TS sport – Zunjanin Mihajlo ДОПРИНЕЛИ РАЗВОЈУ ТРСТЕНИЧКОГ РУКОМЕТА Михајло Жуњанин Жуња Rођен је августа, 1952. године у Трстенику. Са рукометом се упознао у свом родном месту још у основној школи „Чајка“, захваљујући свом наставнику физичког васпитања, Тодосијевићу. Као и сви млади Трстеничани са другарима је кренуо прво на фудбал, али се убрзо определио на наговарање свога другара Јуце, да игра рукомет. Тако је врло брзо као средњошколац-ученик Техничке школе у Трстенику, постао и члан прве екипе Трстеника, која је носила име „Прва петолетка“. Играо је неколико година за прву екипу, али је одласком на Факултет за физичко васпитање у Нишу, касније играо само повремено. Међутим љубав према рукомету је остала, па је изабрана и успешно одбрањена тема дипломског испита на ДИФ-у, била наравно из рукомета. Вративши се у родни град, почео је да се бави тренерским послом са рукометашима, али како сам каже, није било неких успеха. Године 1981. почиње са радом у Спортском центру. Ту се активира са млађим категоријама рукометаша и започиње веома успешан рад на стварању женске рукометне екипе. Резултати су били задивљујући, јер са девојкама генерације 1977. годиште, осваја 1992. године ТРЕЋЕ место на Олимпијским играма средњошколаца у Србији; године 1993/94 и 1995/96. два пута улазе у Другу савезну лигу женског рукомета. Данас ради у Спортском центру, одељење за рекреацију. Групна слика рукометаша трстеника и руководства екипе, пред утакмицу са Желеничаром из Сталаћа 1980. год. Иако је је домаћин био са 4 бода предности, рукометаши трстеника су остварили победу у гостима и укључили се у даљу борбу за прво место у првенству... Успомена са Јастребца пред утакмицу у Саталаћу. Између осталих на фотографији су: Деско, Жуња, Мика, Пања, Мура, Лаза, Черек... Рукометаши Трстеника са члановима управе, по освајању првенства 1980. и прласка у виши ранг такмичења: Стоје с' лева: председник Десимир Живановић, Ивица Јовањев члан управе, Милићевић, Ранко, Агатоновић, Симић, Жуњанин, Божа, Милетић М, Никша, Ђурђић члан управе; чуче с' лева: Крстић, Миленковић, Черековић Д, Павловић, Крстић Г, Ћора и Лазић Д, члан управе. Подмладак РК Трстеник са својим ветеранима, легендама ТС рукомета: Бинетом, Ликом, Дујом, Зриком, Калудром, Ивицом... у Јединственој српској лиги 1971/72. год. У Александровцу, на свечаном отварању Жупске бербе 1972. године. Пред финалну утакмицу у којој је екипа „Прве петолетке“ заузела прво место и освојила прелазни пехар загребаких „Спортских новости“. Стоје с' лева: Марковић, Ћирић, Ђуричић, Савић, Жуњанин, Обрадовић и Перага; доле чуче с' лева: Дамјановић, Марковић С, Живановић, Гилић и Бадрљица. РУКОМЕТАШИЦЕ ДРУГОЛИГАШИ 1995/96 год. Женска екипа рукомеата која је по други пут изборила улазак у Дугу савезну лигу 1995/96. године. Оне су код куће победиле екипу „1. Маја“ из Пирота са 5 голова разлике (22:17), а у гостима изгубиле са 3 гола (16:19)... Један од успешнијих резултата трстеничког рукомета и тренера Жуњанина са девојкама, генерације 1977, која је изборила улазак у Другу савезну лигу 1996. год. Екипа Техничке школе из Трстеника, која је са тренером Жуњанином, 1981. године на Спортским играма наменских индустрија свих република бивше Југославије 1981. године и освојила ПРВО МЕСТО у малом фудбалу ! ГОЛУБАРИ победници – Турнир у кошарци 1974/75. где су екипу „ГОЛУБАРА“ сачињавали рукометаши, фудбалери и коршаркаши. Екипа је освојила прво место и на почетку турнира је држећи по голуба у руци најавила своју доминацију на турниру. – Екипу су сачињавали, стоје с' лева: Зока, Гуте, Макса, Бине и Цока; а доле чуче: Жуња, Биба и Света Ј. ...Трстеничани, свом отачеству !


source: CulturaX

text: Аполо 10 - ЕЛЕМЕНТАРИЈУМ На данашњи дан 1969. године лансиран је Аполо 10 На данашњи дан 1969. године лансиран је Аполо 10, четврта мисија Аполо програма са људском посадом. Била је то генерална проба за слетање на Месец које је коначно изведено два месеца касније у мисији Аполо 11. Задатак мисије Аполо 10 био је да испроба како ће се посада, возила и помоћни објекти понашати током путовања до Месеца. Други задатак био је да симулира слетање на Месец и у том окружењу оцени понашање лунарног модула названог "Снупи", по познатом стрипу. Мисија је пратила исти план летења који ће у јулу 1969. године имати Нил Армстронг, Мајкл Колинс и Баз Олдрин, са изузетком коначног слетања на површину Месеца. Мисија је трајала девет дана, током којих се летелица у једном моменту приближила на 14 километара од површине Земљиног сателита.


Али: Није неопходно да Србија сада уђе у NATO, можда до тога дође у будућности | Факти Али: Није неопходно да Србија сада уђе у NATO, можда до тога дође у будућности 15:50 14.05.2018. „ТРЕБАЛО ЈЕ ДА 1999. ИМАМО МАНДАТ СБ УН, АЛИ НЕ СМЕМО ЗАБОРАВИТИ МИЛОШЕВИЋЕВУ ВЛАДАВИНУ“ • Функционер алијансе Паоло АЛИ: NATO би у будућности желео да види Србију као своју чланицу јер је веома битан играч када је реч о безбедности на Западном Балкану • „Кфор ће остати на Косову све док то буде неопходно. Не можемо рећи колико времена ће бити потребно да се политичка ситуација и проблеми разреше, колико ће бити потребно да се поново успоставе стабилност и безбедност. То није лако предвидети. Можда ће бити потребно неколико година, можда дуже, не знам” • „NATO не смета војна сарадња Србије са Русијом. NATO цени чињеницу да већину војних вежби Србија организује управо са NATO -ом. Србија има слободу да учествује у војним вежбама са Русијом или било којом другом земљом. Ценимо то што Србија одржава равнотежу у смислу што са једне стране има добре односе са Русијом, а са друге стране има одличну сарадњу са NATO“ ФУНКЦИОНЕР NATO Паоло Али је изјавио да алијанса у потпуности разуме зашто се јавно мњење у Србији противи уласку у алијансу, имајући у виду бомбардовање 1999. године у којем је, како је рекао, „вероватно било грешака”. „То што се догодило 1999. године јасно је урезано у памћење грађана Србије. Вероватно би ствари биле другачије да је претходно обезбеђена резолуција Савета безбедности УН, али не смемо заборавити шта се дешавало током Милошевићеве владавине. Вероватно је било грешака, али мислим да је ситуација овде била заиста драматична”, изјавио је Паоло Али за Радио Слободна Европа. Али је рекао да та алијанса поштује одлуку Србије да не буде чланица NATO -а, јер разуме да је такво расположење грађана. Рекао је да NATO веома цени то што Србија са алијансом сарађује у безбедносним питањима. „Није неопходно да се Србија у овом тренутку придружи NATO-у. Можда ће до тога доћи у будућности али то зависи од грађана Србије, а не од NATO. NATO увек прихвата захтеве за чланство, као што је то био случај са другим државама у региону”, рекао је Али за Радио Слободна Европа. Али је истакао да би NATO у будућности желео да види Србију као чланицу алијансе јер је Србија „веома битан играч када је реч о безбедности на Западном Балкану”. „Али у Европи постоје и друге земље које нису чланице NATO -а због своје војне неутралности, као што су Финска, Шведска, Аустрија, Швајцарска. NATO сарађује и са тим земљама. Ако Србија остане војно неутрална, NATO са тим нема проблема”, навео је. Образлажући зашто је по његовом мишљењу Србија значајнија за NATO од осталих држава на Балкану, Али каже да је реч о веома стабилној држави, у поређењу са осталим државама региона. „Она је извор стабилности на Западном Балкану, што је важно не само за NATO већ и за Европу, за све”, нагласио је Али, који је недавно боравио у посети Београду. „Косову су потребни безбедност и стабилност. NATO и Кфор су део те стабилности, они штите припаднике косовске и српске заједнице. Веома је битно да се питање Косова реши политичким путем, али за сада морамо гарантовати безбедност јер су NATO и Кфор на Косову из тог разлога. Кфор ће остати на Косову све док то буде неопходно. Не можемо рећи колико времена ће бити потребно да се политичка ситуација и проблеми разреше, колико ће бити потребно да се поново успоставе стабилност и безбедност. То није лако предвидети. Можда ће бити потребно неколико година, можда дуже, не знам”, навео је Али. Али каже и да NATO -у не смета војна сарадња Србије са Русијом. „NATO цени чињеницу да већину војних вежби Србија организује управо са NATO -ом. Србија има слободу да учествује у војним вежбама са Русијом или било којом другом земљом. Ценимо то што Србија одржава равнотежу у смислу што са једне стране има добре односе са Русијом, а са друге стране има одличну сарадњу са NATO ”, констатовао је Али. „Захтев Србије за пријем у чланство у Европској унији представља доказ да је земља окренута и ка Европи, ка Западу. Западни Балкан је од пресудног значаја за комплетирање пројекта ЕУ. Европа неће бити комплетна без Балкана”, закључио је Али. На питање РСЕ да ли је дугорочно гледано, за Србију неодрживо седети на две столице, Али је рекао да њега интересује реалност. „Ја сам инжењер и мене интересују бројке и реалност - 70 одсто робне размене Србије је са ЕУ, 20 одсто са земљама Западног Балкана и око 10 одсто са осталима. Свега неколико процената износи трговинска размена Србије и Русије, што значи да српска стварна веза са Русијом није толико битна, већ она са Западом, са ЕУ. Политичка одлука је на Србији, али ми на Србију гледамо као на западну земљу”, додао је он.


source: fineweb

text: Дама (игра) Дама (франц. jeu de dames) је врста комибинаторне игре за два играча на табли од 100 црно-белих поља. Према неким изворима, ова игра је стара око 4.000 година. У свом развоју, она се играла на таблама с различитим бројем поља и различитим правилима. Познате су италијанска, руска, енглеска и турска дама (све на шаховској табли од 64 поља), те канадска (на табли од 144 поља). Дама која се игра на табли од 100 поља (коју још називају међународна дама и пољска дама) настала је у Француској (Париз) 1723. Године 1894. играло се и прво првенство света на којем је победио Француз Исидор Вајс. Светска првенства се редовно играју од 1912. године. Светска федерација за даму (франц. Federation Mondiale du jeu de dames (ФМЈД)) основана је 1947. Оснивачи су били Француска, Холандија и Белгија. Почеци игре у крајевима Југославије[уреди] У југословенским крајевима се најпре играла турска дама (Македонија, Босна и Херцеговина) па мешавина немачке, руске и италијанске даме. Игра је углавном егзистирала као дечја игра и није јој се придавао већи значај. Тек 1973. у Југославији се први пут почиње организовано играти међународна дама. Игру је почео популаризовати загребачки студент М. Лепшић, који је превео књигу за почетнике, чији је аутор био светски првак у тој игри Куперман. Крајем 1974. у Загребу се оснива Загребачки дама клуб „Квиз“. Истовремено се клуб учлањује у Светску федерацију за игру даме (ФМЈД), а његови представници већ исте године учествују на 4 међународна турнира, од којих су и мушко, женско и омладинско првенство света, где су постигли скромне резултате. Године 1974. године организовано је прво неслужбено првенство Југославије, на којем су учествовали представници из три републике, а победио је М. Лепшић из Загреба, први југословенски дама мајстор. Правила игре[уреди] Табла за игру слична је шаховској само што уместо 64 има 100 поља (10х10), а састоји се од 50 тамних и 50 белих поља. Игра се по тамним пољима. Да би игра могла почети табла се мора поставити тако да је доње крајње поље са десне стране играча бело. Пре почетка постављају се фигуре, с обе стране плоче. Фигуре су такође тамне на једној, а беле на другој страни табле и у почетном положају све се зову обичне фигуре. (види слику). Фигуре су округле плочице, нешто мањег промера од поља на табли. Нотација у дами је бројчана и свако поље има своју ознаку. Сваки играч има по двадесет фигура исте боје. Тамне фигуре се постављају на поља од 1 до 20, а беле од 31 до 50. Игру почиње бели. Циљ игре је да се освоје све противничке фигуре или им се онемогући следећи потез (блокада). Ако ниједан противник то не може учинити, партија се проглашава нерешеном (реми). Обична фигура се креће само напред за по једно поље по дијагонали у правцу противника. Кад она дође до противничке фигуре која иза себе има слободно поље, она ту фигуру мора прескочити и узети је. За узимање обична се фигура се може понекад кретати и уназад. Кад обична фигура дође до поља у последњем реду на страни противника, она се претвара у даму. Дама се састоји од две обичне фигуре, постављене једна на другу. Она се може кретати у свим правцима по дијагонали, за било колико празних поља. Дама је обавезна узети противничку фигуру, без обзира на растојање, ако се та фигура налази на истој дијагонали с њом и ако иза ње постоји празно поље. При узимању противничке се фигуре скидају с табле после завршеног потеза. За узимање фигуре дозвољено је вишеструко пралажење преко једног те истог поља, али се не сме два пута прескакати преко једне те исте фигуре. У игри постоји безброј могућности, за тактичко надигравање противника, што даму чини занимљивом и атрактивном игром. Литература[уреди] - Енциклопедија физичке културе ЈЛЗ Загреб 1977. том II стр. 529. Спољашње везе[уреди] |Викимедијиној остави.на|


text: Мелотерапија Мелотерапија је примена музике у лечењу болести. Здравље као база и основа да се човекова хармонична личност свакодневно потврђује у породици, на раду, у креативном процесу, омогућава сваком бићу стабилност, смиреност, отпорност на деловање немилосрдне свакодневице. Али, исто тако живимо, данас, у време великих емотивних набоја, медиских притисака, трагичних збивања који доприносе психичкој дисхармонији и траже, често хитну помоћ од медицине. Медицина и музика доводе се у везу, још у давној прошлости. Стари народи су патњу и болест често одклањали уз помоћ магијских ритуала чији пратилац је била музика. Већ су следбеници великог Питагоре лечили музиком грозницу и падавицу, јер су сматрали да је болест поремећај свемирског склада чији је производ и човек сам. Платон је увео певање у терапију да би човеку, код кога је тај склад поремећен, брже се вратило здравље, често уз учешће старих инструмената. Тако је мелотерапија почела да се развија. Но, тек од XIX века лекари, посебно психолози, почињу да проучавају лековито дејство звука, хармоније, мелодије, боје појединих инструмената у процесу лечења и побољшања стања оболелог човечијег тела и душе. Нарочито се у савременој психијатрији постижу одређени резултати, јер у тој области благотворни утицај музике води оболелог на стазе рехабилитације па и до потпуног оздрављења. Тако се развила куративна метода која ублажава и лечи психички оболеле пацијенте уз помоћ музике. Литература[уреди] - Мила Матејић, Музика и здравље, Музичка школа „Станковић“ – Београд, у Тимочки медицински гласник


text: Најдужи пенис у животињском царству - Приче Најдужи пенис у животињском царству У животињском царству постоји много, много пениса. Али највећи пенис од свих припада највећој животињи која је икада живела, плавом киту. Просечна дужина пениса плавог кита је 8 метара (3 метра) до 3 метра, али просечни пречник је само 300 мм до 14 инча (360 мм). Поређења ради, пенис одраслог слона (највећи пенис било које копнене животиње) има просечна дужина 1,8 метара . Да ли се кајете што сте већ кликнули на овај чланак? Ако не, ево слике осушеног врха пениса плавог кита у Исландском фалолошком музеју ( да, то је право место ) у Рејкјавику на Исланду. Пазите, то је САМО врх плавог кита "Моби Дицк". д & д минецрафт сервер Врх пениса плавог кита. Фото Рицхард Гоулд. Као што видите, то је само делић пениса и заиста је масиван. Само врх је 1,7 м дужине и 70 килограма тежине, али у пуној величини пенис би био дугачак 5 метара и тежак отприлике 350 до 450 килограма . У поређењу са просечном величином пениса плавог кита, овај плави кит је био прилично добро окачен. Мислите ли да се тиме хвалио својим ривалима? Придаје потпуно ново значење "Тхар она дува!".


text: Борба за Македонију Борба за Македонију је била борба Бугарске, Грчке, Србије и Румуније за превласт или претежни утицај над православним становништвом у Солунском, Битољском, Косовском и Једренском вилајету Османског царства. Своју кулминацију и оружани облик ова борба достиже почетком 20. века јер је управо у том периоду дошло до кулминације процеса обликовања националног идентитета становништва Балкана [1] и слабљења Османског царства и његовог потискивања са Балкана. Борба за Македонију се прво одвијала на црквеном пољу, а затим на политичком и на крају војном [2]. Садржај - 1 Хеленизација, бугаризација и србизација православаца у Македонији - 2 Стање пре појаве комита, четника и андрата - 3 Комите из Бугарске и њихове активности у Македонији (1897—1903) - 4 Четници из Србије и њихове активности у Македонији - 5 Српске чете 1905-1908 - 6 Андарти и грчка оружана борба у јужној Македонији и Тракији - 7 Велике силе и Македонија почетком 20. века - 8 Младотурци и борба за Македонију - 9 Балкански ратови и борба за Македонију - 10 Први светски рат и борба за Македонију - 11 Види још - 12 Референце - 13 Литература - 14 Спољашње везе Хеленизација, бугаризација и србизација православаца у Македонији[уреди] Период хеленизације православаца у Македонији (1766—1872)[уреди] Од укидања Охридске архиепископије 1763. и Пећке патријаршије 1766. године сви православци који су остали у саставу Османског царства били су подређени Цариградској патријаршији службено у Турској третирани као Урум милет. Цариградска патријаршија је заступала државне интересе Грчке, негирајући постојање других нација под њеном управом, што у великој мери изазива револт свих првославаца који нису Грци. Грчка црквена хијерархија је у Старој Србији, Македонији и Тракији из тих разлога користила само грчко богослужење у црквама и школе на грчком језику. Српске и бугарске школе су могле да постоје само као приватне школе појединаца и нису признаване за државне од стране турских власти. Тако је у другој половини 19. века у областима Европске Турске код Словена борба за богослужење на црквенословенском језику представљала етапу у националном буђењу. Тежња за националном државом и национализам, која је у то време главни фактор окупљања у Европи, у области која је у Европи називана Македонијом имала је потпуно други вид. Жеља за језиком који је само личио на народни у богослужењу и школама тако је постао осовина лаганог буђења националног идентитета словенског становништва. Период бугаризација православаца у Македонији (1872—1885)[уреди] Бугарска егзархија је основана на европским територијама Османског царства 21. марта 1870. године (по новом календару).[3]. Новооснована Бугарска егзархија почиње са оснивањем школа, црквених општина и библиотека и у Македонији. Егзархија омогућава Бугарима да крену са широком акцијом на бугаризације српског становништва[3]. У почетку је бугаризација била прикривена и приказивана као словенство, међутим временом је све јасније долазио до изражаја великобугарски шовинизам[3]. Почетни успеси Егзархије су уследили због тога што је словенско становништво имало одбојност према грчком свештенству и Цариградској патријаршији[3]. У почетку је Егзархија била усмерена на преузимање цркава од Цариградске патријаршије и протеривање њених свештеника, да би потом била усмерена против оних који су се опирали бугаризацији. Убрзо су се на удару нашли српски свештеници, учитељи и остали истакнути Срби[3]. Србија почиње пропаганду акцијама у просвети и култури 1885.[уреди] Србија 1885. године почиње са просветном и културном акцијом, у исто време тражећи да се постављају српске владике у крајевима где су Срби већина. Томе су се Грци жестоко противили. За то време, Бугари пошто су имали националну цркву која је оснивала школе, остварују свој утицај нарочито у градовима, док по селима то тешко успевају. Стање пре појаве комита, четника и андрата[уреди] Након завршетка Другог српско-турског рата потписан је Санстефански споразум који је рађен по диктату Русије и којим је створена Велика Бугарска[3]. Великој Бугарској је требало да припадне највећи део Македоније и делови Србије, међутим овај споразум је измењен на Берлинском конгресу и границе Бугарске су знатно смањене[3]. Спорни делови Македоније су остали под влашћу Османског царства. У кумановском срезу који је остао под Османском управом, 1878. године је дошло до устанка Срба против турске власти. Већ 1880. године је дошло и до Брсјачке буне[3]. Ови устанци су настали услед жеље српског становништва у Македонији за ослобођењем и припајањем Србији[3]. Бугарска је своје претензије заснивала на Санстефанском миру, Грчка на историјској припадности Античке Македоније хеленистичкој култури, а Србија на српској средњовековној традицији, српским задужбинама, језичкој сродности и раширености крсне славе — типично српског обележја[3]. Комите из Бугарске и њихове активности у Македонији (1897—1903)[уреди] Да би појачали свој утицај Бугари се одлучују на оружану акцију. Почињу да шаљу чете у стару Србију и Македонију и дижу буну у области реке Струме. Припадници ових чета касније се називају комитама. Једна група оснива Унутрашњу македонску револуционарну организацију (ВМРО) са циљем да се избори за аутономију Македоније. Читаву територију деле на рејоне којима су на чело постављали војводе. Људство је организовано по десетинама на тај начин да ниједан комита није знао имена осталих девет. У почетку, у ову организацију улазе и многи Срби чији је циљ био ослобођење од Турака. Касније, главни утицај у овој организацији преузима Врховни комитет састављен од високих бугарских официра, чији је циљ био припајање Македоније Бугарској. Због тога све више долази до сукоба између Срба и бугараша. Бугари све више притискају Србе да би их навели да напусте Цариградску патријаршију и прикључе се егзархији често користећи убиства као метод убеђивања. На удару су били нарочито српски свештеници, учитељи и школски настојници, а Бугари при томе нису презали ни од најгорих зверстава. Од 1897. до 1903. године такве акције не дају очекивани успех. Крушевска република 1903.[уреди] |За више информација погледајте чланак Крушевска република.| ВМРО је зато желела акцију која ће привући пажњу Европе и убрзати остварње циљева[4]. Зато на Светог Илију (Илиндан) 1903. године дижу устанак у Крушеву где су већину становништва чинили македонски Власи (Аромуни, Цинцари). Због лоше организације устанак је пропао, а највише је страдало локално становништво које је углавном било прогрчки, мањим делом прорумунски настројено, док су се чете из Бугарске повукле. Тада је почео још већи терор Бугарских комита према Србима у северним крајевима, одн. Грцима и Власима у јужним, што је ове народе натерало да се самоорганизују у српске четнике, одн. грчке андарте. Након пропасти устанка турска војска и нерегуларне јединице су кренуле са одмаздом против хришћана[4]. Спаљено је око 150 села при чему је око 40.000 људи остало без домова, велики број хришћана је убијен, а око 10.000 људи је емигрирало[4]. Након устанка руски цар Николај II Александрович и цар Аустроугарске Франц Јозеф I су 2. октобра 1903. године донели план реформи за Македонију. Овим планом је предвиђена реорганизација турске жандармерије под командом страног генерала и надзором њему потчињених официра, као и учешће хришћана у управној и судској власти, амнестија устаника итд[4]. Активности бугарских комита после пропасти Крушевске републике[уреди] |За више информација погледајте чланак Бугараши.| Македонски живаљ, руковођен тежњом за ослобођењем од турског господства и грчких владика, почео је Бугаре примати као своју једнокрвну и једноверну браћу, која долази с геслом: »Слобода Македонији!« -С тим геслом Бугари су отпочели своју комитску акцију, читаву деценију пре Срба, и успели су, да не бирајући средстава, развију своју организацију на северу чак до Врања и до Косова, а на југозападу чак до албанске границе. Када су се осетили довољно јаки, онда су огласили рат до истребљења не само[Турцима, него, и то много јаче, и Србима у тим областима, проглашујући за издајника македонске слободе свакога, који није у бугарској комитетској организацији. Србија се задовољавала, да српску народну свест и српски дух у тим крајевима подржава само преко школа, којих је из дана у дан било све мање. После несрећног Илинданског устанка, 1903, маса бугарских комита и војвода, не могавши да се пребаци у Бугарску, потражила је уточиште у Србији, мада је већ било добро познато, да је тај устанак био спремљен по плану из Софије и за рачун Софије, и да су баш од руке тих људи, пале главе многих српских учитеља, свештеника и других угледних Срба у Македонији. У Београду, Нишу, Крагујевцу, Пожаревцу, Шапцу и свуда, где је било Старосрбијанаца и Македонаца у Србији, продужили су ови бугарски четници и војводе прикупљати порез за циљеве бугарске комитетске организације, а један велики број њих презимио је зиму 1904/1905 у самом Београду. Овде им је била уступљена стара богословија (на месту између саборне цркве и Калемегдана према хотелу Натионал). Ту су живели као у касарни, а судиле су им саме њихове војводе за све, што би учинили, тако да су били изван надлежности српских власти. И војводе и организатори чета развили су били своју акцију. Али је међу њима најактивнији био Матеј Геров (родом Велешанац, који је десетак година касније погинуо у Софији, као и толики други »македонски дејци«, тобож случајно прегажен од једног аутомобила). Геров, с индексом студента права с подоста семестара уписаних у Бечу, Бриселу и на више француских универзитета, уписао се тада одмах и на српски правни факултет тадашње велике школе. Није правио питање, колико ће му семестара бити признато, и почео је најревније посећивати чак и сате из црквенога права, које се предаје у првом семестру прве године права. Тражећи што јачег и што чешћег додира с српским студентима, и у школи и изван ње, Геров је почео међу њима најживљу акцију за аутономну Македонију, коју је бугарска комитетска организација већ била запосела, и која је, у границама од Врања и врха Новопазарског Санџака па до Солуна, имала да падне у крило Бугарској. Геров није успео да придобије српску омладину за те своје идеје, али ју је необично заинтересовао за прилике и борбу у Старој Србији и Македонији. Четници из Србије и њихове активности у Македонији[уреди] |За више информација погледајте чланак Српска акција у Македонији.| Позадина оснивања четничке организације у Србији[уреди] Почетком 20. века је код појединаца у Београду дошло до идеје о активнијем односу Србије према Старој Србији и Македонији. Сматрало се, да је то једини начин, да се српски живаљ у тим крајевима сачува од страдања и асимилације. Др. Милорад Гођевац је један од најзаслужнијих људи за организовање и покретање српске четничке акције. Као београдски општински лечник Др. Гођевац је морао често да, ради надгледања чистоте по радњама, залази и у мале кафанице, пиљанице и ашцинице, које су држали Старосрбијанци и Македонци. Тако се он упознао са свима њима и почео се занимати за прилике у њиховим крајевима. И ту је, у тим радњама, запазио извесне људе, који се касно у јесен појављују у Београду, где презиме, не излазећи готово нигде из кафана и ашчиница својих земљака, па се онда у пролеће поново губе. Готово случајно упознао се Др. Гођевац неколицином од њих. То су били комити, који су, супротно својим земљацима, који су с пролећа долазили у Београд на рад, а у јесен се враћали кући, долазили да у Београду презиме, а с пролећа се враћали »на терен«, у борбу. У разговору с њима Др. Гођевац је сазнао за многе појединости у раду бугарских комитских чета и бугарске комитске организације. Целокупна српска национална борба у тим крајевима сводила се до тада на пропаганду преко школе и конзулата. Али како је терен, услед таквог рада, све више губљен, то је и број школа и ђака био све мањи. Несређене унутрашње политичке прилике у Србији, до промене у 1903, паралисале су биле и рад конзула и конзулата. Поред тога учитељи и свештеници, зависни од конзулата, нису могли нити су смели предузимати никакву акцију, ако нису желели да изгубе своја места и да у своме раду наиђу на препреке баш од те стране, која је требало да их штити. Стога су и македонски православци почели помишљати на осамостаљење, које им се нудило из Софије, и почели су се стављати под заштиту бугарске пропаганде и бугарских комита. Ове информације су Др. Гођевцу пренели његови нови познаници, Стојан Донски, Коча »Куршумче«, Михајло и војвода Каранфилевић. Др. Гођевац их је онда почео позивати и својој кући. Када су се они упознали с њим тражили су и од њега прилог за Македонију. Он се онда обратио генералу Миловану Павловићу, тадашњем министру војном, који се сложио са Др. Гођевцем, да треба почети акцију, и, штавише, зажелео је и сам да види те људе. Отишли су њих тројица; добили су три пушке (тзв. брзометке) и муницију и отишли преко границе поново у чету. Бугарску, јер српских још није било. Др. Гођевац је онда наставио акцију у том правцу и тако је основана »Београдска Задруга«. Први председник »Београдске Задруге« био је Лука Ћеловић, који се, поред свих својих послова, много интересовао и за народне ствари. Мисли Др. Гођевца су га одушевиле, заинтересовао се необично за организовање четничке акције и заједно с Др. Гођевцем почео је и сам припремати терен за тај рад. Други родољуби, којима су се обратили, сложили су се такође с њима. Моменат је био дошао. С једне стране празни резултати дотадашње званичне политике, која је прескупим жртвама, плаћала најмање успехе, нижући у исти мах све веће поразе, с друге стране бугарски успеси, с којима је бугарска комитетска организација почела развијати своју акцију чак и у самој Србији, захтевали су неминовно, да што пре почне нова борба, различита од дотадашње безуспешне борбе. Оснивање четничке организације у Србији 1903.[уреди] Као последица терора ВМРО а и албанских и турских башибозука над Србима у Старој Србији и Македонији у патриотским круговима у Београду, Врању, Скопљу и Битољу се рађа идеја о формирању српске четник четничке организације која би водила и координирала оружану одбрану Срба. Убрзо по избијању Илинданског устанка августа 1903. у Врању Живојин Рафајловић са својим истомишљеницима формира тајни четник четнички комитет. Истовремено у Београду, Др. Милорад Гођевац, Лука Ћеловић, Васа Јовановић раде на истом послу и формирају базу другог четничког одбора, финансијски јачег и са симпатизерима веће материјалне моћи и утицаја од чланства Врањског одбора. На терену Старе Србије и Македоније, у Скопљу и Битољу на стварању четничке организације раде Саватије Милошевић, Војислав Танкосић, Јован Ћирковић, Алекса Јовановић Коџа и Михаило Шушкаловић. Док се одбори формирају у Србији и Старој Србији и Македонији, Срби притиснути нападима формирају чете у циљу самоодбране. Прота Стеван Димитријевић У Скопској Црној Гори формира чету, Чича Павле Младеновић се одмеће у кумановском крају, као и сељаци села Лабуништа и Подгорца у Дримколу. Септембра 1903. представници одбора из Београда, Врања, Скопља и Битоља формирали су Централни одбор српске четничке организације у Београду у који су ушли Лука Ћеловић, Милорад Гођевац, генерали Јован Атанацковић и Петар Пешић, професори велике школе Љубомир Ковачевић и Љубомир Стојановић, Живан Живановић сенатор, рентијери и задужбинари Голуб Јанић и Никола Спасић. Одбор Живојина Рафајловића потчинио се новоствореном Централном одбор па је тако врањски одбор постао извршни. Скопски и Битољски одбор такође су се потчинили Централном одбору и тиме је створена мрежа одбора и пододбора који су имали да се баве формирањем и слањем чета у Стару Србију и Македонију, њиховим снабдвањем, усмеравањем и уопште вођењем четничке акције. На оснивачком састанку донесен је статут а за председника организације изабран је генерал Атанацковић.[5][6] Почетак борбених активности српске четничке организације 1904.[уреди] Комитет је већ августа 1903. започео свој рад. У Стару Србију послата је чета под командом Илије Славета али се она због зле крви међу самим четницима расформирала на граници са Турском. У међувремену је у самој Старој Србији формирана чета Мицка Крстића у Поречу, па се појавила нужност да се та чета појача. Чета је формирана априла 1904. у Београду а за војводу је одређен Анђелко Алексић. Чета никада није стигла у Пореч већ је у сукобу са турском војском уништена до последњег човека код села Четирце у кумановском крају. чета Мицка Крстића успела је да преживи офанзиву ВМРОа коју је водио Дамјан Груев октобра 1904. и да да времена Централном одбору да појача српске снаге. Крајем 1904. у Прешевски, кумановски и кривопаланачки крај послате су чете Темељка Барјактаревића, Ђорђа Ристића, Ванђела Димитријевића, Крсте Трговишког, Ристе Старачког, да ојачају домородачке чете Чича Павла Младеновића и Јована Станојковића-Довезенског. Преко Вардара у прилепски и дримколски крај послати су Ђорђе Дримколски, Глигор Соколовић и Јован Долгач. Српске чете 1905-1908[уреди] Након што је створена добра база организовањем српских села у прешевском, кумановском, кривопаланачком крају у Поречу , у Азоту и прилепском крају и одметањем и одашиљањем неколико чета, осетила се потреба за стварањем неке врсте командног кадра и појачавањем броја српских чета. У пролеће 1905. године ка Поречу је послата чета Владимира Ковачевића и Драгољуб Николић са циљем да појачају чету Мицка Крстића. Чета је откривена и опкољена од стране турске војске 14. априла 1905. код села Табановца и потпуно уништена. Након ове катастрофе све српске чете кумановског и паланачког краја кренуле су да отпрате поречку чету Саватија Милошевића и Лазара Кујунџића и чету Доксима Михаиловића за села Галичник, Лазарпоље и Тресонче. 120 четника у неколико чета сукобили су се са турском војском код села Челопек 29. априла 1905. и до ногу разбиле турску војску и албански башибозук. Победа је у ствари спречила прелазак и чете су се или вратиле у Србију или распоредиле по терену. Уследиле су потере које су резултовале поразом и уништењем српских чета код Петралице и Бељаковца. Тада су погинуле војводе Аксентије Бацетовић, Чича Павле Младеновић, Бранивоје Јовановић Брана и Богдан Југовић Хајнц. Непосредно после тога су Сретен Рајковић, Стеван Недић и Јован Бабунски успели да неопажено прођу кроз потере, пређу Вардар код Зеленикова и дођу до Азота. Бабунски је одмах по доласку у завичај уочио велешку чету ВМРОа код села Орешја, изненадио је и након краће борбе потпуно уништио.[7][8] Победа код Челопека и погибије српских чета код Петралице и Бељаковца довеле су до повећавања турских снага на српско-турској граници између Прешева и Врања и у реону Куманова па су сви канали српских чета били затворени. Саватије Милошевић и Лазар Кујунџић су зато дошли на идеју да се код Куршумлије пребаце у Турску и да се преко Косова и Метохије и Шар планине пребаце до Пореча. Њихова чета је успешно стигла до Велике Хоче где је 25. маја 1905. откривена и након жестоке борбе уништена.[9] Андарти и грчка оружана борба у јужној Македонији и Тракији[уреди] Грци су 1901. ступили кренули са оружаним акцијама. Прву андартску чету је основао Каравангелис, тадашњи митрополит костурски. Чета је имала за циљ да сузбије бугарске акције и истакне грчке претензије према деловима Македоније.[3]. Подстакнути успесима српских четника, и грчки андарти су, у Јужној Македонији и у Тракији, започели огорчену борбу против дотад свемоћних бугарских чета. Иако су прве акције андарта биле безуспешне (Андартска провокација) Грчка није одустала од покушаја да оствари своје интересе у Македонији. Андарти су током периода 1905—1908. наставили са активностима у Македонији. Бугарска је 1907. године, увиђајући да је не само изгубила престиж у Македонији него да може лако изгубити и сваки утицај, почела засипати Порту жалбама против Срба и Грка и њихове акције у Македонији. Погроми над Грцима у Бугарској[уреди] У Македонији су се одвијале жестоке борбе између Бугара и Грка и страшни злочини у којима је било хиљаде жртава. Да би спречиле веће компликације и интервенцију Порте, српске и грчке чете зауставиле су онда своје напредовање, ограничавајући своју акцију на крајеве, које су дотад држале. Да би се осветили Грцима за своје поразе у Македонији, Бугари су вршили погроме над Грцима у Бугарској. Тада су запалили и богату трговачку варош Анхиало [10], на Црном мору (данас носи назив Поморје), насељену Грцима и убили многе њене становнике, невине занатлије и трговце[тражи се извор од 01. 2010.]. Велики број Грка је побегао у Грчку и 1906. године су основали ново насеље под називом Неа Анхиалос у успомену на свој бивши завичај. Велике силе и Македонија почетком 20. века[уреди] |За више информација видети Бечке реформе и Мирцштегске реформе.| Наводи о бројним масакрима и безвлашћу у Балканским вилајетима Османског царства су послужили као повод Великим силама које су настојале да учврсте свој утицај на Балкану, да наметну Османском царству два програма реформи. Први је програм ових реформи је усвојен у фебруару 1903. године и био је познат под називом Бечке реформе. Овај програм реформи је касније проширен и дефинисан почетком октобра 1903. а познат под називом Мирцштегске реформе које су биле програм реформи не само у Македонији већ на територији три вилајета које су већином насељавали хришћани. Мирцштегске реформе су биле програм реформи управе у Битољском, Солунском и Косовском вилајету Османског царства који су велике силе, уз пресудну улогу Аустрије, наметнуле Османском царству и који је делимично био спровођен у периоду 1904—1909. године. Програм је добио име по месту Мирцштег у Штајерској у којем је била ловачка колиба у Штајерској у којој су боравили од 30. септембра до 2. октобра 1903. аустријски и руски цареви са сарадницима и постигли коначан договор о тексту реформи које је требало да се спроведу реформом жандармерије (укључивање хришћана и страних официра у жандармерију), финансија (вилајети имају своје буџете којима располажу) и правосуђа (именовање хришћана за судије). Као повод за наметање програма Мирцштегских реформи су послужили наводи о бројним масакрима и безвлашћу у овим вилајетима, док су стварни мотив били интереси великих сила на Балкану, од којих је свака настојала да појача свој утицај на Балкану на рачун других. Једино је Немачка била релативно незаинтересована за ове реформе, јер је желела да задржи добре односе са Османским царством, па је само послала свог војног изасланика у Македонију. Најзаинтересованије су биле Аустроугарска и Италија, које су се бориле за превласт над обалом Јадранског мора. Имајући у виду и интересе осталих великих сила, може се закључити да је једини разлог што велике силе нису извршиле војну интервенцију на Балкану био не војна сила Османског царства већ њихов ривалитет. Османско царство је вешто користило ривалитет великих сила и успевало да умањи ефикасност реформи, све док их није обесмислило спровођењем уставних реформи после младотурске револуције. Младотурци и борба за Македонију[уреди] У то је дошао 1908. младотурски преврат и увођење устава у Турској. Младотурци су прогласили слободу, једнакост и братство свих народности, које у Турској живе, без обзира на веру, па су позвали све народности, да им помогну у завођењу новога стања. Чете су онда сишле са планина, свечано дочекане од младотурака, а војводе и четници вратили су се мирном животу. Али се убрзо јасно показало да је младотурски план: потпуно отоманизовање хришћанских народности у Турској, а то је значило коначно одустајање од аутономије и још тежи положај у Османском царству. Нестрпљиви, да то што пре изведу, младотурци су одлучили, да униште све вође чета, како би онда обезглављени народ још лакше асмиловали. Онда је почело систематско убијање српских првака у Османском царству. Младотурци су успјели да убију старога војводу Мицка Крстића и чувеног војводу Глигора Соколовића, али су остале војводе, и дотле већ опрезне, успеле да се спасу. И докле су неки од њих побегли у Србију, да се отуда поново врате са четама, други су се одметнули у планине. Стара, учвршћена организација нашла је брзо све своје старе канале и везе и револуционарна акција још је јаче отпочела, да би се у јесен 1912 завршила балканским ратом. Балкански ратови и борба за Македонију[уреди] Војска Краљевине Србије је 5. октобра 1912. прешла границу код Врања и Преполца, оглашавајући рат Османском царству. Међутим још две недеље пре тога српске чете су већ запоселе цео Козјак и подигле сва козјачка села у борбу против Турске. И у Козјаку, где је погинуо чувени Гапон (Јован Грковић Гапон, четник и бивши ђак призренске богословије), и у великој бици на Куманову, где је погинуо војвода Доксим Михаиловић из Галичника, и пред Прилепом. где је погинуо војвода Спаса Гарда, и на Косову и на Призрену и Битољу, српске чете су постигле велики успех. Први светски рат и борба за Македонију[уреди] Када је Аустроугарска поднела српској влади ултиматум, који је био увод у рат, један од главних захтева у томе ултиматуму био је, да мајор Војислав Танкосић буде ухапшен и суђен зато, што је спремио убиство Фрање Фердинанда и послао атентаторе у Сарајево. Ухапшен по томе захтеву, мајор Танкосић, који је ватрено крштење добио у борби на Челопеку (16/4 1905), пуштен је 12/7 увече, кад је барон Гиесел напустио Београд и кад је наређена мобилизација српске војске. А три дана касније у првој ноћи рата, четници Јована Бабунског и Воје Танкосића су. поред финанца, жандармерије и оно мало војске бранили и одбранили Београд од аустроугарског упада. Формирани четнички одреди задавали су доста посла аустроугарским трупама у источној Босни. Улазећи у Подриње, Аустроугари су са страхом распитивали, да ли можда нема сакривених комита. Кад је Бугарска ушли у рат против Србије, четнички одреди су држали фронт према Бугарима чак и онда, кад су већ и Ниш и Врање били евакуисани. Војвода Бабунски и његови људи последњи су напустили земљу, кад је у јесен 1915 дошло повлачење војске из Србије. А на солунском фронту мали одреди војводе Бабунског и војводе Вука су својим акцијама изазивали панику међу војницима немачке, аустроугарске и бугарске војске. Пред само повлачење из Србије погинуо је мајор Воја Танкосић, повлачећи се последњи с Дунава испред Мацкеусеноуих армија, а пред повратак у Србију погинуо је на солунском фронту војвода Вук (потпуковник Војин Поповић). Види још[уреди] Референце[уреди] - Румен Аврамов, Центар за либералне стратегије Бугарске академије наука, Софији, 2009. - [1] Предавствата и атентатите во македонската историја, Виолета Аковска и Никола Жежов, Скопље 2004. године, pp. 52 - Фељтон „Српски четници на почетку двадесетог века“; први део „Македонско питање“; новине „Глас Јавности“ од 27. фебруара 2003. (чланак на интернету; приступљено 4. септембра 2012.) - Фељтон „Српски четници на почетку двадесетог века“; други део „Неуспели Илинденски устанак“; новине „Глас Јавности“ од 28. фебруара 2003. (чланак на интернету; приступљено 4. септембра 2012.) - Краков (1930), стр. 89-94. - http://media.nmkv.rs/2011/11/08-Uros-Sesum-Vojvode-Srpske-cetnicke-organizacije-1903-1908.pdf - ^ Љ. Алексић-Пејковић, Документи о спољној политици Краљевине Србије 1903-1914, Оргнизација Српска одбрана, Додатак 1, Београд 2008, , бр. 193, 194, 206, 213; Ј. Хаџи Васиљевић, Јован Бабунски о себи, Споменица Јована Бабунског, Београд 1921, 15-20 - Краков (1930), стр. 208-210. - Краков (1930), стр. 135-138. - Crampton (2005), стр. 126. Литература[уреди] - Crampton, R. J. (2005). A Concise History of Bulgaria. Cambridge University Press. pp. 126-. ISBN 978-0-521-61637-9. - Народна енциклопедија (1927), чланак написао Миомир Миленковић, уредник Политике. - Краков, Станислав (1930). Пламен Четништва. Београд. Спољашње везе[уреди] - „Сакупи се једна чета мала“, Мр. Симо Живковић, Српско наслеђе, историјске свеске, број 12, децембар 1998. - Историја четништва


1. Синдикализам, или цеховски социјализам, залаже се за социјалну правду и препознаје право појединца да ради и зарађује за своју породицу и себе, тако да увек осигурава да се то право не сукобљава са општим добром других људи, односно заједнице. Синдикализам се стога не ће мешати у рад појединаца који поседују трговине, који воде породична имања или мање обрте; а посебно неће захватати оне појединце који лансирају нове технологије или индустријске гране. Групе техничара и стручњака могу радити на тим новим пројектима у индустрији, али почетни изум, или касније, способност вођења истих, готово је увек у правилу рад појединца или вође. Ако је уништен појединац, уништен је заједно с њим и напредак. Стога ће синдикализам остављати слободан пут и слободу креативности за појединачне иницијативе. Све што се од таквих појединаца тражи јесте обазирање на социјалне законе, тј. да осигуравају својим радницима адекватне плате, и дакако одговарајуће радне услове. Такви појединци ће бити заштићени, и заправо ће бити подстицани на побољшање својих пословања у целини. 2. Индустријске гране и предузећа које су превише израсле да би њима управљао појединац ће бити синдикализована. Оне ће пасти под пуну контролу запослених који у њима раде. Радници ће формирати Збор, који ће заузети место од дојучерашњих тзв. деоничара; састајаће се у регуларним периодима како би изабрали индустријског председника, директоре, и остале руководитеље као и надређене из својих редова. Сваки радник имаће једнако право гласа након одређеног пробног времена. На крају сваке године, директори ће подиелити зарађену добит међу члановима Збора. Исто тако, уколико већина Збора, у било којем периоду током године тако одлучи, могу бити такође испита 4000 1085;и положаји директора. Председајући и директори ће од Збора преузети сву егзекутивну власт и моћ, како би управљали индустријом кроз одређени и договорени период, на крају којег ће полагати рачуне Збору, који ће их или распустити или им потврдити нови мандат. 3. Иако ће привредна контрола бити предана радницима на самоуправљање у најкраћем могућем времену, то се не може постићи преко ноћи. Стога ће неке мере делимичне контроле сместа бити предате радницима, док пуна контрола не буде проведива. Овај привремени период ће такође служити за упознавање радничких представника са вођењем предузећа на максималном нивоу. У овом привременом периоду, половина Управног одбора ће бити бирана од стране радника из њихових властитих редова. Сви квалификовани радници ће гласати са једнаким правом гласа, и моћи ће посећивати деоничарске састанке. Од целе поделе добити, пет посто ће бити подељено деоничарима, а већински остатак међу радницима. Сличан састав делимичне контроле биће усвојен у будућности, када год се оформе нове индустријске гране од стране појединачне иницијативе, и када исте порасту до те границе када им један човек не буде могао сам управљати. Тада су исте уствари спремне за синдикализацију. 4. Синдикализам се залаже са радничко самоуправљање државне привреде и свих предузећа. Израз “радник” подразумева и директоре, техничаре и оперативце, тај израз означава функције, а не социјални статус. Управо из тих редова радника ће бити бирани председавајући директор, други управитељи, и остали руководитељи, од стране Збора, дакле сасвим супротно од декадентног капитализма, када су исти били бирани од стране већинских деоничара. 5. Радничко самоуправљање, тј. контрола над својим предузећима (и уопште привредном граном), значи у ствари потпуну владавину демократије унутар индустријске структуре. Влада ће се мешати у ово поље једино онда ако се људи као целина буду израбљивали, у смислу великог подизања одређених цена, како би одређена група постигла претерану добит. Изабрана од већине људи, влада ће пратити и штитити интересе већине. Све време већина, или боље рећи интереси већине, морају предњачити над мањином/појединцима. Тенденција према неоправдано високим ценама би у већини случајева била проверавана, и то великим мерама заштите надметања унутар синдикалне индустријске гране, тако што би иста сузбила сваки покушај шпекуланата да лажирају берзу против интереса радника, као и разним случајевима преваре људи наспрам банака и других финансијских тела, тако их формирајући у истинске службенике индустријске гране, и тако стварајући више расположивог капитала за инвестиције у исте, кроз владине вредноснице, националне штедње итд. 6. Синдикалне школе. Свака индустријска грана ће имати довољан бр 4000 86;ј техничких установа за образовање нових чланова из образовних школа. Те синдикалне школе ће такође бити доступне за образовање радника који би били вољни попунити места директора и других позиција у предузетном водству. Право похађања истих биће омогућено свима који раде у тим одређеним предузећима и индустријским гранама за које се и квалификују. Тако ће се уједно избећи даљње или ново формирање наследних друштвених класа. За сваког појединца ће бити прилике, али привилегије за никога. Само ће дипломирани радници из синдикалне школе бити у могућности бити бирани за место у Управном одбору предузећа. 7. Плате и профит. Сваки радник ће настављати да прима основну стопу плате за рад, која ће се повећавати како се буде повећавала свеопшта национална производња. Као последица тога, радници ће бити прозвани делити добит од индустријске гране; раднички део ће зависити од њиховог стажа и позиције. Синдикализам ће осигуравати наградне бонусе за стаж и позицију како би охрабрио мушкарце и жене да наставе устрајати у изградњи својих предузећа и индустријске гране, иако синдикализам нема намеру ни на који начин кажњавати или закидати права оних радника који услед своје старости пред пензију не буду у стању пратити производњу или делатности својих млађих колега, јер синдикализам то подразумева као један природан процес. С друге стране, постојаће подстицање да радници теже ка повишици, и тако ће се стварати својеврсни филтер – само најбољи људи ће сести на чело и врхове предузећа те индустријске гране. Радници који се буду нашли у позицији преласка из једног предузећа у друго предузеће, имаће право заједно са собом пренети и своје наградне бонусе, али позицијски бонуси ће варирати, и зависити ће о повишице или деградације код сваког појединца. 8. Осигурање у индустријским гранама. Синдикалистима је непожељан сваки облик неправде око исплате ђутура радницима, независно од њихових општих прихода, у случају болести или старосне пензије. Стога треба свим радницима омогућити праведну и поштену одштету у таквим случајевима, како би исти били и тада у могућности задржати једнак стандард живота. Исплата у случају болести и компензација у случају повреде на раду би износила најмање 75% од радничке плате, и била би исплаћена одмах због тренутне неспособности обављања посла. Мировине у индустријског грани би требале бити повезане и са предпензијским стажем, службом и платом. Ове пензије ће аутоматски расти складно са порастом општег стандарда живота. Доприноси којима би се покрила исплата ових пензија и благодати била би исплаћивана од стране Државног пензијског фонда, којег би финансирали делом радници, а делом послодавац или индустријски синдикат. Доприноси би били базирани на клизној скали, те би изно 3a9b ;с био узиман од радничке плате и броја уздржаваних. Скала доприноса би почињала са минимумом, којег не би доприносио радник, те би се поступно дизала са средњом платом, и била би све стрмије са вишом платом. Доприноси од послодавца или синдиката би деловали обратно од оних радничких. У овој шеми би права од доприноса у функционисању рада мировинског фонда и Државног завода за мировинско осигурање била прикладно очувана. 9. Вишак радне снаге. Сваки радник који буде вишак ће остваривати једну пуну месечну плату за сваку годину свог стажа, уколико не буде отпуштен својом властитом грешком, са минимално једном недељном платом, за тромесечје или мање стажа. 10. Компензација деоничарима. Синдикалисти су одлучни у намери да ликвидирају наслеђени терет дугова у индустријској грани. Из тог разлога нипошто неће понављати погрешке Лабуристичке странке, чија је политика водила ка осуђивању будућих нараштаја људи на доживотни знојни труд и ринтање са циљем наставка омогућавања деоничарима и њиховим наследницима трајно уживање и бесрамну лењост, на крви и зноју радничке класе. Када читава индустрија буде синдикализована, деоничари ће изгубити и привилегију постављање Управног одбора, и своје деонице у индустријској привреди, за годишњи пензијски износ не већи од 5% од њихових удела деоница, и то само за време њиховог животног века, дакле без могућности неповредивог наследства. Наиме, након смрти умировљеника његов наследник ће примати доживотну исплату не већу од половине првобитне пензије. Деонице корпоративних тела ће такође бити ограничене, и то на период од 25 година. Ове мировине и исплате ће осим тога бити исплаћиване једино онда када предузеће буде остваривало адекватну добит. 11. Будућа улагања. (а) Приватна штедња – Јавности неће бити омогућено улагање у индустријску привреду у тренутку када исто буде синдикализовано, али ће се јавност подстицати на улагање у државне вредноснице, државну штедњу, локалне вредноснице и сл. (б) Штедње у индустријској грани – Индустријска грана ће бити подстицана да позајмљује фиксне каматне стопе Државном индустријском и улагачком фонду, како би исти био у могућности потпомагати индустријски развитак. Како би се основао фонд, потребна је индустријска пристојба не већа од 5% расподељене добити, коју је могуће остварити у склопу саме индустријске делатности. У наведеном програму индустријска грана има две могућности за зајам неопходног капитала за инвестиције под ниским каматним стопама, или од стране Државе кроз индустријску банку 3ffa , или из свог властитог фонда. Нити у једној од ових могућности не ће бити никакве прилике за нову деоничарску елиту, да се иста уздигне, осили или преузме контролу над индустријском граном. 12. Веће за обнову и развитак. Држава ће оформити Веће синдикалних вођа, и синдикат дужносника, техничара и знанственика, који ће имати задатак планирања проширења индустрије, и када је то нужно, затварање застарелих индустријских грана и предузећа, пре неголи њена застарелост и немогућност конкуририсања савременим предузећима, узрокује незапосленост. Проучавајући и предвиђајући промене у потрошачкој потражњи, и прилагођавајући финансијску подлогу за нове индустријске пројекте, општи губитак националних средстава бити ће крајње минималан. 13. Синдикати. Сви синдикалисти су сложни када кажу да организовање синдиката ни у којем случају неће бити примењиво без пуне претходне радничке сагласности. Радничка организација ће се базирати на синдикалној процедури, и неопходној подршци синдикализму, која је синдикалистима кључна у будућности како би били у стању испунити смисао и судбину радничке класе! Синдикати ће стога одиграти кључну улогу у омогућавању радничкој класи да преузме контролу својих предузећа и читаве индустријске гране, указујући притом на многе детаље, као што је индустријско осигурање. 14. Штрајк. Дуго је времена ова врста оружја једино преостала радницима, када је управа била неумољива у свом стајалишту. Међутим у ситуацији када је читава индустрија и сва предузећа под контролом радника, тада су штрајк и ограничавајуће мере свих врста у директној супротности са радничким интересима. Али синдикализам ће увек подржавати право штрајка, све док радници сами не одлуче укинути ову посљедњу ружну везу са минулим лошим старим временима.


Изучавањем овог предмета студенти се упознају са основним институтима Облигационог права, односно изворима облигациних односа и правилима према којима се они регулишу, што је од фундаменталног значаја за правничку професију. Увод у Облигационо право. Извори и начела облигационог права. Појам и подјела облигација. Дејство облигације. Измјена садржаја облигације. Повреда облигације. Измјена субјеката у облигацији. Престанак облигације. Појам и општи услови за закључење уговора. Начин закључивања и подјела уговора. Тумачење уговора. Дејство уговора. Престанак уговора. Именовани грађанскоправни уговори. Врсте и карактеристике грађанскоправне одговорности. Узроци и основи за проузроковану штету. Накнада штете. Подијељена одговорност и смањење накнаде штете. Поједини каузални грађанскоправни деликти. Посебни случајеви одговорности. Посебни случајеви накнаде штете. Стицање без основа. Пословодство без налога. Јавно обећање награде. Хартије од вриједности (појам, врсте и карактеристике). Познавање основних института облигационог права као гране права, примјена материјалног права на чињенично стање, тумачење релевантних прописа, рјешавање проблемских ситуација, припрема и реализација уговора. Предавања (ex catedra, анализа случаја, анализа судске праксе, рјешавање хипотетичких чињеничних ситуација), вјежбе (анализа случаја, аназиза судске праксе, симулација случаја), самостално учење, консултације и израда семинарских радова. Бранко Мораит, Облигационо право (књига прва и књига друга), Комесграфика, Бања Лука, 2010; Бранко Мораит, Практикум за облигационо право, Правни факултет, Бања Лука, 2000; Небојша Јовановић, Практикум за облигационо право, Досије, 2009. (1) Закон о облигационим односима ново (2) Упутство за израду семинарског рада из Облигационог права (3) Општи извори за израду семинарског рада и проучавање Облигационог права (4) Материјали – „учење на даљину“ Ужа научна област Грађанско право и грађанско процесно право. Виши асистент на предметима Породично право и Облигационо право, ужа научна област Грађанско право и грађанско процесно право.


Брчко се као насеље и тврђава први пут помиње 1526. тј. 1533. године, а према литературним изворима, као варош, значајније се развија након 1548. године када је изграђен пут од Тузле до Брчког. Од 8. марта 2000. године Брчко има статус дистрикта Босне и Херцеговине и данас је примјер успјешно развијене локалне заједнице.


РТС :: Фудбал - ЛЕ: Манчестер јунајтед - Партизан РТС 1 Фудбал - ЛЕ: Манчестер јунајтед - Партизан четвртак, 07. нов 2019, 20:57 Фудбал - ЛЕ: Манчестер јунајтед - Партизан Фудбалере Партизана у четвртак очекује још један дуел Лиге Европе, а противник је као и пре четрнаест дана Манчестер јунајтед. У Београду је Манчестер тријумфовао иако по игри то није заслужио. Црно бели су пружили одличан отпор, у другом полувремену били бољи ривал, а без бода су остали због неискоришћених шанси и једне судијске грешке. Шпански судија Фернандез није показао на белу тачку после играња руком Вилијамса и тако су црно бели остали без једног бода, који су игром заслужили. Али сада следи нова шанса за изабранике Саве Милошевића да се покажу у правом светлу пред енглеском и европском фудбалском јавношћу. Дуел на Олд Трафорду је сан сваког играча и прилика да против троструког шампиона Европе направи историјски успех. А успех Партизана на гостовању није нешто нереално и неостварљиво. Први дуел је показао да Манчестер није баук да постоји начин да се неутралишу њихови нападачи попут Марсијала и Рашфорда. Наравно да ће домаћин у четвртак увече бити фаворит, али то не значи да је Партизан без шанси. Први услов за успех је да одбрана одигра као у првој утакмицаи, а други да се коначно поправи реализација у нападу. Партизан има нападаче, који лако улазе у шансе, али тешко дају голове. Промашаји су Партизан коштали два бода против Алкмара и једног Манчестера. Ако Садик, Асано, Сума и Тошић буду на прави начин користили луцидност Натха Партизан би могао на Олд Трафорду да испише нову страницу у својој историји европских наступа. У сваком случају очекује нас још један спектакл, још једно фудбалско уживање и надамо се потврда да је наш клупски фудбал полако, али сигурно кренуо ка европској фудбалској елити. Утакмица почиње у 21 час. Директан пренос је на нашем Првом програму, а коментатор је Предраг Страјнић. (четвртак, 07. нов 2019, 19:34) - johnny [нерегистровани]


source: wikipedia

text: 16. децембар (16.12.) је 350. дан године по грегоријанском календару (351. у преступној години). До краја године има још 15 дана. Догађаји 1598 — Корејска морнарица адмирала Ји Сан-шина је поразила јапанску флоту у бици у Норјаншком мореузу. 1653 — Вођа енглеских парламентариста у грађанском рату против монархиста Оливер Кромвел проглашен доживотним лордом протектором Енглеске, Шкотске и Ирске. 1689 — Парламент Енглеске је усвојио Повељу о правима. 1773 — Незадовољна високим увозним царинама и британском колонијалном влашћу, група америчких колониста, маскирана у Индијанце, у Бостонској луци са једног британског брода у море побацала сандуке чаја. Тај догађај, касније назван "Бостонска чајанка", наговестио Амерички рат за независност, започет 1775. 1835 — У великом пожару који је захватио Њујорк уништено 600 грађевина. 1838 — Бури су се током Велике сеобе сукобили с племеном Зулу и у бици на Крвавој Реци побили 3.000 припадника тог племена. 1885 — У Сарајеву почео да излази српски књижевни лист "Босанска вила" 1916 — Група руских племића предвођена Феликсом Јусуповим је убила мистика и пустолова Григорија Распућина. 1920 — У једном од најтежих земљотреса у свету у кинеској провинцији Гансу погинуло око 180.000 људи. 1934 — Пуштен у саобраћај први београдски друмски мост преко Саве, назван „Земунски мост краља Александра“. Дигнут у ваздух у априлу 1941, а на месту висећег моста 1957. подигнут мост незванично назван Бранков мост. 1944 — Немци у Другом светском рату у Арденима пробили америчке линије одбране и почели контраофанзиву на Западном фронту. У борбама окончаним немачким поразом савезници изгубили 77.000 војника, а Немци 130.000. 1949 — Вођа борбе за независност Ахмед Сукарно изабран за првог председника Индонезије после стицања независности земље од Холандије. 1960 — Два путничка авиона су се сударила у ваздуху због густих облака изнад Статен Ајланда, при чему су погинуле 134 особе. 1966 — Савет безбедности Уједињених нација на предлог Велике Британије једногласно изгласао економске санкције против режима беле мањине у Родезији. 1971 — Пакистанске трупе предале се индијској војсци и Ослободилачкој армији Источног Бенгала. Тиме окончан Индијско-пакистански рат и сачувана независност нове државе Бангладеш, прокламоване у марту 1971. 1993 — Шест земаља-чланица Европске уније, односно Уједињено Краљевство, Немачка, Француска, Италија, Холандија и Данска, упркос противљењу Грчке, признало Бившу Југословенску Републику Македонију. 1995 — Савет безбедности УН дао снагама НАТО овлашћење да преузму надлежност над мировним операцијама у Босни и Херцеговини. Тиме је окончана мисија УНПРОФОР-а и створени правни услови да НАТО почне мисију надгледања спровођења мира у Босни. 1997 — Петнаест косовских Албанаца оптужених за тероризам и припадност илегалној организацији Ослободилачка војска Косова осуђено у Приштини на казне затвора од четири до 20 година. 2001 — Први амерички брод од 1962, када су САД увеле ембарго против Кубе, стигао у луку у Хавани, носећи око 500 тона смрзнуте хране. 2002 — Пред Трибуналом у Хагу почела тродневна расправа о пресуди бившој председници Републике Српске Биљани Плавшић, која је признала кривицу за злочине против човечности током рата у БиХ. 2020 — Кинеска свемирска сонда Чанге-5, која је са собом носила око два килограма узорака са Месеца, успешно се вратила на Земљу. Рођења 1485 — Катарина од Арагона, шпанска принцеза, прва од шест жена енглеског краља Хенрија VII. (прем. 1536) 1775 — Џејн Остин, енглеска књижевница. (прем. 1817) 1888 — Александар I Карађорђевић, југословенски краљ. (прем. 1934) 1888 — Герхард Геземан, немачки cлависта, фолклориста, књижевни критичар и професор. (прем. 1948) 1896 — Иван Мерц, хрватски академик. (прем. 1928) 1901 — Маргарет Мид, америчка културална антрополошкиња и књижевница. (прем. 1978) 1917 — Артур Ч. Кларк, енглески писац и проналазач. (прем. 2008) 1928 — Филип К. Дик, амерички писац, најпознатији по делима научнофантастичног жанра. (прем. 1982) 1938 — Лив Улман, норвешка глумица, редитељка и сценаристкиња. 1938 — Вера Чукић, српска глумица. 1945 — Жељко Бебек, босанскохерцеговачко-хрватски музичар, најпознатији као певач групе Бијело дугме. 1946 — Бени Андерсон, шведски музичар, композитор и музички продуцент, најпознатији као члан групе -{ABBA}-. 1947 — Бен Крос, енглески глумац. (прем. 2020) 1949 — Били Гибонс, амерички музичар, музички продуцент и глумац, најпознатији као басиста и певач групе -{ZZ Top}-. 1955 — Зандер Беркли, амерички глумац и продуцент. 1961 — Рон Ејти, амерички уметник перформанса. 1961 — Бил Хикс, амерички комичар. (прем. 1994) 1963 — Бенџамин Брет, амерички глумац и продуцент. 1963 — Виорика Данчила, румунска политичарка. 1964 — Хајке Дрекслер, немачка атлетичарка. 1967 — Миранда Ото, аустралијска глумица. 1969 — Адам Рис, амерички астрофизичар, добитник Нобелове награде за физику (2011). 1971 — Пол ван Дајк, немачки ди-џеј, музичар и музички продуцент. 1973 — Мариза, португалска фадо музичарка. 1979 — Михај Трајстарју, румунски музичар. 1981 — Кристен Ритер, америчка глумица, модел, музичарка и списатељица. 1983 — Џои Дорси, амерички кошаркаш 1984 — Тео Џејмс, енглески глумац. 1988 — Ана Поплвел, енглеска глумица. 1988 — Матс Хумелс, немачки фудбалер. 1988 — Алексеј Швед, руски кошаркаш. 1990 — Марина Алексић, српска глумица. 1991 — Никола Козомара, српски бициклиста. 1997 — Сара Ларсон, шведска музичарка. 2005 — Коста Недељковић, српски фудбалер. Смрти 1515 — Афонсо де Албукерк, португалски племић и поморски официр. (рођ. 1453) 1853 — Јохан Питер Хазенклевер, немачки сликар. (рођ. 1810) 1859 — Вилхелм Грим, немачки књижевник и филолог. (рођ. 1786) 1914 — Иван Зајц, хрватски композитор, диригент и педагог. (прем. 1832) 1921 — Камиј Сен-Санс, француски композитор, диригент, пијаниста и оргуљаш. (рођ. 1835) 1931 — Димитрије Руварац, српски историчар и свештеник. (рођ. 1842) 1955 — Милан Вујаклија, српски преводилац и лексикограф. (рођ. 1891) 1965 — Вилијам Самерсет Мом, енглески књижевник и драматург. (рођ. 1874) 1989 — Ли ван Клиф, амерички глумац. (рођ. 1925) 1989 — Силвана Мангано, италијанска глумица. (рођ. 1930) 2015 — Љубица Габрић, италијанска атлетичарка (бацање диска). (рођ. 1914) 2022 — Синиша Михајловић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (рођ. 1969) Празници и дани сећања Српска православна црква данас прославља Свети пророк Софонија Преподобни Јован Ћутљиви Референце


Правилно лечити и одредити главне симптоме дислокације прстију - Третман Дислокација малог прста на руци: како то исправити? Дислокација малог прста на руци је замена у зглобовима костију. У пределу прстију има великих бројева. Због тога је дислокација болна повреда. Не нарушава здравље људи, већ негативно одражава квалитет живота. Дислокација је померање зглоба, које се може пратити на прстима и прстима. Формирање дислокације се посматра у позадини претерано јаког и брзог продужења прста. Развој патолошког процеса се посматра у позадини из више разлога. У већини случајева дислокација се појављује када: Пад. Да би избегли повреду током јесени, људи су ставили руке напред. Морају издржати тежину тела. Лигаментни апарат руке не може у потпуности носити такве оптерећења. Због тога се често после јесени налази дислокација или сублукација у проксималном дијелу малог прста Шок. Ако човек ухвати прсте у песницу и директно удари на тврду површину, онда то често доводи до дислокације малог прста Повреда. Мали прст је слабији од осталих прстију. Због тога се повреде на овом месту могу посматрати ако се особа случајно придржава чврсте површине Насилно продужење. Ако се особа покушава присилно држати руке, то доводи до трауме малом прсту Узроци дислокације малог прста су прилично разноврсни. Зато пацијент мора бити што опрезнији у свакодневном животу. Који прсти су склони дислокацији? Најчешће су дислокације у средњем зглобу малог прста. Такође се могу посматрати на средини, анонимном и индексном прсту. У већини случајева, патолошки процес дијагностикује се код људи који се баве активним спортом. Дислокација прста долази када изненадна и снажна контракција мишића. Најчешћа траума је примећена у метакарпофалангеалном зглобу палца. Пошто се прст налази далеко, патологија се најчешће посматра на овом месту. Када је прст дислоциран, пацијент развија одговарајуће знаке. Утврдити да је патолошки процес могуће помоћу спољних знакова. Дислоцирани прст је у неприродном положају. Пацијенти сами примећују деформацију зглоба након повреде прстију. Дислокација изазива тешке и тешке болове, што је често некомпатибилно са пацијентом. Ако особа покуша да савија или уклони дислоцирани прст, то доводи до повећане болести. Оштећени крак постаје отечен. У месту модрице, примећује се црвенило. Пошто у повређеној руци постоји поремећај циркулације крви, ово води до бледа дислоцираног прста. Ако особа палпира лезију, онда када се дислоцира осећаће главу прве метакарпалне кости, која се креће и излази из капсуле. Приликом покушаја флексије и продужења прстију појављује се еластични отпор. Главна фаланса малог прста је у правцу. Дистални фаланс је савијен на сличан угао. Дислокација прста карактерише низ симптома. Када се појаве, морате хитно затражити медицинску помоћ, која ће пружити могућност за елиминацију нежељених ефеката. Ако је прст дислоциран, пацијенту мора бити пружена прва медицинска помоћ која ће осигурати успех третмана патологије у будућности: Ако постоји прстен на малог прста, он мора бити уклоњен без сумње, јер ће се у будућности појавити едем. Ако је притисак на руку, онда га морате уклонити. Рука пацијента треба да буде у повишеном положају Обнављање зглоба треба обавити само лекар. Ако се ситуација сама исправи, може се погоршати ситуација У сврху фиксирања малог прста препоручује се употреба чврсте завоје. Причвршћен је прстом прстена Ако дође до оштећења коже, онда се рана испере антисептичним раствором. На врху се наноси завој. За ту сврху, газа и стерилни завој Да бисте смањили едем и ублажили бол, примењен је хладан комад или лед на погођено подручје. Да би се спријечило смрзавање, завој треба уклонити сваких 20 минута Ако се пацијент пожали на тешке болове, препоручује се да узме лек који има аналгетички ефекат Независно црвенило малог прста треба извршити само ако нема могућности тражити помоћ од лекара. У ту сврху рука пацијента поставља се на равну површину, на коју је потребно притиснути длан чим ближе. Једна рука фиксира крај малог прста, а друга - кост је компримована испод дислокације. Након тога, жртву оштро и снажно повуче болесни прст. Пружање прве помоћи пружа могућност не само да ублажи болесничко стање, већ и елиминише могућност компликација. Да би се осигурала рационална терапија патолошког стања, препоручује се претходно дијагноза болести. У највећем броју случајева, дијагнозу врши стручњак на спољној основи. Да би га потврдио, пацијент мора да дође до рендгенског снимка. Пацијенти имају једноставне дислокације, чији третман је исправан. Ако се паралелно посматра фрактура, неопходно је наметнути гипс. Да би се уклонили симптоми патолошког процеса, користе се традиционални лекови, који се карактеришу присуством аналгетичког ефекта. У већини случајева лечење дислокације малог прста потроши метод корекције. Доктор одлучује о поступку. Зато пацијент треба консултовати ортопеда или доктора трауме. Прелиминарно је препоручљиво провести преглед пацијента. Са затвореном траумом, хируршка интервенција се не примењује. Пре подешавања зглоба, администрира се локална анестезија. Након премештања зглобова, ламелни или гипсни завој се ставља на место лезије. Ако су мекана ткива и тетиве заробљене између костију или лезија коже, онда је неопходна операција. Индикација за хируршку интервенцију је такође прелом. Хируршка интервенција се одвија с прекидом у тетиве. Након обнављања зглоба, меки ткиви и лигаменти се шире заједно, пацијент је импрегниран гипсом. Препоручује се да га носите 2-4 недеље. Након извршења манипулације, пацијенту се препоручује да више пута врши рентген. Ово одређује успех терапије. Након извршења подешавања, сви прсти морају бити на месту. Лечење дислокације малог прста је довољно озбиљна и одговорна процедура. Зато то треба урадити само квалификовани специјалиста, који ће елиминисати могућност развоја нежељених ефеката. Период опоравка са дислокацијом малог прста Период опоравка са дислокацијом малог прста је сасвим одговоран. Трајање периода опоравка у просеку износи 3-6 месеци. Ово директно зависи од степена оштећења прста. У овом случају природне функције прста нису изгубљене. Ако је период опоравка нетачан, може доћи до деформације у оштећеном зглобу. Ако постоји потреба, током периода опоравка, пацијенту се прописују лекови који се карактеришу присуством антиинфламаторног деловања. Таква терапија ретко је прописана за пацијенте, јер прст може заједно да расте без проблема. У неким случајевима, након дислокације костију између њих, мале делове меких ткива су стегнуте. Лечење патолошког стања врши се методом хируршке интервенције. Такав третман не узрокује компликације и карактерише га кратак период опоравка. У неким случајевима се примећује губитак функције оштећеног прста. После операције гипсом се наноси на пацијентов прст, који мора да носи 2-4 недеље. Уклонити гипс је дозвољен само од стране специјалисте. Да би се обновила ефикасност заједничке препоручене редовне вежбалне терапије. Период опоравка је довољно важан у третману дислокације прста. Зато се пацијенту препоручује да се стриктно придржава препорука лекара. Скуп вежби за развој зглобова прстију погледајте видео. Лечење дислокације треба изводити само методом корекције. Међутим, како би се ублажила симптоматологија патолошког стања, препоручује се употреба традиционалне медицине. Припремљени су на основу: Пљескавица. Захваљујући овом алату, врши се ефикасна борба против болова током дислокације. Свјежи листови биљака се узимају и разбијају у стање мршављења. Добијена маса мора бити примењена на место лезије и завијена полиетиленом. Да би се осигурала максимална ефикасност лека, поступак се одвија увече. Слаже се ујутро Бриониа. Ова биљка се користи за припрему чорбе из које се врши обрада. Примјењују се само након што је зглоб исправљен. Узми корен биљке и дробљен и осуши што је више могуће. Једна кашика сировине се сипа литром воде која је кључала и инфицирана је четвртина сата. После хлађења и напрезања јуха у њој, део ткива се навлажи, који се наноси на место лезије и завоји у полиетиленску фолију Танси. Овај алат се препоручује да се користи ако је неопходно вратити покретљивост зглоба након дислокације. Три кашике сосјеће и сушене траве треба напунити са 250 милилитара воде која је кључала. Лек се инфицира на сат времена. Након напрезања и хлађења брода, користи се у облику влажних компримова Дислокација малог прста је патолошко стање које се јавља у позадини повреда. Одликује га присуство изразитих знакова, што омогућава пацијенту да самостално одреди патологију. Упркос томе, пацијенти треба да затраже помоћ од лекара који ће, након извршења дијагнозе, прописати ефикасан третман. У овом случају, прст се води, као и употреба традиционалних лекова и традиционалне медицине. Дислокација малог прста на руци Упркос очигледним знацима болести, дијагнозу треба урадити специјалиста. Само-лијечење се не може урадити, јер умјесто дислокације, рентген може показати прелом прста. Озбиљан бол који прати трауму, омогућава одмах пружање прве медицинске помоћи. Знајући шта да радите са дислокацијом, можете знатно ублажити стање жртве пружањем прве помоћи у случају дислокације или прелома. 1. Комплетан дислокација, у којима се ближи фаланга померен према задњем делу, а шеф метакарпалној кости руке, разбијање са заједничком капсулом и лигамената који држе кости и мишиће. Траума тежи да померите прст у дисталном правцу у односу на метацарпал кости, производећи контра притисак на глави, брзо проширује терминал фаланге и савија палац. Хируршко лечење коксартрозе или шта је ендопростетикаХируршко лечење коксартрозе врши ендопростетика. Операција подразумева замену оштећеног зглоба вештачком протезом.


Политика Online - Ђоковић и даље убедљиво први понедељак, 17.06.2019. у 10:51 ЛОНДОН – Српски тенисер Новак Ђоковић започео је 256. недељу на врху АТП листе са 12.715 бодова, истим салдом као и претходног понедељка. Међутим, Новак ће ове недеље да изгуби 300 поена јер је одлучио да пропусти турнир у Квинсу и брани финале, изгубљено прошле године од Хрвата Марина Чилића, али и даље има огромну предност у односу на првог пратиоца Рафаела Надала из Шпаније (7.945), јавља Танјуг. Иза њих редом следе Швајцарац Роџер Федерер, Аустријанац Доминик Тим, Немац Александер Зверев, Стефанос Циципас из Грчке... Када је реч о осталим српским тенисерима, Ласло Ђере и Душан Лајовић задржали су 27, односно 31. место, Филип Крајиновић је напредовао за једно на 52, исто као и Миомир Кецмановић на 82. 3. (3.) Роџер Федерер (Швајцарска) 6.420 7. (7) Кеи Нишикори (Јапан) 4.040 10. (10.) Фабио Фоњини (Италија) 2.785... Србија без тенисерке у „Топ 100” ЛОНДОН – Млада Ивана Јоровић од данас је најбоље рангирана српска тенисерка и то са 101. места ВТА листе због великог пада Александре Крунић. Србија после дуго времена нема тенисерку међу 100 најбољих, након ране елиминације Крунићеве у Хертонгенбошу и чињенице да је у првом колу изгубила шансу да брани титулу и тако назадовала за 44 позиција на 110. Олга Даниловић заузима 121. место, Јована Јакшић 236. после пада од 17 позиција, док је Нина Стојановић 246, јавља Танјуг. У самом врху није било промена, води Наоми Осака из Јапана испред Аустралијанке Ешли Барти, Чехиње Каролине Плишкове и Кики Бертенс из Холандије. 1. (1.) Наоми Осака (Јапан) 6.377 бодова 2. (2.) Ешли Барти (Аустралија) 6.125 5. (5.) Петра Квитова (Чешка) 4.925 6. (6.) Ангелика Кербер (Немачка) 4.675 7. (7.) Елина Свитолина (Украјина) 3.967 8 (8.) Симона Халеп (Румунија) 3.963 10. (10.) Арина Сабаленка (Белорусија) 3.565... 20aca eacb9


Индустријски парк доноси 2,6 милијарди долара инвестиција


text: слика је савршен поклон за дан заљубљених - Дан Заљубљених Осветљење Расположења Анвар-Хадид Сеан-Пенн Некоме сликајте слику за Валентиново Фото: Перемет / Гетти Имагес Ух-ох, дан је прије Валентинова. Потребан вам је поклон за ваш слаткиш који је личан, симпатичан и изгледа као да га нисте управо купили данас на путу кући с посла. Шта можете да урадите? Ево шта: Можете да им сликате слику а затим је ставите у оквир. "Али шта ако немам платно, боју или оквир?" можда се питате Нисам хтео да вам кажем да данас након посла не бисте морали да идете у продавницу; јеси ли, тек тада ћеш однети "састојке" кући и направити нешто са њима, уместо да нешто ставиш у торбу и размислиш о себи: "Јесу ли то јуче добили на послу са посла? " бронзирајуће свјетлуцаво уље То је у реду ако нисте добри у сликању. Заправо, боље је ако нисте баш добри. Једна од најбољих ствари када ћете некоме поклонити слику коју сте им направили као поклон је та што ће се вероватно осећати обавезним да изложе слику у свом дому. И није ли то смешно што морају да приказују лошу слику коју сте направили, само зато што вас воле? Ха-ха. То је некако слатка ситница, на тај начин. Такође, лоше слике које су направили људи које познајете су боље од добрих слика које су направили непознати људи. И можете ми то цитирати. (Можда на вашој слици? Може бити цртани филм о мени који каже тај цитат.) Али шта сликате, осим идеје у оној последњој заградама? Па, шта ваш значајан други воли? Фудбал? Пиво? Можда можете да направите сликање фудбала у чаши за пиво. Корњаче? Можда можете да направите слику свог значајног другог и корњачу која се осмехује једна другој. Род Стеварт? Можете да сликате Род Стеварт-а, али из уста му излази мали говорни мјехурић и он говори ваше име другога. Њихова мачка? Можда слика своју мачку. Неки филм? Можда нешто из тог филма. Слика може бити било шта. велики пројекат усана Плус, тада морате сликати слику, а сликање слике је забавно. Морате да избаците новине, преслушате снимак, ставите ТВ емисију, сликате се, попијете чашу вина. Не можете се баш бринути о другим стварима када покушавате да сликате врло добру корњачу. На тај начин, то је и поклон за вас. Ово ће бити замршеније ако живите са својим другим, али можда се можете затворити у собу и рећи им да радите на пројекту заљубљених. 'Ноћ пред Дан заљубљених?' они ће мислити, али Валентиново заиста није посебно важно и кладим се да им неће бити стало када виде слику.


text: ОПШТИНА ЋИЋЕВАЦ Општина Ћићевац налази се у централној Србији, у североисточном делу Расинског округа, на десној обали Велике Мораве. Општинска територија обухвата површину од 124 км2. Према попису из 2011. године општина има 9.871 становника у 10 насељених места. Највеће насеље у општини је Ћићевац и он је уједно административни, привредни и културни центар општине. Друго насељено место по величини је Сталаћ, затим Појате, Лучина, Град Сталаћ, Плочник, Мрзеница, Трубарево, Браљина и Мојсиње. Општина Ћићевац се граничи са општином Параћин са северне стране, са истока са општином Ражањ, на западу са општином Варварин и на југо-западу са Градом Крушевцом. Споменик у Ћићевцу посвећен је борцима места палим у борбама за слободу и жртвама фашистичког терора. Објекат у облику фонтане са водоскоком, постављен је на Тргу младих, испред Народне библиотеке и Скупштине општине 1974. године. Ћићевац се налази источно од реке Велике Мораве, односно 3 км удаљен североисточно од ушћа Западне и Јужне Мораве. Општина Ћићевац представља стратешки важну комуникациону спону свих делова земље јер се налази на Коридору X. Кроз територију општине Ћићевац пролазе две важне саобраћајнице: железничка пруга Београд- Ниш и ауто пут Београд- Ниш, као и магистрални пут М-5 Појате-Краљево. Општина Ћићевац је удаљена од Београда 180 км, а од Ниша 75 км. Културно-историјско наслеђе Ћићевац је општина богате традиције и вишевековне историје, позната по културно- историјском наслеђу: Мојсињској Светој гори, са преко 70 цркава и црквишта из раног средњег века, Кули Тодора од Сталаћа, остацима римске пекаре у Сталаћу. Насеље Ћићевац се први пут помиње у повељи Кнеза Лазара из 1375. године као село Кикевче. Историјску афирмацију Ћићевац је доживео у борбама за ослобођење од Турака. Ћићевац је проглашен за варошицу 1928. године, а од 1884-1935. године у Ћићевцу је радио рудник мрког угља “Моравац“. Сталаћ и шира околина појављују се на историјској позорници са кнезом Лазаром и његовом одлуком да Крушевац буде нова престоница српске државе. Сталаћ је позната железничка раскрсница на прузи Београд-Ниш, где се спајају Јужна и Западна Морава и граде Велику Мораву. Град Сталаћ се налази на левој обали Јужне Мораве и једно је од најчувенијих места у овом делу Србије, опеван и у народним песмама. Средњевековни Град Сталаћ је грађен као тврђава способна за самоодбрану са јединственим системом бедема, капија и кула. Изградња тврђаве је започета око 1370. године, а порушена је 1413. године у борби против Турака, где је живот изгубио Војвода Пријезда. Посебно место у историјско- културном наслеђу заузима комплекс Мојсињских планина, познатих као “Мала Српска Света гора“. На овом подручју постоје бројни трагови средњевековног живота- пре свега цркава и црквишта, извора и светих водица. Сматра се да је она била прибежиште монаха Синаита, који су избегли из јужних крајева пред најездом Турака после Маричке битке и ту су почели подизати нове богомоље. Најзначајније су, по архитектури и по очуваности црква Св. Марка у Јаковцу, црква Св. Јована у Стеванцу, црква Св. Арханђела у Сталаћу, црква Св. Петке у Град Сталаћу, Св. Никола и Света Недеља у Браљини. Од изузетног значаја за народ овог краја су манастир Свети Роман код Ђуниса и манастир Покрова Пресвете Богородице код Мрзенице. О Мојсињској Светој гори снимљен је и филм “Врата Србије – Мојсињска Света гора“, који говори о овој до сада запостављеној теми. Манифестације Културне манифестације које су окренуте очувању локалног идентитета, културе и традиције су: - Сликарска колонија “Табор“ у Грабову, одржава се сваке године у јулу месецу под покровитељством општине Ћићевац; - “Морава нас вода од`ранила“ одржава се у Град Сталаћу, под Кулом Тодора од Сталаћа, сваке године на празник Свете Тројице; - “Под крилима Архангела“ одржава се у Сталаћу, у порти цркве Св. Архангела сваке године у јулу месецу; - Меморијал “Владанови дани“ у Мрзеници; - Традиционални “Видовдански турнир“ у малом фудбалу. - Међународни фестивал здравља „Здравфест“ у Ћићевцу;


ролик ведущий - ALFA ROMEO SPIDER (939) - Запчасти Код товара: AL124978 Код товара: AL125040


Одбојкашице Србије декласирале Бразил Женска одбојкашка репрезентација Србије савладала је селекцију Бразила 3:0 у сетовима (25:16, 25:9, 25:8) у трећем колу групе Д на Светском првенству које се игра у Јапану. Наредни ривал србских одбојкашица је репрезентација Казахстана, са којом ће се састати у среду од 9:10. Изабранице Зорана Терзића су у прва два кола оствариле максималне победе, у суботу су надиграле Доминиканску Републику са 3:0 (25:17, 25:20, 25:22), а у недељу Кенију такође са 3:0 (25:16, 25:9, 25:8). Најефикаснија у редовима европских шампионки била је Тијана Бошковић са 24 поена. Србија ће се у четвртом у среду од 9:10 часова играти са репрезентацијом Казахстана. Србија освојила Светску лигу! Ватерполо репрезентација Србије савладала је на Ташмајдану селекцију Хрватске са 12:11 у финалу Светске лиге. Србија – Аустралија 16:11 (6:2, 3:2,2:3, 5:4). Ватерполисти Србије пласирали су се у финале завршног турнира Светске лиге који се игра на београдском Ташмајдану. Надиграна је Аустралија. Противник у...


На пољу образовања такође се у послератном пероду кренуло у акције унапређења и изградње бољих услова за похађање наставе. 1949. године је постојећа школска зграда из 1912. године дограђена за још једну учионицу у један стан за учитеља. Због константног повећања броја ученика 1952, године је изграђена нова школска зграда у засеоку Ћендићи.


text: Ваше реакције у различитим животним ситуацијама... - Page 3 - Психологија - Живе Речи Утехе Од Зорица екс Милева, Јануар 30, 2010 in Психологија Страна 3 од 44 Најежим се! Мене та псовка стварно погађа. Нисам навикао на њу, никада нико у мојој породици и ближем окружењу није псовао Бога и то сам почео да срећем тек у гимназији. Одвратно! Увек скренем људима пажњу, чак и ако их не познајем. Драго ми је да то чујем од теолога. Многи се понашају као да то није ништа. Како није ништа када узимаш узалуд име Бога свога, када пљујеш на Светињу, када градиш један схизофрен однос са Оним кога, наводно, волиш? да ли је могуће да онога кога волиш псујеш, да му псујеш дете? То је онда неки болестан однос, то свакако није однос за вечност. Апсолутно, а узимање Господње узалуд су и поштапалице "богами, богати" итд. и на то скрећем људима пажњу. Псовање Бога је озбиљна ствар и, по мене, одраз духовне патологије. JESSY 86 posts Natasa. 28 posts Милан Меденица :) 27 posts Будем љута, повређена, бесна и то траје пар дана, онда хладне главе схватим да је више моја сујета повређена од мене саме, јер да нисам и превише очекивала можда и не бих била тако повређена,издата, п To tesko podnosim i treba mi dosta vremena da to oprostim. Kod takvih stvari moje hriscanstvo najbrze pada u vodu. Најжалосније је то што многи тога апсолутно нису свесни, те и када им скренеш пажњу на псовку, мало после тога настављју "по старом". Иначе, још нигде, али нигде нисам чуо да неко псује ђавола. grigorije22 6226 9174 порука Ko sagresi iz neznanja bice malo bijen a ko zna pa preksi bice mnogo bijen не брини, ја сам патио од сличног, требало ми је безмало две године да престанем потпуно да псујем Бога и приде, да се не сетим таквих псовки кад ми се нешто деси. шташ, комунистичко васпитање stadaradim искрено, немам појма шта да им кажеш, а знаш и сам како причам и сад. крени са неким памфлетима, говори нон стоп о томе, држи беседе на Литругији, не дај људима у твом присуству да тако причају, ... барем сам се ја тако некако борио, па сам давао врло пластичне примере псовања кеве или нечег што људи сматрају светињом да им покажем како то мени звучи и указивао да ни мене онда не поштују, иако ја немам чин који ти носиш. временом су научили, кад сам био упоран да ми објасне што не псују сестрином мужу светиње, који је муслиман, него само моје, или ја да кренем да псујем њихове. понекад би људи укапирали да није лепо и кога имају поред себе, па се загрцну, извине, постиде. таквима бих рекао да је ок, ал са благом поуком о светињи која је универзална, апстрактна, типа мајка са дететом, фигура оца, такве ствари ... не капирају баш људи конкретне примере, немају их оформљене у главама, све им је на нивоу апстракције - тамо, овамо, негде, ... Мислиш да не говорим? Поједини хтели да пишу петицију против мене Владики јер им стално нешто причам где год да дођем. winter Е,то је тај проблем.Потребно је најмање 10 година да свештеник проведе у једном месту,да би га народ прихватио,упознао и почео са уважавањем да га слуша и поштује.Примећујем да мој супруг тек сада,после 12 година службе,ужива један аутритет у народу,а кад смо дошли било је страшно. Народ ће да прећути када га свештеник опомене или изгрди али ако га зна кратко,чим окрене леђа,исмејаће га али ако га упозна и заволи,кад свештеник опомене,постиде се,ућуте се,не наљуте се.То је већ један одређен резултат.Треба времена за све. Шта значи " не знају"? Има разних незнања. Има незнање када не знаш зато што ти нико није рекао, имаш незнање када не знаш зато што не можеш да знаш јер ти није дато да то знаш (на пример суштина Бога) и има незнање када ти је неко рекао а ти нећеш да знаш. Шта каже Свето Писмо? Можеш ли да ми цитираш о овоме? Они који не знају,су уствари они који искрено неверују,или уопште неверују,или сликовито,а таквих је највише у Срба,традиционалисти,који се нису,нити ће се даље одмаћи од славског колача и свећа... Дакле "он" псује нешто у шта и неверује... Ови што стално блеје по црквама, не да не псују Бога,већ уопште,сем мене, Меде и још пар ликова(мислим не Бога,него оне уобичајне псовке) stadaradim -Па кад Господ каже ученицима,њима се неће узети за зло јер не знају,а ви знате па чините...не знам сад који стих,али у контексту оних који још ниси упознали Бога... Мени је најсимпатичније кад каже народ:"Ма има нека сила!" Па има,Господ Силан stadaradim prijateljsasa 0 prijateljsasa Баш пре неко јутро о томе размишљам. Уједно то ми је једна од најгорих псовки. Некад кажем том неком :" Немој Бога," мирно, некад планем, некад прећутим, а у себи ми притисак скочи на 1000,а некад се запитам зашто баш Њега. И ја сам тако поступао и поступам и даље слично мада сам прешао на неке да кажемо "суптилније мотоде". Код мене у радњу долази доста света, од понеких се чује псовка од неких не, међутим највише ме погађало то што то чине они који су мени блиски. Ко зна колико сам их пута безуспешно опоменуо, онда сам на опаске моје супруге да ја друге не могу да променим престао и изговарао молитву у себи. На моје чуђење почели су се извињавати (нашта сам им говорио да не треба мени да се извињавају већ Богу) и све тако до скоро. Онда сам излепио по радњи плакате са натписом "НЕ ПСУЈ БОГА православни србине) и они су престали да долазе .... stadaradim . Када их сретнем и питам зашто не долазе кажу плашимо се да поново не погрешимо. И ја сам тако поступао и поступам и даље слично мада сам прешао на неке да кажемо "суптилније мотоде". Код мене у радњу долази доста света, од понеких се чује псовка од неких не, међутим највише ме погађало то што то чине они који су мени блиски. Ко зна колико сам их пута безуспешно опоменуо, онда сам на опаске моје супруге да ја друге не могу да променим престао и изговарао молитву у себи. На моје чуђење почели су се извињавати (нашта сам им говорио да не треба мени да се извињавају већ Богу) и све тако до скоро. Онда сам излепио по радњи плакате са натписом "НЕ ПСУЈ БОГА православни србине) и они су престали да долазе .... winter . Када их сретнем и питам зашто не долазе кажу плашимо се да поново не погрешимо. Јадни... stadaradim Ето,нисмо ми лош народ,само да се научимо реду већ коначно.Чим се плаше да не погреше,значи да размишљају о томе и негде их је то дотакло. Pitaš oče kako iskoreniti psovanje Boga i Njegovih? Uvek bilo - klin se klinom izbija. Psovka psovku menja. Jeste da bilo šta da se opsuje nije blagodat ali nije ni strahota kao kada se Bog spominje. Ako već mora taj famozni glagol za oplodnju da se koristi neka iza njega ide neka bezazlena stvar ili pojam. Kod nas u selu stariji ljudi valjda što su se ceo život zlopatili sa miševima, nekako njih najviše i psuju... Često se desi da i zec bude motiv. Malo je zoo (sodomiška), ali ajde... ne bi to radili sem u psovci ti psovači. U Beogradu sve češće psuju demokratski izabranog (oni ga birali) predsednika, ali da ne idem dalje.. Ovo je ipak ozbiljna tema... dakle moj predlog bi bio da psovač Boga pređe na neku bezazleniju psovku, a potom i da vremenom prestane. Ako može. Naravno da psovač mora da dođe do toga prvo da je psovanje Boga toliko ružno..a to ne može bez "opominjanja". To opet rađa nekad inat i kontraproduktivno je.. U smislu "Ti ćeš da mi soliš pamet", pa psovač još strasnije i češće psuje Boga. Poznajući srbe, možda je najbolje da mu se priča iza leđa, ali da on to nekako čuje. "Ej bre jel si čuo onog nesrećnika psuje Boga..." , pa neka se nesrećnik postidi kada vidi da mu pričaju zbog njegovih adeta iza leđa. Оче, не сме гнев да вас води већ љубав, и мислим да треба увек да скренете пажњу , да не прећутите, и увек кроз неки пример,знам да је нама то незамисливо али свуда су искушења, иначе ја сам читала да смо псовке примили од Мађара па јесте, типично адамовски: нисам ја, него жена ми, коју ми ти створи Боже smej.gif smej.gif smej.gif заборављаш да Срби упорно понављају Бога и приде у псовкама 0110_hahaha Sinergija 430 У почетку сам опомињала,гунђала.љутила се(молила се). . .примењивала разне методе и морам признати да сам у кругу породице и пријатеља тиме постигла да се људима мало пробуди свест,тако да ми је сад по том питању мирна глава (ако се и деси да се некоме омакне псовка,што не памтим кад се десило, истог тренутка се постиде,а надам се и покају). Кад чујем у пролазу,или као малопре,кроз прозор,да неко тако опсује,аутоматска реакција ми је да се помолим за ту особу.То ми је постала навика. Иначе презирем свако псовање јер је то грозна злоупотреба дара говора. Ja nikada ne kažem "j.... ti Boga", ali zato vrlo često "j... te Bog". No, kako sam nevernik, opraštam sebi algabacaju nikad u zivotu ja mislim da nisam to izgovorio(iako mi cale tako psuje, a nije ni svestan sta lupa), cak ni kao mali ateista, valjda imam usadjeno da to ne valja raditi, ne znam 0110_hahaha a kad cujem da neko psuje ja kazem: NE HULI! PS: cak ni ne uzimam rec Bog u usta tako lako, kao sto su neke uzrecice tipa "hvala Bogu" itd, jednostavno ne odgovara mi da, sto se i kaze u Bibliji, uzimam u usta uzalud Njegovo ime, isto instinktivno bez razmisljanja dal to valja ili ne, jednostavno imam izgleda usadjenu tablicu vrednosti ali ima i extrema, a na to sam naisao na nekom nasem hriscanskom forumu ne znam sad koji je, uglavnom lik je zastranio skroz imao je avatar crno beli njegova faca sa cvikerima, prica kako je grdio sestru, sto je, dok su jeli supu, rekla da je supa bozanstvena, i to je zesce naruzio i namracio, e kad sam to vido smucio mi se forum i odma sam pobego odande, a lik je kao neka faca nesto- istripovao se algabacaju Написано Јун 28, 2011 Moj otac je uvjek psovao svetinje da je to strašno . Kada mu ne ide neki possao ili se udari kada radi to je kanonada na sve što je na nebu. crossrc crosseo Ja kao sin svoga oca sam naravno to isto praktikovao u manjoj mjeri. Uvjek sam osjećao da to nije u redu , pa sam počeo posle svake takve psovke da se kajem uz riječi Bože oprosti mi. tada nijesam bio ni kršten. Sada to uz Božiju pomoć više ne radim , ali kada sam u blizini psovača dođe mi kasnije iskušenje . Počne da mi se vrzma psovka po mislima i čini mi se da bi lako skliznula niz jezik da se ne borim. Ocu pridikujem , kada sam kod njega ( ne živimo u istom gradu ), i on se trudi da ne psuje u mojoj blizini ali.... To je jedan vrlo častan i pošten čovjek ali se ne može otrgnuti od tog duha. Prije 7,8 godina za dan Svetoga Ilije , čovjek bije gnijezdo stršljena ispred garaže. PSUJE . Stavio kožne rukavice , oštećene na jenom prstu. Naravno ćika stršljen kroz rupu , zviz u prst. Epilog : nešto mi nije dobro! sa sela do grada što brže . Klinićka smrt . Vratiše ga iz kome , ali psovke ostaše i dalje. 4chsmu1 smej.gif Ja retko kada (tj. skoro nikada) ne psujem, tako da ne psujem ni Boga ... iako, jelte, nisam vernik ...


Трећи Сајам запошљавања Буди своја веза - Omladinske Novine Трећи Сајам запошљавања Буди своја веза Обавештавамо Вас да се на Факултету техничких наука одржава трећи по реду САЈАМ ЗАПОШЉАВАЊА „БУДИ СВОЈА ВЕЗА“ организован од стране _ESTIEM_ (_Еuropean STudents of Industrial Engineering and Management) _студентске организације 7. НОВЕМБРА 2018. ГОДИНЕ са циљем да се студентима приближе компаније, могућности обављања стручних пракси и могућности запошљавања. На овогодишњем Сајму запошљавања присуствоваће представници седам компанија _(NIS, YAZAKI, Norma group, Elixir group, Carlsberg, Zoppas Industries, MK group_) као и _IdeaLab_, пријатељ студентске организације ESTIEM. Студенти ће имати прилику да разговарају са представницима компанија и да остваре лични контакт са њима, да добију жељене информације и оставе своје CV-јеве. Свака од наведених седам компанија ће се представити на свом појединачном штанду у холу Факултета техничких наука од 9.00 до 16.00 часова. СВЕЧАНО ОТВАРАЊЕ САЈМА ОДРЖАЋЕ СЕ У 9.00 ЧАСОВА У СВЕЧАНОЈ САЛИ ФАКУЛТЕТА ТЕХНИЧКИХ НАУКА 7. НОВЕМБРА 2018. ГОДИНЕ. Позив на Диван Мобилност уметника и радника ... GREEN FEST препоручује Обележен Међународни дан студената Егзит је више од фестивала – Егзит је покрет Приправник у ратарској производњи Пијанисткиња са новчанице: Клавир уместо трубе


Ова невероватна дијета стара је скоро 90 година година, а популарност је стекла током седамдесетих годинама 20.века због своје учинковитости Лимун је омиљено летње освежење, посебно у облику напитка. Лимун дијета је можда и најбољи начин детоксикације, који истовремено ради на вишку килаже - у 16 дана колико траје режим можете изгубити и десет килограма ако се стварно држите правила. Прочитајте још: После ових биљних напитака ИЗГУБИЋЕТЕ СТОМАК и "осушиће" се масне наслаге Ово није нека нова измишљотина нутрициониста. Ову дијету створио је Стенли Бургхус још током четрдесетих година прошлог века. У само 16 дана истопиће се 10 килограма и сви токсини ће бити избачени Лимун дијета темељи се једном кључном напитку. Састојци за напитак за мршављење: 2 кашике свежег сока од лимуна 200 милилитара воде чили на врх кашичице Током дана требало би да се попије између 6 и 12 чаша напитка, свеже припремљеног, а унос хране своди се на минимум, око 1200 калорија. Користи од напитка Лимун подстиче метаболизам и пробаву, а јаворов сируп носи хранљиве састојке и енергију, док ће чили помоћи у разградњи масти у телу. Користи од дијете Детоксикација организма и чишћење црева и пробаве од штетних састојака детоксикација - чисти тело од токсина метаболизам - напитак убрзава метаболизам и подстиче разградњу масти мршављење - током дијете можете изгубити до 10 килограма уколико имате велики вишак, док ће они мршавији изгубити два до три килограма Прочитајте још:Јак доручак доприноси смањењу килограма, али то нису једине благодети овог правила Исхрана током дијете Током спровођења лимун дијете једе се лагано. Дозвољене су следеће намирнице: свеже исцеђени воћни сокови и зелени чај, бадеми и лешници, од поврћа броколи, грашак, купус, лук, патлиџан, парадајз, спанаћ, тиквица, пилетина, риба, семенке бундеве и тофу сир. Од воћа се препоручује диња, грејп, грожђе, јабука, киви, лубеница, јабука и поморанџа, док се од зачина примењују коријандер, мента, рузмарин и тимијан. Вежбање није препорука Због ниског дневног уноса калорија препоручују се физички напори мањег интензитета попут јоге, шетања и само вежби истезања. дијета са витаминима дијета са воћем дијета са чилијем