text: Приједор је градско насеље у северозападном делу Републике Српске, БиХ. Смештен је у Поткозарју. Приједор је треће насељено место по броју становника у Републици Српској са 27.970 становника. Географија Приједор се налази на надморској висини од 136 m. Клима Клима Приједора је умјерено континентална. Средња годишња температура је 11,7 °C, средња зимска 1,6 °C, док је средња љетна 21,6 °C. Средња годишња количина падавина износи 942 -{mm}-. Историја Праисторија У околини Приједора археолози су пронашли остатке куће старе 5 хиљада година. Археолошка грађа указује да постојање насеља датира још из времена праисторије и доласка Римљана у ове крајеве првенствено због нових освајачких подухвата. Али, и због експлоатације гвоздене руде која је претапана у великим топионицама Салоне, Сисције и Сирмијума. Турско доба Оснивање града Током бечког рата (1683–1699) аустријске чете под командом грофа Адама Бацанија успешно су ратовале по Босанској крајини 1693. и 1696. године са војском босанског намјесника Џафер-паше. Тад се по први пут спомиње Приједор. Приједор се спомиње у турским документима увек под именом Придор (име од глагола продрети). Према предању, Сана је некада текла западније, испод самих брда и насеља Хамбарине. Сана је мењајући ток продрла поље и по томе је назван Придор. Придор се спомиње као паланка први пут у попису оних места у Турској што их похараше хрватске чете између 1693. и 1696. године. Тачан датум постанка Приједора је непознат. Спомиње се као место насељено муслиманским становништвом које је напустило крајеве које су освојили Аустријанци, а основао га је, према предању, Хаџи-паша Муслиман из Лике. Стари део града развио се на острву Свињарици, одељени од копна Саниним рукавцем Береком. На другом месту стоји да је град стајао на људском руком начињеном острву, на десној обали Сане. Опис тврђаве Рубом острва Свињарице подигнуто је утврђење, саграђено од дрвеног материјала, између ког је насут дебео слој земље. Ове су утврде подизане на местима где је било више шуме него камена. Град се састоји из једног издуженог, неправилног четвороугла, чија је источна страна дуга 130 корака. Западна страна је на води, где се налази само једна округла, шиндром покривена кула. Према југу тврђава је дуга 350 корака, а северни део је издужен у један угао и дуг четири стотине корака. Опкољен је двоструким зидом, високим десет и широким четири стопе. Спољни је удаљен од унутрашњег седам до осам стопа; склон је поду. На северној страни налазе се само две мање куле. На угловима испуњен је земљом, подешеном за топовска лежишта. Угао тврђаве према југу чини мању кулу истих особина као споменуте, а и југоисточни угао је подешен за лежишта топа. Око зида према Сани налази се мочваран ров, дубок пет до шест стопа. На северном делу је дрвени мост 160 корака дуг, три и по широк; а на источном делу деведесет корака дуг, четири широк, са две капије. 18. век Изградња Берека Касније је израђена камена тврђава са три улазне капије, Диздаревом кулом и Барутаном. Изгледа да је тврђава изграђена за време владе Султана Махмуда I (1730–1754). Са југозападне стране град је осигуран реком Саном, са североисточне и северне мочварном увалом. Увала се продубила, земља ископала и насула међу дрвену грађу да служи као одбрамбени бедем. Касније доби име Берек (жабљак). Берек се продубио и њим је протекла Сана, тако штитећи град од непријатеља. Куле и џамија На граду су се налазиле три куле. Прва, звана „Шупља”, имала је свод, испод кога су могла проћи кола. Друге две су се звале „Грозданића” и „Градска”. Оправљена је 1768. године, што се види по наруџби ексера и окова извршеној у Крушеву и Фојници. На кулама су смештени топови. На раскрсници главних путева у граду је саграђена џамија, позната под именом Султан-Махмуда I (1730–1754). Изнад врата џамије узидана је камена плоча са натписом на арапском језику, рељефно исклесаном, величине 34 x 27 -{cm}-. На њој пише: „Добротвор и доброчинитељ султан Махмуд I. Бог му овековечио владавину, у Шабану 1160. године” (1747). Куће су, као и џамија, од дрвета. Једино је капетанов стан утврђен једним педесет корака дугим, две стопе дебелим и осам стопа високим зидом. Подграђа се састоји од слабих дрвених колиба грађених врло близу утврђења. Формирање двије вароши Тридесетих година 18. века харала је по Босни епидемија куге. После тог помора у Приједору су остала само три дућана. Тај део на самом острву, „назван турска варош”, а у новије време познат као Стари град, био је некада више одвојен од насеља крај обале, „српске вароши”. Средина 18. века Приједор је од свога постанка до средине 18. века био у саставу кадилука костајничке бакије, а онда је постао самосталан кадилук. Дакле, средином 18. века Приједор постаје самосталан кадилук (срез) и обухвата подручје Козарца, Омарске, Приједора и Љубије. Надлежност приједорског кадије у почетку била је доста скучена. Најстарији спомен капетанији у Приједору, односно њеном капетану, налази се у једној тапији изданој 4. октобра 1757. године. То је Хаџи-Сабан, син бившег удбинског аге Хаџи-паше. Као капетан спомиње се први пут 1757. године. Године 1767, радило се или на поправку или на доградњи Приједорског града. 1768. године оправљена је „градска” кула. У представци султану 19. фебруара 1781. године моли се помоћ за оправку џамије султана Махмуда, која је настрадала од потреса. 19. век Приједорски град имао је свога диздара и посаду. Пре септембра 1809. премештен је из Приједора диздар Алија с већим делом посаде у Дубицу и због тога је остао у Приједору мали број чувара; то је босански везир Ибрахим Хилми-паша о томе известио 20. септембра 1809. године Истанбул (Порту) и предложио да се постави нови ага, заповедници и 40 мустафиза (чувара). То је одобрено будући да је Приједор важан град и на удару. Аги је одређена плаћа од 55 акчи дневно. Године 1810, Приједор је посетио француски конзул Фуркад Старији. Он је био и у кући Ибрахим-капетана за коју каже да је од дрвета као и остале у Приједору. У Приједору су била у свему три капетана, и то: Хаџи-Шабан, син му Ибрахим и унук Мехмед. Године 1833, било је у Приједору 15 топова, од тога 2 неисправна. Један од тих топова налази се данас у Музеју Козара у Приједору. У Приједорској капетанији били су заступљени сви родови војске, међу којима је био и добровољачки десни џемат. Трговачки центар Приједор је око 1850. године био један од трговачких центара Босанске крајине са око 2.900 становника и израђеном чаршијом, махалом и споменицима сакралне и профане архитектуре. Рекама Саном, Уном и Савом одвијао се речни саобраћај и жива трговина. Половином 19. века изграђена је у Приједору српска школа и црква. Земљиште за школу и цркву поклонио је Мехмедкапетан. У то време почиње крчење шуме и насељавање територије где је данас град Приједор. Пожар; Изградња пруге Приједорски је град напуштен 1851. године. Од пожара 8. јуна 1872. године изгорио је скоро цели Приједор. Поред Приједора изграђена је 1873. године прва железничка пруга у Босни која је ишла од Добрљина до Бање Луке. Изградњом пруге почиње ширење града који се развија и расте као трговачко мјесто са добро развијеним занатством. У његовој ближој околини била су жаришта „Пецијине буне” 1858. и великог босанског устанка 1875—1878. године. Доба Аустроугарске Аустријска војска заузела је Приједор 1878. године. Крајишки натпоручник (оберлајтнант) у Личкој граничарској регименти Марко Будисављевић је са својом четом личких јунака прелазио границу ка турској територији која се протезала дуж Пљешевице. Нарочито се истакао у рату између Аустрије и Турске 1787, када је са 500 граничара, међу којима су била и његова два сина (Томо и Петар) и још девет Будисављевића, потукао турску војску код Кључа. Након те битке додељена му је аустријска племићка титула фон Приједор. Тврђава је постојала до аустријског заузимања Приједора у 1878. години. Четири године касније, 1882. године, великим пожаром настрадао је велики део града, али је до краја века углавном обновљен. Године 1884, подигнута је нова Српска школа у Приједору. Као први већи индустријски капацитет помиње се пилана изграђена 1883. године изнад Козарца, а већ 1891. године основано је прво пољопривредно друштво и перадарска фарма, једини у то време у аустроугарској Босни и Херцеговини. На почетку 20. века Приједор је имао сва обележја урбане градске средине. Приједорски Срби су још више развијали трговину и банкарство, а да би сачували свој национални идентитет и традицију, имућне газде и трговци су улагали свој капитал и име у културни и национални препород и подизали културне установе и институције. Још 1834. године Приједор је имао српску основну школу која је заједно с комуналном (основаном 1891. године) прерасла у државну школу 1919. године. Пододбор „Просвете“ основан је 1902. године, а негде у исто време основана је прва штампарија и „Прва српска штедионица д. д.", па затим још три основне школе и забавиште, односно женска занатска школа, док је Гимназија основана 1921. године. Само пет година касније, 1907. године основано је друштво за телесно васпитање које је наредне, 1908. године, добило име „Српски Соко“. Године 1885. основано је и певачко друштво „Вила“ за које је химну написао Алекса Шантић, а музику је компоновао тада најпознатији живи српски композитор Јосиф Маринковић. Приликом преноса костију Стевана Мокрањца 1923. године „Вила“ је на такмичењу југословенских хорова у Београду освојило другу награду. Аустријанци су срушили тврђаву као непотребну у Приједору 1890. године и од извађеног камена поплочали улице у новом делу града. Нова православна црква у Приједору саграђена је 1891. године. Године 1896, саграђена је католичка црква у Приједору. Комунална основна школа у Приједору подигнута је 1898. године. Веома брзо Приједор је постао значајан трговачко занатски центар захваљујући римским путевима и пловности ријеке Сане, а аустроугарске власти су 1901. године донеле први урбанистички план по коме је Приједор изграђен као савремено насеље без махала и уских сокака. У овом периоду Бањалучки траписти отворили су хотел „Кајзер фон Естерајх” преко кога су пласирали производе и вршили верску пропаганду у Приједору. Хотел је као нерентабилан ускоро затворен. Доба Краљевине Југославије Почетак 20. века донео је нове индустријске објекте и предузећа као што су „Прва крајишка творница цигле и цријепа“ коју је 1926. године основало једно српско акционарско друштво. У исто време један српски трговац основао је и прво извозно предузеће. Реч је о извозу живежних намирница и живине у Европу. Вредно је поменути да је у том времену основана и чувена столарска радионица „Антонијевић“, као и прво кондиторско предузеће које је после Другог светског рата прерасло у Фабрику кекса и вафла „Мира“. Други светски рат За време Другог свјетског рата јединице Првог и Другог партизанског крајишког одреда заузеле су Приједор 16. маја 1942. године. Приједор је коначно ослобођен између 6. и 7. септембра 1944. године. У Приједору је 1952. године подигнута фабрика целулозе и папира. Ту се налазила и фабрика електро-керамичког комбината, млинска индустрија, фабрика кекса и вафла, воћних прерађевина, конфекција и друге привредне организације. Приједор за време СФРЈ У Приједору се налази музеј „Козаре” и гробље палим борцима НОР-а. Приједор је у том периоду имао више основних и средњих школа, позориште и културно-просветне установе. Пољопривреда око Приједора давала је приносе за подмиривање потреба становништва, са мањим тржним вишковима. На подручју комуне радило је 5 земљорадничких задруга и пољопривредно добро „Саничани” (укупна површина око 1000 хектара). Пољопривредно добро имало је рибњак на површини од 310 ha, а гајио се шаран и смуђ. Мање количине пласирале су се на домаће тржиште, а веће служиле за извоз. У 1960. години извезено је 40 вагона рибе у Италију, западну и источну Немачку. Према попису из 1953. године, Приједор је имао око 10.500 становника, 1961. године 17.000 становника, а 1972. године 30.000 становника. Рат у БиХ У току грађанског рата на подручју бивше општине Приједор није било директних оружаних дејстава, изузев инцидента из маја 1992. године, када су муслимански екстремисти ноћним продором из правца Љубије покушали да заузму град. Брзом акцијом војске и полиције напад је одбијен. Приједорчани су потом активно учествовали у одбрани свог града и Републике Српске, као борци Пете козарске и 43. приједорске моторизоване бригаде. Десетине хиљада Срба који су протерани из Хрватске, те бошњачких и хрватских делова БиХ доселили су се у Приједор и његову околину, а већина Бошњака и Хрвата је протерана из приједорске регије, тако да је до 1997. према проценама Хјуман рајтс воч-а остало још само 600 Бошњака и 1.405 Хрвата у Приједору. Католичка црква и све џамије у Приједору су разорене 1992. Успостављени су логори за Муслимане и Хрвате: Омарска, Трнопоље и Кератерм. Становништво Градске месне заједнице Др Младен Стојановић (Паланчиште, Горња Пухарска, Црна Долина) Гомјеница Доња Пухарска Кокин град (Кокин град, Луковица, Мала Гомјеница) Орловача Приједор I (центар, Пећани) Приједор II (Урије) Приједор III (Рашковац, Стари град) Приједор IV (Врбице, Тополик, Нова Орловача) Тукови Чиркин Поље Установе Приједор има аутобуску станицу, железничку станицу, хитну помоћ у Дом здравља. У граду су смештени и музеји „Козара” и Музеј револуције на Козари. Овде је и Народна библиотека „Ћирило и Методије” у Приједору, те Гимназија Свети Сава (Приједор). Сакрални објекти У Приједору се налази велики број верских објеката: пет православних цркава, једна католичка те шест џамија. Православне цркве су: Црква Свете Тројице у центру града (19. век) Храм Светог пророка Илије у насељу Урије Храм Свете Петке у насељу Гомјеница Храм Рођења Пресвете Богородице на Пашинцу Храм Светог великомученика Георгија у Туковима. Католичка црква у Приједору посвећена је Светом Јосипу, а на католичком гробљу на Уријама налази се и једна мања капела. Џамије у Приједору су: Чаршијска Заградска Гомјеничка Староградска Џамија у Доњој Пухарској Џамија у Горњој Пухарској. Спорт Приједор је седиште фудбалског клуба Рудар. Галерија Напомене Види још Град Приједор Референце Литература Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године. Спољашње везе Мапа града Приједора Пословни регистар Приједора и мапа центра Приједорска асоцијација за економски развој , , , Туристичка организација општине Приједор Интернет презентација гимназије „Свети Сава“ Вијести и фотографије града Приједора , Занимљивости, вијести и корисне информације из Приједора Портал Вијести Српске Козара и Поткозарје Насељена мјеста у Републици Српској Википројект географија/Насеља у Босни и Херцеговини


source: wikipedia

text: Келвин је термодинамичка температура која је једнака 1/273,15 делу термодинамичке температуре тројне тачке воде. Келвин је основна јединица у СИ за температуру, која се скраћено означава са -{K}-. Распон од једног келвина је једнак једном степену целзијуса (°C). Келвин је сада дефинисан фиксирањем нумеричке вредности Болцманове константе на . Дакле, један келвин је једнак промени термодинамичке температуре која резултира променом топлотне енергије за J. Најнижа могућа температура у свемиру је 0 келвина и назива се апсолутна нула. Тачка мржњења воде износи 273,15 Келвина (напомена: на појединим местима је то 273,14 Келвина) Јединица је добила назив по лорду Виљему Келвину. Историја Године 1848, Вилијам Томсон, који је касније постао племић познат као Лорд Келвин, писао је у свом раду О апсолутној термометричкој скали о потреби за скалом у којој је „бесконачна хладноћа“ (апсолутна нула) била нулта тачка скале, и која је користила степен Целзијуса за свој јединични прираст. Келвин је израчунао да је апсолутна нула еквивалентна са -273 °-{C}- користећи ваздушне термометре из тог времена. Ова апсолутна скала је тренутно позната као Келвинова термодинамичка температурна скала. Келвинова вредност од „−273“ била је негативна реципрочна вредност од 0,00366 — прихваћеног коефицијента експанзије гаса по степену Целзијуса у односу на тачку леда, дајући изузетну доследност тренутно прихваћеној вредности. Године 1954. Резолуција 3 десете Генералне конференције за тегове и мере (-{CGPM}-) дала је Келвиновој скали модерну дефиницију означавајући троструку тачку воде као другу тачку дефинисања и доделила јој температуру на тачно 273,16 келвина. Године 1967/1968, Резолуција 3 тринаесте -{CGPM}- преименовала је јединични прираст термодинамичке температуре у „келвин”, симбол -{K}-, замењујући „степен Келвина”, симболом °K. Штавише, сматрајући корисним да експлицитније дефинише величину јединичног прираштаја, 13. -{CGPM}- је такође у Резолуцији 4 наводи да је „келвин, јединица термодинамичке температуре, једнак разломку термодинамичке температуре троструке тачке воде." Године 2005, Међународни комитет за мерење и мере (-{CIPM}-), комитет -{CIPM}--а, потврдио је да се за потребе разграничавања температуре троструке тачке воде дефиниција Келвинове термодинамичке температурне скале односи на воду која има изотопски састав специфициран као Бечка стандардна средња вода океана. Дана 16. новембра 2018. усвојена је нова дефиниција, у смислу фиксне вредности Болцманове константе. Овом променом трострука тачка воде постала је емпиријски утврђена вредност од приближно 273,16 келвина. За потребе правне метрологије, нова дефиниција је званично ступила на снагу 20. маја 2019. године, на 144. годишњицу Конвенције о метру. Конвенције о употреби Према Међународном бироу за тегове и мере, када се спелује или изговара, за јединицу се у множини користе иста граматичка правила као и за друге СИ јединице као што су волт или ом (нпр. „...трострука тачка воде је тачно 273,16 келвина”). Када се упућује на „Келвинову скалу“, реч „келвин“ — која је обично именица — функционише као придев да модификује именицу „скала“ и пише се великим словима. Као и код већине других симбола СИ јединица (изузетак су симболи углова, нпр. 45° 3′ 4′′) постоји размак између нумеричке вредности и симбола келвин (нпр. „99,987 К“). (Водич за стилове за -{CERN}-, међутим, посебно наводи да се увек користи „келвин“, чак и када је реч у множини.) Пре 13. -{CGPM}- 1967–1968, јединица келвин се називала „степен“, исто као и на другим температурним скалама у то време. Од осталих скала разликовала се било суфиксом придева „Келвин“ („степен Келвина“) или „апсолутним“ („апсолутни степен“) и њен симбол је био °К. Последњи израз (апсолутни степен), који је био службени назив јединице од 1948. до 1954. године, био је двосмислен јер би се такође могао тумачити као да се односи на Ренкинову скалу. Пре 13. -{CGPM}-, облик множине је био „апсолутни степени“. Тринаести -{CGPM}- је променио назив јединице у једноставно „келвин” (симбол: -{K}-). Изостављање „степена“ указује на то да он није релативан у односу на произвољну референтну тачку као што је Целзијусова и Фаренхајтова скала (иако је Ранкинова скала наставила да користи „степен Ранкина“), већ је апсолутна јединица мере којом се може манипулисати алгебарски (нпр. помножено са два да би се указало на дупло већу количину „средње енергије” доступне међу елементарним степенима слободе система). Редефинисање 2019. Године 2005. -{CIPM}- је започео програм за редефинисање келвина (заједно са другим СИ јединицама) користећи експериментално ригорознији метод. Конкретно, комитет је предложио редефинисање келвина тако да Болцманова константа има тачну вредност . Комитет се надао да ће програм бити завршен на време да га усвоји -{CGPM}- на свом састанку 2011. године, али је на састанку 2011. одлука одложена за састанак 2014. године када се разматрао као део ширег програма. Редефинисање је даље одложено 2014. године, у очекивању прецизнијих мерења Болцманове константе у смислу тренутне дефиниције, али је коначно усвојено на 26. -{CGPM}- крајем 2018. године, са вредношћу од = За научне сврхе, главна предност је што ово омогућава да се мерења на веома ниским и веома високим температурама изврше прецизније, пошто технике које се користе зависе од Болцманове константе. Такође има филозофску предност, у смислу да је независан од било које одређене супстанце. Јединица -{J/K}- је једнака -{kg⋅m2⋅s−2⋅K−1}-, при чему су килограм, метар и секунда дефинисани у смислу Планкове константе, брзине светлости и трајања основног стања хиперфине транзиције цезијум-133, респективно. Дакле, ова дефиниција зависи само од универзалних константи, а не од било каквих физичких артефаката као што је раније практиковано, као што је Међународни прототип килограма, чија се маса током времена разликовала од првобитне вредности. Изазов је био да се избегне деградација тачности мерења близу тројне тачке. У практичне сврхе, редефинисање је било неприметно; вода се и даље смрзава на 273,15 K (0 °C), и трострука тачка воде и даље је уобичајена лабораторијска референтна температура. Разлика је у томе што је, пре редефинисања, трострука тачка воде била тачна и Болцманова константа је имала измерену вредност од , са релативном стандардном несигурношћу од . Након тога, Болцманова константа је тачна и несигурност се преноси на троструку тачку воде, која је сада . Референце Литература Спољашње везе Јединице за температуру СИ основне јединице


Процес откупљивања наставио се и каснијих година, па и за вријеме Аустро – Угарске, а године 1910. велика већина сељака била се већ откупила.


Ускоро крај војне операције у Сирији - Спутњик Србија 23:35 11 Август 2020 07:17 21.11.2017 (освежено 07:57 21.11.2017) Преузмите краћи линк Председници Русије и Сирије, Владимир Путин и Башар ел Асад, усагласили су се на састанку у Сочију да се војна операција у Сирији приближава крају и да сада треба прећи на политичке процесе, наводи се на сајту Кремља. Дамаск: Конгрес у Сочију даће додатни импулс решењу у Сирији „Мислим да је проблем тероризма глобалан, али смо још увек далеко од потпуне победе над тероризмом. Међутим, што се тиче нашег заједничке борбе против терориста у Сирији, ова војна операција заиста се завршава“, истакао је Путин. „Сада је најважније да се окренемо политичким процесима и са задовољством примећујем вашу спремност да радите са свима који желе мир и решење“, додао је руски председник. „Током овог периода постигнути су велики успеси, како директно на бојном пољу тако и на политичком плану. Многе области Сирије ослобођене су од тероризма, а Сиријци који су били принуђени да их раније напусте могу да се у те области врате“, рекао је Асад. „Морамо да признамо да нам је ова операција омогућила да промовишемо политичко решење у Сирији“, додао је сиријски председник. Путин је навео да је много учињено да би се стабилизовала ситуација у Сирији и ће коначна тачка на борбу против тероризма у Сирији бити стављена у најскорије време, иако ће се жаришта овог проблема и даље појављивати. „Захваљујући процесу у Астани успели смо да створимо зоне деескалације, а то је, са своје стране, омогућило да се започне прави, дубоки дијалог са опозицијом“, нагласио је руски председник. Он је додао да Русија стално сарађује и да је у сталном контакту са Ираком, САД, Египтом, Саудијском Арабијом и Јорданом у вези са питањима решавања ситуације у Сирији. „Сутра (22. новембра) овде у Сочију планиран је састанак са мојим колегама — председником Турске и председником Ирана. Договорили смо се да ћемо одржати и додатне консултације током нашег састанка. Најважније питање је, наравно, дугорочно мирно политичко решење након уништавања терориста“, рекао је Путин, обраћајући се Асаду. Асад је, са своје стране, рекао да рачуна на подршку Русије у вези са политичким решењем у Сирији. „Рачунамо на подршку Русије како би се обезбедило немешање спољних играча у политички процес и да би се споља само давала подршка процесу који ће водити сами Сиријци“, рекао је сиријски председник. „Не желимо да се осврћемо. Поздрављамо све оне који су заиста заинтересовани за политичко решење и спремни смо да са њима водимо дијалог“, додао је он. војна операција у Сирији, крај, Владимир Путин, Башар Асад, Сочи, Сирија


Директор Основне школе Сретен Лукић је у обраћању публици на концерту најавио да је олимпијска екипа из области клутуре из Републике Српске у Сочију, са 13 чланова, бројнија од олимпијског тима БиХ који ће имати 10 или 11 чланова.


Quote: Друже, послушај цео говор!!!! Слоба је погодио све што се десило од те 2000. до сада!!!! Како, како је све погодио од А до Ш!!!! Ја мислим да је Слоба био раније комуњара, дакле био, али му се ипак пробудила нека Национална свест, само касно, као што сам и написао!!!! Мени је довољно то што је он у овом говору рекао како ће ударити на србски Расни и културолошки идентитет!!! Дакле ипак то су речи једног Национал-Социјалисте! Можда се многи неће сложити самном, али Слоба је једини рекао да је губљење националног идентитета највећи пораз за једну нацију, ево, у овом говору када би слушао овог ЧОВЕКА, а да не знам да је СЛОБА, мислио би да је ово сјајан политичар!!! Дакле моје ЛИЧНО МИШЉЕЊЕ, Слоби се пробудио Национални Идентитет, само касно!!! Предлажем да свако преслуша говор, не помишљати на Слобу, и да изнесе своје мишљење!!!! Људи око њега су били комуњаре, као и његова глупа жентурача Мира, е они су га упропастили! Друже, он човек појма некада није имао да су се напољу одржавале демонстрације, јер му то шпијуни нису говорили, да како би он када се појави на ТВ-у испао смрад тако што игнорише свој народ и прави се луд, ''Ко демонстрирао???'' Тог типа нешто! Дакле, ја немам позитивно миш 4000 113;ење о Слоби, напротив, имам јако негативно мишљење о њему јер је изгубио добар део србске територије, но ови, да су тада били на власти, Србија би била Београд, евентуално Крагујевац, Краљево, можда???? Али када га упоредимо са овима од 2000. па на овамо, све, он је најбоља опција за Србију, ЗНАЧИ У ОДНОСУ НА ОВЕ!!! Па ево сада Б92 пише како Слоба није имао марку на Кипру, а сви се сећамо његових милијарди на Кипру!!! Сви ми знамо моћ медија, да се не лажемо и ја сам само реалан! https://www.google.rs/url?sa=t&rct=j...oHEsj-ggoe9yGg Још једном говор из 2000. 2 Октобар!!! -


9 основних начела сократског родитељства - Зелена учионица 9 основних начела сократског родитељства 20 маја, 2016 Родитељство не подразумева да знамо одговоре на сва питања, већ да помажемо и охрабрујемо децу да науче да мисле сама, сматра Лори А. Греј, правница, списатељица и адвокат за дечја права, која је на темељу учења грчког филозофа Сократа израдила једноставан водич за родитеље. Сократско родитељство концентрише се на развијање личне филозофије сваког родитеља и дељење те филозофије са својим дететом кроз разговор и постављање отворених питања. Дете се подстиче на проналажење својих сопствених одговора на универзална питања, уместо да му намећемо своје идеје и уверења. Ауторка књиге ‘Једноставан водич кроз сократско родитељство’, одржава радионице и курсеве на којима родитеље подучава овом приступу родитељству и каже да ништа није мање корисно од ума испуњеног туђим мислима. Лепота родитељства је у томе што с дететом можемо да истражујемо свет и кроз његове очи поново упознамо себе. Сократско родитељство усредсређује се на посебност сваког родитеља и сваког детета и учи нас да себи постављамо питања зашто је нешто добро за моје дете и чему га тако могу научити. 9 основних начела сократског родитељства: Родитељи морају да познају и прихвате сами себе како би самопоуздано и доследно могли да одгајају своју децу. “Најбољи учитељи постају најбољи тако што су најпре своји најбољи ученици”, тврди Лори Ј. Греј, а ми вам доносимо девет правила сократског родитељства. Свесност – Када се пронађете на неком новој и непознатој територији, будите свесни! Потврда – Деца морају знати да их видимо и чујемо. Прихватање – Деца морају да знају да их волимо и прихватамо онакве какви јесу. Захвалност – Захвалност је темељ наше повезаности са животом, Богом и Свемиром. Љубазност – Љубазност дефинише нашу везу са свим осталим живим бићима и Земљом. Поверење у себе и своје дете – Наши одговори се налазе у нама. Одговори наше деце налазе се у њима. Повезаност – Деца морају да се осећају сигурно и повезано са својим породицама. Неговање – Родитељи могу да засаде семе и негују тле, али раст се мора догодити у детету. Креативност – Деца су природно знатижељна и креативна. Родитељи морају да охрабрују њихово истраживање и начин на који се изражавају. Пише: Тајана Третњак Како помоћи беби коју муче стомачни грчеви? Које енергетске вибрације родитељи преносе на дете Наставници ће држати дупле часове


Путјанин: Могућа подела Македоније Није искључено да Македонија ускоро постане следећа арена словенско-албанског сукоба, пише руски дневник "Правда". Руски историчар балканиста Владимир Путјанин рекао је да није искључено да у будућности територија Македоније буде подељена између Бугарске и Косова, а Македонци постану национална мањина у овим земљама, преносе бугарски медији. "Важну улогу у очувању независности могла би да одигра Србија, али јој сложена економска и политичка ситуација не дозвољава да буде фактор стабилности на Балкану", сматра Путјанин. Руски експерт је рекао да Македонија наставља борбу за независност и суверенитет и сада, иако је изашла из Југославије пре 20 година. "То што Грчка неће да призна назив Македонија и међунационална нетрпељивост стављају под знак питања постојање ове државе. Све то дозвољава да се говори о вештачком карактеру те балканске државе, формиране после Другог светског рата као бивша југословенска република", изјавио је Путјанин. Током 2001. године потписан је Охридски споразум на основу којег је у областима у којима живи више од 20 одсто албанског становништва њихов језик добио статус званичног. Албански политичари ушли су у Владу Македоније и, фактички, радило се о федерализацији Македоније. То међутим, није умирило албанске националисте. Они су наставили са притисцима на локалну власт и 2005. године добили су право да истакну албанску заставу тамо где су Албанци у већини. Неки албански политичари истичу да албанске области у Македонији треба да се припоје Косову, а затим, евентуално и Албанији. Недавно је македонски МУП позвао администраторе "Фејсбука" да блокирају профиле на којима се шири национална мржња.


Вечити црквени православни календар за 19.03 лета Господњег 2017. Чудотворна икона Мајке Божије зване 'Ченстоховске'


source: CulturaX

text: Бунар 15. новембра 2015. 8. априла 2019. 0 anketiranje gradjana, gradska uprava grada sapca, gradski urbanista, kralja aleksandra sabac, promena smera kretanja, бициклисти По доласку из бање са редовне рехабилитације дочекала ме је затворена улица Краља Александра, бивша Мике Митровића. Коме је име улице по човеку који је погинуо управо у борби за ослобођење Шапца сметало питање је за неки други чланак. Углавном сам помислио да је улица затворена ради занављања асфалта који се већ био "испостио". Не мало сам био изненађен када је један другар поставио слику на Фејсбуку у којој објашњава да је улица једносмерна за моторна возила у смеру од Дома ЈНА до ул.Јанка Веселиновића, што имате на слици испод. Та улица је колико памте и најстарији Шапчани увек била двосмерна, због чега ми је прво пало на памет зашто би неко једној од улица у ужем центру града која је толике деценије била двосмерна променио ток саобраћаја? И то на такав начин да је једносмерна за моторна возила, а у супротном смеру је обележена бициклистичка трака, не стаза, трака, којом је кретање дозвољено бициклистима, мопедима и лаким трициклима. Такозвани асиметрични саобраћај. Нисам ја против промена, напротив, али промене у саобраћају се не могу радити стихијски, већ морају бити добро испланиране. Зато се и врши анкетирање грађана и бројање саобраћаја како би се нашло најбоље решење за све учеснике, што овде није урађено. Колико сам упознат предлог за овакво уређење улице дали су чланови удружења "Вози улице", који га правдају већом економичношћу, односно уштеди у гориву јер ће се више возити бицикл него моторна возила, самим тим и мањим загађењем ваздуха, бригом за јавно здравље грађана, па чак и већом безбедношћу саобраћаја. Хајде да то проверимо на једном примеру. Надам се да ми мој друг Иван Савин, власник сервиса "Џет скутерс" на броју 23 у ул.Краља Александра, неће замерити што ћу баш њега узети као пример. Мерења сам извршио колима па су могуће грешке због заокруживања, али у принципу то изгледа овако: – Од кружног тока код Дома ЈНА до Иванове куће има мање од 200 метара. – Када са возилом иде према центру од његове куће преко кружног тока у ул.Јанка Веселиновића и Цара Душана до исте тачке има преко 700 метара. То значи да му је пут возилом сада дужи четири пута. – Још горе је са становницима ул.Војводе Бране који су до кружног тока испред Дома ЈНА имали 100 метара (од нове зграде), а сада преко Сремске и Трга ђачког батаљона имају 700 (до "Тријумфа"). – Возила Полиције и посетилаца барова и сплавова на Старом граду која буду ишла према центру прелазиће уместо 300 више од 600 метара. Да ли моторна возила са унутрашњим сагоревањем троше мање горива када прелазе већи пут? Не, троше више. Да ли када троше више горива мање загађују ваздух? Не, више загађују ваздух. Толико о економичности и екологији. "Па у томе и јесте поента: да се људи натерају да мање користе возила, а да више користе ноге или бицикл", рекли би из удружења које пропагира бициклирање. Господо, уз ове цене горива нико не користи возило да би отишао 200 метара по бурек и јогурт, већ што има неку већу потребу. Онај ко је возио бицикл, возио га је и када је ул.Краља Александра била двосмерна и возиће га и даље, тако да никога не можете натерати да узме бицикл ако је пословно, не дај Боже здравствено као ја или из неке друге потребе везан за возило. Ко води рачуна о свом здрављу нормално је да ће више користити бицикл или ићи пешице, онај ко не води њему ћете само још више погоршати здравствене проблемe због нервирања. Толико и о наводној бризи за јавно здравље грађана. Што се тиче безбедности саобраћаја у тој улици се 1991. десила тешка саобраћајна незгода у којој је возач са "Бубом" ударио у зид "АИК банке" којом приликом је погинула девојка на сувозачком седишту. После тога се не сећам да је било саобраћајне незгоде са тежим последицама док је улица била двосмерна, а готово сам сигуран да није било ниједне незгоде са бициклистима. Међутим, у случају асиметричног саобраћаја возачи из бициклистичке траке супротне кретању моторних возила не би смели да прелазе линију којом је ограничена трака, јер им управо тај простор гарантује већу безбедност и комфор кретања. А да ли неко мисли да ће тинејџери, чији скутери иду сигурно већом брзином од 45км/ч само су регистровани као мопеди, када у траци сустигну бициклисту дисциплиновано чекати док не буде безбедно да га обиђу? Да ли ће бржи бициклиста у истом случају чекати споријег? С обзиром на нашу надалеко познату саобраћајну културу наравно да неће и тиме је створен проблем изненадног преласка бициклисте или мопедисте у контра смер куда се крећу моторна возила, што се по њих због разлике у енергијама у случају судара (100:1 у корист аутомобила) може завршити фаталним последицама. Ситуација није боља ни у истом смеру јер је због постојања бициклистичке траке и једносмерног кретања брзина моторних возила већа него у случају двосмерног саобраћаја, док је пажња коју у том случају посвећују учесницима у саобраћају који се њом крећу мања. А повећана брзина и смањена пажња возача моторних возила плус повећана сигурност и комотитет возача бицкла нису у знаку једнакости са безбедношћу саобраћаја, поготово у случајевима изненадне препреке на бициклистичкој траци у виду наглог отварања врата паркираних возила или укључења возила из споредних улица. А да не причам о безбедности саобраћаја у случајевима уласка возила у супротан смер као када сам вршио мерења: Пошто је саобраћај најкомплекснији систем на овој планети у обзир се морају узети и социјални аспекти. На бициклистичкој траци, као и на стази, Законом је забрањено било какво заустављање, а камоли паркирање возила, што ће свима који имају радње где је неопходан прилаз возилима у многоме смањити промет услед онемогућеног прилаза својим објектима. Значи у данашње време када држава дере кожу својим наметима Градска управа ти још онемогућава да зарадиш и те намете платиш. Аке се у обзир узме и чињеница да корисници бициклистичке траке не возе читаве године, односно да ће те траке у зимском периоду зврјати празне поставља се питање која је уопште сврха претварања двосмерне у једносмерну улицу? Иако се из претходног види да су аргументи који су изнети "за" асиметричан саобраћај врло, врло дикутабилни то члановима удружења "Вози улице" није сметало да на веома арогантан начин бране своје ставове на друштвеним мрежама, називајући неистомишљенике затуцаним, а један од њихових симпатизера и дегенерицима, јер, забога, не разумеју да су то "сасвим нормална решења у развијенијим земљама света". Колико су напредни у својим размишљањима можете видети у коментарима ове слике из мог албума "Саобраћај у Шапцу" у којима подржавају прелазак бициклиста преко пружног прелаза када је рампа спуштена. Значи у земљи где је просечна старост моторних возила 14 година, где пола бицикала која се возе не би прошла ни визуелни, а камоли неки технички преглед, где су путеви састављени од рупа на рупи и рупа у рупи и где возачи бицикала још увек упасују ногавице у чарапе или их стежу штипаљком треба да применимо напредна решења из далеко развијених земаља? И да би показали да смо напреднији од њих још и да бициклисте изузмемо из Закона о безбедности саобраћаја? Људи, побогу, па нисте ви једини учесници којима сви треба да се прилагођавају. Али, да сте најнедисциплинованији то вам признајем, што сам и објаснио у чланку Господари саобраћаја. И сам повремени бициклиста, који возим једном ногом, слажем се да проблеми због некултуре возача моторних возила постоје и да их треба решавати, али ми никада није пало на памет да због тога идем једносмерном улицом у контра смеру. Уосталом, ако је један од главних аргумената бициклиста да вожња бицикла повољно утиче на здравље зашто онда идете краћим путем у контра смеру? Зашто не поштујете прописе и крећете се куда је дозвољено када ћете тако дуже возити и бити још здравији? Како је онда могуће да је поред свега наведеног Савет за безбедност саобраћаја усвојио тај предлог и читав саобраћај у ул.Краља Александра подредио једној мањој групи учесника, која при том ни не вози целе године? Саобраћај је живи систем и као такав подлежан променама, али се те промене не смеју вршити само на основу потреба једне категорије. Због тога и постоје критеријуми на основу којих се према Приручнику за пројектовање путева одређује врста бициклистичке површине која се уводи у саобраћај, као што је то на слици испод и приказано: Из приложеног се види да се врста бициклистичке површине одређује на основу просечне брзине возила (V) и саобраћајног оптерећења, односно броја возила на сат која пролазе поред бициклистичке површине (vozila/h). Ако се узме да је просечна брзина између 40 и 50 км/ч (максимална дозвољена у насељеном месту је 50км/ч, просечна је 85% максималне) онда долазимо до податка да је за увођење бициклистичке траке (II) у саобраћај потребно да просечан број возила који прође улицом за сат времена буде између 500 и 1600. И ту се враћамо на почетак приче, односно зашто није извршено бројање саобраћаја неопходно да би се испунио тај основни услов: па зато што ни минималан број од 500 возила на сат (У ПРОСЕКУ) неће проћи том улицом ни када 31.12. буде петак, пијачни дан. Пошто ни тај основни услов према Приручнику није испуњен овакво саобраћајно решење за ул.Кнеза Лазара може бити само лични хир Градоначелника Небојше I Ујединитеља Баира и Чавића и нема апсолутно никакве везе са подизањем квалитета живота свих грађана, већ је подређено искључиво једној мањој групи учесника у саобраћају. Ваљда као знак захвалности за поклоњен бицикл. Коришћени појмови према Закону о безбедности саобраћаја: – саобраћајна трака је обележени уздужни део коловозне траке намењен за саобраћај једне колоне возила, – бициклистичка трака је саобраћајна трака намењена искључиво за саобраћај бицикала, мопеда и лаких трицикала – бициклистичка стаза је пут намењен искључиво за кретање бицикала – бицикл је возило са најмање два точка које се покреће снагом возача, односно путника која се помоћу педала или ручица преноси на точак, односно точкове – моторно возило је возило које се покреће снагом сопственог мотора, које је по конструкцији, уређајима, склоповима и опреми намењено и оспособљено за превоз лица односно ствари, за обављање радова, односно за вучу прикључног возила, осим шинских возила – мопед је моторно возило са два точка чија највећа конструктивна брзина, без обзира на начин преноса, не прелази 45 km/h, при чему радна запремина мотора, када возило има мотор са унутрашњим сагоревањем не прелази 50 cm3 или са мотором чија највећа трајна номинална снага не прелази 4 kW када возило има електрични погон – лаки трицикл је моторно возило са три точка чија највећа конструктивна брзина, без обзира на начин преноса, не прелази 45 km/h, при чему радна запремина мотора, када возило има мотор са унутрашњим сагоревањем са погоном на бензин, не прелази 50 cm3, или чија највећа ефективна снага мотора не прелази 4 kW када возило има мотор са унутрашњим сагоревањем са другом врстом погонског горива или чија највећа трајна номинална снага мотора не прелази 4 kW када возило има електрични погон.


text: Филипини (, ), званично Република Филипини (, ), острвска је држава у југоисточној Азији. Обухвата архипелаг са 7.641 острва који чине три целине: Лузон, Висаја и Минданао. Главни град је Манила, док је највећи град Кезон Сити; оба града заједно чине метрополитанско подручје Маниле. Северно од Филипина преко Лузонског мореуза налази се Тајван; Вијетнам се налази са западне стране Јужнокинеског мора; према југозападу Сулуско море одваја Филипине од острва Борнео, а Целебеско море одваја га од других индонежанских острва; према истоку излази на Филипинско море. С обзиром да се налази у Ватреном појасу Пацифика и близине екватора Филипини су изложени земљотресима и тајфунима али обилују великим природним богатствима што их сврстава међу земље са најразноврснијом флором и фауном. Са површином од око 300.000 km2, Филипини су 64. земља по величини у свету. Филипини имају 100 милиона становника, што их сврстава на седмо у Азији и на дванаесто место у свету. Филипинска дијаспора је једна од најбројнијих а процењује се да око 12 милиона Филипинаца живи ван матице. На филипинском архипелагу живе бројне етничке групе. Први становници су били Негрити који су се настанили још у преисторијско доба. Након њих, у таласима су пристизали аустронезијски народи. Током векова овде су се настанили припадници разних нација чему је допринела и трговина са Кинезима, Малајцима, Индусима и исламским државама. Долазак Фернанда Магелана 1521. означио је почетак шпанске колонизације. Шпански истраживач Руј Лопез де Виљалобос назвао је архипелаг Las Islas Filipinas у част шпанског краља Филипа II од Шпаније. Доласком Мигела Лопеза де Легазпија 1565. из Мексико Ситија основана је прва стална шпанска насеобина на филипинском архипелагу. Филипини су више од триста година били део Шпанске империје. Током овог раздобља католичка религија постала је преовлађујућа, а Манила је служила као главно чвориште за шпанску трговачку флоту у Азији. Крајем 19. и почетком 20. века на Филипинима су се одиграле Филипинска револуција и Филипинско-амерички рат. САД су, изузев за време јапанске окупације, имале власт над архипелагом све до 1946. године. Након Другог светског рата Филипинима је призната независност. Од тада ова земља има прилично бурна политичка искуства. Филипини су учествовали у оснивању Уједињених нација, Светске трговинске организације, АСЕАН-а, и Самита Источне Азије. Порекло имена Филипини су име добили по шпанском краљу Филипу II. Шпански истраживач Руј Лопез де Виљалобос је 1542. острва Лејте и Самар назвао Felipinas по ондашњем Принцу од Астурије, да би касније израз Las Islas Filipinas почео да се користи за целокупни архипелаг. Пре него што је прихваћен овај назив архипелаг је називан и Islas del Poniente (Острва запада) а такође је коришћен и Магеланов назив San Lázaro. Током историје овај архипелаг је неколико пута мењао име. За време Филипинске револуције Конгрес у Малолосу прогласио је Филипинску Републику (). Америчке колонијалне власти су током првих деценија 20. века ову земљу звале Филипинска острва (), што је превод шпанског назива. Од завршетка Другог светског рата службени назив за ову земљу је Република Филипини. Староседеоци су Филипине називали Дајав (-{Dayaw}-), отуда је предложено да се колонијални назив замени са Република Дајав (-{Repúblikang Dayaw}-), поред осталих предлога. Географија Положај Филипини су архипелаг који обухвата 7.107 острва са површином од око 300.000 km2. Једанаест највећих острва заузима 94% површине Филипина. Два највећа острва су Лузон, који се простире на 105.000 km2, и Минданао, површине од 95.000 km2. Дужина обале је 36.289 km, што Филипине сврстава на пето место на свету. Филипински архипелаг је смештен између 116° 40', и 126° 34' ИГД и 4° 40' и 21° 10' СГШ. Према истоку се граничи са Филипинским, према западу са Јужнокинеским а према југу са Селебеским морем. Острво Борнео је смештено неколико стотина километара југозападно, док се Тајван налази северно од филипинског архипелага. Молучка и острва Сулавеси налазе се јужно и југозападно, док се Палау налази источно од Филипина. Геологија и рељеф Острва филипинског архипелага су вулканског порекла и углавном су брдовита. На њима преовлађују тропске кишне шуме. Највиша планина је Маунт Апо, са висином од 2954 метра, на острву Минданао. Најдужа река је Кагајан, на северу острва Лузон, док је највеће језеро Лагуна де Бај, на истоименом острву. Већи заливи на филипинском архипелагу су Субик, Давао, и Моро. С обзиром да се налазе у Ватреном појасу Пацифика на Филипинима је честа сеизмичка и вулканска активност. Плато Бенам у Филипинском мору је подводни регион захваћен процесом тектонске субдукције. Архипелаг дневно погоди око двадесет углавном слабијих земљотреса. Последњи озбиљнији земљотрес погодио је Филипине 1990. године на острву Лузон. На Филипинима постоји више активних вулкана као што су Мајон, Маунт Пинатубо, и Тал. Ерупција Маунт Пинатуба у јуну 1991. била је друга највећа ерупција на свету у 20. веку. Захваљујући свом вулканском пореклу острва обилују рудама. Процењује се да су Филипини, после Јужноафричке Републике, на другом месту по резервама злата и једна од земаља са највећим резервама бакра на свету. Такође, поседују значајне резерве никла, хромита, и цинка. Међутим, због лошег газдовања, велике густине становништва, као и бриге за очување животне средине, ова рудна богатства су углавном неискоришћена. Поред руда, захваљујући вулканском земљишту, земља обилује геотермалном енергијом. Филипини су, после Сједињених Држава, други произвођач геотермалне енергије на свету, па тако помоћу ње обезбеђују 18% електричне енергије. Воде Клима Филипини имају умерено тропску климу коју карактерише велика влажност и врућина. На филипинском архипелагу присутна су три годишња доба: таг-инит или таг-арав је суво и веома топло годишње доба које траје од марта до маја; кишна сезона је од јуна до новембра; а таг-ламиг, хладно и суво годишње доба траје од децембра до фебруара. Од маја до октобра југозапад архипелага је изложен монсуну познатом као Хабагат, док је на североистоку од новембра до априла присутан монсун Амихан. Температура се креће у распону од 21 до 32 °C мада може да буде и знатно виша или нижа у зависности од годишњег доба. Најхладнији месец је јануар, док је најтоплији мај. Просечна годишња температура је 26,6 °C. Без обзира на географску ширину и дужину варијације температуре на нивоу мора су минималне, док са променом надморске висине то није случај. Просечна годишња температура у Багију, на надморској висини од 1500 m, износи 18,3 °C. С обзиром да се Филипини налазе у средишту тајфунског појаса највећи део архипелага изложен је у периоду од јула до октобра бујичним кишама и пљусковима праћеним грмљавином. Годишње филипински архипелаг погоди око деветнаест тајфуна а осам до девет причини већу материјалну штету. Годишња количина падавина креће се од 5000 мм у планинским областима на истоку архипелага до мање од 1000 мм у неким долинама. Најснажнији забележени тропски циклон погодио је филипински архипелаг током јула 1911. када је за 24 сата у Багију пало 1168 литара кише. Багјо је локални израз на Филипинима за изузетно снажне тропске циклоне. Флора и фауна Историја Преисторија На основу анализе људских костију пронађених у пећини Каљао дошло се до закључка да су први људи на Филипинима живели пре 67.000 година. Претходна теорија, заснована на фосилним остацима Табонског човека са Палавана, указивала је да су људи на филипинском архипелагу били присутни 24.000 година. Негрити су један од најстаријих народа на архипелагу али се не зна поуздано од када ту живе. О пореклу древних Филипинаца постоји неколико супротстављених теорија. Најшире је прихваћена претпоставка да су аустронезијски народи почели да долазе на Филипине око 4000 година пре нове ере. Првобитне државе Иако су неке племенске заједнице остале изоловане постоји већи број оних које су прерасле у праве државе развивши обимну трговину са народима источне и јужне Азије, тј. са Индијом, Кином, Јапаном и појединим аустронезијским острвима. У првом миленијуму у приобалном подручју настају кнежевине које временом прерастају у поморске државе У њима су се налазили барангаји, села или градови са високим степеном аутономије. Ове поморске државе биле су или независне или у савезништву са већим малајским, кинеским или индијским државама. На пример, поглавица Пути владао је Конфедерацијом Мађа-ас након што је од поглавице племена Ати, Марикуде, купио његове области. Мађа-ас је основан на острву Панај. Поред ове државе постојао је и Раџанат Бутуан, који је славу стекао за време владавине раџе Сри Бата Шаџа, као и Краљевина Тондо, под управом династије Лакандула, и Раџанат Себу, предвођен Раџамудом Сри Лумајем. Треба споменути и кинеско краљевство Маји, на челу са Гат Са Ли-ханом и Султанат Сулу, који је пре исламизације, такође био под управом Индуса на челу са раџом Сипадом старијим. У овом раздобљу настали су велики филипински епови: Хинилавод, Даранган и Бјаг Ни Лам-Анг. Почетком 14. века долази до наговештаја о могућем расколу међу муслиманима на филипинском архипелагу. Махдум Карим и Хашим Сајед Ебу Бекр, арапски трговац из Џохора, дошли су 1380. из Малаке на острво Сулу и основали Султанат Сулу тако што су преобратили тамошњег раџу. Крајем 15. века Мухамед Кабунгсуван из Џохора проширио је ислам на острво Минданао, затим се оженио иланунском принцезом Парамисули и основао Султанат Магиндао. Доцније се ислам проширио на север све до острва Лузон на северу архипелага. Манила је такође исламизована током владавине султана Болкије од 1485. до 1521. године. Султанат Брунеј је покорио древно краљевство Тондо захваљујући преобраћењу раџе Салалиле у ислам. Међутим, заједница Игорота, и државе Мађа-ас, Маји, и краљевина Бутуан очувале су своју културу. У неким краљевствима био је присутан отпор исламизацији, што је довело до међуетничких сукоба који су знатно олакшали будућу шпанску колонизацију архипелага. Све ове државе су потпале под власт шпанске круне а становништво је хиспанизовано и покрштено. Шпанска владавина Португалски истраживач Фернандо Магелан је 1521. дошао на филипински архипелаг и прогласио га шпанским поседом. Међутим, Шпанци су почели да колонизују ово подручје тек 1565. када је Мигел Лопез де Легазпи дошао из Мексика и основао прву шпанску насеобину на острву Себу. Након што су се преселили на острво Панај, и учврстили савез са Висајцима, Шпанци су заузели Манилу. Током првих година шпанске владавине Манила је постала главни град Шпанских источних Индија, угушена је побуна у краљевству Тондо и поражен је кинески војсковођа Лимахунг. Шпанска владавина значајно је допринела стварању политичког јединства између расцепканих државица архипелага. Од 1565. до 1821. Филипини су били у саставу Вицекраљевства Нова Шпанија. У том раздобљу између Маниле и Акапулка саобраћала је флота великих бродова. Са америчког континента донети су кукуруз, кромпир, парадајз, бибер, и ананас. Католички мисионари преобратили су већину становништва у хришћане и основали школе, универзитет, и болнице. Током своје владавине Шпанци су угушили више устанака домородачког становништва и спречили неколико упада кинеских пирата, Холанђана, и Португалаца. Британци су накратко заузели Манилу, у раздобљу од 1762. до 1764. али су након потписивања Споразума у Паризу 1763. морали да се повуку. У 19. веку филипинске луке су постале доступне бродовима из других земаља а у филипинском друштву дошло је до значајних промена. Многи Шпанци рођени на Филипинима, тзв. креоли, и они из мешовитих бракова су се обогатили. Поред тога прилив досељеника из Латинске Америке довео је до преузимања руководећих позиција које су традиционално имали Шпанци рођени на Иберијском полуострву. Револуционарне идеје су се такође шириле архипелагом. Незадовољство креола довело је 1872. до побуне у Кавитеу, што је био увод у Филипинску револуцију. Револуционарна осећања су подстакнута 1872. након што су колонијалне власти погубиле три свештеника – Маријана Гомеза, Хосе Бургоса, и Хасинта Замору – оптуживши их да су подстрекивали народ на побуну. Ови догађаји су допринели стварању пропагандистичког покрета у Шпанији, под вођством Марсела И. дел Пилара, Хосе Ризала, и Маријана Понсеа, с циљем спровођења политичких реформи на Филипинима. Пошто су покушаји да дође до промена наишли на отпор, Андрес Бонифасио је 1892. основао тајно удружење Катипунан, које се залагало за независност од Шпаније оружаним путем. Бонифасио и Катипунан су 1896. започели Филипинску револуцију. Фракција Катипунана, Магдало из провинције Кавите, свргнула је Бонифасија са места вође револуције и поставила Емилија Агиналда. Године 1898, Шпанско-амерички рат који је почео на Куби проширио се и на Филипине. Агиналдо је прогласио независност Филипина од Шпаније у Кавиту 12. јуна 1898. године. Прва филипинска република проглашена је наредне године. Америчка владавина Споразумом у Паризу из 1898. Филипинска острва је Шпанија уступила Сједињеним Државама за двадесет милиона долара. Када је постало јасно да САД неће признати Прву Филипинску Републику избио је Филипинско-амерички рат. Филипинци су поражени а архипелагом је почела да управља Острвска влада Филипинских острва (). Након завршетка рата Американци су се обрачунали са државама насталим распадом Прве Филипинске Републике: Султанатом Сулу, Тагалошком Републиком, Републиком Негрос, и Републиком Замбоанга. У овом раздобљу филипинска култура је процветала, посебно кинематографија и књижевност. Данијел Бернам је направио урбанистички план Маниле чиме је омогућена њена каснија трансформација у модеран град. Филипини су 1935. добили статус комонвелта на челу са Мануелом Кезоном као председником. Кезон је заслужан за увођење филипинског као националног језика, давање права гласа женама, и аграрну реформу. Планове за независност је током наредне деценије прекинуо Други светски рат и јапанска окупација архипелага. Јапанци су подржали марионетску Другу Филипинску Републику на чијем челу је био Хосе П. Лаурел. Током јапанске окупације почињени су бројни злочини, међу којима се истичу Батански марш смрти и масакр у Манили. Филипини су ослобођени након битке за Манилу 1945. године. Мануел Кезон је умро 1944. у егзилу у Сједињеним Државама а наследио га је Серхио Осмења. Процењује се да је током Другог светског рата погинуло више од милион Филипинаца. Хладноратовско раздобље Филипини су један од оснивача Уједињених нација. Потпуну независност су стекли 4. јула 1946. када су их признале Сједињене Државе, током председавања Мануела Рохаса. До половине педесетих година 20. века, филипинске власти су се обрачунавале са припадницима комунистичке организације Хукбалахап. Њихова побуна угушена је током владавине Рамона Магсајсаја, наследника Елпидија Кирина. Након Магсајсаја на власт је дошао Карлос П. Гарсија. Он је започео спровођење економских мера под именом Filipino First Policy, које је наставио Диосдадо Макапагал. Макапагал је водио спор са Малезијом око територије на северном Борнеу. На председничким изборима 1965. Макапагал је поражен од Фердинанда Маркоса. Маркос је на почетку свог мандата започео бројне јавне радове али је и оптужен за масовну корупцију. Велика друштвена превирања, до којих је дошло крајем његовог председничког мандата, Маркос је искористио за увођење ванредног стања. Овај период његове владавине обележила је политичка репресија, цензура, и кршење људских права. Између осталог, његов режим остао је упамћен и по екстравагантном животу владајуће клике док је већина Филипинаца живела у сиромаштву. Његов највећи противник, и вођа опозиције, Бенигно Акино млађи, убијен је 21. августа 1983. на Међународном аеродрому у Манили. Под притиском је 1986. пристао да распише изборе на којима је опозицију предводила Коразон Акино, удовица Бенигна Акина млађег. Маркос је проглашен победником али је због лажирања гласања дошло до Револуције народне снаге. То је имало за последицу бег Маркоса и његових сарадника из земље и постављање Коразон Акино на место председника државе. Постмаркосова ера Након свргавања Маркоса започео је повратак демократији и реформа друштва. То је отежавао висок спољни дуг, корупција на највишем нивоу, више покушаја пуча, природне непогоде, стална претња од комунистичких герилаца, и оружани сукоб са сепаратистима. Америчке трупе су 1992. окончале присуство на Филипинима. Током владавине Фидела В. Рамоса, изабраног 1992. године, филипинска економија се сврстала међу тзв. азијске тигрове, са просечном годишњом стопом раста БДП-а од 6%. Међутим, помаке у економији и на пољу политике, као што је мировни споразум са Националним ослободилачким фронтом Моро, поништила је финансијска криза у источној Азији 1997. године. Рамосов наследник, Џозеф Естрада, преузео је дужност у јуну 1998. године. Привреда је већ током прве године његовог мандата остварила раст. Влада је у марту 2000. објавила рат против Исламског ослободилачког покрета Моро. Због оптужби за корупцију Џозеф Естрада је свргнут након протеста од 17. до 20. јануара 2001. а место председника преузела је дотадашња потпредседница Глорија Аројо. Током деветогодишње владавине Глорије Аројо, филипинска привреда је остварила раст и успела да избегне рецесију. На изборима 2010. победио је Бенигно Акино III и постао петнаести филипински председник. Његова администрација ради на стварању аутономног политичког ентитета Бангсамора, који ће заменити Аутономни регион у Муслиманском Минданау. Поред тога, суочава се са несугласицама око територије на северном Борнеу и у Јужнокинеском мору. Привреда Филипина последњих година бележи високе стопе раста, који је 2013. износио 7,2%. Политика Филипини су демократска република са председничким системом власти. Унитарна су држава са изузетком Аутономног региона Муслимански Минданао који је у углавном изузет од надлежности републичке владе. Од Рамосове владавине постоје покушаји да се промени организација власти тако што би држава постала федерализовала. Председник Филипина обавља функције шефа државе и председника владе као и главнокомандујућег оружаних снага. Бира га народ на изборима који се одржавају сваких шест година. Функцију председника једна особа може да обавља само у једном мандату. Филипински конгрес има два дома; сенат или горњи дом, чији чланови имају шестогодишњи мандат, и представнички или доњи дом, са члановима који имају трогодишњи мандат. Сенатори се бирају по већинском систему док се чланови представничког дома бирају по комбинованим систему, већински и пропорционално. Судску власт има врховни суд, који чини петнаест судија. Судије врховног суда именује председник на основу предлога Већа судија и адвокатске коморе. Становништво Први попис становништва на Филипинима је спроведен 1877. године када је евидентирано 5.567.685 становника. Филипини су 2014. постали дванаеста земља на свету са више од сто милиона становника. Процене су да половина становништва живи на острву Лузон. У раздобљу између 1990. и 2000. број становника је растао по годишњој стопи од 2,34%, док је између 2000. и 2010. тај пораст износио 1,9%. Мушкарци чине 50,4% а жене 49,6% становништва. Очекивани животни век је 71,7 година; за жене је 73,9 док је за мушкарце 69,5 година. Просечна старост становништва је 23,4 године; особе старије од 18 година чине 60,3% становништва. Око десет милиона Филипинаца живи у иностранству. Градови Шире подручје града Маниле је најнасељенија област на Филипинима, док је у светским оквирима овај град на једанаестом месту. Према подацима из 2007. Манила је имала 11.553.427 становника, или 13% укупног становништва државе. Заједно са предграђима и околним провинцијама (Булакан, Кавите, Лагуна, и Ризал) Манила има двадесет један милион становника. Друштвени производ ширег подручја Маниле 2009. године је износио 468,4 милијарде филипинских пезоса што представља 33% БДП Филипина. Прајсвотерхаускуперс () сврстао је 2011. године Манилу и њену околину на 28. у свету и 2. место у југоисточној Азији по богатству. Административна подела Привреда Привреда Филипина је једна од најразвијенијих у АСЕАН земљама, али се на светском нивоу сматра земљом у развоју. Велики је проценат радно способног становништва, које ради у текстилној индустрији и у производњи одеће и патика. Од пољопривредних производа највише се извозе пиринач, чај, рум, кафа, дрво банане, какао, ананас, гума од каучука, пластика, играчке, месо, риба, нарочито туна, чили и паприке, сладак кромпир или батат, касава, кокос итд. Земља има знатне количине руда и нафте . Референце Литература . Спољашње везе Председник Филипина Влада Филипина Државе у Азији Југоисточна Азија


Већ 1548. године у турским дефтерима поред ова четири насељена мјеста проналазимо и следећа: Чремошница или Храмошница (Трамошница), Домановци (Домаљевац), Хајсићи (Хасић), Доњи и Горњи Боки (Бок и Оштра Лука), Огудовац са Орловим Пољем (Обудовац и Орлово Поље), Толиса Доња (Толиса) и Жабар (Пелагићево).


ПРИЈЕМНИ 18. И 19. ЈУНА – ГСПРС Независност ПРИЈЕМНИ 18. И 19. ЈУНА Насловна/Новости/Актуелно/ПРИЈЕМНИ 18. И 19. ЈУНА Завршни испити за упис у средње школе у Србији за школску 2012/2013. годину биће одржани 18. и 19. јуна, рекао министар просвете и науке Жарко Обрадовић. Конкурс за упис у средње школе и информатор биће у продаји од сутра. Министар просвете и науке Жарко Обрадовић рекао је да ће завршни испити за упис у средње школе у Србији за школску 2012/2013. годину бити одржани 18. и 19. јуна. „Кад је реч о завршним испитима, тест из српског, односно, матерњег језика биће 18. јуна од 10 до 12 сати. Кад је реч о завршнемо тесту из математике, он ће бити дан касније, 19. јуна, од 10 до 12 сати“, рекао је Обрадовић на конференцији за новинаре у Влади Србије. Према његовим речима, пријемни испити у музичким и балетским школама биће одржани 8, 9. и 10. јуна. Конкурс за упис у средње школе и информатор за 2012/2013. годину биће од сутра у продаји. „Конкурс за упис у средње школе и информатор за школску 2012/2013. годину појавиће се сутра у јавности. Конкурс је готов, биће доступан јавности, ученицима и наставницима“, рекао је министар. Обрадовић је казао да ће 21. и 28. априла у основним школама у Србији бити одржани пробни завршни тестови, као што је то било и прошле године. „Тест почиње у девет сати, а касније у току дана биће одржан и други. Полажу се пробни тестови из српског, односно матерњег језика и математике. Сви задаци ће бити непознати“, рекао је министар. Према његовим речима, ове године ће око 78.000 ученика завршити основно образовање и сви ће изаћи на завршни испит. „На завршном испиту ће структура задатака бити другачија него прошле године – 25 одсто задатака ће бити познато, из већ објављених збирки, 25 одсто ће бити са измењеним редоследом одговора, или измењеним бројевима, а 50 одсто биће непознато“, казао је Обрадовић. Министар је рекао да ће редослед кандидата за полагање завршних испита бити утврђен кроз неколико критеријума: успех у претходном школовању, максимум 60 бодова, резултати са такмичења, као и резултати на завршним испитима (20 бодова је максимум за матерњи језик и 20 за математику). Такође, ученици за упис у средњу школе попуњавају листу од 20 жеља, а обрасци, пријаве и листе налазе се у конкурсу, који ће од сутра бити у продаји.


source: fineweb

text: ... Иштите и даће вам се; тражите и наћи ћете;куцајте и отвориће вам се. Јер, сваки који иште, добија; и који тражи, налази; и који куца отвара му се. Поводом Успенија Пресвете Богородице, славе наше женске куће у Бачком Петровом Селу, 29. јула 2012. на празник је одржано празник Свете великомученице Марине, Огњене Марије свечано је служено празнично бденије. Бденије су служили отaц Илија Анђелић и отац Млађан Јовић. Полагање Ризе Пресвете Богородице - још једна незаборавна слава наше куће у Брајковцу. Отац Аца и братија су се максимално потрудили као и обично. Након предивне архијерејске литургије коју је служио Његово Преосвештенство Епископ шумадијски Господин Јован а саслуживали протојереј-ставрофор Гојко Перовић, ректор цетињске богословије, отац Александар Новаковић, ''главни и одговорни'' за кућу у Брајковцу и заједно са осталом братијом домаћин славе, отац Бранко Ћурчин – духовник заједнице Земља живих и јеромонах Исихије, сабрат манастира Ковиљ. Др. Милорад Пантелић – директор '' Колубара Метали''Удружење пчелара '' Будућност '' Нека им Бог подари све што им је потребно и удостоји Царства Небеског. У бденију уочи празника Свете Великомученице Марине, заветне славе Светоуспенског манастира у Бачком Петровом Селу, у петак, 29. јула 2011. године, учествовали су Епископ јегарски Господин Порфирије, гости из Русије предвођени својим духовником, оцем Николајем, многобројни свештеници Епархије бачке и верни народ из разних крајева наше земље. Заједница "Земља живих" је у петак 15. јула 2011. године, прославила своју крсну славу Полагање ризе Пресвете Богородице. Његово Преосвештенство Епископ шумадијски Господин Јован је увеличао славу штићеника ове заједнице, приносећи Евхаристијску жртву уз саслужење свештенства колубарско-посавског намесништва, као и свештеника и свештеномонаха гостију заједнице. У току Свете Литургије, са благословом Његовог Преосвештенства, присутнима се беседом обратио протојереј-ставрофор отац Гојко Перовић, ректор Богословије на Цетињу. Говорећи о јеванђелском сусрету Христа са Мартом и Маријом, отац Гојко је подсетио све присутне да врло често "користећи прекомерно живот и препуштајући се животним бригама, заборвљамо на једино потребно, Господа нашег Исуса Христа и Његову спасоносну јеванђелску реч".Наглашавајући да је овај живот припрема за онај свесавршени, отац Гојко је истакао преку потребу, да иако свесни свих наших страсти, не као вид дрскости или лицемерја, већ као израз наше свесности да једини Христос све и свакога освећује, узмемо учешће у благодатној Евхаристији. На крају своје беседе, отац Гојко је указао да оснивањем овакве заједнице, Црква брине о оној својој деци која су прекомерно окусила животне страсти, и да их управо кроз свету Литургију учи и припрема за живот будућега века, али и за овај пошто са благословом изађу из заједнице.


Он је навео да оно што сада треба да буде у фокусу јесте будућност, а приоритети аутопут Београд-Сарајево, боље инфраструктурно повезивање, снажнија економска сарадња, рекао је Црнадак.


Добој је данас град са око 35.000 становника, и приближно 80.000 становника на подручју цијеле општине. Цифре су приближне и резултат су извршене процјене од стране Завода за статистику РС у Бањалуци, јер у последњих 15 година није вршен званичан попис становништва.


Јесења акција добровољног давања крви у Жагубици Црвени крст општине Жагубица у сарадњи са институтом за трансфузију крви Србије и локалном самоуправом, у понедељак, 14. октобра, организовала је четврту редовну Акцију добровољног давања крви у Техничкој школи у Жагубици. Веома велики број хуманих људи одазвао се и овога пута , али што је најважније и велики број ученика завршних разреда, што је веома важно, јер сви људи још од ране младости требају да схвате колико је битно давалаштво. Према речима др Николе Станојевића из Института за трансфузију крви Србије, давалац може бити особа женског и мушког пола, старости од 18 до 65 година, која се осећа здраво и која је доручковала лакши доручак сат до сат ипо пре давања крви. Мотиви давалаца како млађих, тако и старијих, су искључиво хуманост и жеља да помогну онима којима је то потребно. Добровољно давање крви ником не може да штети. Давалац пре свега на тај начин проверава своје здравље, крвну слику, притисак, срце, плућа. А са друге стране када помогнете некоме свакако ћете се боље осећати. Зато постаните давалац крви и улепшајте дан себи и другима.


text: Претрага стека Претрага стека (такође позната као алгоритам за декодирање стека) је алгоритам за претрагу сличан бим претрази. Може се користити за истраживање места за претрагу дрволиких структура и често се користи у апликацијама Процесирања природних језика, као што је рашчлањивање језика, или за декодирање кода за исправљање грешака техником која се назива секвенцијално декодирање. Претрага стека садржи листу сачињену од најбољих n кандидата који су до сада виђени. Ови кандидати су непотпуна решења проблема претраге, познатих као, парцијално парсираних стабала. Затим итеративно шири најбоље парцијално решење, стављајући све резултујуће парцијалне на стек а онда скраћује листу резултата парцијалних решења на топ n кандидата, док се право решење не пронађе. Претрага стека неће вам гарантовано пронаћи оптимално решење за проблем претраге. Квалитет резултата зависи од квалитета хеуристике претраге. Референце[уреди] Примери апликација који користе алгоритме за претрагу стека се могу наћи у литератури: - Frederick Jelinek. Fast sequential decoding algorithm using a stack. IBM Journal of Research and Development, pp. 675-685, 1969. - Ye-Yi Wang and Alex Waibel. Decoding algorithm in statistical machine translation. Proceedings of the 8th conference on European chapter of the Association for Computational Linguistics, pp. 366-372. Madrid, Spain, 1997.


text: 1971. је била проста година. Догађаји Јануар 14. јануар — Седамнаест бразилских политичких затвореника су пуштени на слободу у Сантијагу, Чиле; Ђовани Енрико Бушер је ослобођен 16. јануара. 15. јануар — Асуанска брана у Египту је званично отворена. 19. јануар — Представници 23 западних нафтних компанија су отпочели преговори са ОПЕК-ом из Техерана за стабилизацију цена нафте. 25. јануар — Генерал Иди Амин је војним ударом оборио с власти председника Уганде Милтона Оботеа и потом се прогласио за председника. 31. јануар — Између Источног и Западног Берлина успостављен је ограничени телефонски саобраћај, први пут после 19 година. Фебруар 5. фебруар — Аполо 14 слеће на месец. 7. фебруар — Жене у Швајцарској референдумом добиле право гласа на државним изборима, али не у свим кантонима. 7. фебруар — Владислав Гомулка је избачен из Централног савета Пољске комунистичке партије. 8. фебруар — АРВН и америчка авијација упадају у Демократску Народну републику Лаос да би зауставили инфилтрације из Северног Вијетнама. 11. фебруар — Представници 63 земље потписали су споразум о забрани складиштења нуклеарног оружја на дну мора и океана. 15. фебруар — Белгијски пољопривредници протестују доневши 3 живе краве, како би спречили састанак Европске економске заједнице у Бриселу. 26. фебруар — Генерални секретар У Тант је потписао проглас Уједињених нација и прогласио дан пролећне равнодневице као Дан планете Земље. Март 8. март — У Медисон сквер гардену Џо Фрејзер је савладао Мохамеда Алија у борби која ће бити названа борба века. 26. март — Шеик Муџибур Рахман прогласио Источни Пакистан независном државом Бангладеш. Април 7. април — У Стокхолму извршен атентат на југословенског амбасадора Владимира Роловића. Јун 30. јун — Совјетски космонаути Георгиј Добровољски, Владислав Волков и Виктор Патсајев су погинули приликом приземљења свемирског брода Сојуз 11, који је у орбити око Земље провео рекордних 570 часова и 22 минута. Јул 18. јул — Шест емирата у Персијском заливу: Абу Даби, Дубаи, Шарџа, Ум ел Кајвејн и Фуџејра склопило је споразум о оснивању федерације Уједињени Арапски Емирати. 30. јул — Амерички васионски брод Фалкон из мисије „Аполо 15“ са космонаутима Дејвидом Скотом и Џејмсом Ирвином и првим лунарним ровером спустио се на Месец. 30. јул — У судару јапанског борбеног авиона F-86 и путничког авиона боинг 727 погинуле 162 особе. Август 14—20. август — Станфордски затворски експеримент Октобар 25. октобар — Генерална скупштина Уједињених нација одлучила да прими Кину у светску организацију и да искључи Тајван. Новембар 23. новембар — Кина је постала стална чланица Савета безбедности Уједињених нација. 24. новембар — Након што је преузео откупнину од 200.000 америчких долара, отмичар знан као Ден Купер је искочио падобраном из степеништа на крају авиона који је отео изнад Пацифичког Северозапада и нестао. 28. новембар — Припадници палестинске терористичке организације Црни септембар убили су јорданског премијера Васфија ел Тела у Каиру, где је допутовао ради учешћа на Арапској конференцији. Децембар 1. децембар — У Карађорђеву, одржана 21. седница Председништва СКЈ којом је руководио Јосип Броз Тито, челници Савеза комуниста Хрватске — Мика Трипало и Савка Дабчевић-Кучар, поднели оставке на своје положаје због афере МАСПОК. 2. децембар — Од шест емирата у Персијском заливу, Абу Дабија, Дубаија, Шарџе, Аџмана, Ум ел Кајвејнa и Фуџејра основана федерација Уједињених Арапских Емирата. 3. децембар — Нападом пакистанског ваздухопловства на индијске аеродроме почео је Индијско-пакистански рат. Датум непознат Википедија:Непознат датум — Одржан је међународни шаховски турнир под називом „Аљехинов меморијални турнир у Москви”, Совјетски Савез. Победници су били Анатолиј Карпов и Леонид Штајн. Рођења Јануар 1. јануар — Милан Јовановић, српски цртач стрипова 2. јануар — Слободан Комљеновић, српски фудбалер и фудбалски тренер 2. јануар — Марко Стојановић, српски глумац, комичар и пантомимичар 7. јануар — Џереми Ренер, амерички глумац 11. јануар — Мери Џеј Блајџ, америчка музичарка и глумица 11. јануар — Миле Кекин, хрватски музичар и глумац, најпознатији као певач групе Хладно пиво 14. јануар — Андонис Никополидис, грчки фудбалер и фудбалски тренер 15. јануар — Реџина Кинг, америчка глумица и редитељка 16. јануар — Серђи Бругера, шпански тенисер 17. јануар — Лил Џон, амерички музичар, музички продуцент и ди-џеј 17. јануар — Кид Рок, амерички музичар, музички продуцент и глумац 18. јануар — Пеп Гвардиола, шпански фудбалер и фудбалски тренер 18. јануар — Џонатан Дејвис, амерички музичар, најпознатији као фронтмен групе -{Korn}- 18. јануар — Кристијан Фитипалди, бразилски аутомобилиста, возач Формуле 1 26. јануар — Доријан Грегори, амерички глумац 26. јануар — Бојан Жировић, српски глумац 31. јануар — Патрисија Веласкез, венецуеланска глумица и модел Фебруар 1. фебруар — Златко Заховић, словеначки фудбалер 1. фебруар — Мајкл Си Хол, амерички глумац 4. фебруар — Фатмир Лимај, албански политичар 6. фебруар — Радован Радаковић, српски фудбалски голман и фудбалски тренер (прем. 2022) 11. фебруар — Дејмијан Луис, енглески глумац 16. фебруар — Игор Лазић Нигор, црногорски музичар 17. фебруар — Дениз Ричардс, америчка глумица и модел 18. фебруар — Сајмон Линдон, аустралијски глумац 20. фебруар — Јари Литманен, фински фудбалер 24. фебруар — Педро де ла Роса, шпански аутомобилиста, возач Формуле 1 25. фебруар — Шон Астин, амерички глумац, редитељ и продуцент 25. фебруар — Данијел Паутер, канадски музичар Март 4. март — Јован Станковић, српски фудбалер и фудбалски тренер 7. март — Питер Сарсгард, амерички глумац 8. март — Миодраг Рајковић, српски кошаркашки тренер 10. март — Џон Хам, амерички глумац 12. март — Драгутин Топић, српски атлетичар (скакач увис) 13. март — Анабет Гиш, америчка глумица 13. март — Адина Портер, америчка глумица 18. март — Милан Чучиловић, српски глумац 19. март — Нађа Ојерман, немачки модел 23. март — Александар Џикић, српски кошаркашки тренер 25. март — Шерил Свупс, америчка кошаркашица и кошаркашка тренеркиња 26. март — Рене Стабс, аустралијска тенисерка 27. март — Дејвид Култард, шкотски аутомобилиста, возач Формуле 1 29. март — Вељко Ускоковић, црногорски ватерполиста 30. март — Карлтон Мајерс, италијанско-енглески кошаркаш 31. март — Јуан Макгрегор, шкотски глумац и редитељ Април 1. април — Метод Мен, амерички хип-хоп музичар 2. април — Тод Вудбриџ, аустралијски тенисер 9. април — Жак Вилнев, канадски аутомобилиста, возач Формуле 1 12. април — Драган Вукчевић, црногорски кошаркаш 12. април — Шанен Доерти, америчка глумица, продуценткиња и редитељка 13. април — Чедомир Јовановић, српски политичар 15. април — Бранка Јовановић, српска рукометашица 16. април — Наташа Зверева, белоруска тенисерка 16. април — Селена, америчко-мексичка музичарка, глумица, модел и модна дизајнерка (прем. 1995) 18. април — Дејвид Тенант, шкотски глумац 24. април — Ђорђе Ђурић, српски одбојкаш 25. април — Владимир Ђокић, српски кошаркаш и кошаркашки тренер 27. април — Артурас Карнишовас, литвански кошаркаш 27. април — Александар Кнежевић Кнеле, српски криминалац (прем. 1992) 28. април — Бриџет Мојнахан, америчка глумица и модел Мај 1. мај — Ненад Перуничић, српски рукометаш и рукометни тренер 6. мај — Тил Бронер, немачки џез музичар 6. мај — Крис Шифлет, амерички музичар, најпознатији као гитариста групе -{Foo Fighters}- 14. мај — Софија Копола, америчка глумица, режисерка, сценаристкиња и продуценткиња 14. мај — Радмила Томовић, српска глумица 18. мај — Нина Бједов, српска кошаркашица 25. мај — Џастин Хенри, амерички глумац 27. мај — Пол Бетани, енглески глумац 30. мај — Идина Мензел, америчка глумица и музичарка 30. мај — Данкан Џоунс, енглески редитељ, сценариста и продуцент Јун 3. јун — Луиђи ди Бјађо, италијански фудбалер и фудбалски тренер 3. јун — Габор Сагмајстер, српски мотоциклиста 5. јун — Марк Волберг, амерички глумац, продуцент, музичар и модел 8. јун — Крис Естес, амерички музичар, најпознатији као басиста групе -{King Diamond}- 8. јун — Марк Фојерстин, амерички глумац, редитељ, сценариста и продуцент 15. јун — Ненад Сакић, српски фудбалер и фудбалски тренер 16. јун — Тупак Шакур, амерички глумац, хип хоп музичар и песник (прем. 1996) 17. јун — Паулина Рубио, мексичка музичарка, глумица и модел 21. јун — Анет Олсон, шведска музичарка, најпознатија као певачица групе -{Nightwish}- 22. јун — Мери Лин Рајскуб, америчка глумица 27. јун — Сержињо, бразилски фудбалер 28. јун — Фабјен Бартез, француски фудбалски голман 28. јун — Илон Маск, јужноафричко-амерички предузетник, инвеститор и инжењер 30. јун — Моника Потер, америчка глумица Јул 1. јул — Миси Елиот, америчка музичарка, музичка продуценткиња и плесачица 1. јул — Џулијана Николсон, америчка глумица 1. јул — Мелиса Питерман, америчка глумица 3. јул — Џулијан Асанж, аустралијски новинар и активиста, оснивач интернет сајта Викиликс 3. јул — Бенедикт Вонг, енглески глумац 3. јул — Гаврило Пајовић, црногорски кошаркаш 6. јул — Млађан Шилобад, српски кошаркаш 14. јул — Хауард Веб, енглески фудбалски судија 15. јул — Данијела Мартиновић, хрватска музичарка 18. јул — Пени Хардавеј, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер 19. јул — Виталиј Кличко, украјински боксер и политичар 20. јул — Сандра Оу, канадска глумица 21. јул — Шарлот Генсбур, енглеско-француска глумица и музичарка 24. јул — Дино Бађо, италијански фудбалер 31. јул — Владимир Кузмановић, српски кошаркаш Август 7. август — Грегор Фучка, италијанско-словеначки кошаркаш и кошаркашки тренер 10. август — Рој Кин, ирски фудбалер и фудбалски тренер 10. август — Џастин Теру, амерички глумац, сценариста, продуцент и режисер 12. август — Пит Сампрас, амерички тенисер 12. август — Михаило Увалин, српски кошаркашки тренер 19. август — Светлана Спајић, српска певачица традиционалне музике, педагошкиња, културна активисткиња и преводитељка 19. август — Мери Џо Фернандез, америчка тенисерка 21. август — Лијам Хаулет, енглески музичар и музички продуцент, суоснивач групе -{The Prodigy}- 22. август — Ричард Армитиџ, енглески глумац 22. август — Војин Ћетковић, српски глумац 23. август — Деметрио Албертини, италијански фудбалер 25. август — Душан Станковић, српски учитељ 26. август — Талија, мексичка музичарка и глумица 27. август — Миљан Гољовић, српско-словеначки кошаркаш 29. август — Карла Гуџино, америчка глумица 29. август — Кендис Кејн, америчка глумица и уметница 30. август — Звонко Милојевић, српски фудбалски голман 31. август — Крис Такер, амерички глумац Септембар 1. септембар — Хакан Шукур, турски фудбалер 2. септембар — Марина Степнова, руска књижевница и преводитељка 3. септембар — Паоло Монтеро, уругвајски фудбалер и фудбалски тренер 6. септембар — Долорес О’Риордан, ирска музичарка (прем. 2018) 8. септембар — Дејвид Аркет, амерички глумац, редитељ, сценариста, продуцент, модни дизајнер и рвач 8. септембар — Мартин Фриман, енглески глумац 10. септембар — Братислав Мијалковић, српски фудбалер 12. септембар — Јунес ел Ајнауи, марокански тенисер 13. септембар — Горан Иванишевић, хрватски тенисер и тениски тренер 13. септембар — Стела Макартни, енглеска модна дизајнерка 15. септембар — Вејн Фереира, јужноафрички тенисер 16. септембар — Ејми Полер, америчка глумица, комичарка, сценаристкиња, продуценткиња и редитељка 17. септембар — Саша Марковић, српски фудбалер 17. септембар — Адријана Скленаржикова, словачка глумица и модел 18. септембар — Ленс Армстронг, амерички бициклиста 18. септембар — Џејда Пинкет Смит, америчка глумица и музичарка 19. септембар — Сана Лејтан, америчка глумица 20. септембар — Хенрик Ларсон, шведски фудбалер и фудбалски тренер 21. септембар — Лук Вилсон, амерички глумац 21. септембар — Зоран Мирковић, српски фудбалер и фудбалски тренер 29. септембар — Танока Бирд, амерички кошаркаш 30. септембар — Џена Елфман, америчка глумица Октобар 5. октобар — Никола Рицоли, италијански фудбалски судија 5. октобар — Дерик Шарп, америчко-израелски кошаркаш 13. октобар — Саша Барон Коен, енглески глумац, комичар, сценариста и филмски продуцент 15. октобар — Нико Ковач, хрватски фудбалер и фудбалски тренер 20. октобар — Дени Миног, аустралијска музичарка, плесачица, глумица, модна дизајнерка и ТВ водитељка 20. октобар — Снуп Дог, амерички хип-хоп музичар, музички продуцент и глумац 20. октобар — Еди Џоунс, амерички кошаркаш 21. октобар — Никола Дамјанац, српски фудбалски голман 22. октобар — Корнел Давид, мађарски кошаркаш 22. октобар — Томислав Ерцег, хрватски фудбалер 22. октобар — Аманда Куцер, јужноафричка тенисерка 26. октобар — Роузмари Девит, америчка глумица 27. октобар — Теодорос Загоракис, грчки фудбалер и политичар 29. октобар — Винона Рајдер, америчка глумица и филмска продуценткиња 31. октобар — Алфонсо Форд, амерички кошаркаш (прем. 2004) Новембар 3. новембар — Унаи Емери, шпански фудбалер и фудбалски тренер 3. новембар — Двајт Јорк, фудбалер из Тринидада и Тобага 3. новембар — Дилан Моран, ирски комичар, глумац и сценариста 10. новембар — Биг Пан, амерички хип хоп музичар (прем. 2000) 10. новембар — Волтон Гогинс, амерички глумац 11. новембар — Горан Ђоровић, српски фудбалер и фудбалски тренер 21. новембар — Срна Ланго, српска глумица 25. новембар — Весна Вукелић Венди, српска турбо-фолк певачица 25. новембар — Кристина Еплгејт, америчка глумица 26. новембар — Борис Миливојевић, српски глумац 27. новембар — Ник ван Ексел, амерички кошаркаш и кошаркашки тренер 27. новембар — Рајко Јокановић, српски одбојкаш 28. новембар — Андрија Ђогани, српски играч и певач Децембар 1. децембар — Емили Мортимер, енглеска глумица 2. децембар — Франческо Толдо, италијански фудбалски голман 3. децембар — Хенк Тимер, холандски фудбалер 6. децембар — Рихард Крајичек, холандски тенисер 16. децембар — Пол ван Дајк, немачки ди-џеј, музичар и музички продуцент 17. децембар — Игор Кокошков, српски кошаркашки тренер 17. децембар — Артур Петросјан, јерменски фудбалер и фудбалски тренер 17. децембар — Антоан Ригодо, француски кошаркаш и кошаркашки тренер 18. децембар — Аранча Санчез Викарио, шпанска тенисерка 23. децембар — Кори Хејм, канадски глумац (прем. 2010) 24. децембар — Рики Мартин, порторикански музичар и глумац 25. децембар — Дајдо, енглеска музичарка 25. децембар — Бобан Рајовић, црногорско-српски певач 25. децембар — Ноел Хоган, ирски музичар и музички продуцент, најпознатији као суоснивач и гитариста групе -{The Cranberries}- 26. децембар — Џаред Лето, амерички глумац, режисер и музичар 26. децембар — Татјана Сороко, руски модел и модна новинарка Смрти Јануар 6. јануар — Филип Тис, белгијски бициклиста. (*1889) 10. јануар — Коко Шанел, француска модна креаторка 14. јануар — Александар Соловјев, руски историчар и српски научник. (*1890) 26. јануар — Херман Хот, генерал нацистичке Немачке. (*1885) Март 8. март — Харолд Лојд, амерички глумац Април 15. април — Владимир Роловић, учесник Народноослободилачке борбе, генерал-мајор ЈНА у резерви, народни херој Југославије, амбасадор СФРЈ. (*1916) Јул 3. јул — Џим Морисон, амерички рок певач 4. јул — Ђерђ Лукач, мађарски филозоф и књижевни критичар. (*1885) Август 17. август — Вилхелм Лист, немачки фелдмаршал Септембар 11. септембар — Никита Хрушчов, совјетски политичар Нобелове награде Физика — Денис Габор Хемија — Герхард Херцберг Медицина — Ерл В. Садерланд млађи Књижевност — Пабло Неруда Мир — Вили Брант (Немачка) Економија — Сајмон Кузнец (САД) 1970-е 71971


Ovo je pregled DELA TEKSTA rada na temu "Akcije (deonice)". Rad ima 15 strana. Ovde je prikazano oko 500 reči izdvojenih iz rada. Тема: Акције (деонице) Бр. Индекса: 99 - 1506 Насловна страна ...........................................................................................1 Обрада теме рада Појам и карактеристике акције ................................................................5-6 Врсте акција ..............................................................................................6-8 Вредност акција .......................................................................................8-9 Права имаоца акције ...............................................................................9-13 Литература за рад ...................................................................................15 Акција има троструко значење: удео у основном капиталу, чланство и акцијска исправа. Удео у основном капиталу. Акција представља учешће у основном капиталу, а основни капитал је издељен на појединачне уделе и они се зову акције. Акције једног друштва не морају имати исту номиналну вредност,али се то често практикује. Однос номиналног износа акције и основног капитала (удео у основном капиталу) изражава рачунски кључ за утврђивање вредносног учешћа за целокупну имовину друштва. Номинална вредност акције, мада представља новчани израз не значи да акционар има захтев према друштву за тај износ, већ има удео на увек променљивој имовини друштва. Чланство. Под акцијом се подразумева укупност права и обавеза које акционар стиче и који представљају чланство.Чланство је општи појам за права и обавезу. Члански односи су међусобно независни.Ово је зато што нема правног односа међу акционарима, него само између акционара и друштва. Одсуство правног односа међу акционарима је разлог због којег акционарско друштво не престаје у случају искључења, или смрти члана као што је то случај са ортачким друштвом. Чланство има имовински и личноправни карактер,али се ипак сматра да је тај днос претежно имовинскоправни, чему одговара да се права и обавезе одређују према учешћу у основном капиталу. Законом о предузећима се чланство, када су акционарска друштва у питању, различито означава. На првом месту, чланство се означава као акција, али и као ''права стечена по основу уписа'' што представља удео . Основне карактеристике чланства су: преносивост, недељивост и неотказивост. а) Преносивост. Члански однос је преносив. Прикупљање капитала је могуће ако је чланство тамо где је и капитал спреман за улагање. Чланство је субјективно право, које је упоредио са својинским и облигационим правима, па се због тога оно може преносити у целини и заједно са оптерећењима. Начелно посматрано, преносивост чланства је неограничена што је последица одсуства правних односа између акционара. Преносивост се може ограничити у погледу неких акција, па су акције преносиве и њихв промет је, у одсуству супротне воље друштва, слободан. То обухвата акције као хартије од вредности, као чланство и као удео на имовини друштва. б) Недељивост акције представља недељивост акцијског права за акционара. Недељивост чланства значи да се имовинска и неимовинска (управљачка) права не могу одвојити и посебно преносити. Поједина чланска права се не могу пренети ни заложити. Могућа је ипак залога на чланству у целини. До поделе акција не долази ни приликом плодоуживања. '' Од преносивости чланства у функцији његове недељивости, треба разликовати могућност самосталнг преноса права насталих на основу чланског односа. То су право на дивиденду, права на део ликвидационе масе и право на приоритетни упис акција нове емисије. То су класична тражбена права која настају доношењем одговарајућих одлука од стране друштва.'' Овоме треба додати још и могућност посебног преноса будућих потраживања по основу учешћа у добити, нарочито када постоје купони за дивиденду.


[Голдвидеоцхат] је најбољи Цхатроулетте и Видео цхат Еаст Фландерс Провинце алтернатива. Забавите се ћаска са људима из целог света. Фрее видео Цхат у којој можете да урадите следеће ствари:


водати — Викиречник 1 водати (српски, lat. vodati) водати (српски, lat. vodati)[уреди] водати, {{{вид}}} непрел. во̑дам [1] Водити некога на разна места, тамо-амо. [1] Шетати у друштву с неким; лутати. [1] Бити у љубавној вези са неким. [1] Водо га је по вароши цели дан. Сомбор Вршац [1] Њи се двоје недељом водају по цели дан. Сомбор Нови Карловци Вршац [1] Во̑дате се већ три̑ го̏дине уместо да се ле̑по у̏змете и жи́вите ко но̏рмалан све̑т. Ковиљ Вршац [1] воћкати, вођати [1] вођати [1] Изведене речи: водати водат одати вода одат дати вод ода ати во од да ат ти в о д а т и Фузи ћирилица: водати Преузето из „https://sr.wiktionary.org/w/index.php?title=водати&oldid=475816” Ова страница је последњи пут уређена на датум 9. јул 2017. у 18:33 ч.