Ево књиге која у главном описује моје виђење ствари. Мој допринос женском одељку нашег форума. Живе нам биле сестре српкиње и многе србе израђале! ----------------------------------------------------------- СА БЛАГОСЛОВОМ ЊЕГОВОГ ПРЕОСВЕШТЕНСТВА ГОСПОДИНА ФОТИЈА ЕПИСКОПА ДАЛМАТИНСКОГ ИСТИНА ЧАСОПИС ПРАВОСЛАВНЕ ЕПАРХИЈЕ ДАЛМАТИНСКЕ ЕДИЦИЈА ПОСЕБНИХ ИЗДАЊА Превод са руског: Миленко Баборац Приредио за штампу: Слободан Продић Рецензија: свештеник Јован Д. Петковић УВОД Место жене у свету за последњих две хиљаде година није се нимало изменило. Све оно, чему учи Свето Писмо, чему учи Црква, и даље је животно и актуелно, и место жене у свету остаје неизмењено, и онакво какво је одредио Бог речима: "Да му начиним (мушкарцу) друга према, њему" (Постање 2,18). Друга ствар је, што данас, у савременом цивилизованом свету, испуњеном гордошћу због својих умишљених вредности и одвојеном од духовних корена, жена све више и више заборавља своју истинску улогу и своје исконско место у животу... и све више и више се осећа несрећном. Јер ни заузимање високих по¬ложаја, ни успешна каријера - ништа не може да јој замени тиху породичну срећу, срећу да воли и има ослонац у лицу мужа, срећу да рађа и одгаја децу. А шта се дешава у савременом свету? Шта се дешава у по¬родици? "Мушкарац престаје у савременим условима да буде глава породице, - примећују психолози (то је уосталом видљиво и не¬стручном оку). Ова улога прелази на жену, што неизбежно пов¬лачи за собом мењање психолошких својстава савремене жене: нежност, осећајност, послушност, трпељивост и многи други ви¬соки квалитети "вечне женствености" по мишљењу многих од¬лазе у прошлост. О овоме говоре и фризура савремене жене, и одећа, које се понекад скоро и не разликују од мушких, и оба¬вљање тешкик послова својствених мушкарцу, и руководеће улоге које жене заузимају у друштвеном животу. " На принципу једнакости мушкарца и жене засновано је данас чак и васпитавање деце. Јапан је саврем 29c7 ;ена земља за коју се не може рећи да је зао¬стала. Али у њему до данашњег дана постоје "празник дечака" и "празник девојчица", који се сваке године обележавају у целој земљи. Тамо се од детињства одгаја култура мужевности и жен¬ствености. Ово је право "полно васпитање" (за разлику од бес¬полног) - то значи подизати правог мушкарца и истинску жену. "Обртања" полног васпитања, како признају психолози, уопште нису безопасне појаве: као резултат занемаривања особености мушке и женске психологије јављају се дубоке трауме личности и тешки породични конфликти. Грех нарушава хармонију човекове природе. Како нас учи Свето Писмо, грехови родитеља (и прародитеља) могу да утичу на њихову децу (Изл. 20,5; 4 Цар. 23,32; Плач. 5,7; 1. Пет 1,18), и у многоме одређују њихов карактер. Ако се девојчица васпитава у породици, где жена влада над мужем, овај стереотип понашања она понавља и у својој породици. Тенденција да се доминира над мужевима протеже се често кроз многа поколења. Ако жена, можда свесно, одбија и осуђује такав вид понашања у породици, који је усвојила од де¬тињства - заповедништво, суровост, отуђење, она га у стварном животу испољава у опхођењу с дететом и с мужем са поражавајућом тачношћу, - и не може да промени себе никаквим напрезањем свести и воље. Заједно с овим унутрашња осећања овакве жене су далеко од мира и спокоја. Она осећа да није пронашла себе у животу, осећа се као "мала девојчица", при потпуном спољашњем благо¬стању прати је осећај сопственог сиромаштва, незадовољства при општењу. Нису спољашње околности разлог њене несреће, ве је душевни склоп чини несрећном, и такав душевни склоп предаје се њеној кћери. Да, тешко је бити женствена! Треба мењати тон, треба се одрећи наредбодавности, преобратити раздражљивост у нежну молбу. Власт над мушкарцем убија љубав, изопачује супружничке односе, и с "теж 3ff3 њом за владањем" треба се борити да би се сачувала хармонија супружничких односа: саветовање и љубав. Уместо наредбодавног тона потрбно је саветовати се, наћи заједничко решење - у име љубави. Овде треба бити наро¬чито пажљив према себи. Иначе се врло лако може преобратити у "свадљиву женетину". Па, да ли жена која живи у свету и ван Цркве, има могућност да промени себе? Нема спасења ван Цркве, говоре свети Оци. Само у Цркви, и у њеним Тајнама и обредима, ми добијамо благодат Божију, која нас учвршћује на путу повратка врлини, даје нам снагу да се очистимо oд греха. Уопште, врлина је бла¬годатни дар. А где још, ако не у Цркви, савремена жена може да црпе снагу за сопствено мењање? На шта она може да полаже своје наде, у борби са својим страстима ако не на помоћ Божију? "Само у хришћанству, - пише отац Александар Јелчанинов, - жена постаје једнака мушкарцу, потчињава вишим начелима свој темперамент, добија уразумљење, трпљење, способност да расуђује, мудрост. Само тада је могућа њена заједница с му¬жем". Није лако бити женствена, али није лакше ни бити муже¬ван. Савремени мушкарац почиње да се боји жене, као дете мајке, која може да га пошаље у ћошак, стално осећа узнеми¬реност, као да је нешто урадио или није урадио исправно и ка¬ко треба. Али осећај детета које је згрешило - није сигурно осећај према вољеној жени. Мушкарац мора себи да врати " право мушкости", да отк¬рије жени пут женствености, пробуди у њој љубав, без које жена не зна за радост и спокој. Љубав нису само емоције, већ и разум¬на воља. Мушкарац мора да успе да нађе достојно место за "сла¬бији сасуд" и у свом личном животу , и у породици. Он мора да постане глава породице, и жена ће на крају добити оно, што је увек подсвесно желела: снажног, вољног и тврдог мушкарца. --------------------------------------------------------------------- УЛОГА ЖЕНЕ Из књиге прот. Димитрија Соколова, "Улога жене према учењу Речи Божије" Није добро човеку да буде сам: Створибу му помоћника сличном њему. Пост.2,18 Бог је несебично обдарио првог човека даровима Своје благодати. Али Адаму је ипак нешто недостајало. Шта? Он ни сам није знао, већ је само претпостављао, да му управо недостаје помоћник сличан њему. Без овога помоћника није било потпуно блаженство раја. Обдарен способношћу да мисли, говори и воли, он својом мишљу тражи друго мислеће биће, реч његова тужно звучи у ваздуху и само мртви ехо служи му као одговор. Цело његово биће жуди за другим, сличним њему, али таквог бића нема, не налази се за Адама помоћник сличан њему. Створења ви¬дљивог света, који га окружује, много су ниже од њега, она не могу да буду помоћници слични њему. Биће које је Више, неви¬дљиво, и које му је даровало живот - неизмерно је више од њега. Тада свеблаги Бог, који је створио човека за блажен¬ство, задовољава његову потребу и ствара жену. Ево тог бића које је тражио Адам, његовог другог ја, али истовремено & 4000 #1080; раз¬личитог од њега. Жена-друг својим живим учешћем у његовом блаженству, била је дужна да својом љубављу учини ово блаженство потпу¬ним, јер је њено призвање - љубав. Овом призвању и одговара оно место, које је жени наменио Сам Бог. Жена није ниже од му¬шкарца, она је помоћница, слична њемy, јер само у условима јед¬накости она може да укаже помоћ, која је њему потребна. Али ово место је другостепено, зависно: жена је створена после му¬жа, саздана за мужа, узета од њега, "кост, од кости његове, тело од тела његовог" (Постање 2,21). Грехопад је до основе изопачио однос мушкарца и жене. Ђаво је завео жену и потом је употребио као оруђе да се заведе муж. Ђаво је знао, да му је најсигурније да делује на жену, јер је она слабија од мужа, и лакше ће му бити да је наговори. Свој не¬жни, дубоки утицај на мужа, жена је искористила, да би и њега завела у обману, и на тај начин му је платила за живот који је од њега добила. Због таквог заборављања љубави Бог је кажњава суровим болестима, због заборава да је зависна, Он понижава њен поло¬жај, потчињава је мужу." И воља ће твоја стајати под влашћу мужа твојега" (Постање 3,16) Од тог времена у породици је почела борба.Уместо тога да трпељиво носи бреме брига и послова, наложено на њега према суду праведног небесног суда, муж се стара да се ослободи од овога бремена. Сваљујући све ове бриге и послове на жену, муж, авај, оставља себи само једно право: да наређује и влада. Жена као последица овога, у почетку постаје од другарице –радница ,а затим роб. Она се труди не само да се ослободи од ропства, него и да задобије власт над мужем, а немајући снаге за то прибегава лукавству и пакостима. Почела је борба деспота с робом. Али милосрдни Бог је одмах по грехопаду понудио сред¬ство, које може да обнови изгубљену равнотежу међу половима: од Дјеве се мора родити обећани Помиритељ, који је уништио дела ђавола (1. Јн. 3,8). "Семе женино мора да порази главу зми¬је"(Постање 3,15). И ево га назначени час је дошао. Пресвета Дјева, по снази љубави и смирења, примила је у Себе Бога у оваплотила Га. Же¬на је вратила мужу оно што је од њега одузела; вратила је неиз¬мерно више него што је он изгубио преко ње, а тиме је ослободила себе од ропства. Притом Богоматер није ослободила жену од ропства устајањем против мужа, већ напротив - смирењем. И после Свога великог дела Она остаје у Свом скро¬мном положају. Узнесена више Херувима и Серафима, Она се скрива иза Сина Свога за време Његовог земног живота, не види се ни испред ученика Његових, иако је они дубоко поштују. Није ли то идеал жене - хришћанке? На љубав и скроман положај указује жени и хришћански брак: жена је призвана да воли мужа, као што Црква воли Христа (ван љубави нема друге везе између Христа и Цркве), и према снази ове љубави nодчињава се мужу, као Црква Христу, јер је царство благодати царство љубави, а не ропског страха. Против непр 4000 72;вилних односа између мужа и жене, који су се образовали под влашћу греха, упућују своје речи апостоли. Да би уништио деспотизам мужа, апостол Павле му прописује љубав према жени: "Мужеви волите своје жене". Да би уништио код жене стремљење ка превласти над мужем, он јој исказује на основу чега је она дужна да се потчињава мужу: "Али хоћу да знате да је свакоме мужу глава Христос; а муж је глава жени, а Бог је глава Христу... Мушкарац је обличје и слава Божија; а жена је слава мужевљева; јер није муж од жене, него жена од мужа; и муж није саздан жене ради, него жена мужа ради"(1.Кор. 11; 3, i-9). Да би уништио сво лукавство кокетства, кроз које се изражава стремљење жене ка превласти, апостол изра¬жава жељу да "жене у пристојном одјелу са стидом и поштењем да украшавају себе, не плетеницама, ни златом, или бисером, или хаљинама скупоцјеним". Да овом поуком жели да прекине стремљење ка превласти, види се и из следећих речи: "Жени не допуштам да учи нити да влада мужем" (1. Тим . 2, 9-12). Ово није поробљавање жене: њен скромни положај служи само као средство. Апостол говори да жена мора да послужи спасењу мужа, извршавајући у исто време и своје сопствено спасење, рађањем деце. На тај начин, жена-другарица, дата мужу, дужна је да се из побуда љубави труди за његово добро, трудећи се тако прве¬нетвено за вечно добро. ОСОБЕНОСТИ И НАКЛОНОСТИ ЖЕНСКОГ КАРАКТЕРА Свако биће створено је сагласно са својом улогом, зато се улога сваког бића испољава у његовим наклоностима, проја¬вљује се у његовим стремљењима. Куда жену вуку њене накло¬ности? Немогуће је неприметити у жени посебну црту, превучену руком Творца преко њених способности. Одузети жени њену женственост - значи уништити у њој жену. Да ли су способности жене једнаке способностима мушка¬рца? Оне нису ни једнаке ни неједнаке; њихов карактер је дру¬гачији, премудро прилагођен другом циљу. За испуњавање обавеза које има мушкарац, жена не поседује његове способности: посао мушкарца није делокруг њених способности. (Овде имамо у виду опште правило, а не изузетке.) Што се тиче делокруга послова, одређеног границама породичног живота, делокруга који је по простору тесан, али опширан по свом утицају, овде су способности жене веће од способности мушкарца, тачније она поседује такве способности које он нема. Ово је широко поље, на коме она може да покаже сву снагу сво¬је душе, нe поражавајући блештањем, него пленећи својим нежним карактером , женственошћу. Овде ће се потпуно испољити и практичан поглед на ствари, и вештина да се проникне у срце, путевим који су за мушкарца недоступни, и пажња, колико ст¬рога толико и неприметна, и стална доступност на сваки позив, и непрекидно ослушкивање свих, и опрез, чак и у испуњавању ситница, и спретност у ручним радовима, и склоност да сауче¬ствује у свачијој несрећи, и многи други квалитети, тол 4000 080;ко сво¬јствени женској природи. Погледајмо на осећања унутар саме жене. Зар осећања као што су стид и скромност, коју жена никада не престаје да цени, нису доказ исписан на страницама њеног срца и несвесно ис¬пољен у изразу њеног лица, да се потопуно задовољство њених стремљења и њена част, - налазе у скромном и зависном поло¬жају? Постоје у животу и такви случајеви када скромност и за¬висност желе да се испоље, а да их природа супротставља једно другоме и тера на међусобну борбу, и у исто време не дозвољава да једно другог победе. Има ли жене која бар једном у животу није, подстакнута осећајем зависности, осетила потребу да нађе ослонац у мушкарцу и да у мужу пронађе себи склониште? Исто тако има ли жене која подстакнута скромношћу није у дубини свога срца чувала ову тајну, очекујући да ће доћи да је просе, макар требало чекати на ово до смрти. Пламен унутаршње борбе је можда и прождире, али она је спремна да пре изгори у њему, него да му дозволи да се појави и постане видљив. Овај непро¬менљиви поредак супружништва, који даје право мушкарцу да буде просац, није углађени цивилизацијски манир, већ је то за¬кон свих времена, укључујући и варварска времена дивљик на¬рода. Природа је на тај начин сагласна са откровењем које се од¬носи на положај жене, и са њеним призвањем, а природно же¬нино призвање је љубав. Према томе може се рећи да је у Светом Писму пре свега утврђено оно, што је написано у срцу же¬не. Истина ни жени није стран егоизам, који царује над целим човечанством, али ако занемаримо све греховне израслине и погледамо жену онакву, каква је изашла из руку Творца, видећемо да је љубав - основа и суштна њеног бића. Када је реч о љубави, није тако важан њен степен колико карактер љубави. Љубав је темељ постојања жене. Али каква љубав? Постоје две врсте љубави: једна налази срећу у самом осећању које је доноси и у жртвама које јој се приносе; друга на¬лази своје блаженство у осећањима која су њоме надахнута, и у жртвама које она приноси. Ова два вида љубави нису одвојена једно од другог и она су оба позната жени, али у њој преов¬ладава љубав друге врсте. Када је други воле она је срећна, мада је у том случају та срећа променљива. Али волети и жртвовати се у име љубави, потреба је њене душе, закон је њеног посто¬јања, закон на који је нико и никада не присиљава. Сви народи свих времена живели су у складу с овим. Које осећање је по¬стало пример чисте, живе и дубоке љубави код свих народа и на свим језицима? То је љубав жене, љубав мајке, која после свих недаћа, целодневног рада, пробдевене ноћи, сматра да је дово¬љно награђена само једним осмехом и умиљавањем детета. Ма¬теринску љубав су прославили песници и моралисти, али све ове похвале стају у једну: и сама очинска љубав уступа јој прве¬нство. И не само то, и Сам Бог изабрао је материнску љубав међу свим људским наклонl 4000 6;стима за изражавање Своје љубави. Ако је срце жене такво, како да јој се не призна да је њено призвање љубав? Љубав не само да пружа жени самопожрт¬вовање, она јој даје и храброст. Овде се не ради о активној хра¬брости, овде мушкарац превазилази, и мора да превазилази же¬ну, и она му ову предност без страха уступа. Али она има много више оне храбрости која је чешће потребна у свакодневној ненаметљивој, делатности. Мушкарац ће пре прекинути с нечим, што ће жена боље поднети; мушкарац је предузимљивији, жена трп¬ељивија; мушкарац је смелији, жена је чвршћа. Нисте сигурни? Поглецајте на жену у време најгоре болести, која је задеси, и ко¬ја прети и самом људском животу; упоредите њу са мушкарцем у време његове усамљенссти, болести, сиромаштва, удовства, несреће... Предност у трпљењу остаје на страни жене. У случају јавног мучења, мушкарац ће подржати своју част, али ако дође до страдања која су скривена од људских погледа, будите сигурни да ћe се жена показати издржљивијом. Зато је Господ и устројио тако живот да на женски удео уопште, отпада више ситних непријатности, него на мушкарца, и истовремено мање задовољстава, ако не рачунамо у задово¬љства, задовољство да се чини добро. Ово задовољство жена по¬седује чак и у време страдања, и самим страдањем се везује за онога за кога страда. На овај начин, сама природа је учинила жену способном да испуни ону улогу, која јој је намењена Речију Божијом. Али ово не значи, да би она у свом стварном природном стању била спо¬собна да испуни своју улогу. Због једне од таквик противре¬чности, које је породио грех, реметећи али не рушећи дело стварања, и жена постаје способна, а у исто време и неспособна за своју улогу. Способна јер поседује извесна душевна стремље¬ња која је вуку право ка главном задатку у животу; а неспособна зато што код ње постоје својства која су препрека за тај исти за¬датак. У том истом срцу у које је руком Творца постављено семе живота саобразно улози жене, враг је посејао друго семење, које гуши или чини неплодотворним оно прво. Да би поставио што више препрека улози жене, успео је да наметне лажни правац и оним средствима која су јој од Бога била дата за испуњење свога призвања. Под његовим тајним и страшним утицајем све је добило другачијим изглед: активност се претворила у немир, брижљи¬вост је прешла у празну радозналост, оштрина ума у лукавост, проницљивост у дрскост, брзина погледа на ствари у ветропир¬ство, нежност у кокетерију, укус у избирљивост, богатство ути¬сака у ћудљивост, способност да се прониче у срце прешла је у склоност ка интригама, моћ да се утиче прерасла је у деспоти¬зам, нежност природе у раздражљивост, потреба да се буде кор¬исном у жељу за допадањем. И два главна стремљења која смо поменули, скромност и љубав добили су другачији правац. Преображај душевних склоности, поста& 4000 #1074;или су жену у такав поло¬жај, да је она при ограниченом делокругу занимања која су дата као женин део, почела да обраћа пажњу само на спољашњу, ма¬ње важну страну ствари, постала је једнострана у својим назорима. И пошто њена пажња, усмерена само на узани круг није никада запала у потешкоће, појавила се код ње самоувереност. И она више не сумња у своје знање, ни у своју снагу, не трпи противречје, не жели чак ни да их разуме, и без обазриво¬сти према самој себи, прелази на пут гордости. И шта бива да¬ље? Због своје потребе да воли и да се жртвује, а при лажном ус¬мерењу својих наклоности, жена почиње да галами о самој себи до самозаборава, постаје љубоморна и завидљива. И тако једна од најбогатијик ризница земаљских, женско срце, престаје да бу¬де Божија ризница, и постаје ризница непријатеља рода људско¬га. Ово није клеветање жене, као што није ни ласкање, оно што је раније речено.*( Сетимо се овде дела светитеља Игњатија (Брјанчанинова). Светитељ Игња¬тије никада није порицао и понижавао женски пол. Он је сматрао да је Бог узвисио жену људском чашћу и образом Божијим, једнако као и мушка¬рца, и да је она исто тако искупљена непроценљивом Крвљу Христа Спаси¬теља, и заједно са мушкарцем представљаједну нову обновљену твар у Хри¬сту (Гал. 3,28). Исто тако светитељ Игњатије, као истанчани познавалац пале психологије људске природе, пише да се жена најчешће руководи осећањима пале природе, а не духовним разумом: "У жени преовладава крв, у њој са по¬себном снагом и префињеношћу делују све душевне страсти, пре свега ташт¬ина, сладострашће и луказство. Последња сакрива две прве...") Свето Писмо потврђује наше речи. Описујући све женске врлине, оно у оштрим цртама показује и све њене пороке и заблуде. За апостола Павла брбљиве жене које се беспотребно скитају по туђим домовима представљају извор саблазни (1.Тим. 5,13; 2. Тим. 3, 6-7). У књизи Приче, која се завршава описом врлинске жене, Соломон у горко-сатиричном тону описује не само палу жену, чија убиствена дела још нико није описао с таквим светим ужасом, већ и сваку жену која је изневерила Богом јој дану улогу. Његова моћна реч погађа и безумну жену која сопственим рукама nодрива дом свој, и жену сва¬дљиву, с којом је горе живети него у земљи пустој или на крову ( Приче 21,19, 25,24), и жену срамотну која је као трулеж у ко¬стима мужа свог (Приче 12,4), и жену развратну с којом је брак неиздржив и представља једну од појава због које се земља тресе (Приче 30, 20-21), и жену лепотицу али безразума, која је као златна брњица у губици свиње (Приче 11,22), и свадљиву же¬ну, која је кanљaњe у кући кадаје кишни дан (Приче 27,15). И на крају остаревши и пребирајући једну по једну успомену, из це¬лог свог живота, Соломон постаје свестан да је узалуд тражио себи жену по срцу ( Књига Проповедника 7,28). Зато је потребно да се овакво срце, срце жене - врело, али уједно и страсно, нежно и љубоморно, осећај 4000 но и раздражљиво, храбро и слабо, добро и зло, исправи, да би животни ток, који се из њега излива, заузео правац који му припада. А ко може да исправи, да преваспита женско срце? Од кога очекивати такву благодат, ако не од Сина Божијег, који је преко Својих богонадахнутик служитеља указао жени на њену улогу, и осим тога, показао јој је у Свом животу најсавршенији образац живота, у Свом крсту открио јој је пут за достизање овог обра¬сца? Истина, живот Спаситеља, као раскривање свих врлина, представља највиши образац живота и за мушкарце и за жене. Као што је истина да је Исус Христос, распети Исус, Чији је жи¬вот савршени пример свих врлина, јединствена жртва која чисти од греха и јединствени извор те љубави која у својим разно¬врсним видовима ослобађа од греха и мужа и жену. Али ако је могуће да Исус Христос у једном делу људског рода сретне ви¬ше саосећања него у другом, онда више саосећања Он среће од стране жена. У бити, зар Господ Исус, Чија је природа - љубав, Господ који је целог Себе предао на жртву, појавивши се на зе¬мљи, да би свима доказао плодове највише љубави сједињене с најдубљим смирењем, зар није био увек близак срцу жене, чији је удео - смирење, и чије је призвање - љубав?! Вера Христова, толико блиска природи људске душе, још је сроднија души же¬не, толико сродна да жена може да буде истински жена само под условом прихватања Јеванђеља. И према томе, жена може потпуно да испуни своју улогу само тада, када стоји уз смире¬нога и преобилно испуњеног љубављу Спаситеља. Овде је њено преваспитање, овде је њено спасење, овде је њена величина! **(Ево шта о овоме пише о. Александар Јелчанинов: "О жени је речено: сла¬бији сасуд - infimor vasa. Ова слабост састоји се углавном у томе што је жена под влашћу природних стихија које су у њој и ван ње. Под утицајем овога слаби самоконтрола, неодговорност, острашћеност, слепило у расуђивању. Скоро да ниједна жена није ослобођена од овога, онаје увек роб својих стра¬сти, својих антипатија, свога "xoћy". Само у хришћанству жена постаје равна мушкарцу, потчињава вишим принципима свој темперамент, задобија благо¬разумност, трпљење, способност да расуђује, мудрост. Само тада је могуће њено дружење с мужем".) ПОЛОЖАЈ ЖЕНЕ Зауставимо сада нашу пажњу на положај жене за који је она створена, и у коме према томе лакше може да испуни своју улогу. Бог је рекао: није добро човеку да буде сам, начинићу му помоћника према њему. Ако у садашње време Сам Бог непосре¬дно не приводи жену к мужу, он преко Својих служитеља из¬риче речи благослова, дајући њиховој вези тајанствени карактер, као пример савеза Христа са Црквом. Овим освештањем њихове узајамне обавезе постају свештене обавезе, тако да ако их пре¬крши једно лице, ово не даје право и другом да их крши. Зато без обзира да ли муж извршава своје обавезе или не, жена мора да их испуњава, памтећи да рачун н& 4000 #1077;ће испостављати мужу, већ Господу. Па у чему се састоје њене обавезе? Положај жене је положај бића које воли и које је предано. Такав положај одредио је сам Бог (Еф. 5, 22-24, 33; 1. Петр. 3, 1¬6). Ако је такав положај жене дат Божанственим законом, онда је њена срећа могућа смо при испуњавању овога закона. Кршење поредка који је Бог установио не може проћи не кажњено. Зато средиште свих жениних стремљења постаје муж. Своје име она је заменила његовим и заједно с овим његову славу признала за своју. Али истовремено ово коришћење славом другога не ослобађа је од обавеза. Она сама треба да служи као слава, као венац своме мужу (Приче 12,4). Својом разборитошћу, својом нежношћу, бригом за дома¬ћинство, старањем о деци она треба да од свога дома начини светилиште реда, мира, среће, где би муж после својих акти¬вности ван куће могао да нађе за себе спокој и разоноду, и то¬лико добра да му ни на памет не би падало да на другом месту тражи одмор од напора, и обнављање снага заморене душе, где би налазио добар савет, који би био уз њега и у друштвеном жи¬воту, и неприметно доводио у меру његове страсти и занимања, усмеравао га према свему што је добро и свето. Осим тога, слу¬жећи привременој срећи мужа, жена мора да послужи и његовом вечном спасењу, у том случају она ће бити истински његова помоћница. "Јер шта знаш, жено, можда ћеш спасти мужа? "...(1. Кор. 7,16). А како она може да испуни ову своју улогу? Њен положај у овом случају помаже јој, и она ћутећи може да произведе спасо¬носну промену, коју не би могла да постигне никаквим уразум¬љивањем. Претпоставимо да се њен муж колеба између вере и неверја и да расејано гледа на дело свога спасења, под утицајем друштвеног живота којим је заузет, и да се излаже саблазнима и сумњама, и ево види поред себе човека који живи по вери; он познаје тог човека, сигуран је у његова осећања и несвесно, не¬приметно за себе, почиње да прати пример побожности, који је пред његовим очима. Жена слави - она врши спасење свога му¬жа. Она не проповеда о Спаситељу, она га оваплоћује у свом жи¬воту. Она не учи свога мужа Јеванђеоским истинама, али својим делима, својим речима, начином целог свог живота уграђује у њега ове истине. Не објашњавајући истину, она мужа тера да је осети. Овакву женину делатност нисмо ми измислили. Апостол Петар јасно је прописује и ставља је у тесну везу са зависношћу жене од мужа: Жене будите покорне својим мужевилаа. А због чега? Да ако неки не вјерују ријечи, онда понашањем жена и без ријечи буду придобијени, када виде чедно понашање са стра¬хом. (1.Петр.3,1-2). Ту је заправо величина жене иако је подчи¬њеност та која је видљива! Требало би да муж буде крајње зас¬лепљен и суров да се не заинтересује призором живе и истинске побожности, која се пројављује у животу његове жене, и чији су плодови пријатни, толико да он несвесно себи поставља питање ко више добија - он у садаm c12 6;њем животу, или она за будући, ве¬чни живот? Колико је тек блаженство за жену када она у срцу мужа прочита речи Божије: није добро човеку да буде сам! И колико је тешко за њу, ако је само у стању да прочита у срцу мужа друге речи: добро је да човек буде сам! У опису женскик врлина, који је написао Соломон, изло¬жено је укратко све, што је речено, и што уопште може бити ре¬чено о томе. Ако општи тон и неке посебне црте у овом опису изгледају несагласни с представом о хришћанској жени, која се налази у Јеванђељу, не заборављајте, да он при 3ff3 пада Старом За¬вету, где очигледно служи као предворје у духовност. Ево тог описа: "Ко ће наћи врсну жену? Јер вриједи више него бисер. Ослања се на њу срце мужа њезина, и добитка неће недостајати. Чини му добро, а не зло, свега вијека својега... Мисли о њиви, и узме је, од рада руку својих сади виноград. Види како јој је добра рад¬ња, не гаси јој се ноћу жижак. Устаје док је још ноћ, даје храну чељади својој. Руку своју отвара сиромаху, и пружа руке убо¬гоме. Не боји се снијега за своју чељад, јер сва чељад њезина има по двоје хаљине. Покриваче сама себи гради. Одијело јој је крепост и љепота, и осмијева се на вријеме које иде. Уста своја отвара мудро и на језику јој је наука блага. Пази на владање че¬љади своје, и хљеба у лијености не једе. Синови њезини подижу се и благосиљају је; муж њезин такође хвали је; Многе су жене биле врсне, али ти их надвисујеш све. Љупкост је пријеварна и љепота ташта; жена која се боји Господа, она заслужује похвалу. Подајте јој од плода руку њезинијех, и нека је хвале на вратима дјела њезина." (Приче 31, 10-31). А ето уместо ове жене, пуне љубави, смирења и побо¬жности, стоји друга жена - без жеље да буде од користи мужу, која уместо да буде слава мужа у брачној вези, само тражи сре¬дства како да себе прослави и да чак затамни мужа; жена - без љубави, која у руке најамника даје главни интерес свог сопстве¬ног дома и саму бригу о деци, која мужу свом даје повод да тра¬жи забаву ван куће, која му с горчином противречи, с заједљивошћу открива његове грешке, умишљене као и стварне; раздра¬жљива и непријатна у кући, мила, предусретљива и чим се нађе за прагом дома свог; жена - без побожности која је спремна да каже о свом мужу, као Каин о Авељу: "Зар сам ја чувар његов", која се његовим поверењем користи само да би га удаљила од Господа, слично Јорамовој супрузи, чији је погибељни утицај Свети Дух изразио речима: "И хођаше путем царева Израиље¬вијех, као што чињаше дом Аковов, јер се ожени кћерију Аково¬вом" (2. Пар. 21,6). Може ли таква жена стати високо уз све сво¬је блиставе вредности? Не, она је само у стању да натера свога мужа да тајно оплакује онај дан када је био толико заслепљен да проси њену руку. ----------------------------------------------------------------- О РАВНОПРАВНОСТИ МУШКАРАЦА И ЖЕНA Из текста епископа Висариона " Положај лица женског пола у хришћанском, породичном и друштвеном животу" Нема више мушког и женског, јер сте ви свиједан (човек) у Христу Исусу. Гал 3, 28 Свуда се чују размишљања о изједначавању права лица му¬шког и женскоr пола у разним областима друштвеног, породи¬чног, па чак и црквеног живота. Како на ово гледа Реч Божија? Она допушта једнакост мушкараца и жена само у односу на дело спасавања душа. Спасење душе доступно је сваком човеку пре¬ма вери у Господа Исуса Христа. Вера сједињује све верујуће у Господа Исуса Христа у једно , тако да овде нема разлике изме¬ђу мушког и женског пола, као што нема ра 4000 79;лике између верујућих Јудејана и пагана, робова и слободник. Јер сви верујући у Христа посредством духовног рођења кроз Тајну Крштења постају Божија чеда по благодати усиновљења Богу. Јер " ако си ми син, и насљедник си Божији кроз Христа" (Гал. 4,7). Сваком крштеном је, као сину Божијем у Христу Исусу, доступно наслеђе вечног блаженства у Царству Небескоме. Лицима мушког и женског пола у једнакој мери припада учешће у овом блажен¬ству, као и учешће у свим блазима Христове земаљске Цркве. Сви крштени сједињени у храму Божијем, без разлике у поло¬вима, једнако су вољени и блиски Оцу Небескоме, као што су вољена и блиска телесном оцу рођена деца, браћа и сестре који живе с њим. Зато апостол Петар саветује мужеве да указују част својим хришћанским женама "као сунасљедницама благодати живота" (1.Пет.3,7). Право на ово наслеђе женама припада у је¬днакој мери. Вредност жене се ванредно узвисила у лици Богоматере, која је стала изнад сваког створења, јер је послужила спасењу људи кроз оваплоћење од Ње Сина Божијег, стала је чак и изнад Херувима и Серафима, који јој се клањају као Господарици и Царици. Што се осталих жена тиче, посебне части удостојиле су се оне, које су својим светим животом засијале на земљи, и сте¬кле на Небесима исту славу као свети мушкарци. Али без обзира на високо место лица женског пола у од¬носима који су описани, оне су дужне да мушкарцима уступају предност у другим односима. Од времена прародитељског гре¬хопада, жена је, као прва грешница, потчињена власти мужа, ко¬га је она увукла у грех. "И воља ће твоја стајати под влашћу му¬жа твојега, и он ће ти бити господар" (Пост. 3,16). Власт мужа над женом у паганско време била је нарочито тешка: она је била робиња у немилости мужа. Уз то је њен зна¬чај био понижен и многоженством. Чак је и међу изабраним на¬родом било допуштено многоженство, и мужевима је било дато право да се разводе од жена по сопственој вољи, док жене неза¬довољне мужем нису имале то право. У хришћанском свету мн¬огоженство је уништено; право да тражи развод у случају бр¬ачног неверства дато је не само мужу, већ и жени. Али власт над женом остала је на снази и у Новом Завету. "Жене, покоравајте се својим мужевима као Господу, јер муж је глава жени као што је и Христос глава Цркви. Као што се Црква покорава Христу, тако и жене у свему својим мужевима (Еф.S, 22-24). Какав год да је муж, добар или лош, нежан или суров у опхођењу са женом, она мора да му се покорава, и колико год да је горак њен живот, не треба да тражи раздвајање од њега, осим у случају брачног неверства. "Што је Бог саставио, човек да не ра¬стави." Тако звани борци за еманципацију жена, устају против нераскидивости брачне везе и траже, како за мушкарце, тако и за жене, пуну слободу развода под било каквим наизглед добрим или лошим изговором. Испуњење овог захтева било би праћено најпогубнији 4000 84; последицама, и повело би у уништавање породи¬чног живота, у безгранични разврат. Шта рећи о друштвеном положају жена? По мишљењу бо¬раца за повећавање женских права, њихов друштвени положај мора да буде исти као положај мушкараца. Не сме јој се одузети право да буде судија, министар, градоначелник, професор, адво¬кат, па чак и војник. Али праведности ради, треба рећи, да све то превазилази снагу жене, која по самој својој природи у поре¬ђењу с мушкарцем поседује мање умне и телесне силе. За све то су неупоредиво способнији мушкарци. Апостол Павле заповеда жени да ћути у Цркви (1 Кор. 14,34-35). Постоје и таква физичка стања у којима се налази жена, када јој је забрањено да прелази праг храма. Истина, међу светим женама, биле су и такве које су послужиле Цркви на апостолски начин, као на пример равно¬папостолна Марија Магдалена, Царица Јелена, велика руска кне¬гиња Олга, просветитељка Грузије Нина. Али таква црквено¬друштвена делатност била је својствена врло малом броју жена, које су имале особено призвање за то од Бога. Христос је приз¬вао на апостолско служење само мушкарце. Исто тако по вољи Господњој и наследници њиховог служења, бивали су и бивају, само лица мушког пола. Исто то треба рећи и за високе грађан¬ске дужности. Жене су увек биле удаљаване од њих, а нису их ни саме тражиле. Постојао је мали број блиставик изузетака. У историји је забележено неколико жена које су управљале држ¬авом, и међу њима водеће место заузима руска царица Екате¬рина Велика. Али не треба такође заборавити да су све жене које су царевале имале министре и уопште помоћнике у управљању мушкарце, а не жене. Против тежње жена за високим образовањем не би смело ништа да се каже, тим пре што има оних које по уму не заостају за мушкарцима. Ипак треба и овде рећи истину да ових изузе¬така није много. У историји научних знања, покретачи науке, уметности и заната били су само мушкарци, женама је припа¬дала част да само усвајају плодове тог рада. У овом смислу уни¬верзитетско образовање може да буде за њих веома корисно. Но без обзира на високу вредност универзитетског образовања, оно може да служи само као украс жени због задовољавања њене жеље за познањем, али никако не представља суштинску потре¬бу, јер жене не могу да га примене у друштвеном ангажовању и да га учине практично употребљивим у разноврсним видовима служења друштву. Њена директна улога је породични живот. Положај жене као мајке у породици, као васпитачице деце, као домаћице и помоћнице мужа јесте највиши положај. Пошто је васпитачица деце, њој није ускраћен ни утицај на друштвени живот. Нека она учи своју децу страху Божијем, љубави према Цркви и Отацбини и радним навикама. Кроз ово она припрема корисне делатнике за друштво и државу и тиме им чини велику услугу, много већу него да је постала државни чиновник. Држа¬в 4000 1085;а служба би је само удаљила од породичног живота, недо¬стајало би јој слободе и времена да учествује у подизању деце. Свесно или несвесно дошло би до тога да ово свето дело преда у руке најамницима, који би користећи се тиме да их нико не кон¬тролише почели да небрижно обављају свој посао, и уместо да васпитавају, почели би да развраћују децу. Исто тако и кућа би могла да почне да пропада, ако би мајка породице, због обавеза у друштвеној служби, била спречена да пази на домаће послове. Главни призив жене, састоји се од служења добру породице. Ни¬шта јој не служи више на част него материнско старање о деци, и ништаје толико не може утешити, као искрена и заслужено узвраћена љубав и поштовање деце. Жене које стреме да изједначе свој положај с мушкарцима, узалуд мисле да ће тиме постати значајније у очима мушкараца. Не, неће овим заслужити поштовање мушкараца. Они који исти¬нски цене женске вредности неће ценити спољашњи положај жене, већ њене моралне квалитете. Њен најлепши украс је же¬нствена скромност, стидљивост, честитост, кроткост, уздржљив¬ост језика, брига о деци, о мужевљевом спокоју, о домаћинству. Нека се она понаша тако, да се мушкарци у њеном присуству др¬же с поштовањем према њој, и не дозвољавају себи да учине или кажу нешто што би увредило њену скромност и достојанство. На лошем су гласу жене које тежећи к једнакости с мушкарцима усвајају њихове рђаве навике, као што је пушење дувана на пример, или учествују у њиховим нескромним разговорима, за¬бави и доколици. Такве жене губе право на поштовање и иза¬зивају подсмех и презир према себи. Жена која цени своје досто¬јанство, никада себе неће понизити до тако јадног положаја. ----------------------------------------------------------------------- ПОДЕЛА ОБАВЕЗА У ПОРОДИЦИ И ЊЕНО ЈЕДИНСТВО Из књиге Н. Е. Лестова "Пут к савршеној радости" Господ је уградио у организам мушкарца и жене, како фи¬зичке, тако и душевне особености, тако да они једно друго допуњују. Ако је за мушкарца углавном својствена мужевност, физи¬чка снага и издржљивост, затим обдареност како интелектуална, тако и за разне вештине, женама у већем степену одговара снага љубави, предусретљивост срца, нежност у осећањима итд. Као последица овога проистиче и идеална подела низа породичних обавеза. Материјално издржавање породице пада на мужа, а домаћи послови и брига о деци- првенствено на жену.* (Домаће, породично васпитање напази се у рукама мајке. Такво васпитање, које се добија од жене, може се назвати женственим. Могућ је негативан ути¬цај таквог васпитања у случају да је оно искључиво, и у породици оно бива уравнотежено утицајем мушкарца.) Васпита¬вање деце, природно, обавезује оба родитеља. По закону који је Бог установио за људе муж је хранилац породице и зато не може да све своје време проводи у породици. Али зато мајка мора да припада породици и деци. Њихово вас¬пит 63f ање и брига о породици представља њен дуг пред Богом , др¬жавом, друштвом и мужем. Удаљавање мајке од породице због зарађивања је највећа несрећа за децу, то је и породична несрећа, нарушавање целине и јединства породице. Најчешће је то доказ недовољне љубави према деци, 3ff9 знак духовне болести мајке и њеног маловерја. Зарађивање и удаљавање од деце због тога може да буде опра¬вдано само код удовица. Али и овде при тврдој вери и снажној молитви Господу и Богородици, могу се избећи недаће и наћи начин да се прехрани без напуштања деце. Бог је Бог милости, који ће "сиромаха и удовицу примити". И свемогући Господ на¬лази храну за удовице, не одвајајући их од деце. Можда ће бити потребно да се суочи са недаћом и нуждом, али су оне неупо¬редиве у односу на несрећу одвајања деце од матере. У Историји Цркве постоје многобројни примери побожник удовица. Позна¬та је старозаветна прича о чудесном прехрањивању удовице у Сарепту Сидонском. Ова удовица је била побожнија од свих из¬раиљских удовица и због овога није оскудевала у време велике глади, као што сам Господ сведочи о овоме (3 . Цар. 17,10; Лк. 4, гs-26): Дубоки познавалац живота цар и пророк Давид овако гово¬ри: "Бијах млад и остарјех, и не видјех праведника остављена, ни деце његове да просе хљеба." (Пс. 36, 25). А оно што је имало места у Старом Завету, тим пре се остварило у Новом, када се благодат неизмерно умножила. Зато нико не може да одвоји де¬цу од мајке, која је с вером предала себе у руке Промисла Божи¬јег и која пре свега тражи Царство Божије. Таква породица представљаће домаћу цркву, као што је то било у првим вековима хришћанства. У таквој породици, повезаној љубављу у једну це¬лину, владаће другачији односи у поређењу с огреховљеним све¬том, и неће бити генерацијског јаза - између "старих" и "мла¬дих". Породица представља утврђење, на које "непријатељ рода људскога" неуморно напада.Подела породице је ужасна ствар. О томе Спаситељ говори: "Ако се дом сам по себи раздијели, тај дом не може опстати" (Мк. 3, 25). Главни услов опстанка целине породице и чврстине духовник основа преданих деци, предста¬вља узајамна повезаност, љубав међу члановима породице. Чу¬вајмо јединство породице у љубави, памтимо и у породици нај¬пре испуњавајмо заповест која је прва по значењу, а последња по времену када је Господ изрекао: "Да љубите једни друге, као што ја вас љубих" (Јн. 13, 34). Хришћанска породица, отац, мати, деца, су образ Свете Тројице на земљи. И као што је Св. Тројица, једна целина, тако је и права хришћанска породица једна целина повезана љуба¬вљу. У томе је и залог њене бесконачне радости у вечности. И нека супружницимама непоколебљиво јединство породице буде главни светионик кроз живот. Достизање јединства породице је слично достизању тајне Свете Тројице - достизању антиномије Њене "неспојивости и нераздељивости". Онај ко заиста воли, не живи собом и за себе, већ животом онога и за онога кога воли: његове мисли и осећања посвећени су само животу вољених. Његова душа је нео¬двојива од оних које воли и не могу је одвојити ни удаљеност места, ни протицање времена. Љубав је јача од смрти, и ништа не може д& 4000 #1072; савлада и победи љубав. У породици истински хришћанској, која живи љубављу, отац не живи свој живот, него животом жене и деце, а жена жи¬вотом мужа и деце, а деца душом неодвојивом од вољених роди¬теља. Љубав брише границе индивидуализма и делове сједињује уједну нераздељиву целину. -------------------------------------------------------------------- Свети Теофан Затворник О ОБАВЕЗАМА МУЖА И ЖЕНЕ Личне обавезе сваког од супружника проистичу из схватања о улози сваког од њих. Муж је глава жени. Одавде следи да муж: а) мора да има и да показује своју власт над женом, да не понижава себе и не уступа водећу улогу због малодушности и страсти, јер је ово срамота за мужеве. Само ово не сме да буде деспотска власт, већ власт заснована на љубави. Нека ти жена буде друг и натерај је да ти буде покорна снагом своје љубави. б) У свим пословима она за тебе мора да буде прва, највернија и најискренија саветница, прва којој се поверавају тајне. в) Мораш да пазиш на њу, да се бринеш о њеном умном и моралном усавршавању, снисходљиво и трпељиво отклањајући оно што није добро, а усађујући добро, а да оно што је непоправљиво у телу и нарави подносиш благодушно и благочестиво. г) Али никако не смеш дозволити да је развратиш својом небригом и самовољом. Муж је убица, ако смирена, кротка и побожна жена уз њега постане расејана, својеглава и без страха Божијег...д) Брига о моралности, исто тако не представља препреку да се задовољи њена жеља за општењем са спољним светом, али уз његову сагла¬сности. Жена, пак, са своје стране: а) мора да у свему слуша мужа, да на све начине своју нарав приклања његовој нарави и да му буде потпуно предана и да ни поступцима ни мишљу чак ни не планира ништа без његове воље. б) И зато тачно да извршава све његове одлуке, савете, заповести и да не допушта ни мисао о то¬ме да остане при своме, и уопште ни у чему да не жели и не по¬казује своје главешинство. в) У случају несагласности да буде попустљива и трпељиво да подноси све што јој не буде по вољи; другачије нећеш сачувати драгоцени мир. г) Исто тако ово јој не ускраћује обавезу да се брине о добром владању свога супруга. Својом мудрошћу и утицајем она може променити рђаво пона¬шање свога мужа; у крајњој мери она не сме да не брине о њему, и колико има снаге и ума, треба да делује на њега и да га погађа као из огња. д) Зато саму себе треба да украшава најпре врли¬нама, а да јој украшавања друге врсте буду страна, узгредна, од којих се лако одрећи, нарочито када треба да се поправи стање. ђ) На крају треба да се сећа да је на њој да брине о домаћим пословима, макар то било само њихово извршавање... Њена дужност је да делује у позитивном смеру; ако види нешто што није у реду да каже и поправи или да уради. ------------------------------------------------------------------------- Свети Јован Златоуст ПОУКА ЖЕНАМА Господ вам заповеда да избегавате бучна и немирна места, да би се молиле у тишини свога дома, јер је пребивање у самоћи и далеко од 4000 1076;руштва злих људи веома корисно. Брод који није изложен бури, плови мирно. Тако се и душа која није заузета друштвеним пословима налази у пристаништу. Зато жене треба да буду благоразумније од мужева, јер су оне везаније за домаће послове. И Јаков није чинио зло јер је живео у кући, ослобођен спољних брига. Није без разлога у Светом Писму о њему написано: да живљаше у шаторима (Постање 25, 27). Рећи ћеш да и у кући има много брига. То је зато, што ти сама тако хоћеш, и сама себе окружујеш мноштвом брига. За разлику од мужа који је изложен ударима спољашње ларме и таласања, жена седећи кући, као у неком склоништу побожног размишљања, усресредивши се на себе и на своје мисли, има могућност да се бави молитвом, читањем и другим благоразумним делима. И као што они који живе на осамљеним местима, не би¬вају ни од кога узнемиравани, тако и жена, док се налази кyћи, може да ужива у миру. Жена у ствари треба да излази из куће због одласка у Цркву или ради одласка у купатило; затим велики део времена проводи кући. Она зато и може да борави у тишини свога дома и да дочекујући узнемиреног мужа пренесе на њега смирење и утеху, да разгони непотребне и тешке мисли, и да га из куће поново испрати без тих непријатности, које је са собом донео, већ са добрим расположењем које је у кући стекао. Заи¬ста, побожна и разумна жена може пре свега да утиче на мужа и да његово душевно расположење удеси према својој жељи. Јер никога, ни другове, ни учитеље и наставнике он неће послушати тако као своју жену и њене савете и сугестије. Због велике љу¬бави према својој саветници њене сугестије представљаће и сво¬јеврсно задовољство за њега. Могао би да набројим низ примера сурових и неукротивих мужева који су на овај начин омекшали. Јер жена са мужем дели и трпезу и постељу, и рођење деце, и послове јавне и тајне, с њим је и при доласку и одласку, и много чему другом. Она му је у свему предана и сједињена с њим као тело с главом. И ако је разумна и брижна све друге ће надма¬шити у старању о свом мужу. Зато вас уверавам жене: сматрајте ово обавезом и дајте му¬жевима исправне савете. Жена има велику силу, како у врлини тако и у пороку. Она је погубила Авесалама; она је погубила Амнона; намеравала је да погуби Јова. Али она је и избавила Навала од смрти; спасила је цео народ. Тако су Дебора и Јудита показале одважност мушкараца - војсковођа. Такве су биле и многе друге жене. Зато Павле и говори: "Јер шта знаш, жено, можда ћеш спасти мужа?" (1. Кор. 7, 16). И ми знамо, да су у древним временима Персида, Мариам и Прискила примиле на себе апостолске подвиге. На ове жена и ви треба да се угледате, не само на речима већ и делима да утичете на мужеве. А како да га ми делима учимо? Па научићеш га, када ви¬ди да ниси злог понашања, да не поклањаш пажњу раскоши, не волиш украшавња, не захтеваш непотребне новчане приходе, већ си задовољна оним што се има. 4000 059; том случају он ће свакако послушати твој савет. Ако ти на речима будеш разумна, а на делима поступаш супротно, за њега ће твоје речи бити само пу¬сто слово. А када речи буду пратила и поучна дела, тада ћеш би¬ти похваљена, и муж ће те радо послушати. Исто ће се десити и ако уместо злата, бисера или скупоцених хањина будеш тражила скромност, честитост, љубазност и ако поступајући тако исто то захтеваш и од њега. Ако је нешто потребно учинити да би се угодило мужу онда је то улепшавање душе, а не украшавање и уништавање тела. Неће те учинити љубазном и пријатном за ње¬га, злато којим се украшаваш, већ честитост и нежност према њему и спремност да умреш за свога супруга. Ово, пре свега осваја мужеве. Спољашње украшавање не годи мужу, јер угро¬жава његово имање и изискује много брига за издржавање. А све оно о чему је претходно већ речено, привезаће мужа за жену, јер нежност, дружење и љубав не доносе бриге, и не траже расходе већ дају све супротно овоме. Уз то навика да се кинђури вре¬меном постаје отужна, а украшавање душе цвета сваки дан и снажно распаљује љубавни пламен. Зато ако желиш да се свиђаш мужу, украшавај душу честитошћу, побожношћу, старањем о дому. Ова лепота осваја јаче, и никад не престаје. Ни старост ни болест је не могу уништити. Телесну лепоту уништава време, болести је губе, и много што шта друго разара , а душевна лепота је изнад свега тога. Осим тога, телесна лепота изазива завист, распаљује љубомору, а ова другаје очишћена од ових болести, и ослобођена сваке таштине. На тај начин ће све у кући ићи на боље, и приходи ће бити већи, ако злато не буде красило твоје тело и не буде сапињало твоје руке, већ се буде употребљавало за неопходне ствари, као што је старање о деци и друге истинске потребе. Али ако ти не будеш тако поступала, и ако ти тело буде украшено златом, а неопхо¬дне потребе буду свуда пред очима, стежући срце, каква ти је корист? Какав добитак? Тужно срце неће дозволити да приме¬тиш оно чиме се очи одушевљавају. Познато је да ако неко види жену украшену лепше од другик, он у томе неће наћи никакво задовољство, ако носи бол у души. Јер ко хоће да нађе задо¬вољство, потребно је да најпре буде весео и има радосно распо¬ложење. Међутим, ако је злато потрошено на украшавање жени¬ног тела, а у кући се оскудева, муж због тога може да буде само незадовољан. И зато, ако желите да се свидите мужевима, доводите их у пријатно духовно расположење, а то ће се десити, када одба¬ците кинђурења и улепшавања. Све то, очигледно за њега пред¬ставља одређену вредност у време брачног славља, али касније, током времена губи своју цену. Ми се по навици нарочито не дивимо, ни небу које је прекрасно, ни сунцу које блиста и с ко¬јим се ни једно тело не може поредити, како ће се онда муж ста¬лно дивити украшеном телу? Ово вам говорим, желећи да се украшавате истинском лепотом о којој го& d8 #1074;ори апостол Павле: "Ни златом, ни бис 3ff3 ером, ни хаљинама скупоценим, него добрим дјелима, као што приличи женама које се привољаше богопо¬штовању" (1. Тим. 2, 9 - 10). Или желиш да се свидиш људима са стране и од њих да добијаш похвале? Али то ни у ком случају није жеља честите жене. Уосталом, ако хоћеш и други ће те волети због честитости. Заправо, ниједан скроман и човек који је на свом месту, неће хвалити такве ствари. Хвалиће разни рас¬пуштени и сладострасни људи, боље рећи, неће хвалити, већ ће напротив говорити ружне речи када примете да њена бестидност изазива код њих пожуду. А ову другу ће сви похвалити, јер не само да од ње не осећају никакву повреду, него могу само да се науче благоразумности. И од људи ће доћи велика похвала, а од Бога велика награда. Зато треба да ревнујемо за унутрашњу ле¬поту, да би и овде проживели безбедно и да би достигли будућа блага, и удостојили се њих, благодаћу и човекољубљем Господа нашег Исуса Христа, коме слава у векове векова. Амин. --------------------------------------------------------------------- О САВРЕМЕНОЈ ЖЕНСКОЈ ОДЕЋИ Из текста архимаандрита Лазара (Абашидзеа), "О греху блуда" Сатана, слично Навуходоносору, шаље своје слуге, да би они принудили, човечанство да се поклони "златном телету", та¬чније грубом дебелом телу, обученом у варљиву земну раскош. И ево већ сви народи на земљи, повинујући му се, клањају се идолу телесном "уз громке звуке музике". А да би се прикло¬нили овом злу оне који су још остали верни, злочинац тера "седам пута јаче" да наложе огњену пећ саблазни, и да поква¬реним деловањем "савремене културе" узбуркају све људске страсти. Тако ће се последњи Хришћани који савесно чувају це¬ломудреност, заиста уподобити тројици дечака у пећи вавилон¬ској. Али и они ће само под покровом благодати Божије успети да се сачувају од свепрождирућег пламена. Колико људи данас, свесни или несвесни своје кривице учествују у распаљивању ове нове вавилонске пећи! Као да не знамо, колико је погубно саблажњавати ближњег? Као да не па¬мтимо Господње речи: "А који саблазни једнога од ових малих који верују у мене, боље би му било да му се објеси камен воде¬нични о врат и да се баци у море" (Мк. 9, 42). Или: "Тешко сви¬јету од саблазни; јер потребно је да дођу саблазни, али тешко човјеку оном, кроз кога долази саблазан." (Мт. 18, 7) Тешко свакој жени, која облачи нападну одећу, и таква долази у друштво мушкараца! И зато жено, немој се самозавара¬вати: такви поступци - када разголићујеш своје тело, или се уте¬жеш у тесно припијену одећу, с жељом да покажеш заводљивост своје фигуре, сигурни су знаци да се у теби угнездила блудна ст¬раст, тежња да се у срцима мушкараца изазове сладострасна привлачност, односно иста она саблазан због које ћеш страдати! Овде можда и није реч увек о намери да се неко увуче у грек, али то не умањује кривицу. Чак и тајно сладострашће, ко¬јем се несвесно одајемо, исто је тако отровно за наше срце, а оно које се исl 4000 7;оњава у нашем спољашњем понашању предста¬вља већ искушење, повод за спотицање наших ближњих, отров који трује душе људи који нас окружују и зато није нимало беза¬злен грех. Јер, Господ је рекао: "А ја вам кажем да је сваки који погледа на жену са жељом већ учинио прељубу са њом у срцу своме" (Мт. 5, 28). Може се и овако рећи: ти си жено излазила из куће у еротски привлачној одећи, шетала си по граду полуразголићена, многима си показала своју спољашњу лепоту, многи по¬гледи су се сладили пријатношћу твоје спољашњости. Е па знај, да си тога дана учинила са многима прељубу. И тешко теби, јер су кроз тебе саблазни шетале улицом! Кажу: "Врућина је! Загушљиво је!" И шта, зар није могуће сашити широку лаку одећу, у којој је много свежије него у те¬сној која чврсто стеже тело, а шира одећа и кожу штити од су¬нчаних зрака који нису увек баш најкориснији. (Према подацима лекара, после летњик одмора, када хиљаде људи ходају обна¬жени под сунчевим зрацима, нагло расте проценат онколошких болести.) Уз то, лета су била врућа и пре сто, и двеста година, па се наши преци нису усуђивали да ходају у шорцевима и купаћим гаћама ни по кући, а камоли ван ње. Нису жене због предрасуда у свим вековимаи и међу свим културним народима покривале тело широком и дугачком одећом, а удате су криле чак и косу од погледа других мушкараца. Једино најмрачнији народи, углавном потомци Хама, нису знали овај ред (некако баш њихова (не)култура је у двадесетом веку постала преовлађујућа у свету: савремена музика, плесови и одећа, стил живота, и иста та секс - култура, зар све то није од па¬ганских афричких племена - директних потомака Хама?) Није искомплексираност терала наше не тако давне претке да се наклањају пред женском скромношћу, устезањем, стидљивошћу. Нису одсуство културе и непросвећеност терале људе да црвене када се сумњало у њихову честитост. Не, не ради се о овоме. Овде је реч о томе да је пало човечанство постало лако подложно телесном сластољубљу, постало је врло запаљиво овим чулним огњем. Адам и Ева били су у рају наги и нису се стидили, али су ова света невиност и чистота изгубљени кроз грех неверја и непослушности, кршењем првог завета с Богом од стране првих људи. Све је у човеку постало болесно, скверно, лишено све¬тости, највећим делом непристојно. Као последица ове изопаче¬ности јавио се стид и грижа савести, кроз осећај да нешто није у реду, да је учињен прекршај, да се изгубила сопствена вредност. Огрубело тело требало је сада да сакрије болест душе, а само те¬ло које је узроковало укорењивање страсти у души, требало је да прикрије одећа. "Одећа је споменик грехопада" - сведочи свети¬тељ Филарет Московски. Одећа је својеврстан знак покајничке жалости, смирујући покров, погребни прекривач, који подсећа да смо далеко од слободе, да немамо право да се опуштамо и пу¬штамо на вољу својим 4000 78;ељама. Обнаживање тела и раскалашна чулно понашање крије у себи противљење Божијој вољи и пред¬ставља супростављање епитимији коју је човечанство заслужено добило (сетимо се кожне одеће у коју је Бог оденуо прародитеље - Пост. 3, 21), представља непризнавање кривице, одбијање да се види свој пад, увређеност, одрицање од смирења. Свако предано украшавање свога тела, жеља да се привуче пажња и да се други наведу на наслађивање посматрањем заносне лепоте, предста¬вља с духовне тачке гледишта безакоње, саблазан, богопротивно дело, јер је супротно покајању. Још су апостоли заповедали: "ис¬то тако, и жене у пристојном одијелу, стидом и честитошћу да украшавају себе, не плетеницама, ни златом, ни бисерима, ни хаљинама скупоцјеним, него добрим дјелима (1. Тим. 2, 9-10). "Ваше украшавање да не буде споља: у плетењу косе и кићењу златом или у облачењу хаљина; него у скривеноме човјеку срца, у непропадљивости кроткога и тихога духа" (1. Петр. 3, 3-4). -----------------------------------------------------------------


KK Crvena zvezda mts резултати уживо, распоред и коначан резултат - Кошарка - SofaScore KK Crvena zvezda mts резултати уживо, распоред и коначан резултат - Кошарка О KK Crvena zvezda mts KK Crvena zvezda mts резултати уживо (и онлајн видео пренос утакмице уживо - live stream), распоред сусрета и резултати свих турнира у basketball на којима је KK Crvena zvezda mts учествовао. KK Crvena zvezda mts игра следећу утакмицу 21. јан 2022. против LDLC Asvel Lyon-Villeurbanne на такмичењу Euroleague. Када меч почне, моћи ћете да пратите LDLC Asvel Lyon-Villeurbanne v KK Crvena zvezda mts резултати уживо, ажурирано поен по поен. Статистика се ажурира на крају меча. Претходни меч тима KK Crvena zvezda mts био је против KK Igokea Aleksandrovac на такмичењу Liga ABA, меч се завршио резултатом - . Таб "Утакмице" за KK Crvena zvezda mts приказује последњих 100 утакмица спорта Кошарка са статистиком и приказом победа и пораза. Такође, приказан је и распоред утакмица које KK Crvena zvezda mts треба да одигра у будућности. KK Crvena zvezda mts график учинка и форме је јединствени алгоритам SofaScore Резултати уживо Кошарка резултати уживо, који ми генеришемо из последњих 10 мечева тима, статистике, детаљне анализе и нашег сопственог знања. График може да Вам помогне у клађењу на мечеве које игра KK Crvena zvezda mts, али имајте у виду да SofaScore LiveScore не преузима никакву одговорност за финансијске и друге губитке који су директно или индиректно настали као резултат ослањања на информације преузете са наше странице. SofaScore Кошарка резултати уживо резултати уживо је доступан у виду iPhone и iPad апликације, Андроид апликације на Гугл плеј продавници и као апликација за Windows телефоне. Можете наћи у свим продавницама на различитим језицима тако што укуцате "SofaScore". Инсталирајте "SofaScore" апликацију и пратите све KK Crvena zvezda mts мечеве уживо на вашем мобилном телефону!


Војни спектакл у Нишу - учесник параде и посада Русије са тенком Т-72Б3 Преузмите краћи линк http://vostok.rs/index.php?option=n&idnovost=119531 Овај наш тенк је одлична машина. Има топ калибра 122 милиметра, активан оклоп и ноћни нишан. Веома ми је драго да сам овде да заједно са српском војском обележим Дан победе. Дошли смо да учествујемо на паради, да се дружимо са братским српским народом. Да би се сачувало сећање на овај важан дан, на проливену крв. Дошли смо са својом техником, нашим тенком Т-72, то је моћна машина са одличном опремом", рекао је командир Дороженко за РТС.


Мишовић: Богдан Богдановић је класа, дивота га је гледати! Мишовић: Богдан Богдановић је класа, дивота га је гледати! 13.05.2022 13:37\t| 0 коментар(а) Чачак - Замислите какав је то био играч кад је давао по 30 поена, а тада није било тројки!, углас наводе чачански спортисти, што бивши што садашњи, када коментаришу непоновљивог кошаркашког аса Радмила Мишовића. Мишовић је био пионир велике, славне кошарке на Морави, пленио је стилом игре, за многе био и остао један од највећих играча рођених на просторима Србије, бивше Југославије, а и шире. И дан-данас држи рекорд као најбољи стрелац свих времена за један клуб бивше Југославије. Толико о Мишовићевом учинку у Борцу! А био је и "прави" Чачанин, који због тога није ни помишљао да напусти град за који је везан одмалена. Постоји позната анегдота да кад је требало да пређе у Партизан, одлазио је два пута, али се оба пута враћао у Чачак, јер једноставно није могао у Београду. Тако, трећи пут није ни одлазио, а упућени кажу да није могао да живи у Београду јер му нимало није пријао. Они задужени за њега тако су одустали те је остао прикован за град у коме је оставио дубоке корене, коме је дао свој спортски печат, поставши весник статуса града на Морави, када је игра под обручима у питању. Рећи Чачак – најкошаркашкији град са ових простора, а на првом месту не споменути Радмилов допринос томе, био би нонсенс вредан тога да је Први српски устанак започет у Орашцу 1804, да су се сабрале српске главешине, а не истаћи улогу Карађорђа Петровића. 79-годишњи великан града Чачка истиче за Глас западне Србије да не прати пуно дешавања у српској кошарци, да је његово интересовање усмерено на Евролигу, где се, како каже, игра најбоља кошарка на планети. "НБА има неке друге критеријуме и правила, ја највише гледам европску кошарку и Евролигу. Одмах да кажем, не пратим много домаћу кошарку", желео је да се можда одмах огради од питања која би се односила на матични клуб, Борац, данас. Каже да избегава да дискутује о Борцу јер, по њему, има ствари са којима се није слагао и зато је и отишао. "Боље нек остане како је било, у неком лепшем сећању и не бих о томе даље", јасан је Мишовић. Мишљења је да је кошарка у данашњем времену скроз другачија, са нагласком на физичким перформансама, без праве допадљивости и довитљивости у игри. Пошто је био расан стрелац истанчан је за ту позицију највише. "Пазите, има играча који су као неки стрелци, још безмало милијардери, а петорица, шесторица њих маше целу конструкцију у току меча. Како то? Па није се кош променио од наше генерације, исто је то", пита се Радмило и додаје да највише воли оне који су спремни да преузму одговорност када је најважније. Упитан за неког српског играча који би по карактеристикама могао да укаже на прављење разлике у утакмици, као из топа одговара – Богдан Богдановић! "Богдан је стасао, за мене је он изузетан играч који и прави разлику и преузима одговорност. Баш га је лепо гледати, уживам да пратим његове потезе", поручио је Мишовић. Други српски играчи му, искрено ће, не привлаче толико пажњу. cacak radmilo misovic kosarka bogdan bogdanovic Прес: 121.146.763 посета


source: wikipedia

text: 1903. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март 23. март — У демонстрацијама око 5.000 студената, ђака и радника против краља Александра Обреновића, које су организовали Димитрије Туцовић и Триша Кацлеровић, у сукобу с полицијом погинуло је пет, а рањено шест људи. Април Maj 17. мај — У Шпанији национализована имовина цркве и укинуте су црквене школе. Јун 28-29. мај/10.-11. јун — Мајски преврат. У конаку Старог двора у Београду, убијени су краљ Александар Обреновић и краљица Драга Машин. 15. јун — Након убиства Александра Обреновића у Мајском преврату, Скупштина Србије изабрала је Петра Карађорђевића за краља Србије. Јул 1. јул — Покренута је бициклистичка трка у француској, Тур де Франс, која је временом постала највећа бициклистичка трка у свијету и треће најгледаније спортско такмичење. 4. јул — Пуштен је у рад први пацифички телеграфски кабл, између Сан Франциска и Маниле. Август 2. август — У Македонији започео је Илинденски устанак за ослобођење од турске власти. 3. август — Македонски устаници у Крушеву су прогласили Крушевску републику, која је потрајала десет дана. 12. август — Битка код Мечкиног камена 15/28. август — на Велику Госпојину, оснивачка скупштина Кола српских сестара на Позоришном тргу у Београду, пред око 3000 жена. Септембар 15. септембар — У Порто Алегреу, Бразил, основан фудбалски клуб Гремио Порто Алегре. Октобар Новембар 3. новембар - Панама је прогласила независност од Колумбије. Децембар 17. децембар — Браћа Рајт су остварила први лет авионом на моторни погон, у дужини од 37 метара који је трајао 12 секунди. Рођења Фебруар 1. фебруар — Јован Карамата, српски математичар. (†1967). 4. фебруар — Александер Имич, амерички доктор психологије, хемичар и најстарији мушкарац на свету († 2014) 20. фебруар — Анри Пелисје, француски бициклиста. (†1959). Март 9. март — Нада Пурић, народни херој Југославије. († 1941) Мај 29. мај — Боб Хоуп, британско-амерички стендап комичар, глумац и певач. († 2003) Јун 25. јун — Џорџ Орвел, енглески књижевник Јул 14. јул — Ирвин Стон, амерички писац. (†1989). Новембар 7. новембар — Конрад Лоренц, аустријски природњак, добитник Нобелове награде за медицину 1973. године. Смрти Март 16. март — Рој Бин Мај 4. мај — Гоце Делчев македонски револуционар. (*1872) 29. мај — Александар Обреновић, краљ Србије (*1876) 29. мај — Милован Павловић, српски генерал, Управник Војне академије; министар војске. (*13. јул 1842). Септембар 13. новембар — Камиј Писаро, француски сликар и графичар. (*1830) Децембар 28. децембар — Николај Фјодоров, руски религиозни мислилац и филозоф. (*1829) Нобелове награде Физика — Антоан Анри Бекерел; Пјер и Марија Кири Хемија — Сванте Август Аренијус Медицина — Нилс Риберг Финсен Књижевност — Бјернстјерне Бјернсон Мир — Сер Вилијам Рандал Кример (УК) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1900-е 01903


Из октобарског броја "Борца": Ратне судбине | СУБНОР Прича Душице Милачић РОЂЕНА У ЛОГОРУ НА БАЊИЦИ Другарица Душица Рајковић-Милачић, рођена 21.маја 1942. у конц-логору „Бањица“, наставница у пензији из Јагодине, позвана од Градског одбора СУБНОР-а Београда да 6.октобра говори пред масовним скупом испред споменика жртвама на стратишту Јајинци – написала је и донела 86 редака свог излагања, али јој је сурови и строги протокол одредио да, после председника Србије, говори „најдуже 3 минута“, а то је довољно да прочита свега двадесетак редака. С муком је скратила припремљен текст и са видним узбуђењем прочитала 28 редака, а своје у Јагодини припремљено излагање, по договору, поверила Редакцији „Борца“ – да га ексклузивно, без скраћивања и већих измена, објави у првом наредном броју. Пристали смо, а другарска се- не пориче! „Драго ми је да сам поново овде, после више година. Хвала што нас нисте заборавили – нас без кривице криве, логораше по рођењу. Избављене пожртвовањем неких других, храбрих и племенитих, људи који су своје животе довели у питање спасавајући нас непознате, безимене бебе. Ако су живи – хвала им ! Ако нису међу нама – слава им! Сећања на моју мајку су пуна туге, бола и незаборава. Ја сам кћи Радмиле Миљковић – Рајковић, рођене у селу Белици код Јагодине, у породици сиромашног сељака. Основну и Женску занатску школу завршила је у Јагодини, а од 1939. године живела у Београду, где се удала за Владимира Рајковића, фирмописца. Пре рата се запослила у Фабрици чарапа, која се тада звала „Моравија“, а после рата „Партизанка“. Радила је као текстилна радница и била члан КПЈ. На улазу фабрике налази се спомен – плоча са њеним именом. Под немачком окуопациојом, 16.јула 1941. група храбрих жена радница и активисткиња НОП-а запалила је у Гробљанској улици немачку гаражу „Форд“. Диверзију су извеле: Марија Рачки, кројачка радница и члан СКОЈ-а, Илонка Валгани – кућна помоћница, члан Партије, и моја мајка Радмила Рајковић. Са њима су учествовали и браћа Драгутин и Љубомир Ленард, а за организацију диверзије био је задужен друга Воја Лековић. Моја мајка је ухапшена 5.септембра 1941. Мада гравидна, подвргавана је мучењу у затвору Специјалне полиције, а 5.октобра упућена у логор на Бањици – упркос томе што ништа није признала. Уведена је под бројем 869. У логору се и породила и пуне три године, свакодневно, очекивала да буде убијена. Смрт ће стићи 11. септембра 1944, када је стрељана последња група жена из логора на Бањици. Тада је прозвана и моја Радмила. Учествовала је, са осталим логорашима, у нападу на гестаповце и агенте, који ће голоруке жене савладати оружјем. Неке су, у неравноправбној борби, настрадале још у логорском ходнику, када су их повели на стрељање. Поуздано се зна да је тога дана, у последњем стрељању, погинуло њих 25, а међу њима и Радмила Рајковић. Моја мама. Само 40 дана пре освита слободе Београда. У међувремену су на Бањици стрељане и Марија Рачки и Илонка Валкани, њени саборци из диверзије на немачку гаражу „Форд“... У својим сећањима на те дане проведене у Београду и друг Тито је забележио како је из поткровља куће у којој је илегално боравио на Дедињу, гледао одсјај пожара над Београдом, који се дизао изнад „Фордове“ гараже у Гробљанњској. То је била веома успела акција која је имала велик одјек међу родољубима у окупираној престоници; храбрила је, позивала на отпор неслободи. Моја бака Живка је 15. новембра 1944. пренела кости своје ћерке Радмиле у Јагодину, где је сахрањена са својом сестром Радом Миљковић, која је проглашена за народног хероја, и братом Душаном кога су убили љотићевци У рату су моји деда и баба, који су ме сачували, изгубили троје деце. Остала им је најмлађа ћерка Добрила. Била је дете у време тих тешких година. У слободи је била наставник историје, а сада је пензионер. Моја бака је говорила: „Мислила сам да ћу бити срећна мајка. Деца су ми увек говорила: “Мајко, ако и погинем – не жали“. Рат је да се у њему боримо, а ако треба и погинемо. Неко и то мора...“ Мој деда Милан Миљковић, радник „Пиваре“ у Јагодини, био је тада у Немачкој, у конц-логору. Оставио је кућу пуну деце, а уместо њихових писама стизале су вести о њиховој смрти. Он није вреовао ни за једно ни за друго, ни за треће дете. Прво је погунула Рада. Отишла је у Одред 1941, бранила Ужичку републику, па код Доњег Вакуфа 1942. оставила својих 25 година. Била је учитељица и учила је децу да је не борити се већа туга него погинути. Душан је био ученик Учитељске школе и скојевац. Био је „сумњив“ још од 1941, па су га одводили и саслушавали, али га, због младости, увек враћали. Није имао ни 18.година када је, 1. фебруара 1944, бануо са „црном тројком“ његов друг из разреда, љотићевац. Одвели су га и тада се није вратио. Нашли су га обешеног на дрвету. Моја тета Добрила, која је остала једино живо дете у родитеља, ухапшена је са бабом и саслушавана. Прича мога деде када се вратио из заробљеништва: „Био је јул 1945. Био сам слободан. Возом смо сртигли до Београда. За сваку црнокосу девојку мислио сам да је моја Радмила. Ишао сам тако цео дан по Београду тражећи ћерку. Питао сам непознате људе нису ли је видели. Уморан, кренуо сам за Јагодину. „Где је Радмила?“ – питао сам са врата. Живка ме је увела у собу. На кревету је лежало неко дете. „Ово је све што је остало од наше Радмиле“ – рекла је. Била је то Душица“. Тако почиње невероватна прича о мени. Прича о детету рођеном 21. маја 1942. на Бањици, у затворској болници. Са мамом сам била само три месеца. Она је у логор враћена 16. августа 1942. По брату Душану, дала ми је име Душица, а надимак, из милоште, „Куца“. Кад су мојој баби Живки јавили да је добила унуку, она је стигла на Бањицу. Кроз жицу су јој показали дете и дали јој лутку коју је Радмила направила за своју ћерку – од своје одеће и косе. Баба ми је ипричала да су се њих две дописивале тако што би мама у пеленама стављала писма. Писала је: „Мама, дете ми чувај и васпитај, као што си мене васпитала. А можда ћу и ја из логора изаћи.“ Моја мама није дочекала слободу. Сачувана је од заборава прича и о томе како су ме спасили из логора. Заправо, мој кум Аца Ђукић ми је причао о мајци и мом спашавању за које је сазнао од стражара који је помагао логорашима. Он је преносио разне поруке. Испричао нам је како ми је мајка откунула парче меса са левог образа у знак распознавања. Каже кум: „ Другови и другарице твоје мајке су, преко својих тајних канала, организовали твоје спашавање из логора. Било је договорено време и место где ће се то одиграти. Тебе су увили у прљаве чаршаве када су у логору мењали постељину. Тако су направили огромну балу од прљавог веша и вукли је поред стражара који су стајали распоређени по ходнику логора. Извукли су те напоље и на одређеном месту, где су са друге стране чекали задужени другови, пребацили ту балу преко ограде. Прихватили су те Радмилини другови и однели код другарице. Не знам како се звала. И та жена је сада покојна. Код ње си била пар месеци. Нико није ништа знао о теби. Пошто је Београд у то време био пун избеглица, она те је касније пријавила као да си неко бачено дете, вероватно од неке избеглице. Тако су те власти узели од ње и пребациле у Дом за незбринуту децу у Звечанској улици у Београду.“ Касније смо сазнали да је тај стражар откривен да помаже логорашима и да је стрељан. Из дома ме је узела моја баба Живка, која ме очувала и васпитала. Радила сам у просвети, а сада сам пензионер. Срећна што сам својој деци, а имам четири ћерке, у слободној земљи могла да пружим све оно о чему сам чезнула: нежност, топлину и сигурност дома, што су одгајане у поштене и добре људе!. Ја сам срећана бака дванаесторо унучади и прабака једној малој слаткој Милици, рођеној пре десетак дана, тачније 27. септембра. Поносна сам што сам део овог слободарског народа, коме је слобода насушна потреба, за коју се живи, страда и гине.