Након повратка у Србију почиње његова вртоглава војничка каријера: од водника у артиљеријском пуку, до 1910. напредовао је до шефа Генералштабног одсека и начелника Министарства војног. Исте године је постављен за војног изасланика у Петрограду, где је остао до почетка Другог балканског рата. Након повратка у Србију, преузео је команду над Дринском дивизијом која се истакла у Брегалничкој бици. У Великом рату прво је предводио Шумадијску дивизију у борбама у Мачви, да би у августу 1914. био постављен за начелника Штаба Прве армије. Након повлачења на Крф, Хаџић је добио дужност која ће обележити његов даљи живот. На основу указа министра војног од 24. фебруара 1916, наиме, у Русији је започето формирање Прве српске добровољачке пешадијске дивизије, за чијег команданта је одређен пуковник Хаџић. Хаџић је са Крфа, у пратњи 21 официра и исто толико нижих чинова, на нову дужност у Одесу стигао 23. априла 1916. Након комплетирања дивизије, у њеном саставу се налазило и око 600 Чехословака, од чега је 128 имало официрско звање. Тако је почело да се развија „братство по оружју” између два народа.


source: CulturaX

text: Празнична недоумица: Једна или две Свете Петке (8. август и 27. октобар) - православни портал Празнична недоумица: Једна или две Свете Петке (8. август и 27. октобар) Август 7, 2021 - 22:21 Ажирирано: Септембар 15, 2021 - 18:37 У народу често постоји недоумица по питању личности Свете Петке. Она је, највероватније, настала из разлога што многи светитељи имају два (или више) датума који прослављају њих и догађаје везане за њихов живот (тако имамо "летње" и "зимске" славе). Да је овде реч о две Свете Петке најбоље сведоче Житија Светих за 08. август и 27. октобар, чији текст у наставку преносимо. Ту се види и да им је крај земног живота био различит. Прва је мученички пострадала и зато је "Преподобномученица", а друга је скончала земни живот у подвигу и молитви у пустињи и зато је "Преподобна". Житије за 8/26. август - Ова преподобномученица Параскева живљаше у време цара Антонина. Она се роди у Риму од хришћанских родитеља Агатона и Политеје који ревносно држаху заповести Господње. Пошто беху бездетни они се непрестано мољаху Господу да им да једно дете. А Господ који твори вољу оних који Га се боје дарова им женско чедо, коме они на светом крштењу дадоше име Параскева, пошто се роди у петак. Од малена посвећена Богу, Параскева би од мајке своје научена хришћанској вери и одгајена у њој. А када се научи књизи, света Параскева стално читаше Свето Писмо. Бавећи се пак много у цркви, она се одаваше светој молитви. Житије за 27/14. октобар - 'Ова славна, равноангелна светитељка беше српскога порекла, рођена у граду Епивату, између Силимврије и Цариграда. Родитељи свете Петке беху имућни и побожни људи: живљаху у свему по заповестима Божјим и живот свој украшаваху милостињом и добрим делима. Осим Петке они имађаху и једнога сина, Јевтимија. Децу своју они васпитаваху у побожности: учаху их свакој врлини и животу по Богу. Једном Петка као десетогодишња девојчица, када с мајком беше у цркви, чу речи Божанског Еванђеља: Ко хоће за мном да иде нека се одрече себе и узме крст свој, и за мном иде (Мк. 8, 34). И ове јој се речи дубоко урезаше у срце. По изласку из цркве она срете просјака, и кришом од мајке она скиде са себе своју скупоцену хаљину и даде је просјаку, a caма обуче његове дроњке. Када дође дома и родитељи је угледаше у дроњцима, они је изгрдише и строго јој запретише да то више не чини. Но она продужи и даље то чинити. На грдње због тога, она је родитељима одговарала да она другачије не може живети. Тако, живећи дуги низ година у пустињи, преподобна Параскева, када једне ноћи по обичају свом стајаше на молитви и са умилењем пружаше руке своје к небу, угледа ангела Божија у облику пресветлог младића који дошавши к њој рече: Остави пустињу, и врати се у твоје отечество; потребно је да тамо предеш своје тело земљи, а душом да се преселиш Господу. Удубивши се у смисао овога виђења, преподобна разумеде да је то наређење од Бога. И радоваше се она што ће се ускоро разрешити од тела, али и туговаше што ће се растати са пустињом: јер ништа тако не очишћава душу и не приводи је к Прволику као пустиња и усамљеничко молитвено тиховање. Но, покоравајући се небеској вољи, преподобна крену у своје отечество. Допутовавши у престони град Цариград она посети дивну цркву Свете Софије; исто тако посети и цркву Пресвете Богородице што је у Влахерни, и поклонивши се чудотворној икони Богоматере, отпутова у своју постојбину Епиват. Ту она проживе још две године, не мењајући начин свог пустињског живота, него проводећи сво време у труду, посту и молитви. А када дође време њеног одласка к Богу, преподобна се усрдно помоли Богу за себе и за сав" свет и тако у молитви предаде Богу блажену душу своју. Тело њено би од стране верних сахрањено по хришћанском обичају, али не на општем гробљу, већ одвојено, као тело странкиње која никоме не беше казала одакле је. Бог, хотећи да прослави угодницу Своју, откри свете мошти њене после много година, и то на следећи начин. Близу места где преподобна мати Параскева беше сахрањена подвизаваше се на стубу у молитвеном тиховању неки столпник. Догоди се да тамо би таласима избачено тело некога морнара који се за време пловидбе тешко разболе и умро. Од тога леша стаде се ширити страховит смрад, да је просто било немогуће проћи тим путем. Смрад тај није могао трпети чак ни столпник, те због тога би принуђен да сиђе са стуба и да наложи неким људима, да ископају дубоку рупу и усмрдели леш закопају. Копајући рупу ти људи, по промислу Божјем, нађоше нетљено тело где лежи у земљи, и зачудише се томе. Али као прости и невјеже, они не обратише на то потребну пажњу и не схватише како треба. И говораху међу собом: Када би ово тело било свето, Бог би то открио преко каквих било чудеса. – Са таквим расуђивањем они поново затрпаше нетљено тело земљом, бацивши тамо и смрдљиви леш, па отидоше својим кућама. А кад паде ноћ, један од њих, неки Георгије, човек христољубив, мољаше се Богу у својој кући. И заспавши пред зору он виде у сну неку царицу где седи на пресветлом престолу, а около ње стоји велико мноштво светлих војника. Видевши то, Георгија обузе страх, и он паде на земљу, пошто не беше у стању гледати тај сјај и лепоту. А један од тих светлих војника узе Георгија за руку, подиже га и рече му: Георгије, зашто тако омаловажисте тело преподобне Параскеве и погребосте поред њега смрдљиви леш? Сместа извадите тело преподобне и положите на достојном месту, јер Бог хоће да слушкињу Своју прослави на земљи, – Тада и та светла царица рече Георгију: Похитај те извади моје мошти и положи их на чесном месту, не могу више да трпим смрад онога леша. Јер и ја сам човек, и постојбина је моја Епиват, где ви сада живите.


РАЗГОВОР СА ГРАЂАНИМА – ПУТ ЗА РЕШАВАЊЕ ПРОБЛЕМА – Општина Сурчин РАЗГОВОР СА ГРАЂАНИМА – ПУТ ЗА РЕШАВАЊЕ ПРОБЛЕМА by gradjani / 12 February 2020 / Published in Разговор са грађанима Среда, 12. фебруар, је само један од радних дана председника Градске општине Сурчин Стевана Шуше, када је приликом обиласка радова на комплетној реконструкцији Ритске улице у Сурчину, издвојио време и разговарао са својим суграђанима на терену о проблемима са којима се свакодневно сусрећу и сугестије како да се ти проблемо што брже и ефикасније реше, на задовољство свих.


Београд – Кров над главом у Београду званично нема 1.000 одраслих људи и још толико деце. Волонтери Црвеног крста Палилуле, који су урадили истраживање на улицама престонице, сматрају да бескућника ипак има много више. То су углавном мушкарци (87 одсто) који имају око 55 година, док су жене које живе на улици старе око 40 година. У просеку су тамо дуже од једне деценије. Сваки пети суграђанин коме је кревет на асфалту, има високу или вишу стручну спрему, док је сваки трећи завршио средњу школу. Неквалификовано је 35 одсто бескућника. „Сваки други бескућник је некада био у браку, а девет одсто су удовци или удовице“, прича секретар Црвеног крста Палилуле Славица Мусић. „Проблеми на које смо се фокусирали у овом истраживању су у већој мери проблеми за чије решавање нису потребна велика средства, већ се могу решити или ублажити уз помоћ ширег друштвеног консензуса, добре воље надлежних органа и применом постојећих закона. Истраживање је имало за циљ да покаже да волонтерски рад и активирање грађана може да утиче на побољшање положаја ове социјалне групе.“ Мусићева каже да су волонтери Црвеног крста млађи, образовани људи, спремни да одвоје део свог слободног времена и да учине да неком другом буде боље. „Анкета нам је помогла да разумемо које су потребе бескућника, па смо организовали рок концерте и сакупили средства за куповину хигијенских пакета“, објашњава наша саговорница. „Рекли су нам и да су им неопходне кабанице, батеријске лампе и ранчеви, тако да смо им све то обезбедили.“ На уличном фестивалу „Врева“, протеклог викенда, волонтери су покушали да и Београђанима представе ове „невидљиве суграђане“. На трибини су учествовали професор историје Мирослав Влачић и дипломирани економиста Слободан Хаџић. За ова два човека је заједничко то што немају свој дом. Влачић је знатижељним посетиоцима рекао да су људи који живе на улици поклекли пред теретом живота. У трци за стандардом и комфором, у једном тренутку су се отиснули на потпуно другу страну. Материјална и духовна беда У Црвеном крсту Палилуле кажу да су главни разлози да „скупе прње, ставе штап на раме и крену у свет“, сукоби у породици, растурени бракови или болест. Нико на улицу није изашао због хира. Беда је главни разлог, кажу, материјална или духовна. Уз тушеве и огрев за зиму Црвени крст Палилуле организовао је потписивање петиције да се унапреде услови живота бескућника. „У анкети су многи од ових људи навели да не желе да буду прљави, али да немају где да се окупају, па скупљамо потписе за изградњу јавног купатила за бескућнике“, каже Мусићева. „Трудићемо се и да им пронађемо нужни смештај током зимских дана. Неки простор где би могли да се згреју.“


Привреда на јесен очекује помоћ државе Ако се продуби здравствена криза и вирус корона не стави под контролу, велики број људи без посла би могао да остане на јесен, када престане да важи забрана отпуштања у предузећима којима је држава три месеца уплаћивала минималне зараде. Различите процене указују да је угрожено од више десетина хиљада до преко 100.000 радних места. Министар финансија Синиша Мали јуче је рекао да не очекује до 1. новембра веће помаке и негативне последице на тржишту рада, најпре због спроведених мера помоћи, које су износиле укупно 278 милијарди динара у кешу, када се саберу све три минималне зараде, новчана помоћ од 100 евра и одлагање кредита. - Уколико добијемо вакцину и то се уради на прави начин, то је једино дугорочно решење за нашу економију, све остало је спасавање. Наша економија зависи од тога како остале привреде раде - рекао је Мали. Мали је обелоданио да заједно са Привредном комором Србије и Републичким заводом за статистику спроводе истраживање у више од 1.000 предузећа о томе како су до сада спроведене мере и како су реаговали купци и добављачи. Из тога ће видети који су сектори више и мање погођени, па ће знати како треба да реагују. Тиме је практично индиректно рекао да држава ипак размишља о некој врсти помоћи привреди на јесен ако затреба. - Сада треба бити паметан и видети шта ће се и на који начин дешавати у наредном периоду - нагласио је министар. Зоран Михајловић, секретар Савеза самосталних синдиката Србије, тврди да би од новембра више од 100.000 људи могло да остане без посла. Прва на удару могла би да буде ауто-индустрија, која у Србији запошљава између 30.000 и 40.000 радника. - Имамо велики притисак страних инвеститора, који траже продужење плаћеног одсуства за своје раднике. Реч је о компоненташима, који су најпре тражили сагласност за 45 дана плаћеног одсуства за раднике, који у том случају примају 65 одсто зараде. Сада, када то истиче, ових дана стижу захтеви за додатних 45 дана плаћеног одсуства да не би отпуштали раднике. Захваљујући државној помоћи, некако су прегурали овај период, али када у октобру све истекне, питање је да ли ће продужити плаћено одсуство. Они немају законско ограничење за плаћено одсуство и могу да га траже изнова. Ако не раде, неће моћи да плаћају ни тих 65 одсто од плате. Компоненташи су у колапсу и неће тако лако покренути производњу док ауто-индустрија не почне да ради. Или ће радити смањеним капацитетом или уопште неће радити, што значи да ће одређени број људи добити отказе - каже Михајловић и додаје да је реч о тридесетак фирми, које се углавном баве провлачењем каблова за ауто-индустрију. Немачка корпорација „ИГБ аутомотив” у Инђији, где се од 2007. производе грејачи за седишта, у јуну је, према писању војвођанских медија, најавила отпуштање 176 запослених због пада поруџбина од 45 одсто. Статистика показује да је у мају производња моторних возила у Србији имала највећи међугодишњи пад од свих области прерађивачке индустрије, и то 70 одсто. Од средине марта до краја маја продаја нових аутомобила у Европи је смањена за 41,5 одсто, а Асоцијација европских произвођача аутомобила за целу годину очекује пад од 25 одсто. Михајловић каже да ће се на удару наћи запослени у металском комплексу, који не раде на неодређено време или раде по неким уговорима. - А њих има близу 100.000 у реалном сектору. Доћи ће под удар и хотелијерство. Очекујем од октобра отпуштање великог броја радника ако не буде новог пакета помоћи. Држава треба да осмисли стратегију за наредну годину или две да се помогне радницима и фирмама да покрену или одрже ниво производње да не бисмо осетили драстичан пад. Железара је угасила производњу у једној пећи и за поновно покретање производње биће потребно бар три месеца. Питање је да ли ће им бити потребни сви радници. Неопходно је оживљавање домаће производње јер нисам сигуран да ће инострани инвеститори дуго да се задрже ако епидемија потраје - каже Михајловић и предлаже масовно покретање јавних радова на којима би били ангажовани отпуштени радници. Према „Политикиним” сазнањима, „ХБИС група” није продужила уговоре за 60 радника смедеревске железаре. Њима су уговори истекли још у фебруару, али су им кинески послодавци прогледали кроз просте и држали их на радним местима до почетка јула. Будући да се у јавности у последње време појављују различите процене о броју људи који би на јесен могли да остану без посла уколико здравствена криза потраје, питали смо Министарство за рад, борачка и социјална питања колико би радника, према њиховој процени, могло да остане без посла и да ли ће бити осмишљен програм помоћи за њих. Одговор нисмо добили. Милојко Арсић, професор Економског факултета, недавно је за наш лист рекао да би, по истеку забране отпуштања корисника минималца, у најбољем случају без посла могло да остане неколико десетина хиљада радника када је реч о формалној запослености и још толико оних који раде на црно. Ако би привреда добила неку врсту помоћи, отпуштање би било мање, али би га свакако било јер запосленост мора да се прилагоди нижем нивоу привредне активности. Социјално-економски савет (СЕС) тражи да се у Србији што пре формира нова влада и разговара о додатној подршци најугроженијим фирмама јер ће се без тога незапосленима, којих има пола милиона, придружити и више од 200.000 радника који ће остати без посла и око 100.000 повратника из иностранства, рекао је агенцији Бета професор Зоран Стојиљковић, који председава СЕС-у. Стојиљковић сматра да би држава требало да пружи новчану помоћ фирмама чија је производња пала 15-20 одсто, а не свима. - И друге земље су после пакета помоћи за прва три месеца кризе наставиле да дају подршку привреди - истиче. Према његовим речима, СЕС тражи од државе нову подршку компанијама по угледу на земље које су наставиле да помажу привреду новим циклусом од још три месеца. Влада Србије требало би, како је рекао, ребалансом буџета да повећа инвестиције у инфраструктуру јер страних улагања неће бити, а истовремено да преиспита досадашње планове за улагања. Прочитајте и ово: Да ли су послодавци обезбедили рад на радном месту са спроведеним мерама безбедности и здравља на раду?


source: wikipedia

text: 29. јануар је двадесет девети дан у години у Грегоријанском календару. 336 дана (337 у преступним годинама) остаје у години после овог дана. Догађаји 1412 — У Новом Брду издат „Закон о рудницима“ деспота Стефана, који садржи драгоцене податке о начину живота српског народа на почетку XV века. Законик значајан документ српске писмености и српског правног система у средњем веку. 1635 — Основана је Француска академија, једна од најчувенијих у Европи. Академију основао кардинал Ришеље, министар краља Луја XIII. 1676 — Фјодор III је постао цар Русије. 1814 — Француска је поразила Русију и Пруску у бици код Бријена. 1845 — У „Њујорк ивнинг мирору“ први пут објављена песма Гавран, Едгара Алана Поа, која му је донела светску славу. 1850 — Хенри Клеј је представио америчком Конгресу компромис из 1850. 1856 — Британска краљица Викторија је установила Викторијин крст, највише британско војно одликовање. 1861 — Канзас је примљен у Унију као 34. америчка савезна држава. 1863 — Америчка војска је поразила Шошоне у масакру на Медвеђој реци. 1886 — Немачки инжењер Карл Бенц патентирао први успешан аутомобил на бензин. 1889 — Аустроугарски принц, престолонаследник Рудолф, једини син Франца Јозефа 1, нађен мртав с љубавницом Маријом Вечером у дворцу „Мајерлинг“ крај Беча. 1891 — Лилијуокалани је проглашена последњим владаром и једином краљицом Хаваја. 1896 — Амерички лекар Емил Граб први употребио терапију зрачењем у лечењу рака плућа, применивши је у Чикагу на пацијенткињи Роуз Ли. 1916 — Немци у Првом светском рату први пут бомбардовали Париз из цепелина. 1933 — Немачки председник Паул фон Хинденбург именовао Адолфа Хитлера за немачког канцелара. Хитлер званично ступио на дужност дан касније, 30. јануара. 1942 — Перу и Боливија потписивањем протокола у Рио де Жанеиру окончали рат почет 1941. због спорне пограничне територије између две земље у подручју амазонске џунгле, али спорно питање тиме није решено. 1950 — Почела прва у низу побуна у Јоханезбургу, изазваних расистичком политиком Владе Јужне Африке. 1959 — Дански путнички брод „Ханс Хедтофт“ ударио, пловећи поред обала Гренланда, у ледени брег и потонуо. Живот изгубило 95 особа. 1963 — Француска ставила вето на улазак Велике Британије у Европску економску заједницу. 1964 — У Инзбруку, Аустрија, отворене 9. зимске олимпијске игре. 1964 — Премијерно приказан филм „Др Стрејнџлав“, Стенлија Кјубрика. 1996 — Венецијанска оперска кућа „Ла Фениче“ изгорела у пожару, други пут у 204 године своје историје. 1999 — Контакт-група позвала власти Србије и представнике косовских Албанаца да до 6. фебруара приступе мировним преговорима у француском замку Рамбује у близини Париза. 2002 — Председник САД Џорџ Буш изјавио у Конгресу САД да почиње рат против тероризма и упозорио да „Осовина зла“, коју чине Иран, Ирак и Северна Кореја, прети миру у свету. 2002 — У Кабулу се завијорила стара авганистанска застава, први пут од комунистичког преврата 1978. који је означио почетак 23-годишњег периода ратова и криза у земљи. 2021 — Демонстрације: Најмање 350 особа је повређено у сукобима полиције и демонстраната у Триполију. Рођења 1773 — Фридрих Мос, немачки геолог и минералог. (прем. 1839) 1782 — Данијел Франсоа Еспри Обер, француски композитор. (прем. 1871) 1860 — Антон Чехов, руски писац и драматург. (прем. 1904) 1866 — Ромен Ролан, француски књижевник, драматург и музиколог, добитник Нобелове награде за књижевност (1915). (прем. 1944) 1900 — Марко Тајчевић, српски композитор, музиколог и музички критичар. (прем. 1984) 1918 — Џон Форсајт, амерички глумац. (прем. 2010) 1926 — Абдус Салам, пакистански физичар, добитник Нобелове награде за физику (1979). (прем. 1996) 1934 — Бранко Миљковић, српски песник, есејиста и преводилац. (прем. 1961) 1940 — Кетрин Рос, америчка глумица и списатељица. 1945 — Том Селек, амерички глумац, продуцент и војни ветеран. 1948 — Зоран Реџић, босанскохерцеговачки музичар, најпознатији као басиста групе Бијело дугме. 1950 — Ен Џилијан, америчка глумица. 1954 — Опра Винфри, америчка ТВ водитељка, глумица и продуценткиња. 1960 — Џија Каранџи, амерички модел. (прем. 1986) 1966 — Ромарио, бразилски фудбалер и фудбалски тренер. 1966 — Горан Стојановић, југословенски рукометаш и рукометни тренер. 1969 — Саша Обрадовић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1970 — Хедер Грејам, америчка глумица. 1981 — Дарио Лопилато, аргентински глумац. 1985 — Раг'н'Боун Мен, енглески музичар. 1985 — Никола Рађен, српски ватерполиста. 1986 — Симон Вукчевић, црногорски фудбалер. 1990 — Мајк Цирбес, немачки кошаркаш. 1994 — Вукан Савићевић, црногорски фудбалер. 1995 — Милена Радуловић, српска глумица. 1996 — Кенан Карахоџић, босанскохерцеговачко-српски кошаркаш. Смрти 1430 — Андреј Рубљов, руски сликар (рођ. отприлике 1360) 1820 — Џорџ III, краљ Уједињеног Краљевства (рођ. 1738) 1848 — Јаков Јакшић, устанички командант, управник штампарије и трговац, први надзорник пошта у Србији. (рођ. 1774) 1899 — Алфред Сисли, француски сликар, импресиониста. (рођ. 1839) 1934 — Фриц Хабер, немачки хемичар. (рођ. 1868) 1934 — Бранимир Ћосић, књижевник. (рођ. 1903) 1941 — Јоанис Метаксас, грчки генерал и државник. (рођ. 1871) 1994 — Улрике Мајер, двострука светска првакиња у скијању. (рођ. 1967) 1995 — Јанош Херцег, војвођански писац, уредник и преводилац на мађарском језику. (рођ. 1909) 2001 — Жан Пјер Омон, истакнут француски позоришни и филмски глумац. (рођ. 1917) 2005 — Ефраим Кишон, израелски писац-сатиричар, драматург и редитељ. (рођ. 1924) 2005 — Жика Митровић, српски филмски режисер и сценариста. (рођ. 1921) 2019 — Драшко Ређеп, српски књижевник. (рођ. 1935) 2020 — Благоја Георгијевски, југословенски кошаркаш. (рођ. 1950) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Часне вериге Светог апостола Петра Свете мученике Певсипа, Елевсипа, Малевсипа и бабу им Леонилу Преподобног мученика Дамаскина Габровског Преподобног Ромила Референце 129


ПРЕМИЈЕРА ПРЕДСТАВЕ „ШЕЋЕР ЈЕ СИТАН ОСИМ КАД ЈЕ КОЦКА“


text: ВАСКРШЊЕ ОБРАЋАЊЕ ЕПИСКОПА ШУМАДИЈСКОГ О ВАСКРСУ 2009. ГОДИНЕ - Епархија Шумадијска Ако се хришћанство моxе свести на догађај, онда је тај догађај Васкрсење Христово. Ако се хришћанство моxе сабрати у један дан, онда је тај дан Васкрсење Христово поучава нас Отац Јустин Ћелијски. Зато је и апостол Павле говорио: ,,А ако Христос није устао, узалуд вјера ваша" (1 Кор 15, 17). Васкрсењем се објашњава Оваплоћење. До Васкрсења Христос је учио о вечном xивоту; Васкрсењем је доказао да је Он – вечни xивот. Васкрсењем својим Христос нам је дао најбољу потврду свога xивота, рада и учења. Не прими ли човек ту, најочигледнију потврду, очигледнија му се неће дати. Зато Васкрсење Христово јесте средиште нашег xивота и опредељења. У средишту нашег литургијског xивота, у самом средишту времена које рачунамо као црквену годину, такође је празник Христовог Васкрсења. Шта је то Васкрсење? Васкрсење је пројава вечног, бескрајног Xивота у свету којим господари смрт. Христос Васкрсава и бива Васкрснут у овом нашем свету, не негде другде, не у неком свету који ми уопште не познајемо. Ова велика радост јесте средишња тема Хришћанства и сачувана је у свој својој чистоти у Православној Цркви. Истину говоре они који каxу да је Васкрсење Христово стварна средишња тема Православља, средиште свеколиког православног искуства које одређује оквир свега осталог у Православљу. Васкрсли Господ је нова реалност у сфери људског xивота и људских појмова; отуда толико тешкоћа и препрека за усвајање те, до тада небивале, реалности. Васкрсење Христово је надлогична реалност, али толико очигледна и опипљива, толико проверена и посведочена, да је немогуће не примити је као историјски факат. Од примања тог факта зависи примање Христа као Богочовека. Да није Васкрсао, Христос би показао да је човек, само човек, а не и Богочовек. Кроз Васкрсење ми смо стварно познали Богочовека у Христу. Једино у Васкрсењу |егова смрт добија свој смисао и оправдање. Без Васкрсења – вера хришћанска је немогућа и бесмислена, јер главни уxас, главно зло а то је смрт, без Васкрсења остаје непобеђено: ,,Ако Христос не уста, узалуд вера наша" одјекују речи апостола Павла. А веровати само у Распетог, а не и Васкрслог Христа, значи – осудити себе на најваћу несрећу, и уxас, и страдање, и бесмислено мучење (1 Кор 15, 19). Зато и каxемо да Нема ничег новог под сунцем сем Васкрслог Богочовека Христа. ,,Христос уста из мртвих", и тиме постаде ,,новина" за све смртне људе (1 Кор 15, 20), новина за, у гресима, остарелу душу људску, новина и за напаћено тело људско. ,,Новина" која никад не стари, која и чини Нови Завет увек новим, која слуxи као једини залог и једино средство за обнављање човека и свега човечанства, твари и свих бића (1 Кор 15, 20-24). Новина - Христос, која даје вечно нове силе, нове радости, која ствара нове душе, нова срца, нове људе, који се рађају и xиве у Духу Светом. Само Васкрсење даје могућност и силу да се човечија личност моxе развијати безгранично и бескрајно. Васкрсење доказује бесмртност душе људске и тела људског и тиме омогућава непрекидно, вечно узрастање човечије личности. Спаситељеве речи: ,,Будите савршени као што је савршен Отац ваш на небески" (Мт 5, 48), могу се остваририти само ако је човек бесмртан, ако васкрсава пуном личношћу својом: и телом и душом. Било би немогуће узрастати у Христу (Кол 2, 19; Еф 4, 13) ако је смрт завршни моменат узрастања. Прави истински прогрес постаје могућ само кроз Васкрсење, јер оно ствара органску везу између овог света и оног, између овог xивота и xивота вечног. Кроз грехопад смо сви умрли, кроз Васкрсење сви оxивљујемо. Како у Адаму сви умиру, тако у Христу сви оxивљују (1 Кор 15, 22). Адам је увео род људски у тунел смрти, Христос нас је извео из њега на пут бесмртности. Ко тело своје поведе путем Христовим, нема сумње да ће га увести у xивот вечни. Прави хришћани то увек чине, и заједно са апостолом Павлом изјављују: ми једнако носимо на телу смрт Господа Исуса да се xивот Исусов на телу нашем покаxе. Јер ми xиви једнако се предајемо на смрт за Исуса, да се и xивот Исусов јави на смртном телу нашем (2 Кор 4, 10-11). Васкрсли Господ даје снаге хришћанима да трпељиво подносе распадање свога спољашњег човека, док се унутрашњи обнавља сваки дан: и док то бива, они гледају на царство Боxије као на своју праву отаyбину (2 Кор 4, 16-18). Тако оснаљени и певамо у Васкршњем тропару ,,смрћу смрт уништи". Дакле Христос није само својим Васкрсењем уништио смрт, него и својом смрћу. Упитаће неко: како говорите да је васкрсли Господ победио смрт када људи још увек умиру? Који год улазе у овај xивот кроз мајчину утробу, они излазе из овог xивота кроз смрт и гроб. То је правило. Само што смрт за нас, који у Христу умиремо, није више мрачни понор но рађање у нови xивот и повратак у домовину своју. Гроб за нас није више вечна тама но само капија, на којој нас чекају светли ангели Боxији. За оне који верују у вечни xивот, гроб је само последња препона да ступе у вечну радост Господа Христа. Зато апостол Павле узвикује: ,,мени је xивот Христос а смрт добитак" (Фил 1, 21). Разлика између смрти, пре и после васкрсења Христовог, је као разлика између страшног поxара и пламена једне свеће, каxе Свети Владика Николај. У знаку Христовог Крста и Васкрсења, браћо и сестре, одвија се и догађа сва историја света и човека. Христов Крст и страдање сијају свету и својом светлошћу дају смисао страдању човека и света, утканом у њих. У свету и историји само оно што издрxи страдање, само оне вредности које претрпе распеће и опстану – истинске су вредности. Пут ка тим вредностима, показивала нам је и показује нам, молитва Светог Јефрема Сирјског коју смо изговарали у току васкршњег поста: ,,Господе и владару xивота мога..." у којој је садрxана сва јеванђелска етика. У великопосном позиву да ,,пазимо на себе" и да ,,страxимо над собом", над свим оним што мислимо, осећамо и радимо, садрxан је пут и метод како да применимо ту етику у свој свакидашњи xивот. Древни јелински мудрац Сократ, и многи други, сматрали су да је начело: ,,познај самога себе", темељ људског знања и понашања. Црква Боxија на основу свог богоданог искуства зна да је то начело само почетак истинске промене, раста и усавршавања човековог. Није довољно само знати истину, већ сагласно истини треба xивети. Неопходно је непрекидно пазити и страxити над собом. Бог је открио истину пророку Мојсију и дао му Закон, али му је онда рекао: ,,Пази на себе". Тако и Христос позива све људе ,,Пазите на себе" (Лк 17, 3) и још: ,,Страxите, дакле, у свако време молећи се да се удостојите да избегнете све што се има догодити, и да станете пред Сина Човечијега" (Лк 21, 36); ,,Пазите, страxите и молите се; јер не знате када ће време настати" (Мк 13, 33) – то јест, време смрти али и време другог и славног доласка Христовог. Зато браћо и сестре замолимо Васкрслог Господа да у нама васкрсне доброта, вера и нада; праштање, љубав, поверење и поштење у чему, чини ми се, данас доста оскудевамо. Замолимо Васкрслог Христа да нам опрости што својим сагрешењима вређамо и |ега и све оне за које је Он пострадао на крсту, јер по мери нашег праштања другима, биће и мера праштања Боxијег нама. Зато су нам ови свети дани и дати да, као што и певамо у пасхалној стихири, загрлимо једни друге у Васкрслој радости и да каxемо и онима који нас воле и онима који нас мрзе, да праштамо све ради Васкрсења Христовог. У име Страдалног и Васкрслог Господа, све вас, драга браћо и сестре, поздрављам поздравом победе Xивота над смрћу:


text: Завршена 9. Меморијална колонија карикатуриста "Међедов ћеиф" | Варварин Девета Меморијална колонија карикатуриста "Међедов ћеиф" одржана је од 19. до 23. јуна у Горњем Катуну и Варварину. Директор Општинске библиотеке Варварин Горан Ћеличанин наводи да је и ове године учешће у колонији узео сам врх српске карикатуре, имена попут Мухамеда Ђерлека, Бранислава Ђокића Кана, Предрага Србљанина, Саше Димитријевића. Ћеличанин истиче да је после сваке колоније остајало квалитетних радова, затим следи припремање једне изложбе, а идеја је и да се ове године организује и јубиларна, десета колонија карикатуриста. Он такође најављује и ликовну колонију која ће бити одржана од 9. до 14. јула ове године, на истом месту. Бранислав Ђокић Кан је редовни учесник колоније карикатуриста "Међедов ћеиф", а у изјави за наш портал истиче посебно задовољство организацијом колоније и условима за рад и стварање. "Захваљујући Горану се дешава ова фантастична манифестација, Горан уме да сакупља позитивне људе, тако да се у тој позитивној атмосфери изроде и добре ствари које су посвећене нашем преминулом другу Браци. Ово је једна тако јединствена манифестација на овим просторима где долазе квалитетни људи, светски карикатуристи, добитници великих светских награда, тако да све то обезбеђује једну фантастичну атмосферу", истиче познати карикатуриста Кан. Предраг Србљанин је такође стални гост Варварина и колонија посвећених Радославу Браци Ненадићу. Он наглашава да га очарава Морава поред које воли да шета. "Ја сам решио да зађем у Мораву негде пошто ако си прави Србин треба једном да загазиш у Мораву. Ја још нисам имао прилику, нажалост овде где смо ми мало је теже прићи, међутим имамо договор да прошетамо, да одемо на место где може да се уђе у Мораву. За мене је Морава српски Јордан и било би штета да сваки Србин бар једном не уђе у Мораву", оцењује Србљанин.


Поделиться9612017-06-16 00:18:56 http://endorgame.ru/viewtopic.php?id=647&p=7#p55791 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-16 00:19:40) Поделиться9622017-06-16 08:14:39 http://spacewind.su/rpg/showthread.php? ... count=1055КОСМИЧЕСКИЙ ВЕТЕР Поделиться9632017-06-16 09:33:49 http://insideout.mybb.ru/viewtopic.php? ... 32#p355212 Поделиться9642017-06-16 13:46:40 http://chaostheory.f-rpg.ru/viewtopic.p ... 11#p301165 Поделиться9652017-06-16 16:53:53 http://citygangsters.ru/viewtopic.php?i ... =32#p46531 Поделиться9662017-06-16 17:57:38 http://shelterme.rusff.ru/viewtopic.php ... 15#p170196 Поделиться9672017-06-16 21:53:05 http://legendsv.rusff.ru/viewtopic.php? ... =13#p38853 Поделиться9682017-06-16 22:25:27 http://crossoverapocalypse.f-rpg.ru/vie ... =19#p88592 Поделиться9692017-06-17 16:56:51 http://homoludens.f-rpg.ru/viewtopic.ph ... ;p=5#p5255 Поделиться9702017-06-18 10:24:32 http://bloodsisters.rolka.su/viewtopic. ... =7#p139159 Поделиться9712017-06-18 10:24:46 http://ncc-1442.ru/cgi-bin/yabb2/YaBB.p ... 1770/75#77 Поделиться9722017-06-18 10:24:59 http://spacewind.su/rpg/showthread.php? ... count=1106КОСМИЧЕСКИЙ ВЕТЕР Поделиться9732017-06-18 19:29:51 Поделиться9742017-06-19 10:24:41 http://onepiecewoc.rolbb.ru/viewtopic.p ... p=4#p12344 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:25:26) Поделиться9752017-06-19 10:28:34 http://zavet.rusff.ru/viewtopic.php?id= ... p=12#p3999 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:29:21) Поделиться9762017-06-19 10:36:47 http://estar.1bb.ru/viewtopic.php?id=55 ... =41#p35692 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:37:27) Поделиться9772017-06-19 10:45:52 http://brighton.mybb.ru/viewtopic.php?i ... =9#p539297 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:46:44) Поделиться9782017-06-19 10:50:24 http://crossflame.rusff.ru/viewtopic.ph ... ;p=9#p1384 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:51:04) Поделиться9792017-06-19 10:55:09 http://lexington.f-rpg.ru/viewtopic.php ... 16#p188526 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 10:56:01) Поделиться9802017-06-19 10:59:05 http://mlprpg.ru/viewtopic.php?t=780&start=30 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 11:06:26) Поделиться9812017-06-19 11:10:04 http://ouatwinter.rusff.ru/viewtopic.ph ... =10#p44820 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 11:11:21) Поделиться9822017-06-19 11:16:18 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 11:17:59) Поделиться9832017-06-19 11:23:17 http://allgenerations.rusff.ru/viewtopi ... =28#p64969 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 11:24:04) Поделиться9842017-06-19 12:30:13 http://wearethefuture.rusff.ru/viewtopi ... 46#p313430 Поделиться9852017-06-19 12:33:21 http://crossoverapocalypse.f-rpg.ru/vie ... =27#p89320 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 12:34:39) Поделиться9862017-06-19 12:37:45 http://ar.rolevaya.ru/viewtopic.php?id= ... p=13#p1079 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 12:39:39) Поделиться9872017-06-19 12:43:46 http://newdozor.rusff.ru/viewtopic.php? ... =11#p31332 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 12:44:36) Поделиться9882017-06-19 12:47:29 http://irepublic.rusff.ru/viewtopic.php ... 32#p185647 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 12:48:18) Поделиться9892017-06-19 12:51:09 http://preachers.rusff.ru/viewtopic.php ... =32#p25526 Отредактировано C.A. Cupid (2017-06-19 12:53:17) Поделиться9902017-06-19 23:03:08 http://teor.8bb.ru/viewtopic.php?id=153&p=12#p24457


Пети по реду Некст фестивал крајем априла у Ужицу 13.03.2017 15:36 | 0 коментар(а) Ужице - Пети, јубиларни хуманитарни NEXT (Некст) фестивал, одржаће се и ове године у Ужицу 28. и 29. априла у Градском културном центру, саопштили су данас организатори. На два стејџа Public и 031 Republic наступаће нека од водећих имена домаће рок и електронске сцене. Звезде Некст фестивала су Дадо Топић & Time after Time, Eastock, Марко Вуковић и Лука Вуковић b2b Иван Радојевић. На Public стејџу публика ће се подсетити на све велике хитове који красе Топићеву дугу и раскошну каријеру. Песме Македонија, Да ли знаш да те волим, Суперстар и многе друге у новим аранжманима представљају Даду Топића у сасвим модерном издању. Банд Time After Time је најјача концертна подршка до сада, због чега ћете уживати у овој незаборавној вечери. Част да отвори овогодишњи Некст фестивал 28. априла припала је четворочланом рок саставу из Ужица Eastock-u, који се и афирмисао управо на овом фестивалу претходних година. Своје учешће на Некст фестивалу потврдио је и један од најпознатијих београдских ди-џејева Марко Вуковић, а уз њега ће се за атмосферу 031 Repulic стејџ побринути ди-џеј двојац Лука Вуковић b2b Иван Радојевић, већ увелико познати по сјајној енергији коју праве на журкама широм Србије и региона. Некст фестивал од самог оснивања има хуманитарни карактер. И ове године, главни организатор Shift 2 сва прикупљена средства од фестивала донираће за опремање Друштву за ментално недовољно развијена лица (МНРЛ) "Анђели" из Ужица. Shift 2 је непрофитна организација која се током целе године труди да младима у Ужицу и околини створи што занимљивије садржаје којима би могли да употпуне своје слободно време. Укрштањем ових идеја настао је њихов најзначајнији пројекат – музички фестивал Некст у оквиру ког је прошле године у просторијама Градског културног центра био отворен и први затворени скејт парк у Србији. Да подсетимо да је на досадашња четири фестивала било више од 12.000 посетилаца, учествовало је око 50 најактуелнијих бендова и ди-џејева из Србије, Босне и Херцеговине, Црне Горе и Хрватске, а пружена је прилика и младим и неафирмисаним бендовима да наступају пред локалном публиком. Уз помоћ великог броја волонтера и спонзора током четири године постојања фестивала прикупљено је преко 600.000 динара који је дониран у хуманитарне сврхе ужичком породилишту, МНРЛ "Анђели", удружењу "Родитељ – Ужице" и Општој болници Ужице. Прес: 87.791.061 посета


САМИТ ЕУ-ЗАПАДНИ БАЛКАН: Љубљана би септембар, Брисел крај године | Новости СЛОВЕНИЈА током свог председавања ЕУ у другој половини године предвиђа да као домаћин угости Самит ЕУ-Западни Балкан, али координација Брисела и Љубљане још је у току, а термини неусклађени, објавило је данас љубљанско "Дело". Према плану словеначке владе, дан пре Самита ЕУ-Западни Балкан, Словенија би требало да буде домаћин и неформалног Самита челника земаља чланица, посвећеног отпорности Уније на кризу. Међутим, реализација ова два догађаја "још је у ваздуху", а споран је и термин - средина септембра - који је предложила влада премијера Јанеза Јанше, пише словеначки лист, позивајући се на незваничне изворе у Бриселу. Тешкоће у договору за те састанке "уживо" у Словенији не изазива само "непредвидљива епидемиолошка слика", па Брисел још није дао зелено светло Словенији за припрему та два састанка на врху, преноси Хина наводе словеначког листа. Септембарском термину у Бриселу нису наклоњени, и као други могући наводе новембар, али ни то још није потврђено. Према незваничним изворима, заплети су повезани и са садржајним нагласцима састанака, о чему се треба ускладити с кабинетима председнице Европске комисије Урсуле фон дер Лајен и председника Савета ЕУ Шарла Мишела. Што се тиче Самита ЕУ-Западни Балкан, у Бриселу незванично оцењују да би прави тренутак за то можда био крај године, тек кад се у погледу проширења ЕУ на Балкан "буде имало шта да покаже", што сада није случај, наводи "Дело. Осим тога, овог лета би могла бити одржана конференција за Западни Балкан у оквиру Берлинског процеса, па не би било сврсисходно да ти скупови временски буду одмах један иза другог. Процес проширења обележен је, како додаје љубљански дневник, бугарском блокадом Северне Македоније и застојем Србије у отварању преговарачких поглавља, па, према незваничним изворима, Самит ЕУ-Западни Балкан треба припремити "темељно и структурирано". То значи да би се морала појачати дипломатска настојања за крај бугарске блокаде Скопља. Тако би се с међувладином конференцијом могли отпочети приступни преговори са Северном Македонијом јер се такве одлуке не доносе на неформалним самитима, наводи "Дело". Тек након тога ЕУ би могла да донесе декларацију с позитивним порукама у погледу проширења и најави веће инвестиције у балканском региону, наводи словеначки лист. западни Балкан Србија ЕУ Словенија самит ЕУ-Западни Балкан ПРЕДСЕДНИК Србије Александар Вучић састао се са амбасадором Европске уније Семом Фабрицијем. САВЕТ ЕУ усвојио је данас препоруку којом се од особа из трећих држава, које путују у ЕУ из било ког битног или небитног разлога, захтева негативни ПЦР тест не старији од 72 сата.


source: fineweb

text: Рушевина Рушевина или руина је остатак архитектуре или оштећена, архитектура у распадању. У различитим добима историји однос према рушевинама се мењао. У време старог века рушевина се сматрала извором обрађеног грађевинског материјала који се понекада преносио на друге грађевине. У доба ренесансе се у рушевинама почела откривати лепота. Ценили су се античке рушевине јер је антика била узор за уметност и лепоту. У 16. веку су се оснивале баште и паркови на местима где су биле античке рушевине. Тада се сусрећемо и са уметно израђеним рушевинама. Уметно израђена рушевина је она која је израђена по узору на оригиналну рушевину. У 19. веку долази на сцену брига за културну оставштину и успомене и захваљујући овом многи објекти нису постали рушевине и били су поправљани и обнављани. Јавили су мишљења и осуде сваке рестаурације и мешања људске руке изузев у случају да постоји опасност од уништења а у исто време се јавља и градња руина као реквизита енглеског парка. Долазак другог светског рата је оставио многе руине које нису имале естетске вредности и реконструисане су у првобитна стања.


text: Полугрупа Операција полугрупе се најчешће означава мултипликативно, то јест, или једноставније xy означава резултат примењивања операције полугрупе на уређени пар (x, y). Формално проучавање полугрупа је почело у раном 20. веку. Од раних 1950их, теорија коначних полугрупа је од велике важности за теоријско рачунарство због природне везе између коначних полугрупа и коначних аутомата. Формална дефиниција[уреди] Полугрупа се формално састоји од пара где је S скуп, а бинарна функција која се назива операцијом полугрупе. Примена функције на пар се једноставније записује или . Неопходно је да је ова операција асоцијативна, то јест, да задовољава услов за свако . Уобичајена пракса у апстрактној алгебри је да се пар означава као S када је из контекста јасно која се операција користи. Неки аутори захтевају да полугрупа буде непразна. Други користе израз полугрупа као синоним са изразом моноид, то јест, претпостављају да полугрупа има неутрал. У остатку чланка, израз полугрупа ће бити коришћен у најширем смислу, то јест, полугрупа може бити пратна, а чак иако није празна, не мора да има неутрал. Као што је горе напоменуто, моноид је полугрупа са неутралом. Свака полугрупа S се може допунити до моноиде (што се обично означава као ) једноставним додавањем елемента e који не припада S и дефинисањем es = s = se за свако s ∈ S ∪ {e}. Комутативна полугрупа S се може допунити до групе ако и само ако има својство поништавања, у ком случају се може видети као подполугрупа групе разломака SS−1 (на сличан начин на који се интегрални домен улаже у своје поље разломака). У општем случају, да би се полугрупа могла уложити у групу, она мора имати својство поништавања, али је свеобухватан списак неопходних и довољних услова за уложивост, како је доказао Маљцев 1939., пребројиво бесконачан и ниједан његов коначан подскуп није довољан. Постоји велики број теорема које гарантују уложивост полугрупе у групу у посебним случајевима, попут нпр. Ореовог својства да свака два десна косета имају непразан пресек; за више информација о овом питању видети преглед Џона Микина. Примери полугрупа[уреди] - Сваки моноид и стога свака група. - Позитивни цели бројеви у односу на сабирање. - Сваки подскуп полугрупе затворен у односу на операцију полугрупе. Такав подскуп је познат као подполугрупа. - Полугрупа чија операција је идемпотентна и комутативна је полумрежа. - Скуп свих коначних ниски над неком фиксираном азбуком Σ, у односу на конкатенацију стрингова као операцију. Ако је укључена празна ниска, онда се ради о моноиду; ако је празна ниска искључена, онда се ради о полугрупи над Σ. - Бициклична полугрупа. - Регуларне полугрупе. - Инверзне полугрупе. Литература[уреди] - Ayres, Frank, Schaum's Outline of Modern Abstract Algebra, McGraw-Hill; 1st edition (June 1, 1965). ISBN 0070026556.


text: Албанија (), званично Република Албанија (), држава је у југоисточној Европи, која излази на Јадранско и Јонско море. Граничи се са Црном Гором на северозападу, Србијом на североистоку, Северном Македонијом на истоку и Грчком на југу и југоистоку. Географски, земља има различите климатске, геолошке, хидролошке и морфолошке услове, дефинисане на површини од 28.748 km2. Поседује изузетну разноврсност са пејзажом, од планина са снегом на Проклетијама, Корабу, Скандербегу, Пинду и Цераунију до врућих и сунчаних обала албанског Јадрана и Јонског мора дуж Средоземног мора. Историјски, подручје Албаније је било насељено разним илирским, трачанским и старогрчким племенима, као и неколико грчких колонија које су успостављене на илирској обали. Подручје је анексирано у 3. веку од стране Римљана и постало саставни дио римских провинција Далмације, Македоније и Илирика. Аутономна Кнежевина Арбанон настала је 1190. године, коју је основао архонт Прогон у Кроји, у оквиру Византијског царства. Крајем тринаестог века, Карло I Анжујски је освојио албанске територије од Византинаца и успоставио средњовековно Краљевство Албаније, које се на свом максималном проширењу протезало од Драча дуж обале до Бутринта на југу. Средином 15. века освајају га Османлије. Модерна национална држава Албанија настала је 1912. након пораза Османлија у Балканским ратовима. Модерна Краљевина Албанија је била нападнута од стране Италије 1939, која је формирала Велику Албанију, пре него што је 1943. постала марионетска држава нацистичке Немачке. Након пораза нацистичке Немачке, под водством Енвера Хоџе и Комунистичке партије основана је комунистичка држава под називом Народна Социјалистичка Република Албанија. Земља је доживела широке друштвене и политичке трансформације у доба комунизма, као и изолацију од великог дела међународне заједнице. Након Револуције 1991. Социјалистичка Република је распуштена и основана је четврта Република Албанија. Политички, земља је унитарна парламентарна уставна република и земља у развоју са економијом вишег средњег дохотка у којој доминира терцијарни сектор, а затим секундарни и примарни сектор. Прошла је кроз процес транзиције, након завршетка комунизма 1990, из централизоване у тржишну економију. Она такође пружа универзалну здравствену заштиту и бесплатно основно и средње образовање својим грађанима. Земља је чланица Уједињених нација, Светске банке, Унеска, НАТО, СТО, Савета Европе, ОЕБС и ОИС. Такође је званични кандидат за чланство у Европској унији. Поред тога, она је један од оснивача Енергетске заједнице, укључујући Организацију за црноморске економске сарадње и Унију за Медитеран. Етимологија Албанија вероватно долази од античког праиндоевропског корена -{*albho}-, што значи „бело“. Од овог корена можда потиче и име Албион, старо име за Британију (и данас је надимак за Енглеску Горди Албион). Алтернативно порекло може бити исто као и за име Алпи, али етимологија овог назива није дефинитивно утврђена. Први пут се реч -{Albanoi}- појављује као име илирског племена у данашњој северној-централној Албанији, 130. године у Птолемејевом раду. Албанополис од Албана (-{Albanopolis of the Albani}-) је место које се налази на Птолемејевој мапи, и на древном породичном епитафу у Шкупију, који се идентификује са Згердеш (-{Zgërdhesh}-) брдском тврђавом близу Крује у северној Албанији. Арбанон је вероватније име округа — могуће је да се ради о равници Мат — него име одређеног места. Индикација покрета са виших надморских висина у много ранијем периоду је детектована у дистрибуцији географских имена која се завршавају са -еш које изгледа да је проистекло из латинског -енизис или -езис, између Шкумбина и Мата, са концентрацијом између Елбасана и Крује. Термин Албанои се можда полако ширио на друга илирска племена док његова употреба није постала уобичајена међу свим Албанцима. Судећи према албанском научнику Фаика беј Конице (-{Faïk bey Konitza}-), израз „Албанија“ није у потпуности заменио „Илирију“ до краја четрнаестог века. Реч „Алба“ или „Арба“ је изгледа повезана са градом Арба (данас Раб, Хрватска), који је у преисторијским периодима био насељен полу-илирским Либурнијцима, први пут поменутим 360. п. н. е. Око хиљаду година касније, неки византијски писци су користили изразе „Албанон„ и „Арбанон“ да означе регион Крује. У 13. веку, имена „Албанија“ и „Албанежани“ (“-{Albanenses}-“) су означавала целу земљу и све становништво како је показано у радовима многих старих албанских писаца, као што су Буди, Бланко и Богдано. Први пут се чуло за Албанце у њиховој земљи као за Арбаните од Арбанона у списима Ане Комнине (-{Alexiad 4}-) о невољама које су у региону узроковали Нормани током владавине њеног оца, Алексеја I Комнина (1081—1118). У Историји написаној 1079—1080, византијски историчар Михаило Аталијат је дао назнаке о Албаноима који су узели удела у побуни против Константинопоља 1043, и о Арбанитаима као поданицима војводе Дирахијума. Итало-Албанци и албанске мањине које су још присутне у Грчкој су кроз историју биле познате под различитим именима: -{Arbënuer, Arbënor, Arbëneshë, Arbreshë}-. Готово да нема сумње да је корен алб- или арб- старији од шћип- (-{shqip-}-), од којег потиче данашње име државе — Шћиперија (-{Shqipëria}-), име које се појављује само у време турских инвазија. Албанско име земље, Шћиперија, настало је од глагола "shqipoj" (срп. говорити разговетно, разумно). Тврдња да назив „Шћиперија“ (-{Shqipëria/Shqipëri}-) значи „земља орлова“ (орао- алб. shqiponjë, shqiponja) представља популарну интерпретацију имена и нема никакво научно објашњење. Географија Положај Албанија је дефинисана на површини од 28.748 km2 и налази се на Балканском полуострву у јужној и југоисточној Европи. Граничи се са Црном Гором на северозападу, Србијом на североистоку, Републиком Македонијом на истоку и Грчком на југоистоку и југу. Њена обала је усмерена на Јадранско море на северозападу и Јонско море на југозападу у Средоземном мору. Земља се налази углавном између географских ширина 42° и 39° и дужине 21° и 19°. Најсевернија тачка је Вермош на 42° 35' 34" северне географске ширине; најјужнија је Кониспољ на 39° 40' 0" северне географске ширине; најзападнија тачка је острво Сазан на 19° 16' 50" источне географске дужине, а најисточнија је Врбник на 21° 1' 26" источне географске дужине. Највиша тачка земље је планина Кораб на 2.764 метра изнад Јадрана. Најнижа тачка је Јадранско море на 0 m. Удаљеност од истока до запада је само 148 km, док је од севера до југа око 340 km. За малу земљу, већи део Албаније се уздиже у планине и брда која се протежу у различитим смеровима дуж целе земље. Најраспрострањенији планински ланци су Проклетије на северу, планине Кораб на истоку, планине Пинд на југоистоку, планине Цераунијан на југозападу и планине Скандербег у центру. Једна од најзначајнијих карактеристика земље је присуство бројних значајних језера. Скадарско језеро је највеће језеро у јужној Европи и налази се на северозападу. На југоистоку се уздиже Охридско језеро које је једно од најстаријих континуирано постојећих језера на свету. Још јужније простиру се Велико и Мало Преспанско језеро које спадају у највише позиционирана језера на Балкану. Реке настају углавном на истоку Албаније и испуштају се у Јадранско море на западу. Најдужа река у земљи, мерена од ушћа до извора, вероватно је Дрим који почиње на ушћу своја два извора, Црног и Белог Дрима. Иако је посебно забрињавајуће, Војуша представља један од последњих недирнутих великих речних система у Европи. Геологија и рељеф Планинско подручје заузима око 70% површине Албаније. Остатак чине алувијалне равни, које сезонски примају падавине, тако да пролазе кроз сушни и плављени период. Већи део земљишта у равницама је лошег квалитета. Уместо да нуде олакшање од тешког планинског терена у унутрашњости, равнице су често нељубазне као и планине. Добра земља и редовне, поудане падавине могу се наћи у речним долинама планинских река и у области језера, дуж источне границе државе, као и у уском опсегу благо плоднијег земљишта између приморских равница и унутрашњих планина. На крајњем северу, Албански Алпи су планине у Албанији које представљају продужетак Проклетија или конкретније црногорског кречњачког платоа. Реке у овом делу имају стрме падине и дубоке, али обрадиве спратовне долине. Генерално непловне, реке више ометају него што омогућавају кретање у овом региону. Путеви су ретки и сиромашни. У недостатку интерних комуникација и спољашњих контаката, племенска друштва цветала су у овим периодима вековима. Тек после Другог светског рата учињени су напори да се људи из разних области уједине у јединствени албански национални живот. Низак приобални појас простире се од северне границе државе па на југу до околине Валоне, на укупној дужини од 476 km. У просеку, задире мање од 16 km у копно, али је у области Елбасана, у централној Албанији, приобални појас широк око 50 km. У свом природном стању, обалски појас карактерише прочишћена вегетација, која варира од оскудне до густе. Постоје велике површине под мочварама и других еродираних, пустињских предела. У пределима где надморска висина благо расте — у подножју централних висоравни — земљиште је врло обрадиво. Оно се наводњава у свим областима у којима је то могуће. Источно од низија простиру се централне висоравни, зване Чемерника - област углавном умерених висина, између 305 и 915 m надморске висине, са неколико тачака вишим од 1.520 m. Померања тла на западном рубу централних висоравни изазива честе, а повремено и јаке земљотресе. Планине источно од појаса серпентинита су највише у Албанији, са преко 2.754 m надморске висине у венцу планине Кораб. Заједно са Проклетијама и појасом серпентинита, источне висоравни су неравније и недоступније од било код другог дела Балканског полуострва. Воде Све реке у Албанији припадају сливу Јадранског мора, а највећи речни сливови на тлу Албаније су слив Дрима, Војуше, Семени, Шкумбе и слив реке Маће. Готово све падавине које се излуче на тлу Албаније одлазе у реке које одводе воду до мора, без напуштања земље. На северу, само један мали поток напушта Албанију. На југу, још мањи поточић одводи воду у Грчку. Због топографске поделе територије на истоку Албаније са својим суседима, велика количина воде из других земаља протиче кроз Албанију. Велики део слива Белог Дрима смештен је у Метохији и пролази североисточном границом Албаније. Три језера на истоку, које Албанија дели са својим суседима, као и реке које утичу у њих, отичу у Црни Дрим. Подела слива на југу је таква да он продире 75 km на територију Грчке у једном тренутку. Неке приоке реке Вјосе извиру у овом региону. Са изузетком Црног Дрима, који тече североисточне границе, а потом скреће на запад према мору, већина река у Албанији мање-више директно тече на запад ка обали. У процесу отицања, ове реке пре пролазе кроз гребене него што их обилазе. Стрмоглав пад са великих висина, као и веома неправилан сезонски изглед токова карактеристике су свих токова у земљи и оне смањују економску вредност токова река. Оне еродирају планине и таложе седименте који формирају долине, а потом настављају да их повећавају, а изливају се када се јаве локалне падавине. Када је време топло, а земљиште суво и захтева наводњавање, реке су обично суве. Њихова снага, када су богате водом, чини их тешким за контролисање, па су због тога и непловне. Изузетак представља река Бојана. Она је прокопана у делу између Скадарског језера и Јадранског мора, тако да се њоме може пловити малим бродовима. За разлику од планинских делова у којима је ток реке веома брз, у равницама реке стално мењају своја корита доносећи речни материјал, стварајући тако “отпад” од земљишта које носе са собом. Дрим је река са највећим и најконстантнијим током. Храњена снегом са планина на северу и истоку, као и равномерним падавинама на овом простору, њен ток, за разлику од већине албанских река, нема велике варијације. Највеће сезонске варијације које се могу јавити у протоку ове реке могу да достигну једну трећину њеног укупног протока. Целом својом дужином од око 282 km, она има слив површине 5.957 km2 у Албанији. Она такође прихвата воду из косовског слива, као и из језера на истоку земље, што њен слив повећава на 15.540 km2. Клима Клима у земљи је изузетно променљива и разнолика због разлика у географској ширини, дужини и надморској висини. Албанија има претежно медитеранску и континенталну климу, са четири различита годишња доба. Дефинисано Кепеновом класификацијом, обухвата пет главних климатских типова у распону од медитеранског и суптропског у западној половини до океанског, континенталног и субарктичког у источној половини Албаније. Најтоплија подручја земље одмах су смештена дуж обале Јадранског и Јонског мора. Најхладније области се налазе унутар северних и источних висоравни. Средња месечна температура се креће између -1 °C зими до 21,8 °C лети. Највиша температура од 43,9 °C забележена је у Кучову 18. јула 1973. Најнижа температура од −29 °C регистрована је у селу Штиле, Либражд, 9. јануара 2017. Падавине се природно разликују од сезоне до сезоне и из године у годину. Земља прима већину падавина у зимским месецима, а мање у летњим месецима. Просечна количина падавина је око 1485 милиметара. Просечна годишња количина падавина креће се између 600 милиметара и 3.000 милиметара у зависности од географске локације. Северозападне и југоисточне висоравни примају интензивнију количину падавина, док североисточне и југозападне висоравни, као и западне низије, мање количине падавина. Проклетије на крајњем северу земље сматрају се међу највлажнијим регионима Европе, где годишње падне најмање 3.100 mm кише. Експедиција са Универзитета Колорадо открила је четири глечера унутар ових планина на релативно малој надморској висини од 2.000 метара, што је изузетно ретко за такву јужну географску ширину. Снежне падавине се често јављају зими у планинским пределима земље, посебно на планинама на северу и истоку, укључујући Проклетије и планине Кораб. Снег такође пада на приобална подручја на југозападу скоро сваке зиме, као на пример у Цераунским планинама, где може да лежи и после марта. Флора и фауна Као жариште биодиверзитета, Албанија поседује изузетно богат и контрастан биодиверзитет због свог географског положаја у центру Средоземног мора и велике разноликости у његовим климатским, геолошким и хидролошким условима. Због удаљености, планине и брда Албаније су обдарени шумама, дрвећем и травама које су неопходне за животе великог броја животиња, између осталог и за две од најугроженијих врста у земљи, риса и мрког медведа, као и дивља мачка, сиви вук, црвена лисица, златни шакал, египатски суп и сури орао, који чине националну животињу земље. Ушћа, мочваре и језера су изузетно важни за великог фламинга, малог корморана и изузетно ретку и можда најиконичнију птицу земље, далматинског пеликана. Од посебног значаја су медитеранска медведица, главата морска корњача и зелена морска корњача које се гнезде у приобалним водама и обалама земље. У погледу фитогеографије, Албанија је део Бореалног краљевства и простире се посебно у оквиру Илирске провинције Циркумбореалног и Медитеранског региона. Њена територија се може поделити на четири копнена екорегиона Палеарктичког царства и то у оквиру илирских листопадних шума, балканских мешовитих шума, мешовитих шума Пинда и мешовитих шума Динарских планина. У Албанији се може наћи приближно 3.500 различитих врста биљака што се углавном односи на медитерански и евроазијски карактер. Земља одржава живу традицију биљних и медицинских пракси. Најмање 300 биљака које расту локално користи се за припрему биља и лекова. Дрвеће у шумама углавном чине јела, храст, буква и бор. Заштићена подручја Заштићена подручја Албаније су подручја која је одредила и којима управља албанска влада. Постоји 15 националних паркова, 4 рамсарска подручја, 1 резерват биосфере и 786 других врста резервата. Албанија има петнаест званично одређених националних паркова раштрканих по својој територији. Окружени бројним планинама које су високе преко две хиљаде метара, Национални парк долина Валбоне и Национални парк Тет покривају комбиновану територију од 106,3 квадратних километара унутар кршевитих Проклетија у северној Албанији. Национални парк Шебеник-Јабланица и Национални парк Преспана штите планински пејзаж источне Албаније, као и делове Великог и Малог Преспанског језера у земљи. Национални парк Дивјаке-Караваста се простире дуж централне албанске обале Јадранског мора и поседује једну од највећих лагуна у Средоземном мору, лагуну Караваста. Цераунијанске планине у јужној Албанији, које се уздижу непосредно дуж албанске обале Јонског мора, карактеришу топографску слику Националног парка Љогара и настављају се на полуострво Карабурун у оквиру Морског парка Карабурун-Сазан. Даље на југ простире се Национални парк Бутринт на полуострву које је окружено језером Бутринт и каналом Вивари на источној половини Крфског мореуза. Национални парк Дајти опремљен је жичаром и стазама до неких спектакуларних пејзажа је популарно уточиште у главном граду Тирани. Године 2023. Вјоса је проглашена првим националним парком дивљих река у Европи, чинећи једну од отприлике једне трећине највећих светских река које су и даље слободне од људских препрека. Проблеми са животном средином Питања животне средине у Албанији укључују загађење ваздуха и воде, климатске промене, управљање отпадом, губитак биодиверзитета и очување природе. Предвиђа се да ће климатске промене имати озбиљне последице на услове живота у Албанији. Земља је препозната као рањива на утицаје климатских промена, рангирана на 80. место међу 181 земљом у Глобалном индексу адаптације Нотр Дам из 2019. године. Фактори који објашњавају рањивост земље на ризике од климатских промена укључују геолошке и хидролошке опасности, укључујући земљотресе, поплаве, пожаре, клизишта, бујичне кише, речну и обалну ерозију. Као потписница Протокола из Кјота и Париског споразума, Албанија је посвећена смањењу емисија гасова стаклене баште за 45% и постизању неутралности угљеника до 2050. године, што ће, заједно са националним политикама, помоћи да се ублаже утицаји климатских промена. Земља има умерене и побољшане перформансе у Индексу еколошких перформанси са укупним рангом од 62 од 180 земаља у 2020. години. Међутим, ранг Албаније је опао од њеног највишег пласмана на 15. месту у Индексу еколошког учинка из 2012. године. У 2019. години, Албанија је имала средњу оцену индекса интегритета шумског пејзажа од 6,77 од 10, што је рангира на 64. место у свету од 172 земље. Историја На просторима данашње Албаније, људска активност је присутна од почетка људске историје. Најраније становништво је вероватно било пре-Индо-Европске популације, која је настањивала већи део медитеранске обале. Ипак, њихови физички остаци су оскудни и концентрисани само у приобалном региону. Ускоро су ове прве становнике заменила прахеленска племена, која су постепено заузимала данашњу Грчку, јужну Македонију и јужни део данашње Албаније. Ови процеси су вршени у другом миленијуму старе ере, и нису утицали на северну или централну Албанију, зону која је у то време представљала слику политичког вакуума (што је у суштини историјски парадокс). Илири су релативно касно дошли на Балкан. Мада се њихово присуство може пратити до 900. п. н. е., њихова политичка структура је формулисана у 7. и 6. веку пре нове ере. Вешти у обради метала и жестоки ратници, Илири су формирали ратничка краљевства која су се међусобно борила кроз целу њихову историју. Само током шестог века пре нове ере су Илири организовали значајне нападе на своје прве комшије, грчко краљевство Молосои у северном Епиру (данас јужна Албанија), Македонско краљевство и краљевство Пајонија (данас у северној Македонији). Вероватно је њихов највећи успех било убиство Пердицаса III, краља Македоније. На илирску несрећу, Пердицаса је наследио Филип II, отац Александра Великог, који је ефикасно прекинуо илирску агресију. На илирску културу је утицала грчко-македонска култура. На простору Албаније се налазило и неколико античких грчких колонија. Простор данашње Албаније касније је ушао у састав Римског и касније Византинског царства. Средњи век Римско царство је подељено 395. године након смрти Теодосија I на Источно и Западно римско царство делом због све већег притиска претњи током варварских инвазија. Од 6. до 7. века, Словени су прешли Дунав и у великој мери апсорбовали староседеоце Старе Грке, Илире и Трачане на Балкану; тако се Илири последњи пут помињу у историјским записима у 7. веку. У 11. веку, Велики раскол је формализовао прекид општења између Источне православне и Западне католичке цркве који се у Албанији огледа кроз појаву католичког севера и православног југа. Албанци су насељавали западно од Окридског језера и горњу долину реке Шкумбе и основали кнежевину Арбанон 1190. године под вођством Прогона од Крује. Краљевство су наследили његови синови Ђин и Димитри. Након смрти Димитера, територија је дошла под власт албанско-грчког Грегорија Камонаса, а потом под Голема од Крује. У 13. веку кнежевина је распуштена. Арбанон се сматра првом скицом албанске државе, која је задржала полуаутономни статус као западни крај Византијског царства, под византијским Дукајем из Епира или Ласкаридима из Никеје. Крајем 12. и почетком 13. века Срби и Млечани су почели да заузимају територију. Етногенеза Албанаца је неизвесна; међутим, прво неоспорно помињање Албанаца датира у историјским записима из 1079. или 1080. године у делу Михаела Аталиатеса, који наводи да су Албанци учествовали у побуни против Цариграда. У овом тренутку Албанци су били потпуно христијанизовани. Неколико година након распада Арбанона, Карло Анжујски је закључио споразум са албанским владарима, обећавајући да ће заштитити њих и њихове древне слободе. Године 1272. основао је Краљевину Албанију и освојио крајеве од Епирске деспотовине. Краљевина је полагала право на целу територију централне Албаније од Дирахија дуж обале Јадранског мора до Бутринта. Католичка политичка структура била је основа за папске планове ширења католичанства на Балканском полуострву. Овај план је такође наишао на подршку Јелене Анжујске, рођаке Карла Анжујског. Током њене владавине подигнуто је око 30 католичких цркава и манастира углавном у северној Албанији. Унутрашње борбе за власт унутар Византијског царства у 14. веку омогућиле су најмоћнијем српском средњовековном владару Стефану Душану да успостави царство које је обухватало целу Албанију осим Драча. Године 1367. разни албански владари оснивају деспотовину Арту. За то време створено је неколико албанских кнежевина, посебно Кнежевина Албанија, Кнежевина Кастриоти, кнежевина Берат и Кнежевина Дукађини. У првој половини 15. века, Османско царство је извршило инвазију на већи део Албаније, а под Скендербегом је као владаром одржана Љешка лига, који је постао национални херој албанске средњовековне историје. Нови век Док је још увек трајао Први балкански рат у Валони је 28. новембра 1912. декларисана независност Албаније која није била међународно призната. Потписивањем Лондонског мира 30. маја 1913, великим силама је поверена одлука о статусу дела дотадашње територије Османског царства који практично обухвата територију данашње Албаније. Шест великих сила су на основу тога 29. јула 1913. формирале нову државу Кнежевину Албанију, детаљније одредиле њене границе и именовале првог кнеза, немачког племића Вилхелма од Вида. Убрзо по избијању Првог светског рата, кнез Вилхелм од Вида је 3. септембра 1914. напустио Албанију чиме је власт Кнежевине Албаније престала да постоји а у Албанији је завладало безвлашће. Почетком октобра Есад-паша Топтани се вратио преко Србије у Албанију и уз подршку Србије почетком октобра 1914. прогласио нову албанску државу Албански Исламски Емират. Део великих сила, припадница Антанте, је прекршио одредбе Лондонског мира и у циљу привлачења Италије у свој блок и њеног увлачења у рат са централним силама тајним Лондонским пактом од 26. априла 1915. промениле територијални статус и границе Албаније и доделиле луке Сасено и Валону Италији (Италија их је већ била окупирала 30. октобра и 26. децембра 1914) и притом образовале малу албанску државу под италијанским протекторатом. Одредбама тајног Лондонског пакта су Француска и Уједињено Краљевство задржале право да затраже деобу Албаније између Србије, Црне Горе и Грчке чему се Италија не би противила. Србији и Црној Гори је овим уговором додељена албанска обала до ушћа Дрима. Када је Аустроугарска, после победе над Краљевином Србијом и Краљевином Црном Гором, почела заузимање територије Албаније, Есад-паша Топтани је у име Албанског Исламског Емирата објавио рат централним силама. Аустроугарска је у јануару 1916. окупирала Албанију због чега је Есад-паша био присиљен да напусти земљу. Француска је потом у јуну 1916. извршила заузимање региона око града Корча на југоистоку Албаније и прогласила Републику Корча под својом контролом. По завршетку Првог светског рата је била организована мировна конференција у Паризу. На овој конференцији је био присутан и Есад-паша под окриљем делегације Краљевине СХС и као представник Албаније на мировној конференцији је поднео меморандум о Албанији крајем априла 1919. године. У Паризу је тада одређени број његових присталица конституисао националну скупштину и формирао Краљевину Албанију, крунишући Есад-пашу за краља. Есад-паша Топтани је убијен у атентату 13. јуна 1920. године када је излазио из Хотела Континентал у улици Кастиљоне у Паризу, са намером да крене на пут у Албанију на своју краљевску инаугурацију. Убица је идентификован као Авни Рустеми. Од 1928. на даље, земљом је владао Зог I од Албаније до италијанске инвазије Албаније 1939, када је Албанија постала марионетска држава Италије. За време Другог светског рата, албански фашисти су енергично помагали Италијанима у њиховој инвазији на Грчку (октобар 1940) и чак учествовали у (мада у врло малом броју) у муслиманским формацијама које су помагале немачким СС трупама у репресији над југословенским и албанским покретима отпора. Комунисти су преузели власт након рата у новембру 1944, под вођом покрета отпора, Енвера Хоџе. Од 1945. до 1990, Албанија је имала једну од најрепресивнијих власти у Европи. Комунистичка партија је формирана 1941. Сви који су јој се противили су били елиминисани. Енвер Хоџа је дошао на чело партије. Током више деценија његове доминације, Хоџа је стварао и уништавао односе са Београдом, Москвом и Кином, увек по својим личним интересима. Земља је била изолована, прво од стране запада (западна Европа, Канада, САД) а касније чак и од комунистичког истока. Године 1985, Енвер Хоџа је умро, и Рамиз Алија је дошао на његово место. Алија је прво покушао да прати Хоџине кораке, али се источна Европа већ мењала: Михаил Горбачов се појавио на сцени Совјетског Савеза са новом политиком (гласност и перестројка). Тоталитарни режим је био под притиском САД и Европе и мржњом сопственог народа. Потписао је Хелсиншки споразум (који су остале земље потписале 1975) који обавезује на поштовање неких људских права. Такође је дозволио плурализам, и иако је његова партија победила на изборима 1991. године, било је јасно да се промене не могу зауставити. 1992. на општим изборима је победила Демократска странка Албаније са 62% гласова. На општим изборима у јуну 1996, Демократска странка Албаније је покушала да освоји апсолутну већину и манипулисала је резултатима избора. 1997. пирамидалне преваре су уздрмале целу владу, и почели су немири. Многе градове су контролисале наоружане банде и групе грађана. Ова анархистичка побуна је узроковала да социјалистичка партија победи на превременим изборима 1997. Од 1990. Албанија је оријентисана према западу. Примљена је у Савет Европе и у НАТО. Албанска радна снага је наставила да емигрира у Грчку, Италију, Европу и Северну Америку. Корупција у власти је постајала све очигледнија. Политичари нису испуњавали наде народа у брзу и не превише болну транзицију. Политика Албанија је парламентарна уставна република и суверена држава чија политика функционише у оквиру постављеном у уставу у коме председник функционише као шеф државе, а премијер као шеф владе. Суверенитет припада албанском народу и врши га албански народ преко својих представника или директно. Влада се заснива на подели и балансирању власти између законодавне, судске и извршне власти. Законодавну власт има парламент и бира се сваке четири године по систему пропорционалне заступљености албанског народа на партијским листама на основу слободног, једнаког, општег и периодичног бирачког права тајним гласањем. Грађанско право, кодификовано и засновано на Наполеоновом кодексу, подељено је између судова са редовном грађанском и кривичном надлежношћу и управних судова. Судску власт имају Врховни суд, Уставни суд, Апелациони суд и Управни суд. Спровођење закона у земљи првенствено је у надлежности албанске полиције, главне и највеће државне агенције за спровођење закона. Обавља скоро све опште полицијске дужности, укључујући кривичну истрагу, патролну активност, саобраћајну полицију и граничну контролу. Извршну власт врше председник и премијер, при чему је овлашћење председника веома ограничено. Председник је главнокомандујући војске и представник јединства албанског народа. Мандат председника зависи од поверења парламента и бира га парламент на петогодишњи мандат већином од три петине свих чланова. Премијер, кога именује председник и одобрава парламент, овлашћен је да конституише владу. Кабинет се састоји првенствено од премијера, укључујући његове заменике и министре. Спољни послови У времену од краја комунизма и изолационизма, Албанија је проширила своје одговорности и положај у континенталним и међународним пословима, развијајући и успостављајући пријатељске односе са другим земљама широм света. Спољнополитички приоритети земље су приступање Европској унији (ЕУ), међународно признање Косова и протеривање чамских Албанаца, као и помоћ и заштита права Албанаца на Косову, Црној Гори, Северној Македонији, Грчкој, Србији, Италији и дијаспори. Албански политичари су сматрали да је пријем Албаније у Северноатлантски пакт (НАТО) значајна амбиција спољне политике земље. Земља је била у великој мери ангажована у НАТО-у и задржала је своју позицију фактора стабилности и снажног савезника Сједињених Држава и Европске уније (ЕУ) у региону Балкана. Албанија одржава чврсте везе са Сједињеним Државама све након што су подржавале независност и демократију Албаније. До данас су обе земље потписале низ споразума. Албанија је 2007. године радосно дочекала Џорџа В. Буша који је постао први председник Сједињених Држава који је икада посетио ову земљу. Албанија је активна чланица Уједињених нација од 1955. године. Земља је постала члан Економског и социјалног савета Уједињених нација од 2005. до 2007. као и 2012. године. Био је потпредседник ЕЦОСОЦ-а 2006. и 2013. године. Такође се 2014. придружила Савету за људска права Уједињених нација од 2015. до 2017. године и изабрана је за потпредседника 2015. године. Албанија је пуноправни члан бројних међународних организација, укључујући Савет Европе, Међународну организацију за миграције, Светску здравствену организацију, Унију за Медитеран, Организацију исламске сарадње, Организацију за европску безбедност и сарадњу, Међународни монетарни фонд, Светску трговинску организацију и Франкофонију. Војска Оружане снаге Албаније се састоје од копнених, ваздушних и поморских снага и чине војне и паравојне снаге земље. Њих предводи главнокомандујући под надзором Министарства одбране и председник као врховни командант током рата, међутим, у време мира њихова овлашћења се врше преко премијера и министра одбране. Основна сврха оружаних снага Албаније је одбрана независности, суверенитета и територијалног интегритета земље, као и учешће у хуманитарним, борбеним, неборбеним и операцијама подршке миру. Служење војног рока је добровољно од 2010. године са 19 година као законски минимум за служење дужности. Албанија се обавезала да ће повећати учешће у мултинационалним операцијама. Од пада комунизма, земља је учествовала у шест међународних мисија, али је учествовала у само једној мисији Уједињених нација у Грузији, где је послала 3 војна посматрача. Од фебруара 2008. године, Албанија званично учествује у НАТО-овој операцији Ацтиве Ендеавор у Средоземном мору. Позвана је да се придружи НАТО-у 3. априла 2008. године, а пуноправна чланица је постала 2. априла 2009. године. Албанија је смањила број активних војника са 65.000 у 1988. на 14.500 у 2009. години. Војска се сада углавном састоји од мале флоте авиона и поморских пловила. Деведесетих година 20. века, земља је уклонила огромне количине застарелог хардвера из Кине, као што су тенкови и САМ системи. Повећање војног буџета био је један од најважнијих услова за интеграцију у НАТО. Војна потрошња је генерално ниска. Од 1996. војна потрошња је процењена на 1,5% БДП-а земље, да би 2009. достигла врхунац од 2% и поново пала на 1,5%. Административна подела Албанија је дефинисана у оквиру територијалне површине од 28.748 километара квадратних на Балканском полуострву. Неформално је подељена на три региона, северни, централни и јужни регион. Од проглашења независности 1912. године, Албанија је реформисала своју унутрашњу организацију 21 пут. Тренутно, примарне административне јединице су дванаест конститутивних округа, који имају једнак статус према закону. Окрузи су раније коришћени током 1950-их и поново су створени 31. јула 2000. како би се ујединило 36 округа тог времена. Највећи округ у Албанији по броју становника је округ Тирана са преко 800.000 људи. Најмањи округ, по броју становника, је Ђиракастарски округ са преко 70.000 људи. Највећи у округу, по површини, је округ Корче који обухвата 3.711 квадратних километара југоисточне Албаније. Најмањи округ, по површини, је округ Драч са површином од 766 квадратних километара на западу Албаније. Окрузи се састоје од 61 дивизије другог нивоа познатих — чак и у руралним областима — као општине (башки/башкија). Општине су први ниво локалне управе, одговоран за локалне потребе и спровођење закона. Они су објединили и поједноставили претходни систем градских и сеоских општина или комуна 2015. године. За мања питања локалне самоуправе, општине су организоване у 373 административне јединице (њесиа/њесите административне). Такође постоји 2980 села, махала или одељења, и локалитета који су се раније користили као административне јединице. Привреда Албанија је једна од најсиромашнијих европских држава. Половина економски-активног се бави пољопривредом а петина ради у иностранству. Економски проблеми су, између осталих, висока стопа незапослености, корупција све до високих нивоа власти, и организовани криминал. Земља готово да нема извоз, а увози велике количине хране из Грчке и Италије. Прилив новца је махом од финансијске помоћи и од људи који раде у иностранству. Албанија има обалу на два европска мора, Јонском и Јадранском. Јонско море је познато по чистој, бистрој води, од Валоне до грчке границе. На Јадран Албанија излази од Валоне, до границе са Србијом и Црном Гором. Оно је познато оп пешчаним плажама. До 2000, јонске плаже су биле прилично насељене, али само локалним становништвом. Између 1990 и 2000, земља је прошла кроз политичке, економске и социјалне преврате. Од тог периода је Албанија повећала постотак запослености и сузбила корупцију, што је ојачало туризам. Становништво Према процени из 2011 82,6% становништва чине Албанци, уз грчку мањину од 0,9%, остали 1%, неизјашњених 15,5% (друге процене броја Грка у Албанији варирају од 1% — званична албанска статистика, до 12% — грчки извори). Многи Албанци живе у околним регијама: На Косову и Метохији (око 1,8 милиона), у Македонији (око 500.000), у централној Србији (61.647 према попису из 2002, махом на југу) и у Црној Гори (око 30.000). Преко 600.000 Албанаца је емигрирало у Грчку од 1990; а велики број је отишао у друге земље. Језик који се користи је албански, а грчким се служи грчка мањина у јужним регијама земље. Српски горански говор се говори у Гори, у округу Кукеш. Село Шиштавец је главно средиште горанског говора. У остале лингвистичке и културне групе спадају Власи и Роми. Од османске окупације, већина Албанаца су муслимани (38,8%), иако је религија била забрањена у ери комунизма. Православаца има 23% а католика 13,5% (проценти су процењени; званичне статистике нису доступне). Око 8% укупне муслиманске популације су Бекташи. Главни пророк реда Бекташи је Хаџи Бекташ Вали, а вођа реда је тренутно Баба Фламур Шкала, наследник Бабе Реџепа, из Медисона у САД. Према резултатима генетских истраживања, међу становништвом Албаније су најзаступљеније следеће патрилинеарне (Y-ДНК) хаплогрупе: Хаплогрупа R (27,1%) Хаплогрупа E (25,1%) Хаплогрупа J (23,1%) Хаплогрупа I (21%) Националне мањине Питања етничке припадности су деликатна тема и предмет дебате. Супротно званичној статистици која показује преко 97 одсто албанске већине у земљи, мањинске групе (као што су Грци, Македонци, Црногорци, Роми и Арумуни) често оспоравају званичне бројке, тврдећи да је већи проценат становништва земље. Према спорном попису из 2011. године, етничка припадност је била следећа: Албанци 2.312.356 (82,6% од укупног броја), Грци 24.243 (0,9%), Македонци 5.512 (0,2%), Црногорци 366 (0,01%), Аромани 326 (0,01%), Роми 8,301 (0,3%), Балкански Египћани 3,368 (0,1%), друге националности 2,644 (0,1%), без декларисане етничке припадности 390,938 (14,0%), и нерелевантно 44,144 (1,6%). Албанија признаје девет националних или културних мањина: арумунски, грчки, македонски, црногорски, српски, ромски, египатски, босански и бугарски народ. Остале албанске мањине су Горанци и Јевреји. Што се тиче Грка, „тешко је знати колико Грка има у Албанији“. Процене варирају између 60.000 и 300.000 етничких Грка у Албанији. Према Јану Џефрису, већина западних извора наводи број на око 200.000. Марку од 300.000 подржава и грчка влада. Инфраструктура Образовање У земљи, образовање је секуларно, бесплатно, обавезно и засновано на три нивоа образовања сегментираних у основном, средњем и терцијарном образовању. Академска година је подељена на два семестра који почињу у септембру или октобру, а завршавају се у јуну или јулу. Албански служи као примарни језик наставе у свим академским институцијама широм земље. Учење првог страног језика је обавезно и најчешће се учи у основним и двојезичним школама. Језици који се предају у школама су енглески, италијански, француски и немачки. Стопа писмености креће се од 98,7%, са 99,2% за мушкарце и 98,3% за жене. Обавезно основно образовање је подељено на два нивоа, основну и средњу школу, од првог до петог и шестог до деветог разреда. Ученици су обавезни да похађају школу од шесте године до навршене 16. Након успешног завршетка основног образовања, сви ученици имају право да похађају средње школе са специјализацијом у било којој области, укључујући уметност, спорт, језике, науке или технологију. Терцијарно образовање у земљи, факултативна фаза формалног учења након средњег образовања, прошло је темељну реформу и реструктурирање у складу са принципима Болоњског процеса. У већим градовима Албаније постоји значајан број приватних и јавних високошколских установа које су добро распршене. Студије у терцијарном образовању организоване су на три узастопна нивоа који обухватају основне студије, мастер и докторат. Здравство Устав Албаније гарантује једнаку, бесплатну и универзалну здравствену заштиту за све њене грађане. Здравствени систем у земљи је тренутно организован у три нивоа, између осталих примарну, секундарну и терцијарну здравствену заштиту, иу процесу је модернизације и развоја. Очекивани животни век при рођењу у Албанији је 77,8 година и заузима 37. место у свету, надмашујући неколико развијених земаља. Просечан очекивани здрав животни век је 68,8 година и налази се на 37. месту у свету. Стопа смртности новорођенчади у земљи се процењује на 12 на 1.000 живорођених у 2015. години. У 2000. години, земља је имала 55. најбољи учинак здравствене заштите у свету, према дефиницији Светске здравствене организације. Кардиоваскуларне болести остају главни узрок смрти у земљи и чине 52% укупних смртних случајева. Несреће, повреде, малигне и респираторне болести су други примарни узроци смрти. Неуропсихијатријске болести су такође порасле због недавних демографских, друштвених и економских промена у земљи. У 2009. години, земља је имала залихе воћа и поврћа од 886 грама по глави становника дневно, што је пета највећа понуда у Европи.[252] У поређењу са другим развијеним земљама и земљама у развоју, Албанија има релативно ниску стопу гојазности вероватно захваљујући здравственим предностима медитеранске исхране. Према подацима Светске здравствене организације из 2016. године, 21,7% одраслих у земљи има клинички вишак килограма, са индексом телесне масе (БМИ) од 25 или више. Култура Симболи Албанија има много симбола повезаних са њеном историјом, културом и веровањем. То укључује црвене и црне боје, животиње као што је сури орао који живе широм земље, костиме као што су фустанела, плис и опинга који се носе на посебним догађајима и прославама, биљке попут маслине и црвеног мака које расту и широм земље. Застава Албаније је црвена застава са црним двоглавим орлом постављеним у средини. Црвена боја коришћена на застави симболизује храброст и снагу албанског народа, док се црна појављује као симбол слободе и херојства. Национални мото земље, Ti Shqipëri, më jep nder, më jep emrin Shqipëtar („Ти Албанија, дај ми част, дај ми име Албанац“), потиче из албанског националног буђења. Први који је изразио овај мото био је Наим Фрашери у својој песми Ti Shqipëri, më jep nder. Уметност На уметничку историју Албаније посебно је утицало мноштво старих и средњовековних народа, традиција и религија. Покрива широк спектар медија и дисциплина које укључују сликарство, грнчарство, скулптуру, керамику и архитектуру, све оне представљају пример велике разноликости у стилу и облику, у различитим регионима и периодима. Успон Византијског и Отоманског царства у средњем веку био је праћен одговарајућим порастом хришћанске и исламске уметности у земљама Албаније, што је видљиво у примерима архитектуре и мозаика широм земље. Вековима касније, албанска ренесанса се показала пресудном за еманципацију модерне албанске културе и видела је развој без преседана у свим областима књижевности и уметности, док су уметници тежили да се врате идеалима импресионизма и романтизма. Ипак, Онуфри, Коле Идромено, Давид Селеница, Костандин Шпатараку и браћа Зографи су најистакнутији представници албанске уметности. Архитектура Албаније одражава наслеђе различитих цивилизација које сежу до класичне антике. Велики градови у Албанији су еволуирали унутар замка да би укључили станове, верске и комерцијалне структуре, уз константно редизајнирање градских тргова и еволуцију грађевинских техника. Данас градови и насеља одражавају читав спектар различитих архитектонских стилова. У 20. веку, многе историјске и сакралне грађевине које су имале антички утицај су срушене током комунистичке ере. Античка архитектура се налази широм Албаније и највидљивија је у Билису, Аманцији, Феници, Аполонији, Бутринту, Антигонији, Скадру и Драчу. С обзиром на дуг период владавине Византијског царства, они су представили дворце, цитаделе, цркве и манастире са спектакуларним богатством видљивих мурала и фресака . Можда се најпознатији примери могу наћи у градовима јужне Албаније и околини Корче, Берата, Москопоље и Ђирокастра. Увођењем отоманске архитектуре дошло је до развоја џамија и других исламских грађевина, посебно у Берату и Гјирокастеру. Продуктиван период историзма, сецесије и неокласицизма одиграо се у 19. веку, што се најбоље види у архитектури Корче. 20. век је донео нове архитектонске стилове попут модерног италијанског стила, који је присутан у Тирани, као што су Скендербегов трг и министарства. Такође је присутан у Скадру, Валони, Саранди и Драчу. Штавише, други градови су добили свој јединствен изглед данашње Албаније кроз различите културне или економске утицаје. Социјалистички класицизам стигао је у доба комунизма у Албанију после Другог светског рата. У овом периоду изграђени су многи комплекси у социјалистичком стилу, широки путеви и фабрике, док су градски тргови редизајнирани и срушене бројне историјске и важне зграде. Значајни примери тог стила су Трг Мајке Терезе, Пирамида у Тирани, Палата Конгреса и тако даље. Три албанска археолошка налазишта су уврштена на Унескову листу светске баштине. То укључује античке остатке Бутринта, средњовековне историјске центре Берата и Ђирокастре, као и локалитет природног и културног наслеђа Охридског региона који се дели са Северном Македонијом од 2019. Штавише, краљевске илирске гробнице, остаци Аполоније, антички амфитеатар у Драчу и тврђава Баштово уврштени су на тенативну листу УНЕСКО Албаније. Медији Слобода штампе и говора и право на слободно изражавање загарантовано је уставом Албаније. Албанија је била рангирана на 84. месту на Индексу слободе штампе 2020. који су сачинили Репортери без граница, са својим резултатом који је у сталном опадању од 2003. Ипак, у извештају Freedom in the World 2020. Freedom House је класификовао слободе штампе и говора у Албанији као делимично ослобођене политичког мешања и манипулације. Radio Televizioni Shqiptar (РТСХ) је национална емитерска корпорација Албаније која управља бројним телевизијским и радио станицама у земљи. Три главне приватне емитерске корпорације су Top Channel, Televizioni Klan и Vizion Plus чији се садржај дистрибуира широм Албаније и ван њене територије на спорној територији Косова* и другим територијама на којима се говори албански. Албанска кинематографија има своје корене у 20. веку и развила се након проглашења независности земље. Први биоскоп искључиво посвећен приказивању филмова изграђен је 1912. године у Скадру од стране аустријске дистрибутерске компаније уз снажне напоре албанског сликара Колеа Идромена. Отварање других биоскопа 1920. године било је у Скадру, Берату, Тирани и Валони. Током Народне Републике Албаније, албанска кинематографија се брзо развијала са инаугурацијом Kinostudio Shqipëria e Re у Тирани. Године 1953. објављен је албанско-совјетски епски филм Велики ратник Скендербег који приказује живот и борбу средњовековног албанског хероја Скендербега. Освојио је међународну награду на Филмском фестивалу у Кану 1954. године. Године 2003. године основан је Међународни филмски фестивал у Тирани, највећи филмски фестивал у земљи. Драч је домаћин Међународног филмског фестивала у Драчу, другог по величини филмског фестивала, који се одржава у амфитеатру у Драчу. Музика Албанска народна музика је истакнути део националног идентитета и наставља да игра главну улогу у целокупној албанској музици. Народна музика се може поделити у две стилске групе, углавном на северне варијанте Гег и јужне Лаб и Тоск варијанте. Северњачка и јужна традиција су у супротности са грубим тоном са севера и опуштенијим јужњачким обликом музике. Многе песме се тичу догађаја из албанске историје и културе, укључујући традиционалне теме части, гостопримства, издаје и освете. Прву компилацију албанске народне музике направила су два химариотска музичара, Нецо Мука и Коцо Цакали, у Паризу, током њиховог рада са албанским сопраном Тефтом Ташко-Кочо. Три уметника су тада снимила неколико грамофонских компилација, што је на крају довело до признавања албанског вишегласног певања као нематеријалне културне баштине Унеска. Festivali i Këngës је традиционално такмичење албанске песме које организује национални емитер Радио Телевизија Схкиптар (РТСХ). Фестивал се одржава сваке године од 1962. године и покренуо је каријере неких од најуспешнијих албанских певача, укључујући Ваче Зелу и Парашкевија Симакуа. То је значајно музичко такмичење међу албанским извођачима који премијерно представљају необјављене песме које су компоновали албански аутори и гласали жири или јавност. Савремени уметници Рита Ора, Бебе Рекса, Ера Истрефи, Дуа Липа, Ава Мак, Блеона, Елвана Ђата, Ермонела Јахо и Инва Мула су постигли међународно признање за своју музику, док су сопрана Ермонелу Јахо неки описали као „најпризнатији сопран на свету“. Албански оперски певач Саимир Пиргу номинован је за награду Греми 2017. Књижевност Албански језик чини самосталну грану и језички је изолат унутар индоевропске породице језика; није везан ни за један други познати живи језик у Европи. Његово порекло је потпуно непознато, али се по неким изворима сматра да потиче од древног палеобалканског језика. Месхари (Мисал) који је написао Гјон Бузуку објављен је 1555. године и сматра се једним од првих књижевних дела на албанском језику током средњег века. Постоје фрагментирани докази, који датирају пре Бузукуа, који указују на то да је албански писан најмање од 14. века. Најранији доказ датира из 1332. године наше ере са латиничним извештајем француског доминиканца Гиљелмуса Адаеа, надбискупа Антиварија, који је написао да су Албанци користили латинична слова у својим књигама иако је њихов језик био прилично другачији од латинског. Други значајни примери укључују: формулу крштења из 1462. године, коју је на албанском језику у латинском тексту написао бискуп Драча, Павле Анђео; речник албанских речи из 1497. од Арнолда фон Харфа, Немца који је путовао Албанијом, и фрагмент Библије из 15. века из Јеванђеља по Матеју, такође на албанском, али написан грчким словима. Најпознатији албански писац у 20. и 21. веку је вероватно Исмаил Кадаре. Више пута је спомињан као могући добитник Нобелове награде за књижевност. Традиционално одевање Сваки културни и географски регион Албаније има своју специфичну разноликост ношње која се разликује по стилу, материјалу, боји, облику, детаљима и форми. Данас се народна ношња најчешће облачи на свечаним догађајима и прославама, углавном на етничким фестивалима, верским празницима, свадбама и наступима плесних група. Неки старији људи настављају да носе традиционалну одећу у свом свакодневном животу. Одећа се традиционално израђивала углавном од локалних материјала као што су кожа, вуна, лан, конопља, и свила; Албански текстил је још увек извезен по сложеним древним шарама. Кухиња Албанци производе и користе многе врсте воћа као што су лимун, поморанџе, смокве, а пре свега маслине, које су можда најважнији елемент албанске кухиње. Зачини и друго биље као што су босиљак, лаванда, нана, оригано, рузмарин, мајчина душица се широко користе, као и поврће као што су бели лук, лук, паприка, кромпир, парадајз, као и махунарке свих врста. Кафа је саставни део албанског начина живота. Земља има више кафића по глави становника него било која друга земља на свету. У чају се такође ужива и код куће и напољу у кафићима, баровима или ресторанима. Чај Мали (Сидеритис чај) је изузетно омиљен и део свакодневне рутине већине Албанаца. Узгаја се широм јужне Албаније и познат по својим лековитим својствима. Популаран је и црни чај са кришком лимуна и шећером, млеком или медом. Албанско вино је такође уобичајено широм земље и узгаја се хиљадама година. Албанија има дугу и древну историју производње вина и припада Старом свету земаља произвођача вина. Његово вино карактерише слаткаст укус и традиционално аутохтоне сорте. Дијаспора Историјски гледано, албански народ је основао неколико заједница у многим регионима широм јужне Европе. Албанска дијаспора се формирала од касног средњег века, када су емигрирали у места као што су Италија, посебно на Сицилију и Калабрију, и у Грчку да би избегли било разне друштвено-политичке тешкоће или османско освајање Албаније. Након пада комунизма, велики број Албанаца је мигрирао у земље попут Аустралије, Канаде, Француске, Немачке, Грчке, Италије, Скандинавије, Швајцарске, Уједињеног Краљевства и Сједињених Држава. Албанске мањине присутне су на суседним територијама као што су запад Северне Македоније, исток Црне Горе, Косово и јужна Србија. На Косову, Албанци чине највећу етничку групу у земљи. Све у свему, процењује се да је број етничких Албанаца који живе у иностранству већи од укупног броја становника у Албанији. Галерија Види још Албанска кухиња Албанска музика Хришћанство у Албанији Ислам у Албанији Референце Литература Спољашње везе Албански парламент Председништво Албаније Албански институт за статистику Државе у Европи Државе чланице НАТО-а


text: Ноктију дизајн УВ цеви Резервни | Наил Арт - Ексери за професионално ноктију салона у највишег квалитета директно од произвођача. 8005 чланака погодни само за УВ лампе у нашој јавности нашу понуду продавница и члана 8118 уклапају наши стари лампе УВ- се више не нуди. " Oblikovati čvrste i izdržljive nokte UV gelovima i odgovarajućim priborom: UV gelovi su dostupni u puno različitih boja i u različitoj gustoći i stvrdnu se u UV lampi ili CCFL lampi za 120 sekundi. Ovim pečatom označeni proizvodi su pogodni za primenu UV gelova. Нема коментара на том језику за ову ставку.