу на друге робе и више није исплатива за многе пољопривреднике. Насупрот томе млекарска индустрија је у сталном порасту, број крава је дуплиран у периоду између 1990. и 2007. чиме је ова грана доспела на прво место по извозној заради. Млечни производи су 2009. износили 21% (9,1 милијарда долара) укупног робног извоза, а највећа компанија на Новом Зеланду, Фонтера, контролише трећину међународне трговине млечним производима. Други пољопривредни извозни производи су месо са 13,2 процента, вуна са 6,3 процента, воће са 3,5% и риба са 3,3 процента. Број винарија је такође удвостручен, што је довело до тога да вино 2007. године престигне вуну у извозу. Политика Влада Нови Зеланд је уставна монархија и парламентарна демократија, иако нема кодификован устав. Шеф државе је краљ Новог Зеланда Чарлс III. Краља представља генерални гувернер Новог Зеланда, кога поставља на предлог премијера Новог Зеланда. Генерални гувернер може да спроводи крунске прерогативе (као што је разматрање случајева неправде или постављање кабинетских министара, амбасадора и других кључних јавних функционера) Парламент Новог Зеланда је законодавно тело и чине га суверен (представља га генерални гувернер) и Представнички дом. Раније је постојао и горњи дом Законодавни савет али је укинут 1950. године. Превласт Представничког дома над сувереном је настала у Енглеској по Повељи о правима из 1689. који је Нови Зеланд ратификовао као закон. Представнички дом је демократски изабрано тело, а владу формира странка или коалиција са највише места. Може бити формирана и мањинска влада уколико се обезбеди подршка за гласања о поверењу влади и буџету. Генерални гувернер поставља министре по савету премијера, који је такође вођа посланичке групе која чини власт. Кабинет, који чине министри које предводи премијер, највише је извршно тело које доноси најважније одлуке и ствара државну политику. По конвенцији, чланови Кабинета су везани колективном одговорношћу за одлуке које доноси кабинет. Судије и судски службеници се именују неполитички и под строгим правилима о доживотном мандату која помажу у одржавању уставне независности судске власти. Ово теоријски омогућава правосуђу да тумачи право искључиво по законима које је донео парламент без било каквог другог утицаја на њихове одлуке. Судски комитет Државног савета у Лондону је био врховни суд све до 2004. године када је формиран Врховни суд Новог Зеланда. Правосудни систем, којим руководи главни судија (), чине Апелациони суд, Високи суд и подређени судови. Готово сви избори од 1853. до 1996. су одржани по већинском систему (странка са већином гласова побеђује, није потребна апсолутна већина). Од 1930. политичком сценом доминирају две странке, Национална и Лабуристичка. Од 1996. у употреби је пропорционални изборни систем који се зове комбиновано пропорционално представљање (). По овом систему свако има два гласа, један за посланика за седамдесет изборних јединица (седам је резервисано за Маоре), а други за странку као листу. Преосталих 50 посланика се бира управо са листе, уз неопходност да партија освоји макар једну изборну јединицу или пет процената укупно да би имала право да уђе у парламент. Између марта 2005. и 2006. Нови Зеланд је био једина држава на свету у којој су све највише функције (шефа државе, генералног гувернера, председника владе, председника парламента и председника врховног суда) истовремено држале жене. Спољни односи и војска У раном колонијалном периоду Нови Зеланд је препустио питања трговине и спољне политике британској влади. Током Империјских конференција 1923. и 1926. одлучено је да се Новом Зеланду дозволи склапање међународних уговора, а први такав уговор је био потписан са Јапаном 1928. Без обзира на независност, Нови Зеланд је следио политику Уједињеног Краљевства, нпр. када је проглашен рат против Немачке 3. септембра 1939. када је тадашњи премијер Мајкл Севиџ у односу на Британску империју прогласио „где иде она, идемо и ми; где она стоји, стојимо и ми“. Нови Зеланд је од 1951. у АНЗУС пакту са САД и Аустралијом. Утицај САД је убрзо почео да бледи због несугласица око Вијетнамског рата, одбијања САД да се прикључе осуди Француске због потапања Гринпис брода „Дугин ратник“ у Окланду, неслагања око трговинских питања и на крају проглашавања Новог Зеланда за слободну зону од нуклеарне енергије што је довело до тога да САД билатерално суспендују пакт све до 2010. године. Нови Зеланд одржава блиске политичке везе са Аустралијом, на снази су споразум о слободној трговини () и споразум о слободи кретања () који дозвољава држављанима две државе да посећују, живе и раде у другој без ограничења. Тренутно око 500.000 Новозеланђана живи у Аустралији и око 65.000 Аустралијанаца живи на Новом Зеланду. Нови Зеланд одржава присутност међу тихоокеанским државама. Велики део хуманитарне и друге помоћи са Новог Зеланда иде управо овим државама, док многи становници ових држава одлазе на Нови Зеланд ради запослења. Трајне миграције су одређене правилима -{1970 Samoan Quota Scheme}- и -{2002 Pacific Access Category}- која дозвољавају да до 1.000 становника Самое и до 750 становника других тихоокеанских држава добије трајно пребивалиште на Новом Зеланду. Програм за сезонске раднике је уведен 2007. године и 2009. је 8.000 острвљана било запослено на тај начин. Нови Зеланд активно учествује у раду организација Форум пацифичких острва, Азијско-тихоокеанска економска сарадња, Асоцијација нација Југоисточне Азије а члан је такође и Уједињених нација, Комонвелта и Организације за економску сарадњу и развој. Оружане снаге Новог Зеланда () се састоји из гране: Краљевска морнарица Новог Зеланда (), Војска Новог Зеланда () и Краљевска авијација Новог Зеланда (). Одбрамбене потребе Новог Зеланда су скромне јер су процене да су шансе за спољни напад мале, али је ипак учествовао у светским сукобима од којих је најзначајније учешће у Галипољској операцији, бици за Крит, другој бици код Ел Аламејна, бици за Монте Касино. Галипољска операција је била од изузетне важности за изградњу националног идентитета и јачање АНЗАК () традиције. У Првом светском рату је погинуло око 18.500 Новозеланђана а 41.000 је рањена од око 103.000 бораца на тадашњу популацију од једног милиона. Нови Зеланд је такође одиграо кључну улогу у јединој бици у Јужној Америци током Другог светског рата, бици код Ла Плате као и у бици за Британију. Током рата САД су имале око 400.000 војника стационираних на Новом Зеланду. Поред оба светска рата и рата у Вијетнаму, Нови Зеланд је учествовао и у Корејском рату, Другом бурском рату, Побуни у Малаји, Заливском рату и рату у Авганистану. Током рата у Ираку Нови Зеланд је одбио учешће у директном сукобу већ је на годину дана послао тим инжењера да помажу у обнови државе. Нови Зеланд је учествовао и у миротворачким мисијама у Киперу, Сомалији, Босни и Херцеговини, на Синају, Анголи, Камбоџи, на Иранско-ирачкој граници, на Бугенвилу, на Источном Тимору и на Соломонским острвима. Административна подела Рани европски досељеници су Нови Зеланд поделили на провинције са одређеним нивоом аутономије. Због финансијског притиска и жеље да се консолидују железнице, образовање, продаја земље и друге политике власти, власт је централизована и провинције су укинуте 1876. године. Као резултат тога Нови Зеланд нема посебно представљене поднационалне ентитете. Сећање на провинције одржавају регионални празници и спортска ривалства. Од 1876. године, разне врсте локалних самоуправа су вршиле власт на локалном нивоу по одлукама централне владе. Влада је 1989. из тадашњих 249 општина извршила реорганизацију локалне самоуправе у садашњи систем 11 региона () којим управљају регионални савети и 67 територијалних управа. Улога регионалних савета је да регулишу „природно окружење са посебним нагласком на управљање ресурсима“, док су територијалне управе надлежне за питања водовода и канализације, локалних путева, издавања грађевинских дозвола и разних локалних питања. Краљевство Нови Зеланд је једна од 16 крунских земаља Комонвелта и обухвата Нови Зеланд, Токелау (зависна територија), Кукова острва и Нијуе (самоуправне територије у слободној асоцијацији) и Росова територија (територијална претензија Новог Зеланда на Антарктик). Парламент Новог Зеланда не може да доноси законе за Кукова острва и Нијуе, али уз њихов пристанак може да их представља у питањима спољне политике и одбране. Токелау је по дефиницији УН недеколонизована територија и несамоуправна територија () која користи заставу и химну Новог Зеланда али њом управља савет стараца, са сваког од три атола по један. Росова територија је територијална претензија Новог Зеланда на Антарктик где се налази истраживачка станица Скотова база. Законодавство Новог Зеланда по питањима држављанства третира све земље краљевства једнако уколико су рођени пре 2006. а за оне рођене након те године постоје одређени услови. Култура Рани Маори су адаптирали културу источне Полинезије, у складу са изазовима у вези са већим и разноврснијим окружењем, из чега на крају развијају сопствену специфичну културу. Друштвена организација је била у великој мери комунална са породицама (-{whanau}-), под-племенима (-{hapu}-) и племенима (-{iwi}-) којима је руководио поглавица (-{rangatira}-) чија позиција је била предмет сагласности заједнице. Британски и ирски имигранти су донели аспекте своје културе на Нови Зеланд и такође су утицали на маорску културу, посебно увођењем хришћанства. Међутим, Маори и даље сматрају своју лојалност племенским групама као витални део свог идентитета, а маорске родбинске улоге личе на оне из других полинежанских народа. У скорије време америчка, аустралијска, азијска и друге европске културе су извршиле утицај на Новом Зеланду. Немаорске полинежанске културе су такође очигледне, као нпр. фестивал „Пасифика“, највећи полинежански фестивал на свету који се одржава у Окланду. У великој мери рурални живот у раном Новом Зеланду је допринео томе да Новозеланђани имају углед робусних и вредних мајстора. Тада се очекивала скромност а сви успешни људи су били изложени критици. Нови Зеланд тада није био држава интелектуалаца. Маорска култура је такође сузбијана све до касних 1960-их. Тада је започео процес урбанизације а високо образовање је постало доступно ширем кругу људи. Иако данас већина становништва живи у градовима добар део новозеландске уметности, књижевности, кинематографије и хумора има руралне теме. Уметност Као део оживљавања маорске културе, традиционални занати попут резбарења и ткања су шире распрострањени а маорски уметници су све бројнији и утицајнији. Већина маорских резбарија приказују људске фигуре, углавном са три прста и са главом која је приказана природно и са пуно детаља или гротескно. Шаре на површини се састоје од спирала, бразда засека и рибљих крљушти ради декорације резбарија. Изражена маорска архитектура се састојала од резбарених кућа за састајање (-{wharenui}-) које одликују симболичке резбарије и илустрације. Иницијално ове зграде су осмишљене да се стално обнављају, мењају и адаптирају према различитим потребама. Маори су декорисали бело дрво на зградама, кануима и кенотафима користећи црвену (мешавина окера и ајкулине масти) и црну (од чађи) боју и цртали су слике птица, рептила и друго на зидовима пећина. Маорске тетоваже (-{moko}-) су цртане мешавином обојене чађи и гуме а уцртаване су уз помоћ коштаног длета. Прве европске слике и фотографије су приказивале пејзаже, али нису биле осмишљене као уметност већ ради приказивања Новог Зеланда. Портрети Маора су такође били уобичајени а уметници су их приказивали као „племените дивљаке“, егзотичну лепоту или пријатељски настројене староседеоце. Изолација Новог Зеланда је допринела развоју особене локалне уметности. Током 1960-их и 70-их многи уметници су стварали јединствене форме комбинујући маорске и западне технике. Постепено су новозеландска уметност и занат достигли шире међународно признање а посебно су били запажени наступи на Бијеналу у Венецији 2001. и на изложби у Њујорку 2004. Маорски огртачи су прављени од лана и украшени су црним, црвеним и белим облицима. Од локалног жада се праве минђуше и огрлице, а најпознатији је облик -{„hei-tiki“}-, изобличена људска фигура која седи прекрштених ногу са главом помереном у страну. Европљани су донели и свој смисао за моду и до 1950-их већина људи се посебно облачила за друштвене догађаје. Од тада су стандарди облачења промењени и новозеландска мода се оцењује као неформална, практична и без сјаја. Ипак, локална модна индустрија је доживела велики раст од 2000, а извоз је дуплиран и број произвођача је повећан са неколико на око 50 познатих фирми, од којих су неке постале признате и на међународном нивоу. Књижевност Маори су брзо прихватили идеју о записивању као начину дељења идеја, и многе њихове приче и песме су тада записане. Већина раних књига на енглеском је потицала из Британије, и тек 1950-их локални писци добијају на значају. Иако под утицајем глобалних трендова (модернизам) и ситуација (Велика криза) писци су од 1930-их почели да развијају приче које су биле фокусиране на њихове доживљаје на Новом Зеланду. Током овог периода, књижевност се померила из извештачког стила ка више академским тежњама. Учешће у светским ратовима је дало неким од писаца нову перспективу на новозеландску културу а након рата експанзија универзитета је довела до процвата локалне књижевности. Забава Основни музички правци на Новом Зеланду су блуз, џез, кантри, рокенрол и хип хоп са локалним елементима. Маори су развили сопствено појање и песме на основи древних корена из југоисточне Азије које има сетан призвук. Флауте и трубе су коришћене као локални инструменти или за сигнализацију током рата и у посебним приликама. Рани досељеници су донели своју музику, дувачке групе и хорове, а прве музичке турнеје су организоване 1860-их. Групе састављене од гајдаша и перкусиониста, су биле изузетно популарне током раног 20. века. Музичка индустрија је почела да се развија 1940-их а многи новозеландски музичари су остварили успех у Британији и САД. Неки уметници издају песме на маорском језику а музичко-сценска уметност „капа хака“ је поново заживела. Новозеландске музичке награде се додељују сваке године од стране „РИАНЗ-а“ почев од 1965. под називом -{„Loxene Golden Disc Awards“}- у организацији компаније „Рекит и Колман“. „РИАНЗ“ такође објављује званичну топ-листу. Радио је на Нови Зеланд стигао 1920. године а телевизија 1960. Број новозеландских филмова је посебно порастао 1970-их. Новозеландска филмска комисија је од 1978. почела да помаже локалне филмске ствараоце а многи од филмова су доживели међународни успех. Дерегулација током 1980-их је допринела наглом повећању броја радио и ТВ станица. Новозеландска телевизија углавном емитује емисије америчке и британске производње уз велики број аустралијских и локалних продукција. Пејзажи Новог Зеланда, компактност државе и државни подстицаји су допринели да се неки од високобуџетних филмова попут трилогије Господар прстенова, новозеландског режисера Питера Џексона, снимају на Новом Зеланду. Медијском индустријом Новог Зеланда доминира мањи број компанија, већином у страном власништву уз неколико државних ТВ и радио-станица. Репортери без граница сврставају Нови Зеланд у сам врх у својим годишњим извештајима о слободи медија. Спорт на Новом Зеланду Већина најпопуларнијих спортова на Новом Зеланду су енглеских корена. Рагби је национални спорт. Рагби репрезентација Новог Зеланда ("Ол блекси") била је 3 пута шампион Света. Рагби репрезентација Новог Зеланда је најбољи спортски тим на Свету. Рагби репрезентација Новог Зеланда је победила у 77% одиграних тест мечева. 54% младих људи на Новом Зеланду се баве неким спортом. Највише људи игра голф, нетбол, тенис и крикет, међу млађима најпопуларнији спорт је фудбал док највише посетилаца има рагби. Победничке турнеје у рагбију у Аустралији и Уједињеном Краљевству касних 1880-их и раних 1900их су играле важну улогу у консолидовању националног идентитета, иако је утицај спорта од тада опао. Коњске трке су такође биле популарне и биле су важан део доминантне културе током 1960-их која је позната под називом „рагби, трке и пиво“. Учешће Маора у европским спортовима је посебно приметно у рагбију и у „хака“ плесу који национални тимови изводе пред међународне утакмице. Новозеландски тимови који имају резултате на међународном нивоу су рагби, рагби лига, нетбол, крикет, и софтбол тимови а на појединачном нивоу резултати су остваривани у триатлону, веслању, једрењу и бициклизму. Однос броја становника и освојених медаља на Олимпијским и Комонвелт играма се сматра за успешан. Популарни су и екстремни спортови, авантуристички туризам и постоји јака традиција планинарења — новозеландски алпиниста и истраживач Едмунд Хилари је заједно са непалским шерпасом Тензингом Норгајем, 29. маја 1953. први успешно освојио највиши врх Монт Еверест. Поред тога спољне активности попут бициклизма, пецања, пливања, трчања, трампинга (активност популарна на Новом Зеланду која се састоји у камповању у унутрашњости), кануинга, лова и спортова на снегу су такође популарне. Трке „-{waka ama}-“ у аутригер кануима полинезијског порекла су такође све популарније и данас је то међународни спорт, са такмичењима у целом тихоокеанском региону. Празници Државни празници на Новом Зеланду су: Референце Литература Спољашње везе Влада Министарство културе и наслеђа Статистика Новог Зеланда Туризам Туристички водич Остало Те Ара, енциклопедија Новог Зеланда Историја Новог Зеланда Клима Новог Зеланда Црквено-школска општина Свети краљ Милутин српски за Окланд и Хамилтон Полинезија


source: wikipedia

text: Little endian је начин записа податка у меморији тако да је на нижој адреси нижи бајт меморијске речи. Пример: Нека је податак: 0xABCD. Онда се он записује у меморији као: при чему је адреса 100 почетна адреса податка у меморији. Такође погледајте Big endian. Рачунарство uk:Endianness


source: fineweb

text: Друмски бициклизам Друмски бициклизам је најраспрострањенија форма бициклизма и један од популарнијих спортова у јавности. Познату трку Тур де Франс прати више људи него било који уобичајени спортски догађај у свету. Овај вид бициклизма се одвија пре свега на путевима, асфалтираним или бетонираним површинама. Подразумева рекреативну вожњу, друмски бициклизам као спорт (трке) и примену бицикла за превоз путевима. Друмски бициклисти генерално поштују иста правила и законе као и други возачи који учествују у саобраћају. У контексту примене бицикла за превоз, мисли се на улогу у саобраћају, превоз на посао, разношење поште и новина и разоноду. Постоје разне врсте бицикала које се користе на путевима, од BMX бицикла преко MTB до друмских бицикла. Материјали од којих се праве су најчешће гвожђе, алуминијум, титанијум или угљенична влакна. Широм света најкоришћенији материјал је челик, јер је релативно јефтин, јак и пуно је лакше извршити поправке на бициклу израђеном од овог материјала. Спорт[уреди] Прва официјелна трка друмског бициклизма је одржана 31. маја 1868. године у Парку де Сант—Клод, Париз, и на њој је победио британски возач Џејмс Мур. Прва међуградска трка је одржана 7. новембра 1869: Париз—Руен. Џејмс Мур је победио и на овој трци, прешавши 123 километра за 10 сати и 25 минута. Први светски шампионат у друмском бициклизму је организован 1927. године. Типови друмских трка[уреди] Трке думског бициклизма могу бити: - Трке у друмској вожњи - Трке у вожњи на хронометар (могу бити део етапних трка). - Критеријуми — одржава се на кратким стазама (круговима) до 10 km, са укупним растојањем трке до 100 km. Данас се обично такмичења одржавају на кружном путу дужине 12 до 17 km, са групним стартом са укупном дужином трке од око 260 km. Индивидуална трка на хронометар је представљена у програму светског шампионата 1994. године. То је трка на дужини 40 до 50 km за професионалце. Возачи стартују засебно, у уобичајеним интервалима (1 до 2 минута). Такмичар са најбољим временом се проглашава победником.


source: CulturaX

text: Ауто-пут до Србије готов до краја године - Вести А. Вучић и Б. Борисов Премијер Бојко Борисов је на аеродрому у Софији дочекао председника Србије Александра Вучића. Током свог кратког састанка на аеродрому двојица су изразили уверење да ће се, без обзира на тешкоће у вези са епидемијом Covid-19, убрзана реализација ауто-пута "Европа" и гасовода "Балкански ток" наставити. "Ауто-пут ће олакшати путовање између Бугарске и Србије, али он је и од кључног значаја за размену робе између Европе и Азије. Очекујем да ће ауто-пут до Србије бити готов до краја године", рекао је Борисов. Подсећамо да председник Србије борави у једнодневној посети Бугарској на позив премијера Борисова. Радио Бугарска Вести Александар Вучић аутопут Бојко Борисов Бугарска гасовод председник Србијер премијер Бугарске Србија


На позив актива наставника куварства Србије, Економско – трговинска школа из Куле је прихватила позив да учествује на седамнаестом Републичком такмичењу средњих угоститељско – туристичких школа Србије за ученике трећег степена. Домаћин овогодишњег Републичког такмичења средњих угоститељско – туристичких школа Србије, је Економска средња школа „ Боса Милићевић“ из Суботице. Такмичење је првобитно било планирано да се изведе у термину 26 – 28.03 2021 године. Међутим због епидемиолошке ситуације такмичење је померено за теремин 13 – 15.05.2021 године. Економско – трговинску школу из Куле на Републичком такмичењу средњих угоститељско – туристичких школа Србије, представљаће ученица III -5 Ања Мирковић Такмичење се састоји из два дела теста и практичног дела у којем ученици припремају мени за пословни ручак. Тест саставља колега Др Никола Вуксановић из Високе школе у Новом Саду. Сваки учесник тј. ученик добија 25 питања, а време за израду теста је 60min. Након тога се ради практичан рад . Припрема менија за пословни ручак (2+1). Први ганг је Крем потаж од броколија, други ганг је Рамстек „Мирабо“ са париском гарнитуром и Салата од парадајза.Трећи ганг су Гратиниране палачинке са сиром. Време за израду менија је 90+30min. Сви ученици ће имати обезбеђену радну површину и елктрични шпорет, са циљем да сви ученици имају исте услове.Ученицима је дожвољено да донесу свој алат, а сав остали инвентар обезбеђује школа домаћин. У договору са колегама из Средње школе „Светозар Милетић“ из Новог Сада, у оквиру будуће сарадње и припреме ученика за Републичко такмичење Угоститељско – туристичких школа Србије, за ученике трећег степена, ученица III -5 Ања Мирковић са ментором Срђаном Керавица, посетила је 07.05.2021 године, Ресторан„Старо Здање“ у Новом Саду, где је са ученицима средње школе „Светозар Милетић “ из Новог Сада учествовала у припремама. У Кули 07.05.2021 године


Коментар Верице Стојиљковић: Љубав, доброта и лепота су дар који имамо | СРБСКИ ЖУРНАЛ Треба да се воли више Песниче, да љубав заплави сав очај, сву патњу, сав јад што битише у овоме свету; кад се сретне очај, треба га погледати очима љубави; кад се сретне јад, треба га помиловати добротом; кад се сретне патња треба је додирнути лепотом. И што је теже у овоме свету треба да се љуби, воли више, више, још више; да то толико буде много, много, толико да очај и јад и патња ту лепоту мира и љубави не могу издржати. Љубав, доброта и лепота су дар који имамо а очај, патња и јад су изведена сила, силом начињена. Када то знамо, певаћемо више и јаче и лепше и боље сви са Твојом Вилом добром Песниче! Тако ћемо чинити.


text: СУДАР ВАШИНГТОНА И ПЕКИНГА: Напетост уочи првог сусрета високих званичника два ривала | Новости Састанак прати већ тешко бреме тензија немилосрдног трговинског рата из времена претходне администрације републиканског председника Доналда Трампа чије последице у виду санкција кинеским најмоћнијим технолошким компанијама оптуженим да су претња америчкој националној безбедности, ни сада нису укинуте. Списак спорних тачака се, напротив, проширио па су на днвеном реду првог сусрета кинеских и америчких званичника доминирале додатне теме, наводни кинески притисак на Хонг Конг, као и наводно кршење људских права муслиманске мањине у источној кинеској провинцији Синђијанг. Посебан "допринос" расту тензија дале су нове санкције које су САД, баш уочи састанка, увеле кинеским званичницима због наводног политичког притиска на Хонг Конг, бившу британску територију, за коју Пекинг тврди да је суверени део Кине. Аналитичари немају "висока очекивања" од овог сусрета с обзиром да Бајденова администрација већ постојећи технолошки и трговински спор сада повезује са питањима људских права, што је, заправо корак даље у заоштравању односа две силе у поређењу са временом његовог претходника Трампа.


text: 5. април (05.04) је 95. дан у години по грегоријанском календару (96. у преступној години). До краја године има још 270 дана. Догађаји 1242 — У бици на залеђеном Чудском језеру, Руси под командом новгородског кнеза Александра Невског су поразили тевтонске витезове, спречивши их да окупирају северозападне области Русије. 1566 — Конвент племића у Хабзбуршкој Низоземској је предало гувернеру Маргарети од Парме петицију којом је тражено да се суспендује Шпанска инквизиција у Низоземској. 1722 — Холандски истраживач Јакоб Рогевен је постао први Европљанин који се искрцао на Ускршње острво. 1818 — У бици код Маипуа чилеанске и аргентинске трупе поразиле шпанску војску, чиме је обезбеђена независност Чилеа. 1841 — У нишком, лесковачком, пиротском и врањском крају избила буна против Турака, позната као "Милојева и Срндакова буна", коју су предводили Милоје Јовановић и Никола Срндак. После борби код Прве Кутине и Горњег Матејевца, 23. априла 1841, Турци у крви угушили буну, многа села спалили, а Јовановића погубили. 1881 — Велика Британија у Преторији закључила мировни уговор с Бурима и признала независност јужноафричке републике Трансвал. 1887 — Краљ Милан Обреновић наименовао првих 16 чланова Српске краљевске академије основане 1. новембра 1886. Први председник био Јосиф Панчић, а секретар Јован Жујовић. Од 1888. академици сами бирали сталне и дописне чланове. 1879 — Чиле је објавио рат Боливији и Перуу, чиме је отпочео Пацифички рат. 1902 — На стадиону „Иброкс парк“ у Глазгову погинуло 20, а повређено најмање 200 људи када се срушила трибина током фудбалске утакмице Шкотске и Енглеске. 1944 — Савезници по трећи пут бомбардовали Ниш. 1945 — Председник привремене владе Југославије Јосип Броз Тито у Москви потписао уговор о пријатељству и узајамној помоћи и послератној сарадњи Совјетског Савеза и Југославије. 1951 — Суд у Њујорку осудио на смрт Џулијуса и Етел Розенберг због шпијунаже у корист Совјетског Савеза. 1954 — Елвис Пресли снима свој дебитантски сингл That's All Right 1955 — Премијер Велике Британије Винстон Черчил поднео оставку, окончавши дугу политичку каријеру која је, уз успоне и падове трајала од почетка 20. века. На положају премијера и лидера Конзервативне странке наследио га шеф дипломатије Ентони Идн. 1964 — У лондонском метроу пуштени су у вожњу први возови без возача 1971 — Прорадио вулкан Етна у Италији 1974 — Отворен Светски трговински центар у Њујорку, који је са 110 спратова у том моменту био највиша зграда на свету. 1989 — Влада Пољске легализовала опозициони раднички синдикат „Солидарност“. Основан 1980. као независни синдикат, „Солидарност“ убрзо прерастао у масовни друштвено-политички покрет са око 10 милиона следбеника. 1992 — Грађани Сарајева, у жељи да спрече даље националне сукобе, опколили зграду Скупштине БиХ, захтевајући формирање владе националног спаса. На њих пуцали снајпери из оближњих солитера. Погинуло осам, повређено 50 демонстраната. 1999 — У ваздушним ударима НАТО-а на Југославију погођен центар Алексинца. Погинуло 17 цивила. Либија предала два своја држављанина оптужена за рушење путничког авиона у 1988. изнад Локербија у Шкотској, када је погинуло 270 путника. Уједињене нације суспендовале санкције против Либије уведене 15. априла 1992. 2002 — Председник САД Џорџ Буш позвао Израел да се повуче са палестинских територија и најавио нову мировну мисију на Блиском истоку. 2016 — Окончани Сукоби у Нагорно-Карабаху (2016), уз посредство руског председника Владимира Путина и без значајнијих последица. Рођења 1588 — Томас Хобс, енглески филозоф. (прем. 1642) 1883 — Волтер Хјустон, канадски глумац и певач. (прем. 1950) 1900 — Спенсер Трејси, амерички глумац. (прем. 1967) 1901 — Мелвин Даглас, амерички глумац. (прем. 1981) 1908 — Херберт фон Карајан, аустријски диригент. (прем. 1989) 1908 — Бети Дејвис, америчка глумица. (прем. 1967) 1916 — Грегори Пек, амерички глумац. (прем. 2003) 1926 — Роџер Корман, амерички глумац, редитељ, продуцент и сценариста. 1929 — Ивар Јевер, норвешко-амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику (1973). 1932 — Бора Ћосић, српско-хрватски књижевник, есејиста и преводилац. 1947 — Драгомир Рацић, српски фудбалски голман. (прем. 2019) 1950 — Предраг Манојловић, српски глумац. 1950 — Агнета Фелтског, шведска музичарка и глумица, најпознатија као чланица групе -{ABBA}-. 1952 — Мич Пилеџи, амерички глумац. 1958 — Јохан Крик, јужноафричко-амерички тенисер. 1961 — Андреа Арнолд, енглеска редитељка, сценаристкиња, продуценткиња и глумица. 1972 — Иван Јевтовић, српски глумац и музичар. 1973 — Фарел Вилијамс, амерички музичар, музички продуцент и модни дизајнер. 1976 — Симоне Инзаги, италијански фудбалер и фудбалски тренер. 1976 — Фернандо Моријентес, шпански фудбалер и фудбалски тренер. 1977 — Јонатан Ерлих, израелски тенисер. 1979 — Имани, француска музичарка и модел. 1979 — Тимо Хилдебранд, немачки фудбалер. 1980 — Марио Касун, хрватски кошаркаш. 1980 — Јорис Матијсен, холандски фудбалер. 1981 — Том Рајли, енглески глумац, редитељ и продуцент. 1982 — Хејли Атвел, енглеска глумица. 1982 — Лејси Дувал, америчка порнографска глумица. 1984 — Дејан Келхар, словеначки фудбалер. 1989 — Џастин Холидеј, амерички кошаркаш. 1989 — Лили Џејмс, енглеска глумица. 1990 — Ријана Рајан, америчка порнографска глумица. 1991 — Марија Бергам, српска глумица. 1993 — Скоти Вилбекин, америчко-турски кошаркаш. 1993 — Страхиња Гавриловић, српски кошаркаш. 1994 — Марко Тепавац, српски тенисер. 2000 — Никола Крстовић, црногорски фудбалер. Смрти 1794 — Жорж Дантон, француски револуционар (рођ. 1759) 1865 — Корнелије Станковић, српски композитор, пијаниста и хоровођа (рођ. 1831) 1958 — Исидора Секулић, српска књижевница. (рођ. 1877) 1923 — Џорџ Херберт, 5. гроф од Карнарвона, енглески египтолог и археолог. (рођ. 1866) 1975 — Чанг Кај Шек, кинески генерал и политичар (рођ. 1887) 1976 — Хауард Хјуз, амерички филмски продуцент, авијатичар и конструктор летилица. (рођ. 1905) 1994 — Курт Кобејн, певач групе Нирвана (рођ. 1967) 1997 — Ален Гинзберг, амерички писац. (рођ. 1926) 1999 — Нада Шкрињар, југословенска и хрватска глумица. (рођ. 1923) 1999 — Иван Хетрих, југословенски и хрватски редитељ. (рођ. 1921) 2005 — Сол Белоу (Соломон Белоуз), амерички књижевник, нобеловац. (рођ. 1915) 2008 — Чарлтон Хестон (Џон Чарлс Картер), амерички филмски глумац. (рођ. 1924) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свештеномученика Никона Преподобног Никона Печерског Референце


Област пољопривреде у друштвеном и индивидуалном сектору такође представља битну основу економског развоја општине. Додатним улагањем у ратарску производњу, производњу сточне хране, дораду сјемена, товне капацитете, откуп и прераду млијека, кланичке капацитете и прераду меса, може се значајно повећати обим производње, јер сировине постоје, а пласман производа је обезбијеђен. На подручју општине постоји близу три стотине мини фарми за пет стотина музних крава, тов десет хиљада јунади и четири стотине хиљада пилића. Ако се томе додају и прије рата изграђени капацитети фабрике сточне хране која је производила 57 тона хране у једној смјени са складишним простором за хиљаду тона, затим фабрика сјемена за десет тона крмног биља, двадесет хиљада картица поврћа и осам тона сјемена на линији дораде у једној смјени, те податак да је фабрика располагала са стотину педесет хектара уређеног земљишта и капацитетом за тов шест стотина јунади у турнусу, јасно је да су расположиви капацитети у пољопривреди изузетно велики, али неискориштени. Географски положај и природне каратеристике подручја општине Дервента пружају значајне могућности за развој ловног и сеоског туризма. Цијела територија богата је дивљачи ниског лова а обронци Мотајице познати су по срнећој дивљачи. И чиста и незагађена ријека Укрина која протиче кроз Дервенту богата је рибом, а у летњим мјесецима популарно излетиште Дервенћана.Википедија


text: Московска компанија "ДИАТ" развила је зглобну конструкцију на основу сопственог система вентилисаних фасада. Технологија која имитира циглу чува топлоту, спречава смрзавање зидова и формирање плијесни - Друго - 2020 Узми кров озбиљно Керамопласт - материјал за кров Камени мозаик Московска компанија "ДИАТ" развила је зглобну конструкцију на основу сопственог система вентилисаних фасада. Технологија која имитира циглу чува топлоту, спречава смрзавање зидова и формирање плијесни "ДИАТ", анализирајући домаће и међународно искуство произвођача фасадних система, као и ослањајући се на истраживања стручњака истраживачких института, развио је нови дизајн са шаркама испод вентилационих система. Главна предност технологије, за разлику од традиционалне слојевите опеке, која ствара предуслове за кршење хигијенских стандарда, је присуство ваздушног размака између облоге и оквира зграде. Циркулација ваздуха спречава губитак топлоте током зиме и прегревање конструкције током лета, као и замрзавање и влажење зидова. Уградња вентилираних фасада може бити изведена и од стране стручњака и ручно. У овом случају, вањски зид зграде не захтијева припремне радове. У првој фази на зидовима се уграђују конзоле, чија конструкција омогућава изравнавање факхтвер елемената на значајну дубину (до 150 мм). Ово рјешава проблем смањења распона величина подконструкције и знатно поједностављује процес инсталације. Затим се врши уградња изолационих плоча, при чему се додатно фиксирају стезним плочама конзола. Тиме се елиминише "клизање" термоизолационих плоча и формирање "хладних мостова" између њих. Максимална дебљина изолације - 250 мм омогућава управљање системом у различитим климатским условима и повећава поузданост фасаде, а коришћење посуда у малој количини доводи до јефтинијих инсталација. Систем такође обезбеђује могућност брзог затварања топлотне контуре куће пре постављања главних носивих елемената система (вођице, стеге, конзоле, керамичке плочице). Због тога, као и одсуство "мокрих" процеса, уградња вентилисане фасаде може се извести у било које доба године. Након уградње изолације на носаче, постављају се вертикални носећи профили, на које се, гледајући према горе, фиксира од дна према врху. Као декоративни слој користи се типска конструкција комадних елемената израђених од клинкер плочица или ручне израде од опеке. Међу-плочасти спојеви су затворени цементним малтером са високим хидроизолационим својствима. Резултат је скоро потпуна имитација цигле са земљовидом од 9к4 м. Тежина око 40 кг / м2, што је 10 пута мање од опеке. Компанија је спровела свеобухватне студије које су потврдиле поузданост конструкције, отпорност на пожар и корозију. Произвођач гарантује свој радни век од најмање 50 година. Погледајте видео: Ugradnja toplotne izolacije Ursa Glasswool u ventilisane fasade (SR) (Март 2020). Интересовање за меки кров је због разноврсности његове боје, различитих облика латица, као и због удобности уградње на било који тип крова. Она може покрити кров било које конфигурације, облика и сложености. Од двукскатних до купола и гомољастих кровова. Опширније Еколошке боје без мириса "дишу", одбијају воду, спречавају оштећење плесни, гљивица и дрвета Свако ко данас гради или поправља кућу сматра да је не само удобан и леп, већ и безбедан за здравље. Био Пин - нова компанија на руском тржишту, која се бави продајом боја и лакова - нуди материјале за завршне радове на бази природних састојака. Опширније Цорн Цоттаге Алекеи Гордеев припрема земљишну реформу Акциони план У почетку је било очигледно да неће бити довољно ресурса за изградњу велике куће. Ни новчана ни организациона. Повећајте квалитетну градњу за 180 км. из града од стране снага градске бригаде било је веома проблематично. Требало је много новца, а резултат је био непредвидив. Опширније Жељезо, манган, бор, молибден, цинк, бакар, сумпор - све те супстанце се с правом могу назвати елементи у траговима (потреба за њима је једна хиљадити део процента). Они нису интегрисани у структуру биљних ткива, другим речима, не стварају "тело" и "масу". Укључени у многе ензиме и витамине, ови елементи дјелују као биолошки акцелератори и регулатори сложених биокемијских процеса. Опширније


text: петак, 09. сеп 2011, 07:57 -> 10:04 Хиљаде просветара вишак? У просвети вишак професора физичког, ликовног и музичког, а мањак математике и информатике. Синдикати траже од Министарства да изнесе податке о вишку запослених. Рачуница показује да око 4.000 људи има проблем са фондом часова, поручују из Синдиката образовања Србије. Синдикати просвете сматају да би ресорно Министарство требало што пре да изнесе податке о вишку запослених, како се о томе не би лицитирало у јавности. Представници синдиката поручују да једино Министарство има тачне податке, а да синдикати треба да реагују само када им се пријави неправилност у одређивању технолошких вишкова. Професоре физичког, ликовног и музичког у трећем и четвртом разреду, заменили су учитељи, па се ту створио вишак, кажу синдикалци. С друге стране, има мањка професора математике и информатике. "Општа слика је прилично конфузна. Ако узмете у обзир да у Србији има 1.830 школа, па да у свакој школи тек двоје људи нема норму или су остали без часова, то вам говори већ о цифри од 3.500 до 4.000 људи који имају неки проблем", рекао је Бранислав Павловић, председник Синдиката образовања Србије. Они који су годинама у просвети, а у овом тренутку немају пун фонд часова, траже да се поштују препоруке Министарства и Закон. "Поједини директори примају нова лица у систем на места физичког васпитања. То су у нашем граду тренутно три радна места где су нова лица примљена у систем, иако имамо чак 34 лица која су на листи технолочких вишкова", рекао је Миљко Ђокић, професор физичког васпитања из Крушевца. Професор физичког васпитања из Ниша Зоран Јаковљевић каже да је у овој школској години број часова које држи смањен са 20 на 12, што је норма мања за 40 одсто. Председник Уније синдиката просветних радника Крагујевца Милан Јевтић каже да проблем технолошких вишкова, односно проблем са педагошком нормом, имају готово све школе у Крагујевцу. Своју рачуницу су ресорном министаству доставили и синдикати и школске управе, а дали су и моделе по којима би требало решити питање технолошких вишкова. "Оно што је наш заједнички циљ у овом тренутку је да покушамо да се изборимо да ниједан образован човек у Србији, мислим пре свега ту на просветне раднике, не постане вишак, поготово не у једној земљи у којој 42 посто људи има основно образовање као највећи интелектуални домет", рекао је Драган Матијевић, председник Уније синдиката просветних радника Србије. Министар Обрадовић је ове недеље изјавио да ће у јавност изаћи тек кад буде имао тачне податке. Просветари се надају да ће то бити следеће недеље.


text: Фјодор Михајлович Достојевски (; 11. новембар 1821 – 9. фебруар 1881) био је руски романописац, писац кратких прича, есејиста и новинар. Књижевна дела Достојевског истражују људско стање у проблематичној политичкој, друштвеној и духовној атмосфери Русије 19. века и баве се разним филозофским и религиозним темама. Његови најпризнатији романи су Злочин и казна (1866), Идиот (1869), Зли дуси (1872) и Браћа Карамазови (1880). Његова новела Записи из подземља из 1864. сматра се једним од првих дела егзистенцијалистичке књижевности. Бројни књижевни критичари га сматрају једним од највећих романописаца у читавој светској књижевности, јер се многа његова дела сматрају ремек-делима великог утицаја. Рођен у Москви 1821. године, Достојевски је у раној младости упознао књижевност кроз бајке и легенде, и кроз књиге руских и страних аутора. Мајка му је умрла 1837. када је имао 15 година, а отприлике у исто време је напустио школу и уписао се у Николајевски војнотехнички институт. Након што је дипломирао, радио је као инжењер и накратко је уживао у раскошном начину живота, преводећи књиге да би зарадио додатни новац. Средином 1840-их написао је свој први роман, Бедни људи, који му је омогућио улазак у књижевне кругове Санкт Петербурга. Међутим, ухапшен је 1849. јер је припадао књижевној групи, кругу Петрашевског, који је расправљао о забрањеним књигама са критиком царске Русије. Достојевски је осуђен на смрт, али је казна у последњем тренутку преиначена. Провео је четири године у сибирском заробљеничком логору, након чега је уследило шест година обавезног служења војног рока у избеглиштву. У наредним годинама, Достојевски је радио као новинар, издавајући и уређујући неколико својих часописа, а касније и Дневник писца, збирку његових списа. Почео је да путује по западној Европи и развио зависност од коцкања, што је довело до финансијских потешкоћа. Неко време је морао да моли за новац, али је на крају постао један од најчитанијих и најцењенијих руских писаца. Опус Достојевског састоји се од тринаест романа, три новеле, седамнаест приповедака и бројних других дела. Његови списи су били широко читани како у његовој родној Русији тако и ван ње и утицали су на подједнако велики број каснијих писаца, укључујући Русе попут Александра Солжењицина и Антона Чехова, филозофа Фридриха Ничеа и Жан-Пола Сартра, и на појаву егзистенцијализма и фројдизма. Његове књиге су преведене на више од 170 језика и послужиле су као инспирација за многе филмове. Биографија Порекло Преци Достојевског по оцу били су део племићке породице руских православних хришћана. Породица вуче корене из Данила Иртишча, који је 1509. добио земљу у области Пинска (вековима део Великог војводства Литваније, сада у данашњој Белорусији) за своје услуге под локалним кнезом, а његово потомство је тада преузело назив „Достојевски“ по имену тамошњег села Достојево (изведено од старопољског достојник – достојанственик). Непосредни преци Достојевског по мајчиној страни били су трговци; по мушкој линији по очевој страни били су свештеници. Године 1809. 20-годишњи Михаил Достојевски уписао се на Московску царску медицинско-хируршку академију. Одатле је распоређен у московску болницу, где је служио као војни лекар, а 1818. године постављен је за вишег лекара. 1819. оженио се Маријом Нечајевом. Следеће године је преузео дужност у болници за сиромашне Марински. Године 1828, када су његова два сина, Михаил и Фјодор, имали осам, односно седам година, унапређен је у колегијалног проценитеља, што је његов правни статус подигао на племићки и омогућио му да стекне мало имање у граду Даровоје. око 150 км (100 миља) од Москве, где је породица обично проводила лета. Родитељи Достојевског су касније добили још шесторо деце: Варвару (1822–1892), Андреја (1825–1897), Љубов (рођена и умрла 1829), Веру (1829–1896), Николаја (1831–1883) и Александра (1835–1889). Детињство и младост Фјодор је био други од седморо деце Михаила и Марије Достојевски, који су били потомци белоруских имиграната. Породица Достојевски вуче порекло од белоруских унијатских (гркокатоличких) племића који су се касније вратили у оквире православља. Убрзо пошто је мајка умрла од туберкулозе 1837. године, он и брат Михаил су послати у Војну академију у Санкт Петербургу. Године 1839. умро му је и отац, пензионисани војни хирург и насилни алкохоличар, који је служио као лекар у болници за сиромашне „Марински“ у Москви. Претпоставља се да су Михаила убили његови кметови, за које је познато да су у више наврата били огорчени Михаиловим понашањем у пијаном стању. Фјодору није превише добро ишло у Војној академији у Санкт Петербургу, пошто је био лош из математике коју је презирао. Уместо тога се посветио књижевности. Тада је високо ценио Оноре де Балзака, те је 1843. године чак превео једно од његових највећих дела, „Евгенија Гранде“, на руски језик. Достојевски је почео да пише своја дела отприлике у то време и 1846. године се појавио његов први роман у форми епистоларне прозе, „Бедни људи“, који је добио одличне критике, а један критичар (Висарион Белински) је дао чувену карактеризацију: „Рођен је нови Гогољ!“. Прогон у Сибир и књижевно стваралаштво Убрзо након објављивања приповетке „Беле ноћи” у рано јутро 23. априла 1849. године, Достојевски је ухапшен и провео је осам месеци у притвору у Петропавловској тврђави. На дан 16. новембра исте године је осуђен на смрт због делања против власти у склопу интелектуалног круга, тзв. Круга Петрашевског. Пресуда је гласила: „Инжењерски поручник Ф. М. Достојевски, стар 28 година, због учешћа у злочиначким плановима и покушаја ширења брошура и прокламација штампаних у тајној штампарији — осуђује се на смрт стрељањем“. Смртна казна је 19. новембра преиначена на закључак војног суда на осам година тешког рада. Током овог периода повећао се број епилептичних напада за које је имао генетску предиспозицију. Године 1854. је пуштен из затвора да би служио у Сибирском регименту. Достојевски је провео наредних пет година као поручник у седмом батаљону, који је био стациониран у тврђави у Семипалатинску, у данашњем Казахстану. Овај период се сматра за прекретницу у његовом животу. Достојевски је напустио раније политичке ставове и вратио се традиционалним руским вредностима. Постао је убеђени хришћанин и велики противник филозофије нихилизма. Позната је његова чувена парабола о Христу и истини: „Када би ми неко могао доказати да је Христос ван истине, и када би истина збиља искључивала Христа, ја бих претпоставио да останем са Христом, а не са истином. Без Христа све одједном постаје одвратно и грешно. Покажите ми нешто боље од Христа! Покажите ми ваше праведнике које ћете ставити место Христа.” У то време је упознао и Марију Дмитријевну Исајеву, удовицу пријатеља из Сибира, којом се потом оженио. Године 1860. се вратио у Санкт Петербург, где започиње неколико неуспешних књижевних часописа са својим братом Михаилом. Достојевски бива изузетно потресен смрћу супруге 1864. године, а одмах затим и смрћу свога брата. Био је у лошој финансијској ситуацији, а морао је да издржава и удовицу и децу свога брата. У то време је потонуо у депресију, коцкајући се, често губећи и задужујући се. Убрзо је коцкање прерасло у порок. Тако је и једно од његових најпознатијих дела, „Злочин и казна“ написано у рекордно кратком року и брзо објављено да би успео да исплати коцкарске дугове, а пошто их је отплатио поново је остао готово без новца. Роман му је донео славу, али га није спасао беде. Издавач Стеловски га уцењује, нуди три хиљаде рубаља за право да издаје његова дела, али уз обавезу да напише још један роман. Немајући избора, Достојевски је пристао. У исто време је написао и књигу „Коцкар“ да би задовољио уговор са својим издавачем. Достојевски је у ово време путовао по западној Европи. Тамо је прво покушао да обнови љубавну везу са Аполинаријом Сусловом, младом студенткињом, али је она одбила да се уда за њега. Још једном му је сломљено срце, али је ускоро упознао Ану Григорјевну, двадесетогодишњу девојку која је радила као стенографкиња, којом се оженио 1867. године. У том периоду је написао своја највећа дела. Од 1873. до 1881. године издаје, овај пут успешан, месечни књижевни часопис са кратким причама, карикатурама и чланцима о актуелним дешавањима — Пишчев дневник. Пишчев дневник се издавао у новинама кнеза Мешчерског „Гражданин“, где је Достојевски био уредник. Часопис је доживео огроман успех. За време српско-турског рата 1876—1877. више пута је писао о Србији и Црној Гори, Черњајеву и добровољцима. Тих година почиње рад на роману Браћа Карамазови. Достојевски је 1877. године одржао почасни говор на сахрани песника Некрасова, који је тада побудио многе контроверзе, а године 1880. одржао је познати Пушкинов говор на отварању споменика Пушкину у Москви. Пред крај живота је живео у граду Стараја Руса у Новгородској области, недалеко од Санкт Петербурга. Велико креативно раздобље Године 1864. Достојевски обелодањује бриљантне „Записе из подземља“ - један од најинтензивнијих исповедних кратких романа, претечу сличних дела Камија, Крлеже, Селина или Андрејева. У њему је писац применио низ поступака у којима је иновирао прозу и поставио образац својих будућих великих романа: идеолошки обрачун с утопијским и уопштено "хуманистичким" стереотипима, низ есејистичких поглавља која су есенцијално драматизирани сократовски дијалози вођени у атмосфери набијеној страстима и скандалима; журналистички стил којему је једина сврха функционалност у приопћавању ауторове визије, а не естетски доживљај; психолошку типологију која обухваћа најчешће кротке и понизне хршћане (Соња Мармеладова, Аљоша Карамазов, кнез Мишкин), нихилистичке цинике (Свидригајлов, Николај Ставрогин), радикалне интелектуалце у борби против свих општеприхваћених вредности или "религиозне атеисте" (Родион Раскољников, Иван Карамазов, Кирилов), децу из „случајних породица“ и људе којима је повређено достојанство (јунак романа „Младић“, „Записи из подземља“). Достојевски је развио технику струје свести давно пре но што је постала популарна у англоамеричком роману 20. веку (пример је даља приповетка „Кротка“), сажео је радњу у свега неколико дана („Идиот“) или сати, дајући временски пресек у свести наратора („Кротка“), те створио истински „полифони роман“ (како га је назвао истакнути руски теоретик Михаил Бахтин) у којему многогласје идеолошке и верскофилозофске борбе која раздире протагонисте налази израз како у интериоризираним свестима, тако у драмски набијеним дијалозима. Већина је романа Достојевскога смештена у тмурно озрачје велеградскога подземља, са средиштем око узбудљивих догађаја баштињених из тривијалнога романа и црних хроника (убиство, очеубиство, злочин, крађа, скандали разне врсте) и врти се око за човечанство „проклетих питања“: нарави зла, људске патње, смртности и бесмртности, постојања и непостојања Бога, слободе и одговорности, судбине Русије и Запада. Како су приметили неки критици - Достојевски је битно спиритуални аутор, те је његова карактеризација човека као „срца у којем се боре Бог и Сотона, а залог је људски живот“ можда и примерен опис његовог властитог стваралаштва. У типологији јунака коју је навео Нортроп Фрај у књизи „Анатомија критике“, књижевни се ликови крећу од надземаљских богова и полубогова (најчешће митске и религијске приче) до обичних људи (реалистички роман) и, у читатељевом дискурзу, инфериорних појединаца који су испод нивоа вредности просечних људи. Паскаловским речником, човек је биће ниже од анђела. Међутим, ликови Достојевског су често и ниже од обичних људи, каткад управо анимални, али у тренуцима екстазе досежу и прелазе ниво анђела, па је та двострука оптика једна од тајни узбудљивости дела Достојевскога: истодобно ниже од животиње и више од анђела, његови архетипски раскољени јунаци зраче духовном виталношћу која је темељ метафизичке и спиритуалне нарави. Стваралаштво и утицај Најпознатија дела су му „Злочин и казна“„“ и „Браћа Карамазови“. У „Злочину и казни“ главни лик, сиромашни студент, искушава себе понет идејама о „великим људима“ и социјалној правди. Живећи у највећој беди изграђује поглед на свет који се заснива на идеји да је друштво суштински неправедно, јер омогућава бескорисним и исквареним људима да уживају у богатству, док истински вредни људи пропадају у сиромаштву без могућности да развију и остваре своје способности. Правосуђе осуђује ситне злочине, а историја слави људе попут Наполеона који су одговорни за смрт хиљада људи. Одлучује да искуша себе и да почини злочин који ће му омогућити новац за школовање и човека достојни живот. Међутим, под теретом савести на крају се предаје полицији. „Браћа Карамазови“ је последња књига Достојевског. То је роман сложене структуре у чијем је средишту судбина породице Карамазових. Осим тога познати су и његови романи „Коцкар“ и „Идиот“. Стваралаштво и име Достојевског је временом постало синоним за дубоку психолошку анализу. Дуго су психолошка анализа и контрадикторност његових ликова чиниле да чак и систематске психолошке теорије значајних психолога изгледају површно. Многи теоретичари психологије, укључујући и самог Зигмунда Фројда, сматрали су Достојевског зачетником психолошке теорије и анализе. Осећај за зло и љубав према слободи учинили су његово дело врло релевантним за 20. век, век два светска рата, масовних убистава и тоталитарних режима. Његове идеје и иновације у форми књижевног дела, дубоко су утицале на многе филозофе и писце, Фридриха Ничеа, Албера Камија, Жана Пола Сартра, Михаила Булгакова. Немачки писац Томас Ман назива Достојевског највећим психологом светске књижевности. Дела склопљена од комбинације обичних и свакодневних тема са универзалним питањима, као што су вера, патња и значење живота, и данас буде живо интересовање читалаца широм света. Поред константног интересовања читалачке публике широм света Достојевски привлачи пажњу и изучавалаца књижевности, књижевних критичара, историчара књижевности и теоретичара књижевности, као и стручњака из других области (психологије, хришћанске теологије, филозофије, антропологије и др). Достојевски се сматра руским књижевником о коме је највише писано, а само библиографија радова о њему на руском језику до половине 20. века објављена је у више томова. Његова дела остварила су значајног утицаја и у српској култури. Неки од најзначајнијих српских интелектуалаца писали су о Достојевском или били под утицајем његовог књижевног стваралаштва: Јустин Поповић написао је студију о филозофским схватањима Достојевског са позиција православне теолошке мисли, Исидора Секулић му је посветила више есеја, сматра се да је остварио утицај на литерарно стваралаштво Милована Ђиласа, а Никола Милошевић му је посветио више филозофских и књижевнотеоријских студија (Достојевски као мислилац, Негативни јунак итд). Посебно је велики утицај Достојевски имао на руску религиозну филозофију. Смрт Преминуо је 9. фебруара по новом, односно 28. јануара по старом, календару, 1881. године у Санкт Петербургу од последица крварења узрокованог епилептичним нападом. После два дана, његово тело је испратила на гробље безбројна гомила народа, монаштва и свештенства. Сахрањен је на гробљу „Тихвин“ при манастиру Александар Невски, у Санкт Петербургу, у Русији. Процењује се да је 40.000 људи присуствовало његовој сахрани, махом омладина и студенти, а сам се погреб претворио у демонстрације против царизма - упркос пишчевом недвосмисленом ставу према целом том питању. Таква почаст одавана је једино телима преминулих руских царева. На његовом надгробном споменику пише: „Заиста, заиста вам кажем, ако зрно пшенично, паднувши на земљу, не умре, онда једно остане; ако ли умре, много рода роди.“ (Јеванђеље по Јовану XII,24), што је и епиграф његовог последњег романа, „Браћа Карамазови“. Дела Романи Бедни људи, 1846 — роман у писмима. Двојник, 1846 — психолошка студија на тему раздвојене личности. Неточка Незванова, 1849 — недовршено дело, прекинуто хапшењем и одласком у Сибир. Село Степанчиково, 1859 — написано у Сибиру, комични роман с темом о провинцијској властели. Понижени и увређени, 1861 — роман-фељтон, апологија љубави. Записи из мртвог дома, 1861 — роман о заточеништву, један од најбогатијих карактеролошких списа у историји, било да је реч о чисто психолошким, антрополошким или конкретно књижевним остварењима. Записи из подземља, 1864 — интимна филозофска исповест човека из „подземља”. Злочин и казна, 1866 — прелазни облик према модерном роману, виртуозни роман на тему савести. Коцкар, 1866 — такође врста аутобиографског списа, роман о искушењима коцкарске страсти. Идиот, 1868 — апологија доброте, православља и лепоте. Зли дуси, 1871—1872 — „антинихилистички роман“. Младић, 1875 — филозофско разматрање мотива и циља, невероватно понирање у дубину младе људске душе. Браћа Карамазови, 1879—1880 — круна пишчевог стваралаштва. Новеле и кратке приче Господин Прохарчин, 1846 Роман у девет писама, 1847 — кратка прича објављена у јануарском броју часописа „Савременик” Газдарица, 1847 Туђа жена и муж под креветом, 1848 Слабо срце, 1848 Ползунков, 1848 Поштени лопов, 1848 Божићно дрвце и свадба, 1848 — објављена у Домовинским записима Мали јунак, 1849 Ујкин сан, 1859 Непријатан случај, 1862 Зимске белешке о летњим утисцима, 1863 — историјско-филозофски „експеримент“ о буржоаском друштву. Крокодил, 1865 Вечни муж, 1870 Бобац, 1873 Кротка, 1876 — објављена унутар пишчевог дневника, „једна од најпотреснијих новела очаја“ у светској књижевности Сељак Мареј, 1876 — објављен у Пишчевом Дневнику Сан смешног човека, 1877 Референце Литература Достојевски, Фјодор Михајлович, Комплет 12 књига, Ленто, Београд, 2009. (на енглеском) (на енглеском) (на енглеском) (на енглеском) (на енглеском) (на енглеском) (на енглеском) -{Nikolai Berdyaev (1948). The Russian Idea, The Macmillan Company.}- -{Otto Julius Bierbaum (1910–11). "Dostoyevsky and Nietzsche," The Hibbert Journal, Vol. IX.}- -{Lavrin, Janko (1918). "Dostoyevsky and Certain of his Problems," Part II, Part III, Part IV, Part V, Part VI, Part VII, Part VIII, Part IX, Part X, The New Age, Vol. XXII, Nos. 12–21.}- -{Lavrin, Janko (1918). "The Dostoyevsky Problem," The New Age, Vol. XXII, No. 24. pp. 465–466.}- -{Maeztu, Ramiro de (1918). "Dostoyevsky the Manichean," The New Age, Vol. XXII, No. 23, (1918). pp. 449–451.}- -{Simmons, Ernest J. (1940). Dostoevsky: The Making Of A Novelist, Vintage Books.}- -{Westbrook, Perry D. (1961). The Greatness of Man: An Essay on Dostoyevsky and Whitman. New York: Thomas Yoseloff.}- Спољашње везе С обзиром на датум смрти (прије више од 120 година), дела великог мајстора су доступна онлајн на руском и енглеском: Dostojevski:sabrana djela na ruskom i engleskom jeziku Сајт обожавалаца Достојевског, на енглеском Dostojevski eBook na Google book: Stogodišnja baka Dostojevski eBook na Google book: Bobac Dostojevski eBook na Google book: Krotka Dostojevski eBook na Google book: San smešnog čoveka Dostojevski eBook na Google book: Seljak Marej Dostojevski eBook na Google book: Roman u devet pisama Dostojevski eBook na Google book: Mališan kod Hrista na Božićnoj jelki Кротка, Фјодор Достојевски -{Online archive of Dostoevsky's novels in their original Russian}- -{Complete journalistic works}- -{Dostoyevsky studies}- -{Dostoyevsky's family tree}- ДОСТОЈЕВСКОМ СРБИ У СРЦУ: Први пут на српском биографија великог писца из пера његове ћерке („Вечерње новости”, 6. децембар 2020) Предавање "Антропологија Достојевског" (Народна библиотека Вук Караџић Крагујевац, 2022) ДОСТОЈЕВСКИ И СРПСКА КЊИЖЕВНОСТ (Народна библиотека Вук Караџић Крагујевац, 2022) Рођени 1821. Умрли 1881. Д Руски књижевници Научници Просветитељства Московљани Људи са епилепсијом Смрти од епилепсије


text: По ко зна који пут сам имао случај да је корисник чувао све фотографије и видео снимке његове мале деце од рођења па до данас на свом хард диску, разне друге фотке, дипломски који је куцкао у Ворду је био чуван само на рачунару и ту је требало да остане док га не одштампа и [...] Како смањити величину великог броја фотографија? Компјутераш блог Како да Оптимизација, Фолдер 21 коментара Ово је један од оних тривијалних брзинских текстова написаних за пола сата које пишем "по поруџбини" јер је упутство потребно људима који не знају како да одраде смањење величине за више слика одједном (додуше већина не зна ни како само једну фотку да смањи) а ја не бих баш да ово понављам лице-у-лице свакоме ко [...] Mega.nz – како подесити бекап ваших фајлова на клауд сервис Компјутераш блог Како да Бекап, Клауд, Фолдер 35 коментара Писао сам својевремено о 5 клауд (eng. cloud) сервиса за које сматрам да су најбољи, међутим и даље добијам питања: "Како да бекапујем своје фајлове, читао сам оно што си писао, али ми и даље није јасно". Обично људи до'вате празне DVD-јеве па напакују све своје фајлове на њих те мисле да су сад сигурни [...] Провера стања хард дискова Компјутераш блог Како да Виндовс, Заштита, Одржавање система, Фолдер 2 коментара Бед Сектори (bad sectors) јесте једна од ствари која људима диже косу на глави, све и да је немају. Чим почне са појавом бед сектора то је аларм за чешћим прављењем бекапа система и фајлова на неки други хард диск или cloud решење (о ком сам писао овде) јер се може десити да вам хард [...] Дељење фолдера и фајлова на мрежи – како? Компјутераш блог Како да Виндовс, Дељење, Фолдер 10 коментара Конкретно, добијам питања типа "Имам фајлове на једном рачунару, требам све да их пребацима на други рачунар"" или "Треба један фајл који се налази у фолдеру да поделим са колегама тако да могу да га виде а да не могу да га бришу. Користим Windows XP" . Прочитејте још и: Како поделити фајлове са било [...]


Научите да идентификујете синдром родитељског отуђивања | insightyv.com Шта је синдром отуђења родитеља? Рицхард А. Гарднер, М.Д., први је представио синдром родитељског отуђивања, или ПАС, 1985. године као начин описивања онога што он назива "скуп симптома" који је присутан код деце која су током процеса спора о детету, одбацити једног родитеља као директан резултат јаких, негативних потраживања које је увео други родитељ. Поред тога, у случајевима истинског синдрома родитељског отуђивања, негативна пропаганда која дете родитељу упознаје је не поткријепљено од понашања отуђеног родитеља пре спора. У многим случајевима ПАС, дете је уживало у топлој, живој вези са отуђеним родитељем пре развода његовог или њеног родитеља. Још једна значајна разлика у истинским случајевима синдрома родитељског отуђивања је идеја да дијете тако снажно усваја стајалиште родитељског старатеља да он или она почињу срамотити отуђени родитељ који је независно од отуђеног родитеља. Алиенатед вс. Естрангед Деца која су отуђена од једног родитеља су обично не жртве ПАС-а. У многим случајевима, када је дете отуђено од родитеља, тај родитељ бира (можда из разних разлога) да не буду укључени у живот детета. Алтернативно, постоје и ситуације када се старије дете може отуђити од родитеља због сопственог понашања тог родитеља. На пример, дијете чија је мама алкохоличар може одабрати да не учествује у неконтролисаним посјетама. Међутим, то није пример ПАС-а, јер постоји валидан разлог да дете може да одоли контакту. Утврђени случајеви злостављања - било емоционални, физички или сексуални - треба разликовати од случајева ПАС-а. Када постоји злоупотреба, разумно је да дете одбије родитеља. Стога, она не представља прави пример ПАС-а. ПАС треба узети у обзир када дете постаје конзистентно и без разлога: Избјегава родитеља у питању Денигира, омаловажава или омаловажава родитеља Изгледа да није у стању да разликује лаж од истине у односу на родитеља Неправилно мрзи родитеља Дефинира родитељ измишљене приче и лажи Користи неприкладан језик да би родитеље уздрмао у јавности Прегледа родитеља као појединачно лоше; не види ништа добро у родитељу у питању Показује екстремну отпорност на вид или одржавање контакта са родитељем Родитељи који доприносе синдрому отуђења родитеља то учине у различитим степенима. Благо отуђење може извршити родитељ који избјегава конфликт са другим родитељем и дозвољава пијанство и љутњу да се преболи дјеци. Умерено отуђивање може извршити родитељ који је изузетно љут на свог бившег супружника, али нема самоконтролу да управља својим понашањем. Дакле, дете постаје индоктринисан у истој бесу и незадовољству. У благим и умереним облицима, отуђитељи можда неће имати намеру да наруше однос дјетета са отуђеним родитељем и обично позитивно реагују на образовање. Међутим, у случајевима тешке отуђења, теже је промијенити понашање одуговора. Он или она заиста верује да је дијете боље без другог родитеља, намјерно задржава дијете од другог родитеља и намјерно користи свој или њен утицај да уништи једнократни позитиван однос између дјетета и отуђеног родитеља. Родитељи који сумњају у ПАС или Синдром отуђења родитеља морају предузети мере да спрече даље оштећење њиховог односа са својом децом, а такође раде на документовању и пријављивању понашања које ограничавају приступ њиховој дјеци. Посебно, жртве ПАС-а треба: Наставите да радите све што можете да одржите свој однос са својим дететом. Чак и ако сумњате да ваш бивши намерно ствара ПАС, наставите да позовете своје дете и покушате да се придржавате договореног распореда посјете. Чак и ако ваш бивши посјетиоци задржавају, не дозволите му да тврди да се не трудите да видите своје дијете. Не кривите своје дијете. Одвојите дечја радња која је штетна од самог детета. Оно што се дешава није грешка вашег дјетета. Он или она нису иницирају или не стварају оно што се дешава. Као што је фрустрирано, као што можете осећати, од кључне је важности да на било који начин не узимате своје фрустрације на ваше дијете. Документ, документ, документ. Водите детаљан запис о понашањима које повезујете са ПАС-ом, као ио свим отказаним посјетама и пропуштеним телефонским позивима. Подијелите ове информације са својим адвокатом. Размислите о раду са стручњаком за ментално здравље. Неопходно је да радите кроз своја осећања о томе шта се дешава. Квалификовани стручњак вам може пружити неопходне алате за посредовање ефеката ПАС-а и враћање вашег односа са дјететом. Водите дневник списа свом дјетету. Ако је контакт са дјететом у потпуности прекинут, размислите о вођењу новинарског писма њему или њој, уз наду да ће их дијелити у наредним годинама. Ово може бити изузетно терапијско и лечење за вас, а такође дају и вашем детету неку документацију о вашој сталној љубави чак иу време када сте били раздвојени. Можда нећете моћи да промените шта се дешава у садашњости, али задржавање часописа би омогућило вашем дјетету да се види касније, као одрасла особа, и види ситуацију са ваше тачке гледишта. Из овога је долазило доста исцељења свести. Никада не одустајте од наде. Сада осећате као да вам је украдена веза са дјететом и будућност је ван ваше контроле. Међутим, ваше дијете ће на крају имати прилику размишљати за себе или за себе. У међувремену, морате и даље бити особа интегритета и учинити оно што можете да одржите линије комуникације отворене, чврсто вјерујући да када ваше дијете почне да доводи у питање све што је он или она учио да размишља, ви воља имате прилику да поделите своју перспективу. Андре, Катхерине Ц. "Синдром родитељске отуђења." Анали Удружења америчке психотерапије 7.4 (2004): 7+. Куестиа. 24 Апр. 2007 [хттп://ввв.куестиа.цом/ПМ.кст?а=о&д=5008549755]. Гарднер, Рицхард А., М.Д. "Кратак увод у ПАС". ргарднер.цом. 31. маја 2001. 24. априла 2007. [хттп://ргарднер.цом/рефс/пас_интро.хтмл]. No Replies to "Научите да идентификујете синдром родитељског отуђивања"