Зимске задушнице су у суботу, пред Месне покладе, у суботу пред Духове су летње задушнице, михољске су у суботу пред Михољдан, а јесење, митровске задушнице у суботу пред Митровдан. Тог дана се посећују и уређују гробови наших драгих, обавља се парастос или помен, освећује се жито, свештеник прекађује и прелива вином гроб, пале се свеће за покој душа, а ако су нам сродници сахрањени далеко и није могуће отићи на гробље, онда се у цркви служи помен и пале свеће. На гробље се односи храна, коју по правилу спремају жене. Задушнице никада нису у време поста, нити падају у постан дан, јер су увек у суботу. Пеку се колачи од белог брашна, који се понекад зову "просфоре". Спремају се ракија, пиво, вино, вода, а у неким местима се износи и жито. Најважнији помен за преминуле је Проскомидија која се служи на свакој Светој Литургији. За Проскомидију је потребно пет хлепчића (просфора). Просфора значи принос, према обичају из најранијих дана хришћанства, када су хришћани доносили (приносили) хлеб и вино за службу. Свака просфора има на горњој страни квадратни печат са крстом и словима: ИС ХС НИ КА, што на грчком значи – Исус Христос побеђује. Просфоре се користе по строго утврђеном канонском реду и честице из сваке од њих имају посебно место и намену. За спомен преминулих хришћана, када се њихова имена помињу пред Богом Живим и Царством Небеским, ваде се честице из пете просфоре. Тим литургијским помињањем: “У склопу Свете Тајне Евхаристије – Тајне спасења света, преминулима се опраштају греси”. Зато је најважније давати имена покојника, да се помињу у цркви. Поред ових помињања и молитава за преминуле, Црква је установила посебне дане кад се сећамо наших драгих покојника и обилазимо њихове гробове. Задушнице су дан за душе преминулих. Увек падају у суботу, јер је то и иначе, у току читаве године, дан кад се сећамо преминулих. На гробље и у цркву се носи кувано жито – кољиво. Жито нас символично подсећа на Христове речи да зрно тек кад умре род доноси, и то не у земном мраку, него у светлости сунца. Жито је симбол смртног тела и бесмртне душе у светлости Царства небеског. Црно вино, којим свештеник прелива жито, означава Божје милосрђе којим се залечују ране греха.Свећа је симбол светлости Христове. Он је рекао: “Ја сам светлост свету.” Та светлост треба да нас подсети на светлост којом Христос обасјава душе преминулих. Свећа је малена жртва Богу, који се за нас жртвовао. Даће и подушја се не дају да се “нахрани” покојник, односно, да душа његова “једе”, него да се сиротиња нахрани и у молитвама помене покојника. Наш Патријарх стално говори, саветује и упозорава да даће никако не смеју да буду гозбе са много скупоцених јела и пића. Уместо на нехришћанске гозбе, новац треба да се употреби у племените сврхе и то према могућностима. Колико ко може, треба да помогне некој сиромашној породици, избеглицама, болеснима или сирочади. Патријарх даље каже: “Није ли боље и племенитије свима да поступамо хришћански, него да, угледајући се на неразумне поступке појединаца, преступамо заповести своје Цркве – заповести којих су се наши преци свето држали.” У источној Србији се верује да свећа упаљена на задушнице гори све до следећих задушница. Такође, постоји веровање да ако се на задушнице не упали свећа, мртви ће годину дана бити у мраку. На задушнице се у источним крајевима не ради ништа са вуном, а маказе су затворене, да би и вучје чељусти биле затворене.


source: wikipedia

text: 31. март (31.03) је 90. дан у години по грегоријанском календару (91. у преступној години). До краја године има још 275 дана. Догађаји 1146 — Француски опат Бернард од Клервоа је држао проповед народу у Везлеу, чему је присуствовао краљ Луј VII, истичући потребу за Другим крсташким ратом. 1282 — У побуни Сицилијанаца против француске власти побијени сви Французи на острву. 1492 — Фернандо V и Изабела I су објавили декрет из Алхамбре наложивши муслиманима и Јеврејима да пређу у католицизам или напусте Шпанију. 1496 — Папа Александар VI са Светим римским царством, Шпанијом, Венецијом и Миланом формирао Свету лигу за борбу против Турака. 1854 — Јапан је са САД потписао споразум из Канагаве о отварању лука Шимода и Хакодате за америчке трговце, чиме је прекинуо своју самоизолацију. 1889 — Отворена је Ајфелова кула, тада највиша грађевина на свету, у оквиру Светске изложбе. 1892 — Србија међу првима у Европи донела закон о помагању спорта ван школа. Гимнастика као обавезан предмет у школама у Србији уведена законом из 1883. 1917 — САД од Данске преузеле Западноиндијска острва у Карипском мору и назвале их Девичанска острва. Споразум о куповини тих острва за 25 милиона долара склопљен у августу 1916. 1942 — Због побуне индијских војника против њихових британских официра, јапански војници су заузели Божићно острво без икаквог отпора. 1948 — Конгрес САД усвојио Маршалов план за обнову послератне Европе. 1959 — После неуспешне противкинеске побуне у Ласи, Далај Лама побегао у Индију, где је добио политички азил. 1964 — Бразилска војска је извела државни удар, збацила председника Жоаа Гуларта и увела војну диктатуру која ће трајати 21 годину. 1971 — Амерички поручник Вилијам Кели осуђен на доживотни затвор због масакра цивила током Вијетнамског рата у селу Ми Лај, у марту 1968. Казна касније смањена на 20 година затвора. 1979 — Британски разарач „Лондон“ испловио из луке у Ла Валети, чиме су окончане војне везе Уједињеног Краљевства и Малте. 1983 — У земљотресу који је разорио колумбијски град Попајан погинуло најмање 500 људи, а 3.000 остало без домова. 1986 — Мексички авион "Боинг 727", на линији град Мексико-Лос Анђелес, срушио се у планинама централног Мексика, при чему је погинуло свих 166 путника и чланова посаде. 1991 — На Плитвицама у Хрватској избио први сукоб хрватске полиције и наоружаних Срба. Две особе погинуле, а 20 их повређено. На позив Председништва Југославије, хрватске снаге се повукле, а контролу преузеле јединице ЈНА. Наредних дана оружани сукоби избили у околини Винковаца и Вуковара. Прве вишепартијске изборе у Албанији добили комунисти, опозиција победила у Тирани и осталим већим градовима. 1992 — Посетом председника Израела Херцога шпанском краљу Хуану Карлосу обележена 500. годишњица прогона Јевреја из Шпаније. 1993 — Савет безбедности Уједињених нација донео, први пут од почетка рата у Босни и Херцеговини, одлуку којом је овластио НАТО да употреби војну силу против прекршилаца у зони забрањених летова над Босном. 1994 — Израел и Палестинска ослободилачка организација потписали споразум о међународним посматрачима у граду Хеброну на Западној обали, чиме је Израел први пут пристао на међународно присуство на окупираним територијама откад их је заузео у рату 1967. 2001 — У Холандији четири пара хомосексуалаца склопила брак на основу закона који је донела Влада. 2002 — У ресторану у Хаифи, лучком граду на северу Израела, бомбаш-самоубица усмртио више од 15 особа, а 44 ранио. 2003 — Хашки трибунал осудио Младена Налетилића и Винка Мартиновића на 20 и 18 година затвора због прогона муслиманског становништва у Мостару 1993. Близу Поточара у Републици Српској сахрањено првих 600 жртава сребреничког масакра 1995. Сахрани присуствовало око 10.000 Муслимана. 2004 — Хашки трибунал осудио босанског Србина Дарка Мрђу, који је раније признао кривицу, на 17 година затвора због убиства око 200 муслиманских заробљеника на планини Влашић, у августу 1992. САД одлучиле да „замрзну“ финансијску помоћ Србији због недовољне сарадње Београда са Хашким трибуналом. Рођења 1596 — Рене Декарт, француски филозоф, математичар и научник. († 1650) 1732 — Јозеф Хајдн, аустријски композитор. († 1809) 1872 — Сергеј Дјагиљев, руски балетски кореограф. († 1929) 1876 — Борисав Станковић, српски писац и драматург. († 1927) 1888 — Милош Голубовић, српски сликар. († 1961) 1890 — Вилијам Лоренс Браг, британски физичар и рендгенски кристалограф, добитник Нобелове награде за физику (1915). († 1971) 1904 — Ђорђе Андрејевић Кун, српски сликар и графичар. († 1964) 1906 — Шиничиро Томонага, јапански физичар, добитник Нобелове награде за физику (1965). († 1979) 1914 — Октавио Паз, мексички књижевник, добитник Нобелове награде за књижевност. († 1998). 1927 — Вилијам Данијелс, амерички глумац. 1934 — Карло Рубија, италијански физичар, добитник Нобелове награде за физику (1984). 1934 — Ричард Чејмберлен, амерички глумац и певач. 1934 — Ширли Џоунс, америчка глумица и певачица. 1943 — Кристофер Вокен, амерички глумац, певач, комичар, редитељ, продуцент, сценариста и плесач. 1944 — Благо Задро, хрватски војник и командант († 1991) 1946 — Хашим Кучук Хоки, босанскохерцеговачки певач. († 2002) 1946 — Локица Стефановић, српска балерина, кореографкиња, балетска педагошкиња и архитекткиња. 1948 — Ал Гор, амерички политичар, 45. потпредседник САД, добитник Нобелове награде за мир (2007). 1955 — Ангус Јанг, аустралијски музичар, најпознатији као гитариста групе -{AC/DC}-. 1955 — Светозар Маровић, црногорски правник и политичар, први и једини председник Србије и Црне Горе. 1962 — Зоран Ћирић, српски писац. 1965 — Раде Тошић, босанскохерцеговачки фудбалер. 1966 — Ивица Мавренски, српски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1968 — Сезар Сампајо, бразилски фудбалер. 1969 — Стив Смит, амерички кошаркаш. 1971 — Јуан Макгрегор, шкотски глумац и редитељ. 1972 — Дејан Котуровић, српски кошаркаш. 1974 — Стефан Олсдал, шведско-енглески музичар, најпознатији као басиста и гитариста групе -{Placebo}-. 1974 — Милош Самолов, српски глумац. 1978 — Вивијан Шмит, немачка порнографска глумица. 1982 — Сергеј Лишчук, украјински кошаркаш. 1984 — Дамир Микец, српски стрелац. 1986 — Цвета Мајтановић, српска певачица. 1986 — Стеван Рељић, црногорски фудбалер. 1987 — Војислава Лукић, српска тенисерка. 1995 — Алекса Николић, српски кошаркаш. Смрти 1547 — Франсоа I, француски краљ. (* 1494) 1727 — Исак Њутн, енглески физичар (* 1643) 1855 — Шарлота Бронте, енглеска књижевница (* 1816) 1948 — Егон Ервин Киш, новинар и књижевник. (* 1885) 1948 — Герхард Геземан, немачки слависта, фолклориста, књижевни критичар и професор. (рођ. 1888) 1963 — Триша Кацлеровић, новинар, адвокат и политичар. (* 1879) 1980 — Џеси Овенс, амерички атлетичар (* 1913) 2001 — Клифорд Шул, амерички физичар, добитник Нобелове награде за физику. (* 1915) 2012 — Зоран Поповић, новинар Политике и РТБ-а, уредник у Информативном програму ТВ Београд. (* 1929) 2016 — Хамдија Јусуфспахић, реис-ул-улема Исламске заједнице Србије и београдски муфтија (* 1937) 2021 — Иван Клајн, српски академик и филолог. (* 1937) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Светог Кирила - архиепископа јерусалимског Анина чудотворца Референце 331


text: За чланак о византијском мисионару и словенском апостолу, погледајте чланак Константин Филозоф Солунски. За другу употребу, погледајте чланак Константин. Константин Филозоф "Костенски" (око 1380—после 1431) је био средњовековни књижевник и филозоф који је најпознатији као писац Житија деспота Стефана Лазаревића и Сказања изложеног о писменима. Константин је рођен у другој половини 14. века, у граду Костеници, садашњег Ђустендила (Кјустенџи) који се налази између градова Самокова и Татар-Пазарџика. После пропасти Бугарске 1393. године , Константин Филозоф је прешао у Србију, којом је владао деспот Стефан Лазаревић. Константин је нашао уточиште на деспотовом двору, јер је и сам деспот Стефан био књижевник и велики заштитник књижевности. Ту је Константин развио велику књижевну делатност, био деспотов библиотекар, писао правописна упутства и руководио радом на превођењу и преписивању књига. Тада је постојала чувена школа ресавских преводника, којој је Константин био идејни вођа и реформатор. Од њега су остала Слово о правопису и Житије деспота Стефана Лазаревића. У првом делу разлаже начела своје реформе језика и правописа. Ту, углавном, осуђује уношење елемената народног говора у старословенски језик и недоследну употребу грчких слова. Много је важније друго његово дело, Живот деспота Стефана Лазаревића. Писано 1431. године, четири године након деспотове смрти. Историјски, ово дело представља врхунац у развитку српских средњовековних биографија. Дело је пуно историјских података и даје верну слику доба Стефанове владавине. У њему нема скоро ничег хагиографског. Деспот није био проглашен за свеца од стране цркве, па је можда и та чињеница утицала да биографија добије чисто историјски карактер. После дужег увода, писац даје опис српских земаља и опширно излаже генеалогију Немањића, чије порекло изводи од цара Константина. Та генеалогија се много преписивала и послужила је као основ за стварање посебних списа, — родослова. После тога и кратких напомена о кнезу Лазару и Косову прелази се на приказивање Стефанове владавине, али се упоредо и опширно излаже и историја околних народа, поглавито Турака. Тако се опширно прича о Тамерлану и Бајазиту, о бици код Ангоре, о догађајима у Турској под Мусом и Муратом II, итд. Са историјског гледишта, ово је најбоља биографија, али је писана нејасним и неприступачним језиком, стилом тешким и тамним. Значајно је напоменути да код Константина има примера и имена из старе грчке прошлости. Референце Литература -{Куев, К., Г. Петков. Събрани съчинения на Константин Костенечки. Изследване и текст. С., 1986. Goldblatt, Harvey. Orthography and Orthodoxy: Constantine Kostenecki's Treatise on the Letters (Skazanie iz'yavleno o pis'menekh). Florence, 1987, ix, 428 p. (Studia historica et philologica, 16). Тотоманова, Анна-Мария. За “сърбизмите” в лексиката на Константин Костенечки. — В: Медиевистика и културна антропология. Сборник в чест на 40-годишната творческа дейност на проф. Донка Петканова. Съст. А. Милтенова и А. Ангушева-Тиханова. Ред. А. Милтенова. С., 1998, 429-434. Petrova, M. An Unknown Copy of the Description of Jerusalem by Constantine of Kostenec. — Byzantinoslavica, 59, 1998, No 2, 255-270. Кабакчиев, Кирил. Познавал ли е Константин Костенечки историята на старозаветния превод от еврейски на елински език? — Старобългаристика, 2001, No 1, 92-101. Кабакчиев, Кирил. Библейска алюзия и исторически факт (Два примера от Цамблаковото слово за Евтимий и Сказанието на Константин Костенечки). — В: Следите на свещената книга в българската литература. Гл. ред. Ив. Радев. Велико Търново, 2001, 69-74. Кабакчиев, Кирил. Търновска книжовна школа. Преводи и тълкувания. Велико Търново, Фабер, 2001, 167 с. Лукин, П. Е. Письмена и православие. Историко-филологическое исследование „Сказания о письменех“ Константина Философа Костенецкого. М., 2001. Кабакчиев, Кирил. Кои книги според Константин Костенечки са били табу за невежите писачи от Търново, Византия и Атон. — Старобългаристика, 2002, No 3, 77-94. Гагова, Н. Деспот Стефан Лазаревич, Птолемей Философ и кариерата на придворния философ Константин Костенечки. — Старобългарска литература, 35-36, 2006, 97-124.}- Спољашње везе Историјска библиотека: Константин филозоф о бици код Никопоља Пројекат Растко:Константин Филозоф. Житије деспота Стефана Лазаревића Оморика Константин Филозоф: Стихови Српски књижевници из средњег века Бугарски књижевници из средњег века Личности Српске деспотовине Бугари у Србији


Quote: Слажем се јер сам у сличној ситуацији.Данас у већини случајева, факс уписују татини синови,односно они са парама,а до факса им и није толико стало колико до зезања,неког лажног осећаја узвишености, итд.Рецимо знам да на простору Српске Војводине има око 60-ак циганских студената а такође су за ову годину добили милион динара од Савеза за интеграцију цигана и од Циганске Партије (а да није то од тате Сороша?).Није их пуно,али свако од њих није морао да полаже пријемни јер би можда/вероватно сви пали, е исто то се дешавало у почетку са црнцима,Позитивна Дискриминација у Сјдињеним Јеврејским Државама (УСА) 60-тих и 70-их година прошлог века а погледај сада после толико година интеграције ових мајмуна са факултетским образовањем у америчко друштво је очигледно погубно јер једноставно су предодређени за физичке послове а не за умовање.А и код нас у Србији више није довољно бити способан за неки посао,или имати довољно знања за факс,јер наравно 4000 морају ове монголоиде да интегршу у наше друштво, мада им то никада неће поћи за руком. Quote: Не слажем се са тобом јер они су такође СРБИ, као и ми, тако да треба да имају све повластице као и ми из Србије (мада је Србин у својој рођеној земљи грађанин другог реда,за сада је то тако).Е сада друго је то што се њима не студира у Подгорици и што је мило успео са својим шиптарима да одвоји само државе,а не и народ.


source: CulturaX

text: Изненађујући начини на које ниво ваше хидратације утиче на ваш сан | Фондација за спавање - Слееп Топицс како да уклоним мрље од мокраће са душека критике о надмадрацима од меморијске пене соундаслееп дреам сериес ваздушни душек краљица Хидратација и спавање Вода је неопходна за људско здравље. Човек не може преживети више од неколико дана без воде, а адекватна дневна хидратација је од виталног значаја за правилно функционисање тела. Иако је уобичајено размишљати о хидратацији у контексту дијете и вежбања, све већи број истраживања истражује везе између хидратације и сна. Дехидратација може створити препреке за спавање, а недовољно спавање може повећати шансе за дехидратацију. Истовремено, превелик унос течности може изазвати вишак мокрења што може довести до прекида спавања. добро јутро решење за хркање где купити Проналажење правог баланса уноса течности може побољшати целокупно здравље и може допринети бољем сну без бројних одлазака у купатило или буђења осећајем дехидрације. Каква је веза између хидратације и сна? Хидратација је важна за већину телесних система, због чега дехидрација може имати различите симптоме, укључујући ефекте на сан. Људи који пате од значајне дехидрације често то открију осећате се изузетно уморно, летаргично или уморно . Остали симптоми дехидрације, као што су главобоља, сува уста и носни пролази, и грчеви у мишићима могу да изазову нелагоду због које је теже добро спавати. У исто време, вишак хидратације може допринети проблемима са спавањем. Често мокрење ноћу , позната као ноктурија, може да прекине спавање поновљеним одласцима у купатило. Ноктурија може бити посебно проблематична за људе који се боре да заспе након устајања из кревета. Такође постоје докази да недостатак сна може допринети дехидрацији. У студији на скоро 20.000 одраслих особа у Сједињеним Државама и Кини, утврђено је да људи који су спавали само шест сати ноћу имају знатно веће стопе дехидрације него људи који су спавали осам сати. Иако је ово била опсервациона студија и не може доказати узрочност, постојање асоцијације у два различита културна контекста додаје тежину налазима. Поред тога, постоје потенцијална биолошка објашњења зашто лош сан може утицати на хидратацију. Већина губитка воде се дешава мокрењем, али тело такође губи течност кроз кожу и дисање, што је познато као неосетљив губитак воде . Током целог дана, око 300-400 милилитара воде се губе од дисања. Велика компонента тог губитка догађа се током спавања, иако количина може зависити од тога да ли особа дише првенствено на уста или нос. зашто моја 18 месеци не спава Током спавања не уноси се течност која би надокнадила неосетљив губитак воде, због чега се верује да унутрашњи сат тела, или Циркадијални ритам , удара у управљају уравнотеженим нивоом хидратације . У другом делу сна, циркадијски сигнали доводе до тога да тело производи хормон зван вазопресин који подстиче задржавање воде. Ако је спавање прекинуто или прекинуто, овај природни процес може бити поремећен, ометајући хормоналне сигнале за задржавање воде. Као резултат, лишавање сна могу директно допринети дехидрацији. Како избећи дехидрацију током спавања Нормално је да тело има нето губитак воде током ноћи, али постоје кораци које можете предузети да то не резултира дехидрацијом. Фокусирајте се на добар сан Добијање довољне количине висококвалитетног сна важан је део спречавања дехидрације. Тело пролази вишеструки сложени процеси током спавања који омогућавају опоравак за целокупно здравље. Спавањем препоручене количине, дозвољавате да се ови процеси одвијају и дозволите да ваш циркадијски ритам боље управља нивоом течности у вашем телу. Добро спавање често започиње постављањем сна као приоритет. Заједнички принцип хигијена спавања има доследан распоред спавања који вам пружа довољно времена за спавање које вам је потребно. Ограничавање касне ноћне употребе електронских уређаја, развијање опуштајуће рутине за спавање и коришћење удобног душека су други примери позитивне хигијене спавања који вам могу помоћи да се добро одморите. Одржавајте хидратацију током дана Ако ноћу често будете жедни, то може значити да током дана не остајете хидрирани. Одржавајући хидратацију током дана, мање ћете бринути када се кревет креће. Савети за здраву хидратацију укључују: Редовно пијте течност, укључујући постављање подсетника за распоред ако се тешко сећате да пијете воду. Употреба флаше са водом за лако доступно пиће и праћење количине воде коју сте потрошили. Пијење воде као примарног пића и опрез око уноса слатких пића попут соде или сока, као и кофеинских и алкохолних пића. Једите уравнотежену исхрану са пуно воћа и поврћа које има већи садржај влаге и може повећати унос воде из хране. Пронађите угодну температуру у спаваћој соби Знојење може проузроковати губитак воде ноћу, а ако је ваша спаваћа соба претопла или имате тенденцију да спавате вруће, снажно знојење може повећати вероватноћу да се пробудите дехидрирани. Најновије информације у сну потражите у нашем билтенуВаша адреса е-поште користиће се само за примање билтена тхеслеепјудге.цом. Да бисте то избегли, потрудите се да лако одржавате угодну температуру током ноћи. Већина стручњака препоручује држање термостата у спаваћој соби на хладнијој страни. Такође можете да носите лагану широку одећу и користите прозрачну постељину која вас спречава да се прегрејете. Останите хидрирани без честог мокрења ноћу Уобичајени изазов је знати како остати хидриран током сна, а да не морате често да се будите ноћу да бисте отишли у купатило. Неколико савета може вам помоћи да избегнете и дехидрацију и сувишне одласке у купатило: Смањите потрошњу течности за сат или два пре спавања. Иако је добро пијуцкати воду, покушајте да не пијете велике количине било ког напитка уочи спавања. Ограничите алкохол и кофеин ноћу. Обоје могу имати диуретички ефекат, због чега треба да пишкате током ноћи. Поред тога, алкохол и кофеин могу ометати ваш нормалан циклус спавања и квалитет спавања. Подигните ноге увече. Неко ноћно мокрење се дешава јер ваше тело поново упија воду из ногу када лежите. Ако подигните ноге неколико сати пре спавања, можете да дозволите да се овај процес одвија без прекида спавања. Попишките пре него што одете у кревет. Покушајте да испразните бешику као део рутине пре спавања, тако да ћете мање осећати снажну потребу за мокрењем током ноћи. У неким случајевима може бити неизбежно да ћете морати да се пробудите бар једном ноћу да бисте попишкили. То је нормално за многе људе и постаје чешће са старењем и неким медицинским стањима или лековима. како се помера душек матице У овој ситуацији је важно да што је могуће лакше вратите спавање након што се вратите у кревет. Неки једноставни савети који вам могу помоћи при успављивању укључују: Коришћење ноћне светиљке мале снаге и / или покрета покрета, тако да не морате да палите много светла када идете у купатило. Одржавање пута до купатила без опасности због којих бисте могли да се спотакнете или налетите на нешто. Избегавајте потребу за проверавањем телефона или било ког другог електронског уређаја када се пробудите. Блокирање што више светлости и звука, укључујући употребу маске за спавање, машине за бели шум или чепића за уши ако је потребно. Развијање основне рутине за опуштање, попут низа дубоких, контролисаних удисаја. Ако бринете о редовној дехидрацији, лошем сну или честим ноћним одласцима у купатило, разговарајте са својим лекаром. Преглед ваше ситуације може вам помоћи да утврдите да ли је присутно неко основно здравствено стање које може објаснити ваше симптоме. Ваш лекар такође може дати конкретне препоруке за вашу исхрану и дневну потрошњу воде. 1. МедлинеПлус: Национална медицинска библиотека (САД). (2016, 15. април). Дехидратација. Преузето 4. јануара 2021, од хттпс://медлинеплус.гов/дехидратион.хтмл два. Росингер, А. И., Цханг, А. М., Буктон, О. М., Ли, Ј., Ву, С., & Гао, Кс. (2019). Кратко трајање спавања повезано је са неадекватном хидратацијом: међукултурни докази одраслих из САД-а и Кинеза. Спавање, 42 (2), 10.1093 / спавање / зси210. хттпс://дои.орг/10.1093/слееп/зси210 3 Веиссенберг С. (2005). Неосетљив губитак воде током сна: теоријска вежба. Напредак у образовању из физиологије, 29 (4), 213–215. хттпс://дои.орг/10.1152/адван.00028.2005 Четири. Дмитриева, Н. И., & Бург, М. Б. (2011). Повећани неосетљиви губици воде доприносе дехидратацији везаној за старење. ПлоС оне, 6 (5), е20691. хттпс://дои.орг/10.1371/јоурнал.поне.0020691 5. Цолвелл Ц. С. (2010). Спречавање дехидрације током спавања. Натуре неуросциенце, 13 (4), 403–404. хттпс://дои.орг/10.1038/нн0410-403


text: 30. јун (30. 6) јест 181. дан године по грегоријанском календару (182. у преступној години). До краја године има још 184 дана. Догађаји 1520 — Током шпанског освајања Мексика у Теночтитлану је убијен последњи цар Астечког царства Монтезума II. 1559 — Поводом потписивања мира у Като-Камбрезију организоване су витешке игре у којима је несрећно настрадао француски краљ Анри II. 1859 — Чарлс Блондин пред 25.000 гледалаца преко разапетог конопца прешао изнад Нијагариних водопада, из САД у Канаду. 1876 — Србија и Црна Гора, у савезништву с Русијом, објавиле рат Турској. 1908 — У источни Сибир је пао Тунгуски метеорит од чије експлозије се осетило подрхтавање тла и у средњој Европи. 1913 — Наредбом бугарског краља Фердинанда извршен препад на српску и грчку војску у Македонији. Уследила битка на Брегалници којом је почео Други балкански рат, у који је 10. јула ушла и Румунија, запосевши северну Бугарску. Рат завршен миром у Букурешту 10. августа исте године. 1930 — Уједињено Краљевство признала независност Ирака, који је на међународној конференцији у Сан Рему 1920. проглашен за британско мандатно подручје. 1934 — Уз подршку војних кругова Хитлер, под оптужбом да су припремали заверу, ликвидирао на стотине блиских сарадника у „Ноћи дугих ножева”, међу њима Ернста Рема и Грегора Штрасера. 1936 — Етиопски цар Хајле Селасије упутио, у седишту Лиге народа, апел за помоћ поводом инвазије Италије на Етиопију. Лига народа одредила санкције против Италије, али оне нису поштоване. 1941 — На Белом Брегу у околини Зајечара одржано саветовање ОК КПЈ за Тимочку Крајину на ком је донета одлука о формирању Бољевачког, Тимочко-Заглавског и Крајинског партизанског НОП одреда. 1943 — Америчке трупе искрцале се у Другом светском рату на острво Њу Џорџија. Током операције оборен 121 јапански авион. 1944 — Одржано је друго засједање ЗАВНОБиХ-a у Санском Мосту. 1948 — Југословенска штампа објавила Резолуцију Информационог бироа комунистичких и радничких партија о стању у Комунистичкој партији Југославије и одговор Централног комитета КПЈ којим се одбацују оптужбе изнете у Резолуцији. Уследила хапшења и затварања чланова КПЈ који су се определи за ставове Информбироа. 1950 — Председник САД Хари Труман издао наређење америчким трупама стационираним у Јапану да помогну Републици Кореји да одбије напад Северне Кореје. 1960 — Република Конго прогласила независност од Белгије. За првог председника изабран Џозеф Касавубу, а за премијера Патрис Лумумба. 1962 — Последњи припадници француске Легије странаца су напустили Алжир. 1963 — Кардинал Ђовани Батиста Монтини устоличен као папа Павле VI, чији је понтификат обележен спровођењем идеје о помирењу са осталим хришћанским црквама. 1971 — Совјетски космонаути Георгиј Добровољски, Владислав Волков и Виктор Патсајев су погинули приликом приземљења свемирског брода Сојуз 11, који је у орбити око Земље провео рекордних 570 часова и 22 минута. 1974 — Руски балетски играч Михаил Баришњиков напустио, током турнеје у Канади, ансамбл балета Бољшог театра и остао да живи на Западу. 1989 — Судански генерал Омар ел Башир у државном удару оборио владу Садека ал Махдија. 1995 — Влада у Сарајеву прекинула све контакте са специјалним изаслаником Уједињених нација Јасушијем Акашијем оптужујући га за попустљив став према босанским Србима. 1996 — Под снажним притиском међународне заједнице и председника Србије Слободана Милошевића председник Републике Српске Радован Караџић пренео председничка овлашћења на потпредседницу РС Биљану Плавшић. 1997 — Кина је званично преузела контролу над Хонгконгом после 156 година британске колонијалне управе. 1999 — Шкотска после скоро 300 година поново добила свој парламент. 2001 — Група хулигана и политичких екстремиста претукла, на Тргу Републике у Београду, неколико хомосексуалаца и спречила одржавање прве „Геј параде” у Србији. Југословенска глумица Тијана Кондић на филмском фестивалу у Пули, у Хрватској, добила Златну арену за најбољу женску улогу, за филм „Наташа”. То је било прво учешће филма из Југославије на том фестивалу од распада СФРЈ. Премијер Белгије Гај Верхофштад посетио Конго. То је прва посета неког белгијског званичника тој афричкој земљи после „Хладног рата” и прекида односа који су трајали 20 година. 2003 — Босански Србин Жељко Меакић, оптужен пред Хашким трибуналом за ратне злочине у логору Омарска код Приједора, предао се властима РС, а потом изручен том суду. 2004 — Представник међународне заједнице у Босни и Херцеговини Педи Ешдаун сменио председника парламента Републике Српске Драгана Калинића и забранио му сваки јавни и политички рад. Са дужности у РС смењено још 60 особа, због несарадње с Хашким трибуналом. Рођења 1470 — Шарл VIII Валоа, краљ Француске (1483—1498). (прем. 1498) 1888 — Вукосава Велимировић, српска вајарка, списатељица за децу, илустраторка, ликовна критичарка и преводилац. (прем. 1965) 1893 — Валтер Улбрихт, немачки комунистички политичар. (прем. 1973) 1911 — Чеслав Милош, пољско-амерички књижевник, есејиста, преводилац и дипломата, добитник Нобелове награде за књижевност (1980). (прем. 2004) 1917 — Сузан Хејвард, америчка глумица и модел. (прем. 1975) 1929 — Властимир Ђуза Стојиљковић, српски глумац и певач. (прем. 2015) 1933 — Томислав Ивић, хрватски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2011) 1938 — Мирко Новосел, хрватски кошаркаш и кошаркашки тренер. (прем. 2023) 1951 — Станли Кларк, амерички музичар и композитор, најпознатији као басиста и контрабасиста. 1956 — Петар Јањатовић, српски музички новинар и критичар. 1959 — Винсент Д’Онофрио, амерички глумац, редитељ, сценариста и продуцент. 1961 — Ксенија Пајић, хрватска глумица. 1962 — Предраг Бјелац, српски глумац. 1963 — Владимир Вермезовић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1963 — Ингви Малмстен, шведски музичар, најпознатији као гитариста. 1965 — Мич Ричмонд, амерички кошаркаш. 1966 — Мајк Тајсон, амерички боксер. 1966 — Мартон Чокаш, новозеландски глумац. 1971 — Моника Потер, америчка глумица. 1975 — Ралф Шумахер, немачки аутомобилиста, возач Формуле 1. 1978 — Јелена Ступљанин, српска глумица. 1982 — Лизи Каплан, америчка глумица. 1983 — Шерил, енглеска певачица. 1984 — Иван Кољевић, црногорски кошаркаш. 1985 — Мајкл Фелпс, амерички пливач. 1990 — Јака Блажич, словеначки кошаркаш. 1990 — Невена Јовановић, српска кошаркашица. 1990 — Душан Лајовић, српски тенисер. 1992 — Јована Стевановић, српска одбојкашица. 1993 — Едита Арадиновић, српска певачица. 1994 — Стефан Фундић, српски кошаркаш. Смрти 1938 — Милан Ракић, српски писац, позоришни критичар и дипломата (рођ. 1876) 1974 — Алберта Кинг, мајка Мартина Лутера Кинга (рођ. 1904) 1983 — Боро Андов, македонски писац (рођ. 1920) 1987 — Федерико Момпу, шпански композитор и пијаниста (рођ. 1893) 1995 — Филис Хајман, америчка певачица (рођ. 1949) 2001 — Чет Аткинс, амерички музичар, текстописац и музички продуцент (рођ. 1924) 2017 — Симон Веј, француска политичарка и адвокатица (рођ. 1927) 2019 — Борка Павићевић, српски драматург, колумниста и културни активиста (рођ. 1947) 2019 — Момир Булатовић (рођ. 1956) Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свете мученике Мануила, Савела и Исмаила Преподобног Пиора, отшелника нитријског


source: fineweb

text: Место на Калемегдану на коме је извршенасвечана, симболична, предаја кључева, београдског, смедеревског, шабчког и кладовског грда представља материјално сведочанство којим се на посредан начин извражава значај тога догађаја у српској истоирји. Симболична предаја кључева поменутих градова, која је извршена 6. априла 1867. године, с десне стране од главног улаза у Калемегдан, уследила је пошто је кнез Михаило примио у Цариграду, 30. марта 1867. године ферман турског султана Абдула Азиса првог, којим су канезу и српском народу градови предати на чување и упраављање. Предаја градова, иако су Србији остале вазалне обавезе плаћања данка Порти и држање турских астава, означава савлађивање још једне препреке ка добијању потпуне самосталности, тј. тиме је отпочела нова етапа у животу Срба. Поводом 100-годшњице предаје кључева, 1967. године на овом историјском месту подигнтуто је спомен обележје које је, према цртежу А. Стефановића, израдио М. Паоновић.


text: Вијетнамски рат |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| |Вијетнамски рат| |Део| Амерички хеликоптери |Сукобљене стране| | Јужни Вијетнам САД Јужна Кореја Аустралија Нови Зеланд Тајланд | Северни Вијетнам Вијетконг |Заповедници| |Вилијам Вестморланд||Хо Ши Мин Во Нгујен Ђап |Јачина| |макс 1.200.000||макс 1.300.000| |Губици| |Мртви: Јужни Вијетнам: 230.000 САД 58.191 Аустралија: 500 Јужна Кореја: 5.000 Рањени: Јужни Вијетнам: 300.000 САД 153.303 Јужна Кореја 11.000 цивили (сви Вијетнамци): 2-4 милиона |Мртви 1.100.000 рањени 600.000 цивили (сви Вијетнамци): 2-4 милиона |{{{подаци}}}| Вијетнамски рат (или Други индокинески рат) био је сукоб између Демократске Републике Вијетнам (Северни Вијетнам), у савезу са Вијетконгом, против Републике Вијетнам (Јужни Вијетнам), у савезу са САД. Многи сматрају Вијетнамски рат за „заступнички рат“, један од неколико који су се догодили током Хладног рата између САД и њених западних савезника са једне стране, и Совјетског Савеза и/или Народне Републике Кине (још један сличан рат се водио у Кореји). Заступнички ратови су се дешавали јер су најважнији играчи - посебно САД и СССР - били невољни да се директно боре једни против других због неприхватљиве цене - могућег нуклеарног рата. Северновијетнамски савезници су били Народноослободилачки фронт за ослобођење Јужног Вијетнама, Совјетски Савез и Народна Република Кина. Главни савезници Јужног Вијетнама су били САД, Аустралија, Нови Зеланд и Јужна Кореја; јужновијетнамски савезници су разместили велики број војника. Америчке борбене трупе су биле умешане још од 1959, али не у великим бројкама све до 1965. Они су напустили земљу 1973. Велики број цивилних жртава је последица рата који се завршио 30. априла 1975. капитулацијом Јужног Вијетнама. Рат се водио на територији Јужног Вијетнама и у пограничним крајевима суседних држава Камбоџе и Лаоса, уз повремене кампање бомбардовања Северног Вијетнама (операција Котрљајући гром). Садржај Увод[уреди] Јужни Вијетнам је до 1954. године био француска колонија. Већина вијетнамског становништва се противило француској власти. Након значајних војних губитака, француска је тражила излазну стратегију. Под њеном контролом се још увек налазио југ, али је север већ био под управом Вијетнамаца. У међувремену је на северу земље, дошло до раскола између комунистичких и националистичких фактора унутар ослободилачке армије. Као резултат тога је преко милион људи емигрирало на југ. Женевским споразумом 1954. године Вијетнаму је дата пуна независност, али је био подељен на два дела. На северу који је имао већи број становника формиран је комунистички систем владавине под вођством Хо Ши Мина, а југ је привремено био монархија. Касније је референдумом променио своје уређење у републику под вођством председника Нгоа Дин Дијема. Уговор је предвиђао да се одрже избори и на северу и на југу и изабере влада која ће ујединити земљу. Јужни Вијетнам је то одбио тврдећи да власт на северу никада неће дозволити одржавање праведних избора, да је север пуно бројнији (два милиона становника више него југ) и самим тиме у предности и да би југ био дискриминисан. Демократска Република Вијетнам (Северни Вијетнам) је била веома незадовољна овом одлуком и почела је да наоружава, убацује на југ земље и снабдева снаге под називом Вијетконг, који су махом били пореклом са југа, али су живели на северу. Република Вијетнам (Јужни Вијетнам) је реаговала формирајући своју војску, Армију Републике Вијетнам. Оружане борбе тих снага са снагама севера представљају увод у грађански рат у јужном Вијетнаму. Северни Вијетнам је званично негирао да је умешан са побуном на југу, али је континуирано снабдевао Вијетконг преко мреже путева у Камбоџи и Лаосу (које су биле формално неутралне) да би се крајем 60-их година и сам активно укључио у конфликт. Северни Вијетнам и Вијетконг су имали снажну подршку источног блока на челу са СССР-ом. Јужни Вијетнам је уживао подршку Америке и западног блока. Аустралија, Јужна Кореја, Нови Зеланд, Тајланд, Филипини и Сједињене Америчке Државе (са највећим бројем) су послале своје трупе 1964., чиме је конфликт и коначно интернационализован. Оне су подржале Јужни Вијетнам због такозване домино теорије, по којој се веровало да, ако Јужни Вијетнам постане комунистички, остале државе у региону би као домине такође промениле државно уређење и постале комунистичке земље. За поједине земље, Јужни Вијетнам је као демократска држава по западном систему, био прихватљивији него Северни Вијетнам чије је схватање демократије више личило моделу совјетских држава. То је на пример, подстакло Шпанију да пошаље санитетску јединицу као и један број Британаца и Канађана да као добровољци служе у војскама које су имале своје војно присуство. Северни Вијетнам је добијао помоћ од Северне Кореје, Совјетског Савеза, Кине и неких источноевропских држава, али је помоћ била углавном у храни и новцу. Руси су допринели великим бројем техничара и уређајима противваздушне одбране. Колико је познато, нису слали борбене контингенте. Конфликт се временом проширио и у суседне државе. Почетак[уреди] Крајем педесетих почиње побуна у неким руралним областима. Делови сеоског становништва се придружују комунистичкој герили Вијетконгу и боре против владе у Сајгону. Већ 1959. у Ханоју је донета одлука да се крене у оштрију борбу против Југа, али не директно већ посредством Вијетконга који би имао извесну подршку у логистици и људству. Сједињене Државе помно прате ситуацију и кују план интервенције. У Вијетнаму се налазе амерички саветници али борбеног особља нема. За безбедност се брине армија Јужног Вијетнама скраћено названа АРВН (арвин). Вијетконг је представљао озбиљан проблем и већ 1958. долазило је до обрачуна са АРВН снагама углавном по руралним областима где је Вијетконг имао највећу подршку. Да би одржао Вијетконг Север их снабдева преко мреже путева у Лаосу и Камбоџи зван Хо Ши Минов пут који су формално неутрални. Влада покушава да уништи Вијетконг тако што покушава да мотивише разна побуњена села и она која то нису да се приклоне влади великом финансијском помоћи. То није успело јер нека села нису желела да се приклоне влади, а нека су била приморана да одбију разним тактикама застрашивања. Коначно влада одлучује да се сва села ограде и чувају, а она код којих то није могуће да се изместе на места где ће то бити могуће. То је међутим само погоршало проблем јер сељаци су нерадо пристајали да буду премештени са земље на којој су били вековима. Вијетконг је у главном дејствовао ноћу са малом групом људи која би зазузела село, побила чланове сеоске управе, а након тога уништила путну инфраструктуру како би спречила армију да брзо интервенише, а некад и узимала „порез“ од локалног становништва. Дешавало се међутим да се сукобе и са регуларном војском са групама које би могле досегнути и до 1000 људи. Пример таквих акција је запањујуће заузимање главног града Пхуок Тан провинције око 70 километара северно од Сајгона. Вијетконг је том приликом спалио градску управу, обезглавио градоначелника, војног команданта и његовог помоћника. У току акције је погинуло 70 полицајаца, а око 200 затворенка је побегло из окружног затвора. По завршетку акције Вијетконг се повукао у џунглу. Овом тактиком Вијетконг је успео да створи око 100 џепова које је контролисао барем преко ноћи. Крајем 1962 процењивало се да Вијетконг има око петину руралног становништва под контролом, директно или индиректно и најмање 20.000 људи под оружјем. Влада још увек успева да изађе на крај са побуном и да обезбеди стабилно снабдевање Сајгона пиринчем. Око седмина села је ограђена и опремљена радио опремом. У мају 1963. међутим долази до проблема изнутра које немају везе са комунистима. Иако већина, будисти су у сенци католичке мањине, пре свега због тога што је председник и сам католик. Није им дозвољено да истичу своје заставе. Будистички свештеник Три Куанг је одржао говор о верској дискриминацији у Јужном Вијетнаму поводом Будиног рођендана који се прослављао у северном граду Јужног Вијетнама Хуе. Револтирана говором, влада Јужног Вијетнама је забранила репризу говора на радио-станици што је изазвало револт будиста који су изашли да демонстрирају. Демонстрације је сузавцем и шок бомбама угушила полиција. Епилог је било 9 мртвих и много повређених. Криза је погоршана када је председник Дием назвао будистичку делегацију „идиотима“ јер су тражили верске слободе које су већ имали загарантоване уставом. Захваљујући катастрофалним потезима владе протести будиста су се раширили по целој земљи а придружили су им се и студенти. Осам будиста је извршило самоубиство јавним спаљивањем што је шокирало домаћу и инострану јавност. Влада даље реагује тако што насилно претреса верске објекте и хапси све који имају везе са протестима. Много свештених лица је било похапшено, а неки су и пребијани. До краја августа влада је похапсила вође демонстрација, али је свештеник који је својим говором започео демонстрације нашао уточиште у америчкој амбасади. Револтирани ситуацијом елементи војске су извршили државни удар у коме су погинули председник и његов брат. Уследила је нестабилна ситуација са мешавинама војних и цивилних влада да би се коначно стабилизовала доласком премијера Киа на власт. Устав је промењен тако да је премијер са скупштином имао извршну власт док је председник био само фигура. Реагујући на догађаје Вијетконг 1964. покушава да искористи своју прилику и покреће масовну офанзиву са циљем да подели Јужни Вијетнам на два дела и да се успостави комунистичка зона. АРВН је тешким напором успео да заустави офанзиву, али се ситуација погоршавала. Само 10 од 43 провинције је било без Вијетконговог утицаја. У осталим провинцијама владине трупе су се непрестано сукобљавале са Вијетконгом по селима иако су градови били релативно сигурни. Влада је покушала да привуче села директним учешћем у извршној власти. У селима која нису била под Вијетконговом контролом одржани су избори и изабрани су већници. Ова стратегија је смањила Вијетконгову контролу над селима на 10% до почетка 70-их. У 1964. години америчке снаге по први пут добијају мандат да њихови војници уђу у сукоб. Има их мало, али се њихов број 1965. повећава на 175.000. Они се боре са 300.000 АРВН војника. Влада Јужног Вијетнама одобрава учешће америчких трупа у нади да ће им помоћи да се реше Вијетконга. За то време премиер Ки покушава да реши проблеме у војсци нарочито лоше вођство. 1966. покушава да смени команданта Тиа који има јаку подршку у Да Нангу и Хуеу. Тио је одбио да напусти своје место и у томе су га подржали будисти из Да Нанга. Изнервиран развојем ситуације премијер наређује армији да га насилно разреши дужности. Постојао је страх да ће будисти тражити помоћ од комуниста, али се то није догодило чиме је распршен мит бившег покојног председника Диема да су будисти повезани са комунистима. Владина акција је резултовала смрћу преко 800 цивила након чега се утицај милитантних будиста драстично смањио. Командант Тио је протеран и добио је азил у САД. Нешто касније те године одржани су избори за уставотворну скупштину. Вијетконг је покушао да спречи изборе тврдећи да свако ко гласа даје подршку влади. Регистровало се 5.2 милиона од могућих 8 милиона, а према званичним подацима одзив је био 80% иако су многи посматрачи ово посматрали са скепсом. Све време АРВН са Американцима изводи такозване „тражи и уништи“ операције по џунглама Јужног Вијетнама. Почетком 1967. број америчких воника расте на 400.000, а АРВН располаже људством од 700.000 укључујући и полицију која се активно борила. И Вијетконг добија појачања, али она сада стижу са Севера више него што долазе од Јужњака и процењује се да их има око 282.000. Американци сада почињу да делују самостално док АРВН има задатак да одржава ред у земљи. Американци покрећу велике операције Сидер Фолс и Џанкшн Сити. Да би спречили ове операције армија Северног Виетнама по први пут директно са 60.000 људи прелази границу и улази у Јужни Вијетнам, одвлачећи тиме велики део америчких војника на Север и ефикасно заустављајући операције. Исте године Јужни Вијетнам добија нови устав који га чини државом са председничким уређењем. Одржава се избор за председника које добија Тиу, генерал Јужновијетнамске војске, а потпредседник постаје бивши премијер Ки. Нешто мање од 5 милиона људи је изашло на биралиште, а победнички кандидат је добио 35% гласова. Изабран је и сенат, а избори су сматрани поштенима. Економија такође почиње да се развија захваљујући пре свега америчкој помоћи. То највише осећају људи који живе у градовима и чији животни стандард постаје највиши у окружењу. Новембра месеца 1967. 500.000 америчких војника је у Јужном Вијетнаму, а исте године у Сајгон долази председник САД Линдон Џонсон опет са причама да ће Америка сачувати Јужни Вијетнам. Међутим отпор рату расте у САД, октобра 1967. организује се Марш на Пентагон. Џонсон је отпутовао децембра месеца у Аустралију и тамо га је сачекала гневна омладина. Да би некако онемогућили улазак Вијетконга у Јужни Вијетнам Американци бомбардују џунгле у Демократској Народној Републици Лаос. Те џунгле Американци зову Пут Хо Ши Мина. Јако пуно војника гине на свим странама. Америчка војска у просеку губи 140 људи недељно. АРВН и комунисти још више. Тет офанзива[уреди] |За више информација погледајте чланак Тет офанзива| Почетком 1968. године је било јасно да ће се нешто догодити. Пут Хо Ши Мина је врвео од саобраћаја где су осматрачи детектовали 8.000 камиона за само један месец. Американци су међутим веровали да је циљ база Ке Сан. Крајем Јануара АРВН је био на степену ниске борбене гоовости и 50% његових војника је било на одсуству да би са фамилијом прославили нову годину. Разлог за то је било обострано проглашење примирја за Тет, Вијетнамску нову годину која је падала 31. јануара. Снаге Северног Вијетнама су то искористиле да изведу операције против великих градова Јужног Вијетнама. У поноћ 30. јануара када су комунистичке снаге (Вијетконг и Армија Северног Виетнама) напали скоро истовремено Куи Нон и На Чанг. Многи АРВН и амерички војници уопште нису реаговали мислећи да се ради о прослави. У року од неколико сати комунистичке трупе су ушле у центар Да Нанга, Хој Ана, Контума, Плеикуа и Буон Ме Туота. Током јутра 31. јануара комунистички самоубилачки одред се инфилтрирао у центар Сајгона у камиону са цвећем, напавши америчку амбасаду у нападу који је трајао 6 сати. Остатак је у град ушао пешице, градским превозом и воловским запрегама док су им оружје на скривеним местима оставиле унутрашње присталице. Полицијски час који би спречио ово је био суспендован због Нове Године. Резултат је био тотални хаос у коме су се комунисти борили са полицијом, АРВН-ом и Американцима по читавом граду. Вијетконг је успоставио контролу над неким предграђима Саигона где је убијао људе који имају било какве везе са полицијом или владом. Полиција се светила убијањем заробљених комуниста на лицу места. Слика шефа полиције Јужног Вијетнама Лоана који убија заробљеника који је претходно убио породицу његовог заменика је постала један од симбола страхоте рата. АРВН и амерички авиони су бомбардовали делове предграђа Саигона у покушају да контролишу ситуацију. Сукоби су у Сајгону трајали до краја марта. 1250 цивила је изгинуло, а 100.000 је остало без крова над главом стварајући огроман економски удар на већ подугу листу избеглица које је требало издржавати. Најгоре је прошао град Хуе који су комунисти у потпуности освојили и држали 4 недеље. Армија од 3.000 комуниста је држала град. Град је пао након ужасних битака које су се водиле за сваку кућу. У граду је нађено 19 масовних гробница у којима је било покопано преко 1000 људи, углавном људи из градске управе, али и други од којих су неки били и живи сахрањени. Амерички војници су починили ратни злочин у селу Сонг Мај где су побили 109 цивила. Два војника су оптужена, а касније и осуђена на доживотну робију. Офанзива је била заустављена до краја марта. Према стратегији Северног Вијетнама циљ је био да се тоталним нападом изазове револуцја која би срушила Јужну Владу. То се међутим није десило. Операција је у ствари била контрапродуктивна, јер су и људи који нису били наклоњени влади почели да је подржавају након што су видели страхоте Хуеа. Штавише, офанзива је створила 500.000 избеглица који су помоћ и смештај примали од владе, чиме су јој постали још више зависни. Оно што је постигла међутим је доказ да комунисти могу ударити било где, било када, што је код америчке јавности створило још већи отпор према рату. Проблем је повећао главни амерички официр у Вијетнаму, генерал Вестморланд, који је веровао да је армија Вијетконга потпуно растурена „пропалом“ офанзивом и тражио још 200.000 људи да „заврши посао“. То је резултовало његовом сменом и бесом јавности у Вашингтону. За само две недеље Американци су изгубили 973 људи, АРВН 2.000, а комунисти преко 30.000. 1969. године послата је огромна војна помоћ Јужном Вијетнаму. У међувремену у САД су убијени Мартин Лутер Кинг и Роберт Кенеди да би та 1968. у америци кулминирала огромним антиратним нередима у Чикагу, Лос Анђелесу, Вашингтону и другим градовима. Офанзиве и преговори[уреди] Ни 1969. није донела велики напредак. Прво на власт долази Ричард Никсон који наређује тајно бомбардовање Демократске Камбоџе. Никсон одлази у Сајгон и обећава Тиу, новом вођи Јужног Вијетнама, помоћ али у лето долази нови талас протеста у САД па 15. октобра 1969. још један. Ово је присилило администрацију САД да почне споро повлачење из Вијетнама у јулу 1969. Те исте године влада Јужног Вијетнама нуди политичком крилу Вијетконга, Националном Ослободилачком Фронту, да учествује на изборима, али су они то одбили инсистирајући да влада прво мора поднети оставку. Дејство Вијетконга је било слабо ове године и углавном се сводило на гранатирање већих градова. У Ханоју септембра 1969. умире Хо Ши Мин. САД су се надале да ће то окончати рат, али Хо Ши Мин је јасно поручио тестаментом да рат мора да се настави до победе над окупатором што је нови председник Леис Ван подржао. Другог маја 1970. на универзитету Кент почињу протести који кулминирају пуцањем у студенте и четворо убијених по званичној верзији. Незванично неколико десетина мртвих и на стотине повређених. 1970. су одржани избори за половину Сената Јужног Виетнама. Опозициони кандидати добијају највише гласова, али је већина још увек на страни председника. Америчке трупе и АРВН заједно покушавају да зауставе прилив снага из Северног Вијетнама преко Камбоџе прво бомбардовањем, па затим и војном акцијом, али Вијетконг пресреће америчке снаге у џунглама, које Никсон повлачи након интервенције конгреса. Тиме је отклоњена могућност да САД спрече инфилтрацију Вијетконга на Југ. У 1970. влада Камбоџе која је благонаклоно гледала на снаге Северног Вијетнама је збачена, а за премијера постављен Лон Нол који је желео да спречи транспорте и инфилтрацију, али му то није пошло за руком упркос здруженим напорима АРВН-а и владиних трупа. Џејн Фонда (бивша супруга оснивача Си-Ен-Ена Теда Тарнера) у Ханоју држи митинг против рата. 8. фебруара 1971. АРВН и америчка авијација упадају у Демократску Народну републику Лаос да би зауставили инфилтрације из Северног Вијетнама. У почетку су направили солидан напредак и успели да заузму Чепоне почетком марта. Међутим, одлучношћу Вијетконгових војника и грешкама у обавештајном раду (АРВН није знао да снаге Вијетконга и Северног Виетнама поседују тенкове) офанзива је заустаљена, а АРВН је био принуђен на повлачење. АРВН је изгубио 1146 људи, 4236 је било рањено, а 237 нестало. Сајгон је тврдио да је у офанзиви погинуло 13 668 комуниста, али ово је гледано са дозом скепсе од стране посматрача. Од априла до јула 1971. у Вијетнаму остаје 40.000 америчких војника. Ове године су одржани избори за Председника и Доњи дом. У скупштини је председник Тиу претрпео смањење подршке. Од 160 седишта опозиција је имала 60, дупло више него у претходном сазиву. Исте године председник Тиу је поново изабран за председика. Вијетконг још увек не делује као што је то чинио пре Тет Офанзиве. Долази повремено до већих сукоба у Контум провинцији. Северни Вијетнам у међувремену гомила трупе око и у демилитаризованој зони између две земље. Према подацима, две дивизије регуларне Северно Вијетнамске војске се инфилтрирало преко границе. У марту 1972. долази до инвазије Северног Вијетнама. Око 15.000 Северно Вијетнамских војника се успело пробити преко границе са Севером. У страховитом налету Северњаци су тенковима и борбеним возилима прегазили запањену трећу дивизију Јужњачке војске. За мање од недељу дана пола провинције Куангтри је под контролом комуниста. Из Камбоџе и Лаоса крећу 2 нове офанзиве према Бингхолну и Контуму. Офанзива је заустављена у мају, али је главни град Куангтри провинције такође дошао под комунистичку управу. Ово је био први пут да је један главни град провинције био под комунистичком контролом. Контум и Анлок у Бингхолну су били под опсадом, али су успели да се одбране. Да би повратили изгубљено АРВН је покренуо контраофанзиву заједно са америчком авијацијом (америчке копнене трупе и остали су до тада већ готово напустили Вијетнам) којом је успео да прекине опсаде и поврати Куангтри Сити који је тада већ био у рушевинама од битака и бомбардовања. До краја офанзиве изгинуло је 15.000 АРВН војника и 83.000 Северњака и Вијетконговаца. Резултат је била погранична зона коју је сада контролисала војска Северног Вијетнама. Никсону је то послужило као повод за бомбардовање Ханоја и луке Хајфонг. 18. децембра 1972. почиње 11-о дневно бомбардовање Ханоја. Америчка Певачица Џоан Баез долази у Ханој и пева у сколоништима. Лука Хајфонг је нападнута 22. децембра 1972. Оштећене су амбасаде Народне Републике Бугарске, Народне Социјалистичке Републике Албаније, Египта, Републике Куба као и совјетски и кинески бродови. Бомбардовање престаје 29. децембра 1972. Мировни преговори који су трајали већ неколико година у сенци борби резултују потписивањем споразума 27. јануара 1973. Обе стране су се одрекле нечега. Северни Вијетнам је обећао прекид ватре на Југу. За узврат је добио обећање да ће бити расписани избори, у чијем припремању ће моћи учествовати Вијетконг, и најважније дозвољено је комунистима да остану у регионима које су заузели претходне године, драстично слабећи положај Јужног Вијетнама. Последња војна помоћ Јужном Вијетнаму упућена је 20. јануара 1973., али је финансијска наставила да пристиже. Примирје ступа на снагу у поноћ по Гриничу 23. јануара 1973. Идућа 1974. пролази у ишчекивању. Никсона 1974. обарају са власти афером Вотергејт што је за режим у Сајгону значило да је остављен. Крајем децембра 1974. Војска Северног Вијетнама спрема акцију инвазије на Југ. Крај рата[уреди] Почетком 1975. године ситуација се погоршала за Јужни Вијетнам. Помоћ је скресана на минимум, док Север добија велику помоћ од Совјетског Савеза и Кине. Поред тога Јужни Вијетнам је испуњен са око 200.000 припадника снага Северног Вијетнама којима је територија гарантована споразумом из 1973. У Јануару 1975. долази до офанзиве из Камбоџе у којој је пала читава провинција Пуок Лонг. У марту исте године нападнута су два провинцијска града у Контуму и Плеику. Заједно са тим комунисти су 10. марта напали Бан Ме Тоут, још један град на северу Јужног Виетнама. АРВН је пружио значајан отпор, али је град брзо пао. 14. марта председник Тиу лети у оперативан центар Другог корпуса у На Трангу. Тамо је починио грешку која је по многима коштала Јужни Вијетнам свог постојања. Амерички саветници и АРВН генерали су тражили повлачење са северних планина, јер их је било тешко бранити. Председник је невољно пристао. Повлачење се претворило у неорганизовано бежање када се локално становништво почело повлачити са војском. Било је случајева да су бебе напуштане поред пута. Када су војници и избеглице биле близу Туи Хоа, Северњаци су отворили артиљерску паљбу додатно погоршавајући ситуацију. У граду Хуе, који је још северније, завладала је паника. Већина грађана који су се још увек сећали Тет офанзиве желели су да оду што пре. Армија је такође мислила да је Председник и њој наредио да се повуче што је изазвало хаос. Председник Тиу се 20. марта обратио нацији са обавештењем да Хуе није пао. Хуе је у прошлости био царски главни град, што га је чинило градом од великог психолошког значаја. Покушано је да се одбрана организује, али је град пао након 6 дана. Пажња се усмерила на Да Нанг у коме је било преко 500.000 избеглица. То је створило врхунац панике у коме су се људи тукли, некад и на смрт, за места у аутобусима и авиоима до Сајгона. Многи су отишли бродовима и сплавовима. Председник Тиу је наредио да се Да Нанг брани по сваку цену, али је град брзо пао. Почетком Априла Сајгон је био преплављен избеглицама, а влада је контролисала радијус од 60 километара око града. Владине трупе су организовале снажну одбрамбену линију код Зван Лока коју су успели да одрже 2 недеље трпећи огромне губитке. За то време неки од њихових сународника у Сајгону покушавају да напусте државу. Америчка амбасада и аеродром Тан Сон Нут су постали претрпани људима очајним да напусте земљу. 143.000 Јужних Вијетнамаца је евакуисано. Влада Јужног Вијетнама захтева интервенцију војске САД. Америка не чини ништа. Тиу подноси оставку 21. априла 1975. и у опроштајном говору жестоко напада САД оптужујући их за издају. Као доказ показује Никсоново писмо у коме се Јужном Виетнаму гарантује заштита од инвазије са Севера. Како је Никсон поднео оставку није могао да то обећање и испуни. Тиу је добио азил у Тајвану, након чега је живео у Уједињеном Краљевству да би се преселио у САД где је живео до своје смрти 2001. В. Д. Председника САД Џералд Форд објављује у Њу Орлеансу крај рата говорећи да је Америка спасила част и победила. Тиуа наслеђује потпредседник Ван Хунонг који моментално подноси оставку након што је Северни Вијетнам одбио да преговара са њим. Опсада Сајгона почиње 25. априла 1975. Обруч се стегао 28. априла 1975. Тог истог дана генерал Мин, један од вођа удара против Диема и опозиционар постаје последњи председник Јужног Вијетнама. У 16:30 29. априла 1975. амбасадор САД бежи из Сајгона са њим иду и дипломате других западних земаља. У 7 часова и 53 минута 30. априла 1975. последњи војници САД напуштају Сајгон и Вијетнам. У 11 часова 30. априла 1975. званично крај ЈУЖНОГ ВИЈЕТНАМА предајом коју је објавио председник Мин. Долази до спорадичних сукоба по Сајгону који изазивају неорганизовање групе АРВН и полиције који су угушени у току неколико дана. Неколико полицајаца и војника је извршило самоубиство. Сутрадан 1. маја 1975. Сајгон је крштен именом Хо Ши Мин, а 7. маја 1975. одржана је парада победе чиме је рат окончан након 30 година. 1977. проглашена је Социјалистичка Република Вијетнам. Последице[уреди] Жртве рата су биле огромне. Са Вијетнамске стране оне су биле око 1.000.000 комуниста, 183.000 мртвих АРВН, 500.000 рањених АРВН. Најмање милион цивила на југу је изгинуло, а процењује се да је 935.000 рањено, али се тачан број не зна. У Америци подаци су конфузни званично се тврди да је погинуло око 58.000 војника, док други војни извори тврде да је просечно месечно гинуло по 1000 америчких војника што значи 12.000 годишње, помножено са 11 година присуства у Вијетнаму излази дупло више од званичног податка, а у ову цифру се не рачунају они који су пали у заробљеништво и о којима се ни данас ништа не зна. Погинуо је и 501 Аустралијанац, 5.000 Јужних Корејаца, 38 Ново Зеланђана и 351 Тајланђанин. Након уједињења око 2.000.000 људи је напустило Јужни Вијетнам, углавном чамцима. Тако су и добили име „Људи из чамаца“. Након завршетка рата, доста људи који су имали везе са владом Јужног Вијетнама и армијом који је чинило око 1.000.000 људи је послато у логоре за такозвано преваспитавање, где су били политички индоктринирани и малтретирани. Њихова деца су такође жигосана и отежан им је приступ јавним службама. Овакав третман је натерао неке од њих да напусте земљу. Север је као највећу препреку уједињењу навео сувише раскошан стил живота људи из Јужних градова и речено је да постоји потреба да се њихов начин живота „декомпресује“. Вијетнам је након рата уживао подршку Совјетског Савеза и Кине. Милион људи је насилно пресељено из градова у села да би поспешили пољопривредну производњу. Вођство нове Социјалистичке Републике Вијетнам је 1986. донело одлуку да почне реформе пошто чист комунизам није дао резултате. Реформе под називом Дои Мои (економско реновирање) су отвориле Вијетнам капитализму. Након пропасти Совјетског Савеза морали су још више ићи у овом правцу зближавајући се економски са Јапаном и САД. Односи Вијетнама и САД нормализовани су 1995. године када је Вашингтон укинуо трговински ембарго, а 2001. нормализована је трговина са Вијетнамом. Бивши премијер Јужног Вијетнама Ки посетио је 2004. године своју отаџбину и понудио помоћ. Један је од ретких који је то урадио, што је изазвало негодовање неких од тромилионске дијаспоре. Великим слетом у Ханоју 1. маја 2005. прослављено је 60 година победе над јапанским и 30 година победе над америчким завојевачем. По мишљењу неких, Вијетнам је земља која граби напред спроводећи реформе кинеског типа, али се труди да не заборави своју борбу за уједињење. Међутим, према финансијским подацима, Вијетнам је земља са ниским нивоом производње по становнику, што је мера развоја неке земље. Јужна Кореја, на пример, чији је развојни пут економије био сличан развојном путу који је имао Јужни Вијетнам има ниво производње по становнику од 20.300 долара, док Вијетнам има 3.000 долара по становнику (извор: ЦИА) Спољашње везе[уреди] - http://www.stopusa.be/scripts/texte.php?section=CL&langue3&id=24471 - http://www.monde-solidaire.org/spip/article.php3?id_article=2295 - http://www.vietmemorial.org/myweb/the%20sucides.htm - http://www.boatpeople.org/ - http://www.cia.gov/cia/publications/factbook/index.html.


"Хвала" Порошенко и Супрун: Украјина би могла постати епицентар ширења кинеског коронавируса у Европи Почетна > Актуелности > "Хвала" Порошенко и Супрун: Украјина би могла постати епицентар ширења кинеског коронавируса у Европи „Хвала“ Порошенко и Супрун: Украјина би могла постати епицентар ширења кинеског коронавируса у Европи Кинески коронавирус може бити велики проблем Украјини, јер „напорима“ бившег председника земље Петра Порошенка и министрице здравља Уљане Супрун, познатије као „Доктор смрт“, огроман број стручњака је отишао да потражи бољи живот у иностранству и једноставно нема више никог ко би се бавио Украјинцима. Такво мишљењеза телевизијски канал Њуз Фронт изразио је новинар Јуриј Кот. „Ситуација је веома сложена. Сећамо се да дуго имамо проблема са оспицама. Ако је исти број људи оболио од оспица у Сједињеним Државама, то би могло довести до ванредног стања, па чак и до укидања избора. И овде је све у реду, јер је Украјина одавно постала трећи свет. За цивилизовано друштво, на пример, Русија, ситуација са борбом против вируса била би прилично болна и веома опасна, али за Украјину је то постало норм,ално. Усудим се да претпоставим да кинески коронавирус није природан, да је вештачки створен, специјално или случајно пуштен у отворене просторе Кине и целог човечанства у целини “, рекао је Кот. Према његовим речима, постоји тренутак узбуђења и хистерије око новог коронавируса, међутим, ситуација је прилично компликована, јер упркос свим невиђеним мерама које се предузимају, она и даље измиче контроли, људи свакодневно умиру, а стотине их оболевају. Ако се ситуација развије и ризици погоршају, оболеваће на хиљаде људи. „Разумемо да је Русија затворила границе, одбила је прихватити становнике из Кине на овај или онај начин да спрече ову опасност. Али Украјина то не може да приушти, јер је она сада представљена као девојчица на продају свима који желе да уђу у њу. А овде украјинску владу коју заступа Зеленски и други попут њега, мало брине вирус. Они мисле да то неће утицати на њих и да ће их „куга 21. века“ заобићи. Нема никога да се бори. Огроман број лекара и специјалиста напустио је земљу. Штавише, плата лекара у Украјини је сада занемарљива и зато нема ко да лечи људе “, наглашава он. Новинар је скренуо пажњу на статистику, према којој је прошле године око 700 болница у Украјини затворено, а 70 хиљада лекара напустило је земљу. „Људи су препуштени сами себи. Госпођа Супрун је била у стању да уништи медицински систем који је чувао здравље становништва Украјине и некако могао да заштити и умањи ризике за наше становништво. Очигледно је да су онима који управљају процесима у Украјини здрави Украјинци потребни само за донирање органа или особље које разговара, тако да болесна особа не служи „белој господи“ из Америке, Британије итд. Ако се ситуација у Кини промени на боље, у Украјини ће почети да скачу са заставама и вриште да су такође победили коронавирус. Ако се ситуација погорша и развија даље, пре или касније доћи ће до Украјине, а затим ће Украјина, у самом центру Европе, европском континенту, ризиковати да постане огроман проблем за све суседе. Остаје нам само да се молимо да вирус заобиђе Украјину “, резимирао је стручњак. „Гугл ерт“ снимио масивни квадратни објекат који се диже из антарктичког леда /видео/ Европакорона вирусПорошенкоСупрунУкрајина „Видећете шта ће бити“ – грузијска опозиција прети „америчким“ претњама » « „Гугл ерт“ снимио масивни квадратни објекат који се диже из антарктичког леда /видео/


Quote: jasno se vide ta tri prsta na slici momka, a evo još jedne gde je jasno da svi drže tri prsta nad zastavom Srbije, otvorenih lica..dok maskirana antifa "rotshild" i gay populacija sasvim suprotno izgleda..POnavlja se po štampi tu i tamo..da Ministar policije "није ни прокоментарисао ни осудио скуп нациста, већ је изјавио да су „и њих антифашисти провоцирали”. http://www.politika.co.yu/eaadmin/ca...aQZ1QTmCLd.jpg Истовремено, овде на форуму неко је препричао како је ухапшени српски патриота одговорио српском милицајцу (на реченицу "немој да се плашиш") речима: "А, што бих се плашио кад носимо исти амблем на одећи"??:) Политички аналитичар Милан Николић(преноси Танјуг) каже у данашњој Политици: Quote: Посланик Алигрудић (не знам чији је) је изузетно паметно говорио , дан после, у Србској скупштини , како се не може дозволити да чанкочедовци, кад год им се наврне (цитат) могу да организују тучу неистомишљеника, и није предложио- али је казао ...да ту има елемената да се забрани рад таквих (чанкових) партија и организација...То би био добар потез, ценим ..И неопходан сада..да се спаси Србија...партија која штампа пасоше и позива на линч (медијски линч је урађен у претходне две недеље на жалост успешно по опробаним зог методама ) било које скупине народа (у овом случају српког народа који жели јединствену Србију) треба да буде забрањена.. Ја хоћу још да истакнем нормалне новосадске шетаче по сунчаном и лепом дану( и то да новосадска скуштина дан после није уопште желела да коментарише и просуђује јучерашњи инцидент антифашиста па су Геј партије демонстративно напустиле..) , од којих је могао да се чује коментар типа "Ма, опет ОНАЈ чанак нешто прави...."а једна бака је заслужила велико признање..Обучена као за излазак до оближње продавнице, натрчала је на ову групу прерушених и препушених и доведених омладинаца да имитирају чедочанково виђење непријатеља цепања српских територија(на слици лево.. они су се после парадне шетње у 16х склонили у улицу десно од бине) и осула такву паљбу на њих: "Срам вас био ,децо! Да играте овде по Новом Сад Чанкове игре!!! Што не одете на Косово..тамо треба помоћ а не ове Чанку за његова прљава посла""... А баке су мудре..Чанак (тако лепо описан у посту Линда'с дрим) има добре саветнике (Дејан Лучић каже из МОСАДа и сличних организација) је подигао толико ширине да је сва пажња усмерена на Нови Сад, док за то време албанска армија ушетала малтене до Ниша..Класична терористичка спрега у организацији: док Чеда и Чанак на северу играју као додолице и сви гледају у њих (чак и скупштина ванредно дебатује) , ови други ( од истих финансираних) заузимају боље позиције.. Још једна моја опаска: чанковци који су организовали скуп гарантовали су мир (на папиру) а нису успели да одрже ред (јер нису ни планирали, док су камељем пунили џепове..) А њихова лукава политска медијска кампања је дала резултате: јавност и полицајци су две недеље пре тога били препуљени информација да архетип "фашисти" поново као баук кружи над Србијом и они су усмеренеи, да што год се деси, јуре и хапсе све мушкарце испод 30 у црном.. Захваљујући медијском припреми, тог дана, да се девојчица од 3 године укакила на сред улице, они би опет похапсили све у црном.. Није ми јасно зашто нема слика тих антифа на сликама нереда по новинама.. Слушала сам очијукање изузетно младог полицајца (још му ни брада није почела да ниче) са касирком који јој објашњава да ванредно ради недељом јер чекају "НЕКЕ нацисте"... А опис је био_ мушкарац, у црном, коса+ципеле..На прилазима Новом Саду биле су патроле постављене свуда и заустављали су аутобусе..један утрчи и погледа путнике-контролише по датом опису, остале не гледа...Ко има капу и светлу мајицу није сумњив..(А смешни су били и панкери тог дана на улицама Новог Сада- рогови од косе од 40ак центиметра увис-такође нису заустављани..) Ајрон Крос: Quote: Цела Србија тако, због успешно одрађеног извлачења "баука фашизма" у медијима..А замена теза максимална...Пре само неколико година Чеда обара комунизам (по увреженом мишљењу антифашисте)на улицама Београда, сад са петокраком звездом (додуше и педерском истовремено) на заставама "обара" патриоте..једном против, други пут за...само у пар година..Успут од ове фрке не видим да је ико обележио годишњицу петог октобра!!!! Значи техника је: збуни, измешај, закукуљи , замумуљи, задевети ...док се сви прегањају да се разјасне шта је шта, да откукуље, одмумуље, оддеветају...прошло много дана, а терористи отвореним коридором заузели позиције.. И Чанак заслужио напојницу од Ротшилда и Пацолија.


text: Посејдон (, ) бог је мора из грчке митологије, син титана Хрона и његове жене Реје, бог мора, олује, земљотреса и коња. Његов римски еквивалент је Нептун. У преолимпијској Грчкој из бронзаног доба поштован је као главно божанство у Пилосу и Теби. Он је имао и култну титулу „земљотресача“. У митовима о изолованој Аркадији повезан је са Деметром и Персефоном и био је поштован као коњ, међутим чини се да је првобитно био бог вода. Он је често сматран кротитељем или оцем коња, а ударцем свог трозупца створио је изворе који су повезани са речју коњ. Посејдон је био заштитник помораца и многих хеленских градова и колонија. Хомер и Хесиод сугеришу да је Посејдон постао господар мора након пораза свог оца Хрона, када је свет био подељен жребом између његова три сина; Зевсу је дато небо, Хаду подземни свет, а Посејдону море, а Земља и планина Олимп припадали су свој тројици. У Хомеровој Илијади, Посејдон подржава Грке против Тројанаца током Тројанског рата и у Одисеји, током морског путовања од Троје назад кући у Итаку, грчки јунак Одисеј изазива Посејдонов бес, ослепљујући његовог сина Киклопа Полифема, што резултира Посејдоновом кажњавању олујама, потпуним губитком брода и сапутника и десетогодишњим закашњењем. Посејдон је такође тема Хомерске химне. У Платоновом Темеју и Критији легендарно острво Атлантида било је Посејдонов домен. Атина је постала богиња заштитница града Атине након надметања са Посејдоном, а он је остао на Акропољу у облику свог сурогата Ерехтеја. После борбе, Посејдон је послао монструозну поплаву на Атичку равницу, да казни Атињане због тога што га нису изабрали. Етимологија Посејдоново име вероватно је изведено од грчких речи , -{posis}- = „мушкарац”, „муж” и , да = „земља”. Култ Осим у римској митологији где је био поштован као Нептун, Посејдон је своје пандане имао и у илирској митологији - Родон, те у етрушчанској - Нетунс. У микенској је култури био поштованији од самог Зевса, а натписи с његовим именом пронађени су на бројним споменицима и натписима. Поморци су му се молили за сигурна путовања, а каткад су утапали коње као жртве. Посејдон је заузврат стварао мирно море и нова острва. Кад је био увређен или игнорисан, својим би трозубом ударио тло те би узроковао бродоломе, потресе, утапања и олује. У Риму је био првенствено поштован као бог коња - -{Neptune Equester}-, заштитник коњских трка. Постојао је његов храм у близини коњских тркаћих стаза у Риму - -{Circus Flaminius}-, а такође и један у месту -{Campus Martius}- где се славила свечаност -{Neptunalia}- 23. јула. Карактеристике Посејдон је приказиван у својој кочији коју су вукли нилски коњи или обични коњи који су се могли јахати по мору. Био је приказиван и с делфинима те с рибама трозупкама. Његова је палата била на океанском дну, саздана од корала и драгуља. Митологија У грчкој митологији Посејдон је бог мора, земљотреса и коња. Римљани су имали инспирацију из грчке митологије па су у својој римској митологији измислили бога мора Нептуна, а у етрурћанској Нетунса. Као и сву његову браћу и сестре, и Посејдона је прогутао његов отац, али је и Посејдона, као и сву осталу браћу и сестре је ослободио Зевс, најмлађи син Хроноса. Зевс је тада збацио са власти свога оца и преузео власт. Преузевши власт, Зевс је поделио земљу на три дела, јер је наводно била превелика. Посејдону је дао море, Хаду подземни свет, а за себе је задржао земљу и небо. Када је био добре воље Посејдон би стварао нова острва и море би било мирно, а када је био лоше воље, уз помоћ свог трозупца, подстицао је земљотресе, потапање бродова и дављења. Живео је у палати на дну мора која је направљена од корала и дијаманата. Имао је много деце са много жена, како са богињама тако и са смртним женама. Нека од његове деце су: Тритон од Амфитрите Полифем од Тоосе Антеј од Геје Орион од Еуријале Пелија и Нелеј од Тире Пегас и Хрисаор од Медузе Атлант од Клито Батамос од Хромагуса и многи други. Пошто је окруживао земљу, а самим тим и утицао на њу, познат је и по именима Космозостис, Космосистис, Месопонтиос, Пелагиос, Понтократор и многим другим. Борио се са Атином око тога чији је град Атина. Пошто је изгубио, наљутио се и Атињанима створио само изворе слане воде. Рођење и детињство Посејдон је био Хронов и Рејин син. Као и његову браћу и сестре, прогутао га је његов отац. Касније их је спасио Зевс присиливши свог оца да их све поврати. Зевс, Хекатонхири, Гиганти и Киклопи свргнули су Хрона и остале Титане. Према другој верзији мита, Посејдона су одгајили Телхини, становници острва Родоса. Кад је свет подељен на три дела, Зеус је добио земљу и небо, Хад подземље, а Посејдон море. Љубавници Његова жена била је Амфитрита, Нерејева и Доридина кћи, нимфа и морска богиња. С њом је имао синове Тритона и кћер Роду. Посејдон се заљубио у Пелопа, прекрасног младића, Танталова сина. Одвео га је на Олимп и учинио га својим љубавником, пре него што је то учинио Зеус с Ганимедом. Да би му захвалио за његову љубав, Посејдон је Пелопу дао крилату кочију коју је искористио у утрци с Еномајем за Хиподамијину руку. Посејдон је такође силовао Етру која је после родила Тезеја. Имао је везу с Алопом, а њен отац ју је закопао живу. Посејдон ју је претворио у истоимени извор у Елеузини. Посејдон је спасио Амимону од развратног сатира, а заједно су имали дете - Науплија. С Медузом је имао сношај на поду Атининог храма. Због тога је Медуза претворена у чудовиште. Кад је после Персеј обезглавио Медузу, из њена су врата рођени Пегаз и Хрисаор. Посејдон је спавао с Кенидом, а потом испунио њену жељу и претворио је у мушкарца - Кенеја. Смртница Тира била је удата за Кретеја, али волела је Енипеја, речног бога, који ју је одбијао. Једног се дана пожудни Посејдон прерушио у Енипеја и спавао с Тиром. Потом је она родила близанце Пелију и Нелеја. У старијем облику морске богиње, Деметра је била предмет Посејдонове пожуде. Она му је одолевала и сакрила се у крдо коња. Посејдон се претворио у пастува и навалио на њу. Деметра је због тога била бесна и отишла је да опере свој гњев у реци Ладон. Посејдону је родила кћер Деспину и коња Ариона с црном гривом. Зато је у Аркадији Деметра често била поштована као богиња с коњском главом. Посејдон и Атина Атина се такмичила с Посејдоном око тога ко ће бити заштитник новог и неименованог града. Договорили су се да ће сваки од њих дати грађанима један дар па ће они изабрати који им је дражи. Посејдон је забио свој трозубац у тло и појавио се извор који им је дао могућност трговања, а и воду, али била је слана и није била за пиће. Атина им је понудила стабло маслине. Грађани су прихватили маслину, и Атину за заштитницу, јер стабло им је доносило уље, дрво и храну. Град је назван Атина. У другој верзији приче, Посејдон је створио првог коња, али ипак је Атинин дар изабран. Троја Посејдон и Аполон увредили су Зеуса и послати су да служе краљу Лаомедону. Он им је заповедио да саграде велики зид око града и обећао да ће их добро наградити, али то није и испунио. Да би се осветио, пре Тројанског рата, Посејдон је послао морско чудовиште да нападне Троју (чудовиште је после убио Херакло). У Хомеровој Илијади Посејдон је био на страни Ахејаца, а каткад је и сам учествовао у борби против Тројанаца. Но, у 20. певању ипак је спасао Енеју од Ахилеја. У Одисеји Посејдон мрзи Одисеја, јер је ослепио његовог сина Киклопа Полифема. Стога је послао на његову посаду олују и одгодио Одисејев повратак на Итаку. Одисеју је, након што се вратио свом дому, речено да ће морати на још једно путовање пре него што може водити срећан и миран живот, без Посејдонова гњева. Врач Тиресија рекао му је да на острву поштује Посејдона, да би ублажио његов гнев. Види још Атлантида Одисеја Референце Литература . Gantz, Timothy, Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources, Johns Hopkins University Press, 1996, Two volumes: (Vol. 1), (Vol. 2). GML Poseidon Gods found in Mycenaean Greece; a table drawn up from Michael Ventris and John Chadwick, Documents in Mycenaean Greek second edition (Cambridge 1973) Hesiod, Theogony, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library. Homer, The Iliad with an English Translation by A.T. Murray, PhD in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1924. Online version at the Perseus Digital Library. Homer; The Odyssey with an English Translation by A.T. Murray, PH.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1919. Online version at the Perseus Digital Library. Michael Janda, Eleusis. Das indogermanische Erbe der Mysterien, Innsbruck 2000, pp. 256–258 (Innsbrucker Beiträge zur Sprachwissenschaft, vol. 96) Спољашње везе Theoi.com: Poseidon Грчки богови


Знак генија, визионара и особењака: Упознајте Водолије, по овим особинама се издвајају | Новости 28. 01. 2020. у 09:10 Водолија у природном хороскопу влада 11. пољем које представља организације, жеље, планове, визије, пријатеље, сва удружења, а у животном циклусу и пензију. Сунце у овом знаку описује људе који ће бити јако друштвени, социјално осетљиви, окружени пријатељима са сјајним организаторским способностима. Пошто овим знаком влада хировити Уран, понашање ових људи ће бити ћудљиво, необично и неретко ексцентрично. Јако дејство Урана у нечијем хороскопу описује особу која не припада времену и простору у коме живи. Широка лепеза дејства ове енергије може да се манифестује на много начина, како добрих тако и лоших. Ове особе је тешко препознати по физичком изгледу, али зато понашањем и одевањем могу дати сигнал да не припадају месту и окружењу у коме се налазе. С обзиром на то да овај знак представља пријатељства, организације, дружења и све што је основна одлика цивилизованог друштва, необично је да су Водолије, чак и када су окружене са много људи, индивидуалисти. Не уносе се превише у емотивне односе, склони су рационализацији свега, а опет, с друге стране, припадају оним људима који ће први прискочити некоме у помоћ. Водолије имају порив да увек буду испред других. Визионари који брзо мисле и још брже реагују, којима су нестрпљење и нервоза главна одлика која их чини препознатљивима. Немају слуха за туђе грешке и склони су да људе деле на глупе и паметне. Због тога око себе окупљају необичне пријатеље са којима имају могућност размене чудних идеја које "просечним" људима могу деловати неприхватљиво. Ово је знак генија и напретка, па је кроз историју било много људи који су својим открићима допринели развоју цивилизације. Један од њих, несумњиво и највећи је Никола Тесла. Патриота који јесте рођен са Сунцем у знаку Рака (кућа, дом) али је имао наглашеног Урана, планету која влада Водолијом, о чијем се дејству много писало и анализирало. Сва хировитост и генијалност овог великог научника потпуно се поклапа са астролошким учењем дејства ове планете. Визије, снови, усамљенички живот, мршава грађа, наглашен нос... слика су овог астролошког принципа. С друге стране, овај знак влада струјом, брзином и даљинама, па је ово био главни предмет његовог интересовања. И не само то. Уран представља будућност, астрологију и окултне науке и сва интересовања за неистражено. Постоје многи текстови о томе да је Никола Тесла био велики поштовалац астрологије, као и то да је владао езотеријским знањима. Ово је драстичан пример дејства ове енергије. У свакодневном животу, просечну Водолију ћете препознати по рушењу конвенција и пркосу. Уколико остатак хороскопа допусти, ово ће бити велики хуманитарци, сјајни организатори са идејама око којих се могу окупити велике групе људи. Космополите који кроз живот корачају без физичких и духовних ограничења. У супротном, уколико се ова енергија негативно манифестује, међу припадницима овог знака наћи ћемо контраше и људе који по цену деструкције раде све супротно средини у којој живе. Особе рођене са подзнаком Водолије обично су мршаве грађе, кошчатог лица са наглашеним јагодицама. Упадљива гестикулација, прегласан говор и жар у очима када нешто силно желе да објасне, на први поглед могу деловати луцкасто. Уколико не одустану на време, живот им може проћи у узалудним покушајима да околини објасне оно што само они виде, па чак и онда када су у праву.


До данас нам тржиште нуди тако велику разноликост хибрида и сорти поврћа које чак и искусни вртлар може стати у ћорсокак при избору. Како особа која не зна све то може да разуме и изабере најбоље семе краставца? Прво треба да одлучите где ћете производити краставац - у башти или у стакленику. За земљиште са заштитом (стакленици) најпогоднији су партенокарпични облици (партенокарпија су плодови без опрашивања), јер њихово формирање приноса не зависи од опрашивача инсеката. Међутим, то је симптом који зависи од услова раста - биљке које су изложене стресу (падови температуре, суша, прекомерна влажност) често ишчезавају. Сјеменке краставца могу се садити под привременим покривачем филма иу отвореном тлу. И парфенокарпски, пола партенокарпијски и хибриди опрашени пчелама ће се успешно укоријенити. Међу потоњим, најпопуларније су семе краставаца женског типа цветања (Господар, Фармер, Прави пријатељи и други), јер су оне најпродуктивније. Међутим, висококвалитетно опрашивање захтева прекомерне сорте, формирајући довољан број цветова мушког типа. Није свако семе краставца намењено за узгој у "спартанским условима". То зависи од њихових биолошких карактеристика. Семе се узгаја на отвореним креветима Кинески краставци, на пример, који су прилагођени ефектима сувог ветра и ниске влажности ваздуха. Све врсте овог поврћа се значајно разликују у толеранцији боје. У љето, вриједи узгој краставаца прољеће-љето екотипа, који укључују већину сорти за вртлара. Светлољубиви - сви хибриди са распоредом у облику гроздова на јајницима у чворовима. Ако желите да у краћем временском периоду добијете веће приносе, изаберите семе краставаца рано зрелих спринт хибрида, који већину плода дају у првом месецу. Да би скупили велики број Зелентова крајем љета или почетком јесени, поставили су хладно отпорне сорте са дугим плодним периодом (Салтан, Вирента, Финист, Фармер, Арина, Лорд). 3 групе краставаца по зрелости Рано сазријевање: број дана од настанка до почетка првог плода је мањи од 45 година. Средина сезоне - од 40 до 50 дана. Касно сазрело - око 50 дана. Вероватно знате да ... Чак и најхладније отпорно поврће на ниским температурама успорава раст. Према тој намени, сорте краставца разликују конзервирање, салату, универзално и кисељење. Најпопуларније су врсте са локацијама снопова јајника у чворовима. Ови хибриди се одликују високим приносом и одличним квалитетима Зелентсова (Султан, Буиан, Прави пријатељи, Аниута). Шта је боље семе краставца? Обратите се стручњаку да бисте пронашли најприкладнију опцију за вас према врсти тла. Поврће за салату има глатке или грудасте плодове средње величине. Зелентси немају горчину, имају хрскаво слаткасто месо. Врло је непожељно користити пестициде приликом узгоја краставаца. Пошто је ово дијететско поврће, боље је узгајати модерне хибриде који су отпорни на разне болести. Најбољи рецепт за кашу од пиринча са млеком Парадајз "председник": карактеристике култивације Шпагети Бологнесе рецепт: магија у тањиру


text: Shadow Stalker "Српска империја" рођена је 5.6.2012. под вођством императора Несака.Несако је добио изборе у јуну,имао солидан мандат и добио још једну шансу.За време "империје" народ еСрбије доживео је више понижења.МСП тим раме уз раме са осталим министарствима трошио је на хиљаде динара из државне касе.Несако је поставио аватар неког императора из Рима,постао је наш император.У важним моментима по нашу "империју" император је ударао за БХ у неким левим местима и тиме давао до знања српским цивилима а и војницима да у Србији влада анархија.Та понижења ми нисмо смели да трпимо ни тада а камоли данас. Ових дана смо у опасности од рађања нове "империје.Кандидат за то јесте играч Игајуниор кога сви хвале,али хвалили су и Несака и џабе је он ЦП када око себе има лоше људе који ће му покварити мандат.Уколико еСрбија доживи пад и изгуби 10-10 ресурса сви ћемо се кајати али тад ће бити касно.Екипа коју Ига окупља,НСС и СЗР не вреди ни црвљиве шљиве.Једина вредна странка из ајвара јесте Само Србија. Зато вас све позивам да не гласате за Игајуниора,јер глас за њега је глас за еСрбију без будућности.Ово сам рекао јер има много млађих играча који служе само као гласачка машина и који не знају које бахатости је Несако чинио.Сваки глас који дате НСС-у је пропао глас! Живела јака еСрбија!!!о7 What is this?You are reading an article written by a citizen of eRepublik, an immersive multiplayer strategy game based on real life countries. Create your own character and help your country achieve its glory while establishing yourself as a war hero, renowned publisher or finance guru.


У периоду од IX до XI вијека над посавским подручјем смјењује се власт различитих држава: Бугарске, Византије, Србије и Маћарске. У доба јачања босанске средњовјековне краљевине Посавина улази у њен састав. За вријеме краља Твртка I Котроманића Босна доживљава свој врхунац у територијалном проширењу и тада престаје било какав утицај Мађара на крајеве у Посавини.


Вијести Реализација ResInfra@DR програма: Посјета партнера из Словачке / Почетна / Влада Републике Српске / Министарства / Министарство науке и технологије / Инфо-центар / Вијести / Реализација ResInfra@DR програма: Посјета партнера из Словачке Реализација ResInfra@DR програма: Посјета партнера из Словачке У оквиру програма ResInfra@DR у којем учествује Министарство науке и технологије Републике Српске, на Електротехничком факултету Универзитета у Бањој Луци 24. и 25. октобра 2018. године одржава се прва пилот посјета партнера из Словачке, у оквиру које се спроводи активност учења кроз сарадњу сродних организација. Делегацију из Словачке чине професор Техничког универзитета Кошице Јухар Јозеф и представнице словачког Центра за науку и технолошке информације Ана Кривјанска и Наташа Дојцакова, док из Републике Српске у раду састанка учествују проф. др Гордана Гардашевић (Електротехнички факултет Универзитета Бања Лука), помоћник министра за науку Синиша Марчић, Бранка Савић (Министарство науке и технологије), доц. др Дино Косић (Електротехнички факултет УНИБЛ), Владимир Рисојевић (Електротехнички факултет УНИБЛ), Вања Тодоровић (Електротехнички факултет УНИБЛ). - Пројекат је везан за истраживачку инфраструктуру, са циљем да се примјери добре праксе примијене и у научноистраживачким институцијама, односно факултетима у Републици Српској. Конкретно се у овом случају ради о технолошком парку при Техничком факултету Универзитета у Кошицама (Словачка) и тај модел бисмо жељели да пресликамо и на наше окружење – рекла је проф. др Гордана Гардашевић. Она је додала да је сусрету претходила припрема извјештаја о томе каква је ситуација по питању научне инфраструктуре у Републици Српској, конкретно на Електротехничком факултету и која су могућа рјешења, а на основу тога колеге из Словачке даће своје препоруке које је затим потребно имплементирати. Министарство науке и технологије Републике Српске од почетка 2017. године учествује у пројекту под називом ResInfra@DR (Facilitating macro-regional scope and link up to socio-economic actors of Research Infrastructure in the Danube Region) у оквиру Дунавског прекограничног програма (Danube Transnational Programme) који финансира Европска унија. Пројекат траје од јануара 2017. године до јуна 2019. године, а његова укупна вриједност је 2,154,989.36 евра.