СВЕТИ ГРИГОРИЈЕ ПАЛАМА (1296-1359) – Манастир Ваведење ← Поуке о посту – Свети Григорије Палама Святитель Григорий Палама: БЕСЕДА О ПОСТЕ → Манастир Ваведење Posted on март 27, 2016 by Манастир Ваведење март 27, 2016 Они су још оштро оспоравали созерцатељну праксу исихаста (тиховатеља) и могућност виђена нестворених божанских енергија. Григорије Палама је између 1338. и 1341. године написао три Тријаде у одбрану светих исихаста. Светогорски монаси су имали свој свештени сабор 1340-1341. године и издали су Светогорски томос у коме су одлучно бранили своје православно-хришћанске ставове. Цариградски сабор у храму Свете Софије 1341. стао је на страну Григорија Паламе и светогорских исихаста, а Варлаама и његове присталице сабор је осудио као јеретике. Варлаам је после осуде отишао на Запад коме је духовно и припадао. Његову осуду су потврдили и потоњи сабори у Цариграду 1347, 1351, 1352 и 1368. године. Григорије Палама је изабран за солунског архиепископа 1347. године, али је ступио на дужност, због ондашњих политичких прилика, тек 1350. године. На путу од Солуна до Цариграда 1354. заробили су га Турци, али су га из ропства откупили и ослободили Срби. Умро је 1359. године, а за светитеља је проглашен 1368. од стране цариградског патријарха Филотеја, који му је написао житије. Богословље Св. Григорија Паламе је библијски утемељено и говори о човеку као духовно-физичком бићу. Исихастичким (тиховатељским) духовним методом и опитом кроз усавршавање могуће је да човек својим физичким очима види нестворену, вечну божанску светлост и енергију. Григорије Палама и исихасти јасно разликују божанску суштину која је несазнатљива и божанску енергију која је људима приступачна. Свети Григорије Палама се празнује у православној Цркви 14. новембра, а посвећена му је и друга недеља Васкршњег поста. Варлаам и схоластичари су се држали рационализма у философији и богословљу. Држали су да је познање Бога само мисаоно, док суштинско познање Бога није могуће спољашњим чулима. Насупрот овоме, Црква, позивајући се на ауторитет Предања и Свете Оце, одбацује такво схватање. Варлаам је, додуше, дуго времена боравио на Истоку, на Светој Гори ? средишту монаштва и аутентичне хришћанске духовности. Варлааму је сметао начин живота и подвиг монаха и хришћана уопште, који је тада био непознат на Западу, односно, већ у то време био изгубљен. Западни монаси су углавном живели у свету и за свет. Варлааму је посебно засметало духовно искуство монаха-исихаста који су показивали да је могуће опитно искуство божанске енергије и светлости. Варлаам их је због тога називао обмањивачима, масалијанима и пупкогледцима (омфалопсихити). Говорио је још да је таворска светлост створена и пропадљива. Атонски монаси су оваквим нападима били веома узнемирени и обратили су се Григорију Палами који је одмах почео да пише против Варлаама. Варлаам, опет, пише своје дело, Против масалијана . Григорије Палама је имао подршку цариградског патријарха Филотеја, царице Ане, затим царева Јована Палеолога и Јована Кантакузина. Исихасти са Григоријем Паламом на челу, у тим спорењима су тврдили да таворска светлост коју су апостоли видели приликом Христовог преображења, иако није сама суштина Божја, али је неразлучно савечна божанској суштини и она је природно својство и енергија Божанства. Та светлост није суштина Божја, већ енергија, благодат и слава која се даје светима из суштине Божје. У Синодику који се чита у Недељу православља унета је анатема онима који божанску светлост сматрају за Божју суштину. Анатема је и онима који мисле да Бог нема физичку енергију, већ само суштину, и да нема разлике између суштине и енергије. Анатема је и онима који мисле да је енергија створена и да је Божанство сложено зато што се разликује суштина и енергија. ПОЈМОВНИК ЦРКВЕНЕ ИСТОРИЈЕ, Хришћанска мисао, Београд 2000. Извор: Епархија бачка,


Политичка фукара "Александар Вучић је највећи, најбруталнији и најбесрамнији преварант у савременој историји Србије. Ова књига разоткрива позадину његове патолошке трансформације из великосрпског националисте у евроатлантског фанатика и нуди документоване доказе преваре којом је извршио пуч у Српској радикалној странци, направио политички картел назван Српска напредна странка и нанео огромну штету процесу демократизације српског друштва, а све искључиво зарад остварења личних амбиција." Предраг ПОПОВИЋ, аутор Преузми књигу


ПОЗОРИШНА КРИТИКА – Београд, Србија – „Догвил”, сценска адаптација филма Ларса фон Трира, редитељ Кокан Младеновић, Миксер хаус и „Ибзенов Непријатељ народа као Брехтов поучни комад”, аутор и редитељ Златко Паковић, Центар за културну деконтаминацију.


Г7: Русија опасно појачава напетост у Керчком мореузу - Спутњик Србија 00:38 24 Јануар 2021 15:25 30.11.2018 Преузмите краћи линк Министри иностраних послова Канаде, Француске, Немачке, Италије, Јапана, Уједињеног Краљевства, САД и врховни представник Европске уније изразили су крајњу забринутост због дејстава Русије у области Керчког мореуза, која су „опасно појачала напетост“. „Позивамо на суздржаност, дужно поштовање међународног права и спречавање било какве даље ескалације ситуације. Позивамо Русију да ослободи ухапшене чланове посаде и бродове и да се суздржи од спречавања законитог проласка кроз Керчки мореуз“, наведено је у саопштењу објављеном на сајту канадске владе. У недељу су три брода украјинске војне морнарице – „Бердјанск“, „Никопољ“ и „Јани Капу“ – повредила државну границу Русије, ушли у привремено затворену акваторију мора Русије и кренула из Црног мора ка Керчком мореузу. Бродови су изводили опасне маневре, оглушивши се о законите захтеве руских власти, због чега су задржани. Председник Русије Владимир Путин је инцидент у Керчком мореузу назвао провокацијом, наводећи да су међу члановима посаде украјинских бродова била и два сарадника украјинске службе безбедности, који су практично руководили том операцијом. забринутост, саопштење, Самит Г20, Г7, Азовско море, Керчки мореуз, Украјина


source: fineweb

text: Патријарх Иринеј освештао капелу на Војној академији Његова Светост Патријарх српски г. Иринеј на празник Светих мученика Ермила и Стратоника освештао је капелу посвећену Покрову Пресвете Богородице у Војној Академији у Београду. Овом приликом Његова Светост је уручио архијерејске грамате генерал-мајору г. Младену Вуруни, начелнику Војне академије, потпуковнику Ранђелу Китановићу, начелнику Грађевинске службе, Кадетској бригади Војне академије и донатору г. Бранету Грумићу.


source: CulturaX

text: Температура при циститису - шта да радите? - Импотенција 2020 Ако ознака на термометру не прелази 38 Ц, не можете да бринете: тело покушава само да се носи са инфекцијом. Наравно, не препоручује се да се ситуација усвоји. Неопходно је консултовати доктора, ако је потребно, да прође течај антибиотика и биљног лијека. Али не би требало да избаците температуру: чим се упални процес опадне, знак на степеној скали ће се вратити у нормалу. Просечна вредност, по правилу, не донесе знак од 37,5 Ц. Ако је температура у циститис порасла на 37 степени, није потребно да се сруши, обори грозницу се препоручује када је изнад нивоа од 38 Ц. Али то се ипак препоручује када прве знаке циститис посетите лекара. Ако је температура у циститису порасла на 37,5 ° Ц и није праћена значајним погоршањем стања, упале су локализоване само у мукозној мембрани уреје, а не прелазећи границе. У том случају се не препоручују агенси против грознице - пад температуре смањује производњу Т-лимфоцита, опоравак успорава. Од циститиса флегмоноус и гангренозних облика долази до високих температура. Такође се карактерише честим мокрењем са додатком гна и крви и тешким болом. Ови облици болести могу довести до руптуре зидова бешике без третмана. Шта урадити у овом случају може само да каже стручњак након што добије резултате анализе. Са јаким имунитетом код одраслих, температура може бити у нормалном домету. Ово је посебно важно за хронични облик болести. Базална температура се такође не повећава, иако тијело има запаљен процес. У време погоршања болести, телесна температура може порасти на 37 степени - и задржати неколико дана. Колико дана особа осећа неугодност због високе температуре и топлоте зависи од истовременог лечења и присуства компликација. За комплексне облике циститиса, третман може трајати неколико недеља, топлота обично траје око 5 дана. Ако су бубрези погођени, третман ће бити још дужи. Смањење телесне температуре није знак одсуства инфекције у телу. Уколико се лечење напусти, запаљење може поново да се деси. Да ли циститис изазива независно смањење температуре? Као што је случај са одбијањем третмана, телесна температура може се вратити у нормалу, али ће инфекција напредовати у уринарном тракту. Ако негативни фактори утичу на тијело, циститис се може поново погоршати, а температура ће порасти. Као што је раније речено, акутно упалу мукозне мембране урогениталног система узроковано је присуством заразног патогена у телу, што доводи до циститиса који изазива температуру. По правилу, код акутног циститиса, температура траје не више од 7-10 дана. Пуно зависи од тачности изабраног курса лечења. Такође је потребно узимати велику количину течности, прво, пити пуно течности смањује температуру, а друго, пити пуно течности, потребно је често мокрење. Инфекција из тела излази из урина. Хипертермија није главни симптом упале бешике. Може ли бити температура за циститис? Или се то деси са другим болестима? Овај чланак објашњава узроке феномена, а такође вам говори шта треба урадити ако се температура повећава када се јавља циститис. Стална запаљење мокраћне бешике пролази без пиетских догађаја. Код одраслих, погоршани циститис се може манифестовати са температуром од 38. Ако се неко труди да се брзо смањи. Заиста, кршење терморегулације указује на то да се тело бори против инфекције. Поред тога, само-лијечење може довести до погрешне дијагнозе. Према томе, требало би да позовете доктора и предузмете мере под његовом контролом. Али температура бебе може порасти на 39 °. Шта да радимо у овој ситуацији? Наравно, позовите специјалисте за помоћ. Колико дана циститис има температуру? Верује се да након недеље грознице у одсуству правилног лечења, процес прелази на сталан курс или се шири на бубреге, што узрокује пијелонефритис. Ако се температура заустави на око 37 година, нема разлога да се радујете, по свему судећи, болест се претворила у хроничан курс. Хипертермија се јавља када се јавља акутна упала колектора уринара, стална манифестација или запаљење бубрега. Болест је праћена тешким болом у доњем делу стомака када се бешумни део испразни. Поллакиурија се развија, нагон постаје већи, а волумен појединачних излучака се смањује. Урин затамни, постаје мутан, у њему налазе леукоците и велики број бактерија. Људи различите старосне доби и пол различито реагују на грозницу. Код дјетета, акутни циститис прати често изазивање, висок, до 39 ° температуре, плакање, главобоља, анксиозност, мрзлица. Ако беба уринира више од два пута у року од 60 минута, треба дати дијагнозу запаљења мокраћне бешике. У старијој деци, симптоми нису толико јасни. Период гестације предиспонира на појаву циститиса. Повећавајућа матерница потискује уринске линије, постоје препреке за одлив мокраће, стагнира, микрофлора се не испире благовремено, што јој даје прилику да се прикаже на зид резервоара и започне репродукцију. Истовремени фактори су хормонска дисонанција. Често, жене пре зачећа већ трпе од хроничног запаљења бешике, што је олакшано следењем навике облачења који није у складу са временом. Да ли постоји грозница за жене са циститисом? Хипотермија доприноси манифестацији постојеће упале. Грозница код трудница је опасна јер су антибиотици контраиндиковани током овог периода, што може штетити фетусу. Након порођаја, потребно је вратити на лечење болести које су одложене због трудноће. Ако су се појавили симптоми нездрављеног циститиса и температура је порасла, дошло је до повољног времена за лечење. Анатомске карактеристике структуре уриналних канала штите човека од инфекције споља. Постоји ризик од инфекције болесног партнера у незаштићеном полу. Али након четрдесет мушкараца има следеће хроничне болести које доприносе почетку циститиса: Препреке одливању урина узроковане уротилиазамом. Увођење патогених бактерија из фокуса инфекције у следећим патологијама: Пурулент пулпитис и друга оштећења зуба. Температура циститиса код мушкараца је често симптом повезаних болести. Када флегмонозна или гангренозна упала развија олигурију, која је узрок интоксикације. Са трајним запаљењем, симптоми могу бити избрисани или одсутни. У таквим ситуацијама, циститис наставља без температуре. Ако се хипертермија развила током запаљења мокраћне бешике, нормализује се уобичајеним медицинским процедурама. Користе се антимикробни и анестетски лекови, антиспазмодици, биљни лекови, дијетална терапија. Која је температура карактеристична за циститис? Т ° не више од 37,5 сматра се уобичајеним. Треба је срушити када је> 38,5. За то се користе антипиретички лекови - Нурофен или агенси који укључују Парацетамол. Такође се дешава да је особа излечена од циститиса, одлучила да прослави овај или неки други догађај и добије нову грозницу. Уз висок степен вероватноће, може се тврдити да се болест вратила због алкохолне тровања или иритације зидова уринских канала са солима урата формираних након конзумирања делиција. А шта да урадите ако пацијент заврши читав терапеутски ток, тестови нису показали симптоме запаљења бешике, а температура је висока? Највероватније, особа има другу, а није претходно дијагностикована болест. Али, још једна могућност је могућа. Човек се опоравио, препоручио му је профилактички третман са антиинфламаторним биљним лековима, а развијена је хипертермија. Постоји велика вероватноћа да је ово краткотрајна реакција на лек који пролази спонтано. У том случају, треба се консултовати са својим лекаром. Запаљење бешике обично се јавља без значајне хипертермије. Грозница указује на појаву пратећих обољења. Ако телесна температура не прелази 38,5 °, за лијечење циститиса нису потребна посебна средства, осим оних прописаних од стране лекара. Циститис је запаљенско обољење. Најмање 80-90% свих случајева болести се обрачунава на инфективни циститис, тј. узрокују патогене бактерије које продиру у тело и паразитске. Погоршана му је слузница мокраћне бешике. Не само да је овај орган укључен у процес, већ и организам у целини, пошто говоримо о запаљењу. Особа је слаба, уморна, многи чак и не желе да изађу из кревета. Поред непријатног осећаја пренатрпаности бешике, боли и слабости, температура такође може порасти. Обично се повећава на 38 степени, не расте више. Али неопходно је да одредите узрок високе температуре код лекара: стога, у случају циститиса, дефинитивно идите код лекара и узмите болесну листу. Зашто се температура циститиса повећава Једноставно - температура се повећава као одговор имунолошког апарата тела у одговору на бактерије или вирусе који делују као агресивни агенси. Акумулација бактерија, по правилу, доводи до измењених очитавања на термометру. Али после свега, циститис је компликован. На пример, урологи разликују рефлуксни облик циститиса и гангренозе. У овим случајевима тело доживљава моћну интоксикацију, на којој се телесна температура повећава на 38 степени. Урин се такође мења: постаје мутан, слуз и крв се налазе у њему. Симптоматски без претеривања опасно: говори о уништавању зидова бешике. Чак ни касније руптуре органа не може се искључити. Да, комплексни облици ријетко се дијагностикују, али ако имате само циститис и грозницу, а урин постаје облачно са нечистоћама, одмах идите код специјалисте. Циститис и бубрези Ако имате све наведене симптоме, и док сте стално страдали, морате хитно прегледати бубреге. Често често, хипертермија и хронични циститис указују на болест бубрега. Можда нисте обраћали пажњу на негативне знаке болести на време, а инфекција је порасла. Ситуација је опасан развој пиелонефритиса. Уз запаљење бешике и бубрега: Температура може порасти на 40; Пацијент је болестан, повраћање није искључено; Постоји бол у лумбалној регији; Он дрхти; Сваки покрет изазива бол и неугодност. Само лекови могу побољшати стање пацијента. Са тако високом температуром, позовите доктора код куће и немојте оклевати с њим. Доктор ће проценити ситуацију - у неким случајевима је наведена болница. Али дефинитивно пацијент треба тестирати како би идентификовао истинске узроке болести. Како се бавити хипертермијом током циститиса Температура циститиса код жена и мушкараца ретко расте изнад 38 степени. Ако су се учинили термометри - то је разлог за проверу бубрега, можда је упарени орган такође ухватио инфекцију. Код деце, температура може порасти на 39 степени. Сматра се да је знак од 38,5 код одраслих и дјеце сигнал да температура треба срушити. Ако су стопе ниже, тијелу треба дати могућност да се боре против инфекције на природан начин. Ово је прилично суптилно питање. Многи лекари су сигурни да свако има свој праг када треба срушити температуру. Нека деца и индикатор у 39 се нормално преносе, док су активни, не се посебно жале. А ако температура не расте даље, дете није споро и није слабо, можете чекати и контролисати ситуацију. Температура циститиса, шта учинити: Узимајте Ибуфен, Ибупрофен или Нурофен (мала деца се дају у сирупу или суспензији); Паре Парацетамол у дозама према старости. Ови лекови не само да смањују температуру: они такође раде као лек против болова, што је такође важно за циститис. Али свеће (ректалне супозиторије) и смањити телесну температуру, и смањити бол, и ослободити манифестације упале. Свеће се брзо растварају у телу, и стога брзо поступају. Поред лекова, помажите телу и начинима без дрога. Обавезно пити пуно. Пиће пуно воде смањује грозницу - чињеница да, поред тога, повећава мокрење. Такође пиће кисело пиће: сок од бруснице и бруснице, комбине са рибизлим. Направите зелени чај са лимуном. Кисовито окружење је неповољно за бактерије, стога, уколико не постоје контраиндикације из гастроинтестиналног тракта, "наслоните се" на кисело пијење. Топична терапија циститисом код жена Циститис се често јавља као последица инфекције гениталних органа, јер су вагине, уретра и анус анатомски лоцирани веома близу. Пошто патогени из ректума или вагине лако продиру у уретру, а затим се уђу у бешику. То може бити због грознице: инфективне болести сексуалне сфере + циститис дају такав имунолошки одговор. Ако се открије сексуално преносива болест, она се стриктно третира са антибиотиком, а ово, уз позитиван терапеутски ефекат, може имати и неке нежељене последице. Вагинална микрофлора је повређена, а понекад због тога се појави вагинитис. Према томе, терапију антибиотиком треба пратити: Вагиналне супозиторије са бактеријама млечне киселине у саставу; Вагиналне супозиторије са антигљивичним састојцима. Ово ће избјећи вагинитис, који може изазвати циститис, а уриногенитална болест ће бити компликована. Температура ће се повећати, постојаће знатни знаци упале. Зато је толико важно да га лечи лекар: он ће прописати не само главну медицину, већ и помоћну терапију, која ће ослобађати од компликација. У мрежи можете пронаћи пуно контекстуалног и директног оглашавања са гласним насловима као што су "Како излечити циститис у једном дану". Али то је једноставно немогуће: запаљен процес се не може уклонити за један дан. Ако пацијент покуша брзо да снизи симптоме како би се брзо вратио у свој нормалан живот, он ризикује да није најтеже направити акутну болест у лечењу хроничне болести честим релапсима. Поред тога, "третман за брзину" је опасан и чињеница да се у неколико дана не појављује врло изражен циститис може се претворити у болести са високом температуром, болом, сечењем, астенијом. Ако имате циститис: Промените свој режим. Не можете претерати, не можете дозволити физичко преоптерећење. Одморите више, довољно спавајте; Подесите свој мени. Не би требало да буде храна која ће постати иритантна за зидове бешике - зачињена, масна, слана, пржена, димљена, кисели. Такође би требало да одустанете од слаткиша; Пијте више. Ово ће убрзати опоравак и помоћи на високим температурама; Помозите главном третману народних метода. Пијте корисне биљне чајеве, припремите воћна пића и воћна пића; Избегавајте стрес, они могу погоршати циститис. Топлотна терапија је индицирана за хронични циститис као профилактички агенс. Ово купатило и купатило и загревање. Али са акутним бактеријским циститисом, топлотни третман може играти окрутну шалу: само ћете побољшати услове живота бактерија. Иначе, често је након неадекватног третмана топлоте пацијент са циститисом имао грозницу. Може ли бити температура са циститисом? Можда, али она није обавезан сапутник упале бешике. Висока грозница је индикација да је немогуће одлагати узимајући уролог. Можда имате компликован циститис. А можда је таква да је инфекција већ у бубрезима. Истовремена болест, која је вероватно изазвала циститис, такође може довести до раста термометра. Не идите у рад: сазнајте узрок високе температуре и пратите сва именовања.


source: wikipedia

text: 2. децембар (2.12.) је 336. дан године по грегоријанском календару (337. у преступној години). До краја године има још 29 дана. Догађаји 1254 — Краљ Сицилије Манфред победио у бици код Фође папску војску и задржао своје краљевство. 1804 — Папа Пије VII у Паризу крунисао Наполеона Бонапарту за цара Француске. 1805 — Француска војска под командом Наполеона Бонапарте је поразила руску и аустријску војску у бици код Аустерлица. 1823 — Председник САД Џејмс Монро у Конгресу САД објавио Монроову доктрину, којим је проглашена изолационистичка политика САД. 1848 — Аустријски цар Фердинанд I абдицирао у корист свог синовца Франца Јозефа I. 1852 — У Француској проглашено Друго царство с царем Шарлом Лујем Наполеоном III Бонапартом. 1859 — Милитатни аболационистички вођа Џон Браун је обешен због свог препада од 16. октобра на Харперс Фери. 1901 — Амерички проналазач Кинг Кемп Џилет патентирао први ножић за бријање с двоструком оштрицом. 1908 — Пу Ји је постао кинески цар у својој другој години. 1917 — Русија и Централне силе су потписале примирје у Брест-Литовску и започели мировне преговоре који су довели до Брест-литовског мира. 1942 — На Универзитету у Чикагу, где су нуклеарни физичари предвођени Енриком Фермијем радили на тајном пројекту израде атомске бомбе, први пут је демонстрирана нуклеарна ланчана фисија. 1950 — Одлуком Уједињених нација бивша италијанска колонија Еритреја ушла у састав Етиопије као аутономна област. 1954 — Сенат Сједињених Америчких Држава изрекао јавни прекор сенатору Џозефу Макартију због његовог свирепог понашања током истражног поступка против хиљада људи који су били осумњичени да су комунисти. 1971 — Совјетски васионски брод без људске посаде “Марс III” спустио се на Марс. Од шест емирата у Персијском заливу, Абу Дабија, Дубаија, Шарџе, Аџмана, Ума ал Кајвајн и Фуџејра основана федерација Уједињених Арапских Емирата. 1972 — У пожару који је избио током музичког фестивала у јужнокорејском главном граду Сеулу погинуло најмање 50 особа. 1975 — У Лаосу власт преузели комунисти и прогласили крај 600 година старе монархије. 1982 — Хирург Вилијам де Врис на клиници Универзитета Јуте у америчком граду Солт Лејк Ситију је применио прво вештачко срце од полиуретана. Пацијент, пензионисан зубар Барни Кларк, живео с тим срцем 112 дана. 1990 — После уједињења Немачке, коалиција десног центра канцелара Хелмута Кола однела убедљиву победу на првим свенемачкима изборима од 1932. 1994 — Филипински ферибот с више од 600 путника потонуо у Манилском заливу после судара с теретним бродом. Живот изгубило 140 особа. 1998 — СФОР у Бијељини ухапсио Радислава Крстића, активног генерала Војске Републике Српске, и предао га Међународном суду за ратне злочине у Хагу. Хашки суд оптужио Крстића за геноцид над босанским муслиманима у Сребреници 1995. и осудио га 2. августа 2001. на 46 година затвора. 2001 — Највећа енергетска компанија у САД, корпорација Енрон, поднела молбу њујоршком суду за заштиту од банкрота. То је био највећи банкрот у историји САД, а изазвао је велики удар на финансијским тржиштима широм света. 2003 — Трибунал у Хагу изрекао казну од 27 година затвора Момиру Николићу, првом официру ВРС који је признао кривицу за учешће у убиству преко 7.000 муслимана у Сребреници у лето 1995. Рођења 1859 — Жорж-Пјер Сера, француски сликар. (прем. 1891) 1884 — Јахја Кемал Бејатли, турски песник, писац, политичар и дипломата. (прем. 1958) 1891 — Ото Дикс, немачки сликар и графичар. (прем. 1969) 1901 — Рајмундо Орси, аргентинско-италијански фудбалер. (прем. 1986) 1907 — Исмет Мујезиновић, југословенски и босанскохерцеговачки сликар. (прем. 1984) 1910 — Тајсто Меки, фински атлетичар (тркач на дуге стазе). (прем. 1979) 1923 — Марија Калас, грчка оперска певачица. (прем. 1977) 1925 — Џули Харис, америчка глумица. (прем. 2013) 1930 — Гари Бекер, амерички економиста, добитник Нобелове награде за економију (1992). (прем. 2014) 1931 — Нађа Регин, српска глумица. (прем. 2019) 1932 — Серђо Бонели, италијански стрип аутор и издавач. (прем. 2011) 1935 — Љубомир Симовић, српски песник, писац, драматург, есејиста и преводилац. 1944 — Ибрахим Ругова, албански политичар. (прем. 2006) 1946 — Ђани Версаче, италијански модни дизајнер. (прем. 1997) 1948 — Антоњин Паненка, чешки фудбалер. 1953 — Драган Стојковић Босанац, српски хармоникаш, композитор, аранжер и продуцент. 1956 — Стивен Бауер, кубанско-амерички глумац. 1968 — Луси Лу, америчка глумица и редитељка. 1968 — Нејт Мендел, амерички музичар, најпознатији као басиста групе -{Foo Fighters}-. 1970 — Дмитриј Ратченко, руски фудбалер. 1971 — Франческо Толдо, италијански фудбалски голман. 1973 — Моника Селеш, америчко-југословенска тенисерка. 1973 — Јан Улрих, немачки бициклиста. 1978 — Нели Фуртадо, канадска музичарка. 1980 — Дамир Бурић, хрватски ватерполиста. 1981 — Лезли-Ен Брант, јужноафричка глумица. 1981 — Данијел Прањић, хрватски фудбалер. 1981 — Бритни Спирс, америчка музичарка, плесачица и глумица. 1985 — Дорел Рајт, амерички кошаркаш. 1989 — Матео Дармијан, италијански фудбалер. 1991 — Чарли Пут, амерички музичар и музички продуцент. 1996 — Анес Рушевић, српски фудбалер. 1998 — -{Juice Wrld}-, амерички хип хоп музичар. (прем. 2019) Смрти 1547 — Хернан Кортез, шпански освајач. (рођ. 1485). 1859 — Џон Браун, амерички борац за укидање црначког ропства. 1814 — Маркиз де Сад, француски аристрократа и књижевник 1918 — Љубомир Ковачевић, српски историчар и политичар. (рођ. 1848) 1969 — Климент Ворошилов, совјетски војни командант и политичар. 1981 — Хуго Клајн, Шекспиролог 1993 — Пабло Ескобар, шеф колумбијског нарко-картела. 2011 — Павле Јурина, југословенски и хрватски рукометаш. (рођ. 1955) Празници и дани сећања Српска православна црква данас прославља Пророк Авдеј Преподобни Варлам и Јоасаф


Вести - News - Новости: ДО КРАЈЊИХ ГРАНИЦА ЉУДСКЕ И КОЊСКЕ СНАГЕ: Јуриш у поробљену отаџбину ДО КРАЈЊИХ ГРАНИЦА ЉУДСКЕ И КОЊСКЕ СНАГЕ: Јуриш у поробљену отаџбину Два дана уочи општег напада на непријатељска утврђења дуж Солунског фронта, начелник штаба врховне команде Српске војске, војвода Живојин Мишић, заповедио је да се нашим јединицама прочита наредба: „Сви команданти, командири и војници треба да буду прожети идејом: од брзине продирања зависи цео успех офанзиве. Та брзина је у исто време и најбоља гаранција против изненађења од непријатеља, јер се њоме постиже његово растројство и потпуна слобода у нашим дејствима. Треба дрско продирати, без починка, до крајњих граница људске и коњске снаге...” „Језиво зјапе два проширена камена шанца, налик на два тек подерана речна корита кроз – не планинске, плахе већ – црвене вулканске реке које су, надирући, топиле и гвожђе и камен... И ничега више, сем црног гвозденог града којим је тако свирепо насејан овај преврнути простор. Ватра је спржила све што је захватила, а прашне остатке експлозив је подигао у ваздух. Овде је ваздух људска гробница а не земља и камен... Пре 20 часова овде је ударио гром наше освете. Пре двадесет часова одавде је, испред наших бајонета, кренуо ужасан и невиђен пожар у правцу Србије. И сад је ова планина обучена у огањ који све више расте, кога гоне бесови ветра и наше освете. Да би ужас био већи, сваког часа урликне понеки тајни бугарски магацин и одлети до неба, и тамо се распрскава, приређујући највеличанственији ватромет у част нашег повратка...” ДО КРАЈЊИХ ГРАНИЦА ЉУДСКЕ И КОЊСКЕ СНАГЕ: Јуриш у поробљену отаџбину - Видовдан Магазин ▼ октобар (201) БЕЗ УСТРУЧАВАЊА - Бранко Павловић: Вучића фрустрир... Суочавање 17 октобар гости др Зоран Миливојевић и ... Геополитика 18 октобар гост Живадин Јовановић ГОВОРНИЦА 20.10.2018 Ратко Божовић АУСТРОУГАРСКА ТРАЖИ КАНДИДАТА ЗА „ОЦА СРПСКЕ ПИСМЕ... Достојни Србије - АКТУЕЛНОСТИ 19.10.2018. ИНТЕРВЈУ: Михајло Улемек - Легија је херој, Шиптар... Срђан Ного: Ако им смета вешање, нека кажу која је... Мењате закон да бисте легализовали Томину викендиц... У ЦЕНТАР - СРЂАН НОГО: О Вучићу, Брнабићки и милио... Драган Дувњак ''КОЛИКО ЈЕ СРБИН СРБИН У ДИЈАСПОРИ?... Бранко Драгаш ''САНУ СРБИМА!'' (7527. шумопад дан ... "Будућност правосуђа" Вилибалд Ерић: "Вучић је сатаниста којег контролиш... ИНТЕРВЈУ: Бошко Обрадовић - Савез за Србију ће сиг... Криза у православљу — куда даље? Од четвртка до четвртка ǀ Миле Бјелајац: Војска Ко... Tрибина - Горан Шарић: „Генетичко порекло Срба и д...


„То је такође вишеструко значајано за нас. Ми јесмо земља кандидат, имамо обавезе у оквиру Поглавља 15 и усклађивања са Трећим енергетским пакетом, али са друге стране, кључно питање које ће нам поставити наши грађани је да ли ћемо имати стабилан и предвидив извор снабдевања гасом после 2019/2020. године”, рекла је Јоксимовић.


text: Артур Шопенхауер |Артур Шопенхауер| |Пуно име||Артур Шопенхауер| |Информације| |Датум рођења||22. фебруар 1788.| |Место рођења||Гдањск (Пруско краљевство, данас Пољска)| |Датум смрти||21. септембар 1860.| |Место смрти||Франкфурт на Мајни (Немачка)| |Рад| |Епоха||Филозофија XIX века| |Регија||Западна филозофија| |Школа филозофије||кантијанизам, идеализам| |Главна интересовања||метафизика, естетика, феноменологија, морализам, психологија| |Значајне идеје||воља, четвороструки корен разума| |Утицаји од||Беркли, Клаудиус, Лок, Платон, Русо, Спиноза, Кант, Гете, Буда, Упанишаде| |Утицао на||Бекет, Хорхе Луис Борхес, Фројд, Хесе, Хоркехајмер, Јунг, Ман, Ниче, Гилберт Рајл, Толстој, Вивекананда, Мопасан, Вагнер, Витгенштајн, Пруст, Алберт Ајнштајн| Артур Шопенхауер (нем. Arthur Schopenhauer; Гдањск, 22. фебруар 1788 — Франкфурт на Мајни, 21. септембар 1860) је био немачки филозоф идеалист, класични представник песимизма; учио да је воља основа свега, Кантова „ствар по себи“, суштина света који је само представа. Воља је вечито незадовољена, и зато је живот бескрајна патња а овај свет најгори могући свет. Циљ свега је нирвана (будизам). Главно дело му је Свет као воља и представа. До већег утицаја дошао тек пред крај живота и после смрти. Остала дела преведена код нас: Метафизика лепог, Метафизика полне љубави, О стилу и писању, О генију и др. Биографија[уреди] Шопенхауер је рођен у Гдањску 22. фебруара године 1788. Отац му је био трговац познат због своје обдарености, осорљивости, независног карактера, и због своје љубави према слободи. Кад је Артуру било пет година, отац му се из Гдањска преселио у Хамбург, јер је Гдањск анексијом Пољске године 1793. изгубио своју слободу. Тако је млади Шопенхауер одрастао усред пословног и финансиског живота. Мада је напустио убрзо трговачку каријеру у коју га је отац био увукао, ипак је она оставила трагова у њему, који су се огледали у извесној сировости манира, у реалистичном држању духа, у познавању света и људи. То га је учинило антиподом оним кабинетским или академским философима што их је он тако презирао. Отац му је умро, мисли се од своје властите руке, године 1805. Баба са очеве стране била је умно болесна. »Карактер или воља (каже Шопенхауер) наслеђују се од оца, а интелект од мајке.« Његова мајка имала је интелекта — она је била једна од најомиљенијих списатељки романа свога времена — али је имала темперамента и зле ћуди. Била је несрећна у животу са својим прозаичним мужем; и после његове смрти, она је усвојила слободну љубав, и кренула у Вајмар као најподесније место за такав начин живота. Артур Шопенхауер гледао је на то као Хамлет на други брак своје мајке. Његове свађе са мајком донеле су му највећи део оних полуистина о жени којима је зачињена његова философија. Једно њено писмо осветљава стање њихових односа: »Ти си досадан и несносан, и мени је веома тешко да живим са тобом. Све твоје добре особине помрачило је уображење да си сувише паметан и учинило их неподесним за свет, просто зато што не можеш да савладаш свој бес да знаш све боље но други. Тиме огорчаваш људе око себе.« Зато су решили да живе одвојено; он је могао да је само посећује у њеној кући, и да буде један гост међу другима; на тај начин могли су да учтиво саобраћају једно са другим као странци, уместо да се мрзе као рођаци. Гете, који је подносио госпођу Шопенхауер зато што му је допуштала да је посећује са својом Христијаном, још је више затегао односе између мајке и сина кад је мајци саопштио да ће јој син постати славан човек; мати још никад није чула да иста породица може имати два генија. Напослетку, кад су свађе дошле до врхунца, мати гурне свога сина и такмаца низа степенице; а наш философ на то јој огорчено изјави да ће њено име бити познато потомству само по њему. Шопенхауер је убрзо оставио Вајмар; и мада му је мајка живела још двадесет и четири године, он је никад више није видео. Чини се да је Бајрон, који се такође родио године 1788, имао сличну невољу са својом мајком. Можда због те околности су обојица постали песимисти. Међутим, Шопенхауер је завршио своје гимназијске и универзитетске студије, и научио је више него што су му ови институти дали. Доживео је свој сусрет са љубављу и са светом, и последице тога утицале су на његов карактер и његову философију. Постао је суморан, циничан и подложан сумњи. Био је опседнут меланхолијом и злом вољом. Своје луле држао је под кључем и резом, а свој врат никад није поверавао бријачевој бритви. Увек би легао након што би пиштоље ставио настрану поред своје постеље — свакако да се њима послужи ако би наишли провалници. Грају није могао да подноси: »Ја већ одавно мислим (пише он) да квантитет граје коју свако с лакоћом може да подноси стоји у обрнутој сразмери према његовим духовним снагама, и да се отуда може посматрати као случајна мера тих снага.« Граја је за њега једно мучење за интелигентно биће. Тако претерана употреба живих снага »у куцању, ударању и забијању свакодневно ме је мучила кроз цео мој живот.« Он је имао безмало параноичну идеју о својој несхваћеној величини. Пошто су му ускраћени успех и слава, он се окренуо у себе и растакао је своју сопствену душу. Није имао ни мајке, ни жене, ни детета, ни породице, ни отаџбине. »Био је апсолутно усамљен, без иједног пријатеља — а између једног и ниједног читава је бескрајност.« Националистичким грозницама свога времена био је још мање приступачан него Гете. Године 1813. пао је испрва толико под утицај Фихтеовог ентузијазма за један ослободилачки рат против Наполеона да је мислио на добровољачку службу, и стварно купио ратну опрему. Али, касније се предомислио; мислио је да је »Наполеон најзад само снажно и несметано изразио исти нагон за самоодржањем и исту жудњу за животом коју осећају сви смртни људи, али је морају угушивати.« Уместо да иде у рат, он је отишао на село и написао своју докторску тезу из философије. После своје дисертације О четвороструком корену става довољног основа (1813.), Шопенхауер је све своје време и сву своју снагу посветио раду који ће бити његово мајсторско дело — Свету као вољи и представи. Свој рукопис magna cum laude послао је издавачу; ту је дело, писао је, које није само подгрејавање старих идеја, него један изванредно кохерентан систем оригиналних мисли, »у највишем степену јасан, разговетан, и не без лепоте«; »то ће бити једна од оних књига које доцније постају извор и подстрек стотинама других књига.« Много година касније, Шопенхауер је био толико уверен у своје решење главних проблема философије да је хтео да носи печатни прстен са сликом сфинге која се строваљује у понор, као што је обећала да ће то учинити кад се одгонену њене загонетке. Поред свега тога, књига је једва привлачила пажњу; свет је био исувише сиромашан и исцрпен да би поред сиромаштва и исцрпљености читао књиге. Шеснаест година после објављивања дела издавач је саопштио Шопенхауеру да је већа половина издања продата као макулатура. У одељку »О оном шта ко представља« у Афоризмима мудрости о животу, он наводи, с очевидном алузијом на своје мајсторско дело, две Лихтенбергове напомене: »Таква дела су огледала; ако у њих гледа какав мајмун, не може из њих да гледа никакав апостол«; и »кад се сукобе глава и књига, јечи празнина; да ли је то сваки пут у књизи?« С тоном увређене сујете, Шопенхауер додаје: »Што више неко припада потомству - друтима речима, човечанству уошпте - све је више туђ своме времену; пошто његово дело није специјално посвећено овоме, дакле пошто не припада њему као таквом, него само уколико је део човечанства, отуда и не носи присну локалну боју: зато се лако може догодити да оно не обрати пажњу на такво дело. Шопенхауер је себе свега толико унео у то једно дело да су сви његови каснији радови само коментари тог дела; он је постао талмудиста своје сопствене Торе. Године 1836. објавио је већу расправу О вољи у природи, која је, донекле прерађена 1844, ушла у проширено издање Света као воље и представе. Године 1841. изашла су Оба основна проблема етике, а 1851. две садржином богате свеске Парерга и паралипомена (дословно: Споредни радови и допуне), које су и на енглески преведене као Огледи. За ово своје најпопуларније и мудрошћу и духовитошћу испуњено дело Шопенхауер је, као целокупан хонорар, добио десет бесплатних примерака. Пошто је оставио Вајмар, само једна авантура помела је монотонију његове истраживачке усамљености. Надао се да ће моћи да предаје своју философију на неком од великих немачких универзитета; године 1822. му се за то пружила прилика, кад су му допустили да се у Берлину хабилитује као приватни доцент. Своја предавања стављао је намерно у оне исте термине у које је тада и моћни Хегел стављао своја. Шопенхауер је очекивао да ће студенти њега и Хегела посматрати очима потомства; али, читао је пред празним клупама. Одрекао се предавања, и осветио се љутим напоменама против Хегела које унакажују каснија издања његовог главног дела. Године 1831. у Берлину је избила колера; избегли су и Хегел и Шопенхауер; али, Хегел се вратио сувише рано, заразио се, и умро за веома кратко време. Шопенхауер се зауставио у Франкфурту на Мајни, где је остао до смрти. Као осетљив песимиста, клонио се покушаја да своје издржавање заслужује пером. Био је наследио један део очеве радње, па је живео у скромној удобности од прихода које је добијао од тог дела. Свој новац улагао је с умешношћу необичном за једног философа. Кад је пословно друштво у којем је имао свој део пало под стечај, и други повериоци били споразумни да буду подмирени седамдесетпроцентним подмирењем, Шопенхауер је упорно тражио пуну исплату, и добио ју је. Имао је довољно средстава да узме под кирију две собе; у њима је становао тридесет година, са својим кудровом, као јединим другом. Малом псу дао је име Атма (брамански израз за »Светску душу«); али, варошки враголани звали су га »млади Шопенхауер«. Вечерао би обично у »Енглеском двору«. Сваки пут кад би почео да једе ставио би преда се на сто један дукат; после јела метнуо би га опет у џеп. Напослетку, један несумњиво неуздржљив конобар запитао га је шта значи та непроменљива церемонија. Шопенхауер је одговорио да се тајно заветовао да ће у сандуче у које се ставља милостиња убацити дукат чим присутни енглески официри престану да говоре само о коњима, женама и псима. Универзитети нису ништа забележили о њему и о његовим делима да се као обистини његово тврђење како се сваки напредак у философији врши изван академских зидова. »Ништа немачке научнике није вређало јаче него Шопенхауерова различност од њих«, каже Ниче. Али, Шопенхауер се постепено навикавао да буде стрпљив; био је уверен да ће га, мада касно, ипак признати. И напослетку, полагано, признање је дошло. Људи средњих класа — адвокати, лекари, трговци — нашли су у њему философа који им је пружао не само претенциозан метафизички жаргон, него разумљив преглед појава актуелног живота. Европа која је изгубила веру у идеале и напоре 1848. године дочекала је готово са клицањем ту философију која је изражавала очајање од године 1815. Напад науке на теологију, социјалистичко оптуживање због сиромаштва и рата, биолошко наглашавање борбе за опстанак — сви ти чиниоци помогли су најзад да се рашири Шопенхауерова слава. Он још није био сувише стар да ужива у својој популарности: пожудно је читао све чланке који су о њему написани; молио је своје пријатеље да му шаљу сваку штампану напомену коју могу наћи — а он ће платити поштарину. Године 1854. Вагнер му је послао један примерак свог дела Прстен нибелунга, са неколико попратних речи којима одаје признање Шопенхауеровој философији музике. Велики песимиста преобразио се у својој старости у оптимисту; после јела свирао би истрајно у флауту, и благодарио би времену што га је ослободило ватре његове младости. Са свих страна долазили су људи да га походе; и о свом седамдесетом рођендану, године 1858, био је претрпан честиткама са свих страна света. Овај преображај није дошао прерано: остало му је да живи још две године. 21. септембра 1860. сео је да доручкује, и чинило се да се налази у најбољем здрављу. Сат времена касније нашла га је газдарица како још седи за столом, али мртав. Спољашње везе[уреди]


Границе мултикултурализма Страх под маском толеранције Кристофер Калдвел Главни проблем прихватања придошлица из сиромашних земаља је то што су Европљани изгубили веру у оне делове цивилизације који су имигранте испрва и привукли. „Европљани би волели да изађу из историје, из la grande histoire, их историје писане крвљу,“ писао је седамдесетих година прошлог века француски политички теоретичар Рејмонд Арон. „Стотине милиона других би волели да у њу уђу.“ Тешко је следити европска правила и пригрлити европске вредности, што се од придошлица понекад очекује, кадa сами Европљани поново исписују своја правила и мењају своје вредности. Европа у коју су имигранти почели да пристижу током педесетих, још увек ошамућена од ужаса Другог светског рата, била је заокупљена изградњом институција које би спречиле да се тако нешто 4000 ; понови. Међу тим институцијама, НАТО је била најважнија. ЕУ је била најамбициознија. Рат је европске мислиоце опскрбио моралним категоријама и критеријумима. Избегавање још једне експлозије значило је да европске земље треба очистити од национализма, а „национализам“ је укључивао све остатке расизма, милитаризма и културног шовинизма, али и патриотизам, понос и непримерену конкурентност. Певање националних химни и махање националним заставама постало је, у неким земљама, делокруг скинхедса и фудбалских хулигана. Читајте даље на: сајту НСПМ PDF текста (С енглеског превела: Весна Тодоровић)


text: Берни Еклстон |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| |Берни Еклстон| |Пуно име||Бернард Чарлс Еклстон| |Датум рођења:||28. октобар 1930.| |Место рођења:||Бангеј (Енглеска)| Бернард Чарлс „Берни“ Еклстон (енгл. Bernard Charles "Bernie" Ecclestone; Бангеј, 28. октобар 1930) је генерални директор компанија „Формула 1 руководство“ и „Формула 1 управа“. Сматра се главним ауторитетом формуле 1 и ословљава као "F1 Supremo". Биографија[уреди] Спортска каријера[уреди] Берни је након Другог светског рата основао компанију која је трговала мотоциклима. Своју тркачку каријеру је почео је у Формули 3. Након свега неколико одвезених трка и инцидента када је његов болид завршио крај стазе, 1951. је одустао од трка. До 1957. године се углавном бавио некретнинама, али се тада враћа мото-спорту. Купио је тим Конот који је учествовао у тркама од 1952. до 1959. године. Током 1958. и сам Берни је возио за тим. Еклстон је остао у пословима власништва формула 1 тимова све док се није значајно укључио у послове управљања формулом 1. Године 1978. је постао генерални директор Удружења конструктора формуле 1 енгл. Formula One Constructors' Association - FOCA. Главни сарадник му је тада био Макс Мозли, вишегодишњи генерални директор ФИА. Најзначајније питање којим су се они тада бавили је било питање права на телевизијске преносе формуле 1. Тада је Еклстон осигурао својој компанији ФОПА значајан удео у том колачу. Заузврат, ФОПА је обезбедила новац за Велику награду. Већину тих права сада контролише СЛЕК холдинг, чији су већински власници Берни и његова супруга Славица Еклстон, по чијим је иницијалима компанија и добила име. Приватни живот[уреди] Бернијева бивша супруга Славица Еклстон рођена је у Ријеци као Славица Радић, а порекло вуче из Маглајана код Лакташа. Имају ћерке Тамару и Петру. После 24 године брака развели су се марта 2009. године. Године 1997. био је укључен у контроверзне приче поводом донације британској Лабуристичкој партији од милион фунти. Након те донације британска Влада је дозволила дуванске спонзоре у формули 1. Године 1999. Берни је био подвргнут операцији на срцу и уграђена му је срчана премосница. 2003. године Берни је био трећи најбогатији Британац са богатством од око 2,4 милијарде фунти. 1. септембра 2007. објављено је да су Берни Еклстон и Флавио Бријаторе купили лондонски фудбалски клуб Квинс Парк Ренџерс.


Ford Sport Utility Vehicles for sale in online auction | IronPlanet Просмотреть 19188 лота(ов) Просмотреть 6526 лота(ов) Просмотреть 15715 лота(ов) Просмотреть 12829 лота(ов) Просмотреть 3801 лота(ов) Просмотреть 8016 лота(ов) Просмотреть 2130 лота(ов) Просмотреть 1086 лота(ов) Просмотреть 720 лота(ов) Просмотреть 2063 лота(ов) Просмотреть 225 лота(ов) Просмотреть 6259 лота(ов) Продажа подержанных Ford Sport Utility Vehicles Sport Utility Vehicles (43) Предложить (43) Модель BRONCO(1) Модель EDGE(4) Модель ESCAPE(7) Модель EXPEDITION(4) Модель EXPLORER(13) Модель Escape Hybrid(1) Модель Escape Hybrid HEV(1) Модель Excursion XLT 4x4(1) Модель Expedition XLT(1) Модель Expedition XLT 4x4(3) Модель Explorer 4x4(1) Модель Explorer AWD Police Interceptor(1) Модель Explorer XL 4x4(1) Модель Explorer XLS(1) Модель Explorer XLT 4x4(1) Продано (208) Cчетчика: 24 994 mi Cчетчика: 172 070 mi Cчетчика: 60 404 mi Cчетчика: 87 384 mi Cчетчика: 148 457 mi Cчетчика: 96 287 mi (Расст: 353 ми) Cчетчика: 199 648 mi Cчетчика: 200 958 mi Cчетчика: 201 367 mi Cчетчика: 77 727 mi Cчетчика: 83 967 mi Cчетчика: 55 737 mi Cчетчика: 102 596 mi Cчетчика: 13 261 mi Cчетчика: 245 501 mi Cчетчика: 343 384 mi Cчетчика: 147 934 mi Cчетчика: 131 392 mi Cчетчика: 249 303 mi 2006 FORD EXPEDITION Eddie Bauer Sport Utility Vehicle Cчетчика: 247 679 mi Cчетчика: 198 650 mi Cчетчика: 151 656 mi Cчетчика: 202 455 mi FORD EXPLORER AWD Sport Utility Vehicle Cчетчика: 176 329 mi Cчетчика: 134 843 mi 2015 FORD EXPLORER AWD Sport Utility Vehicle Cчетчика: 130 673 mi Cчетчика: 144 658 mi 2005 FORD EXCURSION Sport Utility Vehicle Cчетчика: 101 715 mi Cчетчика: 99 904 mi Cчетчика: 142 983 hrs Cчетчика: 106 793 mi 2010 FORD EDGE SEL AWD Sport Utility Vehicle 12 мар - 13 мар 2020 2008 FORD EDGE Sport Utility Vehicle


text: . - Ликвидирани вођа терориста имао подршку Турске и Саудијске Арабије | Фонд Стратешке Културе - електронско издање ПОЧЕТНА ВЕСТИ Ликвидирани вођа терориста имао подршку Турске и Саудијске Арабије Главни командант сиријских побуњеника убијен је у ваздушном нападу сиријских снага на ободима Дамаска, саопштиле су активистичке групе и сиријска влада, месец дана пре заказаног почетка мировних преговора сиријске владе и опозиционих побуњеничких група. Захран Алуш, оснивач Армије ислама, побуњеничке фракције коју подржава Саудијска Арабија, убијен је јуче у нападу на окупљене команданте побуњеника у близини предграђа Дамаска Отаја, наводи Сиријска опсерваторија за људска права, а преноси АП. Опсерваторија је навела да је за сада нејасно да ли су ваздушни удар извели сиријски или руски војни авиони, али је сиријска војска касније преузела одговорност за напад у саопштењу које је објавила државна новинска агенција САНА. У саопштењу се каже да је напад изведен после низа операција ваздушног извиђања група "терористичких" организација и њихових седишта у преграђу Дамаска Источна Гута, које под контролом држе побуњеници. Поред Алуша, војска наводи да је у нападу убијен и велики број команданата Ахрам ал-Шама и Фајлак ал-Рахмана, других побуњеничких фракција које се често удружују са Алушовом Армијом ислама. Алушова смрт је ударац за побуњенике који покушавају да свргну председника Башара ел-Асада, а истовремено је подстицај за владине снаге које су ојачане руском војном интервенцијом у Сирији у протеклих пар месеци, оцењује америчка агенција. Алуш, који је био у својом 40-им годинама, уживао је подршку Саудијске Арабије и Турске, а био је један од најмоћнијих побуњеничких команданта. Као бивши зараобљеник који је ослобођен је у генералном амнестији након што је побуна против Асада почела у марту 2011, Алуш се пирдружио оружаној опозицији и оформио Армију ислама, која је постала једна од најогранизовањих побуњеничких фракција у Сирији. Критичари су га оптуживали за секташку политику и бруталне тактике сличне онима које користи Исламска држава.


text: немачка канцеларка | Новости КО ЈЕ АНГЕЛА МЕРКЕЛ ПРИВАТНО? Одушевљена културом СССР-а, први пут се удала са 23 године, а данас је једна од најмоћнијих жена света АНГЕЛА Меркел је прва канцеларка Немачке у историји. 13. 09. 2021. у 18:22 БАЈДЕН МЕРКЕЛОВОЈ: Недостајаћете ми на нашим самитима АМЕРИЧКИ председник Џо Бајден изјавио је, на заједничкој прес конференцији са немачком канцеларком Ангелом Меркел, да ће му она недостајати када буде отишла са те функције. 16. 07. 2021. у 09:34 МАСЕН У ТРЦИ УПРКОС МЕРКЕЛОВОЈ: Бивши шеф немачке тајне службе независни кандидат за посланика у Бундестагу КОНТРОВЕРЗНИ бивши шеф немачке тајне службе Ханс-Георг Масен(58) кандидује се за независног посланика Бундестага на јесењим парламентарним изборима, упркос противљењу руководства Хришћанско-демократске уније(ЦДУ). Овај некадашњи високи функционер странке канцеларке Ангеле Меркел нема подршку у врху странке, али је има "на локалу", што му даје могућност кандидовања. Њега не подржава огранак партије у месту пребивалишта, то јест Берлину, нити у Менхенгладбаху, где је рођен, него у некада источнонемачкој савезној покрајини Тирингији.


Последња измена 20:58


– Заробљеници нису тада могли отворено да причају, па су на наша питања одакле им модрице, на пример, одговарали да су пали или ударили главом о даску. Било је и млађих мушкараца, а било је и жена – прича Вученићева.


text: 24. децембар (24.12.) је 358. дан године по грегоријанском календару (359. у преступној години). До краја године има још 7 дана. Догађаји 1777 — Џејмс Кук је открио Божићно острво, данашње Киритимати. 1814 — САД и Велика Британија потписале мир у Генту у Белгији, окончавши рат из 1812. 1838 — Под притиском Русије и политичких противника у Србији кнез Милош Обреновић прихватио "Турски устав" којим је ограничена апсолутна кнежева власт. 1865 — У месту Пуласки у америчкој држави Тенеси основана расистичка организација белаца "Кју-клукс-клан". 1871 — Премијера Вердијеве опере "Аида" одржана у Каиру, месту где се и одиграва радња драме. 1914 — Немачки авион бацио једну бомбу на Довер, у Првом светском рату, што је био први напад из ваздуха у историји Велике Британије. 1914 — Почело је Божићно примирје у Првом светском рату. 1924 — Албанија је постала република. 1942 — На немачком експерименталном полигону у месту Пенеминде извршена успешна проба нове ракете „земља-земља“ „ФЗГ76", касније познате као "V-1". 1943 — Амерички генерал Двајт Д. Ајзенхауер у Другом светском рату именован за команданта Врховног штаба савезничких експедиционих снага за инвазију на окупирану Француску. 1944 — У Новом Саду изашао први број дневног листа на мађарском језику „Сабад Вајдашаг“, који је у септембру 1945. променио назив у "Мађар со". 1951 — Проглашено Уједињено Краљевство Либија са емиром ел-Идризом као сувереном. У септембру 1969. краљ Идриз свргнут у војном удару под вођством Муамера Гадафија, који је потом прогласио републику. 1989 — Свргнути премијер Панаме, генерал Мануел Норијега, склонио се пред америчким окупационим трупама у дипломатско представништво Ватикана у Панама Ситију и затражио политички азил. 1994 — Исламски терористи приликом отмице француског путничког авиона у Алжиру убили две особе и узели за таоце њих 239. 1995 — На парламентарним изборима у Турској највише гласова освојила исламистичка Партија просперитета, што је била прва изборна победа исламиста у 72-годишњој историји секуларне Турске. 1996 — Током грађанског протеста у Србији због фалсификовања резултата локалних избора јаке полицијске снаге интервенисале у центру Београда да би раздвојиле присталице председника Србије Слободана Милошевића и опозиционе коалиције „Заједно“. Пред почетак митинга из пиштоља тешко рањен Ивица Лазовић, члан Српског покрета обнове. 1997 — Муслимански фундаменталисти у два масакра убили 59 цивила у Алжиру. 1999 — „Мали принц“, дело Антоана де Сент Егзиперија проглашено за књигу века у Француској. 2000 — Током четвородневне побуне у затворима у Турској убијено 28 људи. Рођења 1166 — Јован без Земље, енглески краљ. (прем. 1216) 1761 — Селим III, турски султан. (прем. 1808) 1798 — Адам Мицкјевич, пољски књижевник. (прем. 1855) 1818 — Џејмс Џул, енглески физичар, математичар и пивар. (прем. 1889) 1837 — Елизабета Баварска, аустријска царица и мађарска краљица. (прем. 1898) 1861 — Емануел Ласкер, немачки шахиста, математичар и филозоф. (прем. 1941) 1863 — Љубомир Давидовић, српски политичар. (прем. 1940) 1875 — Ото Ендер, аустријски политичар, 12. канцелар Аустрије (1930—1931). (прем. 1960) 1883 — Стојан Аралица, српски сликар и графичар. (прем. 1980) 1890 — Божидар Аџија, југословенски правник, политичар и публициста, народни херој Југославије. (прем. 1941) 1922 — Ава Гарднер, америчка глумица и певачица. (прем. 1990) 1934 — Стјепан Месић, хрватски адвокат и политичар, 2. председник Хрватске (2000—2010). 1945 — Леми Килмистер, енглески музичар, најпознатији као суоснивач, певач и басиста групе Mötorhead. (прем. 2015) 1950 — Милутин Јевђенијевић, српски епизодни глумац. 1961 — Илхам Алијев, азербејџански политичар, 4. председник Азербејџана. 1961 — Вејд Вилијамс, амерички глумац. 1970 — Амори Ноласко, порторикански глумац и продуцент. 1971 — Рики Мартин, порторикански певач и глумац. 1973 — Стефени Мајер, америчка књижевница. 1973 — Игор Михајловски, македонски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1974 — Иван Ранђеловић, српски фудбалски голман. 1974 — Марсело Салас, чилеански фудбалер. 1980 — Стивен Апија, гански фудбалер. 1988 — Никола Мектић, хрватски тенисер. 1989 — Стив Џонсон, амерички тенисер. 1991 — Луис Томлинсон, енглески музичар, најпознатији као члан групе -{One Direction}-. Смрти 1524 — Васко да Гама, португалски истраживач и морепловац. (рођ. 1460). 1863 — Вилијам Мејкпис Текери, енглески књижевник. (рођ. 1811) 1918 — Јевто Дедијер, српски географ и писац. (рођ. 1880) 1935 — Албан Берг, аустријски композитор. (рођ. 1885) 1979 — Руди Дучке, немачки социолог и политички активиста. (рођ. 1940) 1982 — Луј Арагон, француски песник и писац. (рођ. 1897) 1994 — Џон Озборн, енглески драматург, сценариста и глумац. (рођ. 1929) 1996 — Милан Васојевић, српски кошаркашки тренер. (рођ. 1932) 1997 — Тоширо Мифуне, јапански глумац. (рођ. 1920) 2006 — Мирко Сандић, српски ватерполиста и ватерполо тренер. (рођ. 1942) 2008 — Харолд Пинтер, енглески драматург, сценариста, писац, песник, редитељ и глумац, добитник Нобелове награде за књижевност (2005). (рођ. 1930) 2010 — Љубомир Ћипранић, српски глумац. (рођ. 1936) 2016 — Ричард Адамс, енглески писац. (рођ. 1920) 2016 — Лиз Смит, енглеска глумица. (рођ. 1921) 2020 — Александар Ивош, српски фудбалер. (рођ. 1931) Празници и дани сећања Српска православна црква данас прославља Преподобни Данило Столпник


text: Матасвента ||Овај чланак садржи списак литературе (штампане изворе и/или веб-сајтове), али они нису унети у сам текст, те би било добро да се то уради. Уколико је чланак кратак или је писан уз помоћ само једног извора, биће довољно да се унесе само списак коришћене литературе.| Матасвента је рођена у браку Амаласвинте, ћерке првог остроготског краља Италије Теодориха, и готског племића Еутариха. Била је сестра потоњег краља Аталариха (526-534.). Матасвентина породица спадала је међу романизоване Готе. Амаласвинта је била позната по својој лепоти и учености, а отац Еутарих је по готским обичајима усвојен од стране источноримског (византијског) цара Јустина I и 519. је проглашен за западног конзула са царем као својим источним колегом. У време смрти Теодориха Великог 526. године и Еутарих је већ био међу покојнима. Амаласвинта је покушала да влада као регент малолетног Аталариха, а после његове смрти 534. и као краљица уз савладарство свог брата од тетке Теодада. Међутим, Теодад је збацио Амаласвинту и погубио је 535. уз подршку традиционалистички настројеног готског племства. Амаласвинтина смрт је дала добар повод цару Јустинијану I да захтева обнову римске власти у Италији сада када је његова савезница убијена. Цар је послао преко Сицилије невелику али добро опремљену војску под командом Велизара чиме је отпочео дуготрајни Готски рат. Како је рат кренуо лоше по Готе, племство је свргнуло Теодада, последњег мушког представника Амала, и изабрало за краља Витигеса. Он је 536. на силу оженио Матасвенту у Равени како би се династички повезао са старом краљевском кућом. На венчању је Касиодор Сенатор, некадашњи Теодорихов секретар, у част младенаца прочитао свој панегирик на латинском чији су нам фрагменти сачувани. Матасвента није била задовољна својим положајем и 538. је, судећи по Прокопијевом извештају, покушала да преда Равену једном од византијскох војсковођа. Како би 539., када је Велизар опсео град, убрзала предају Равене, спалила је резерве намерница. Велизар је ипак 540. ушао у остроготску престоницу на основу тајног уговора са готском аристократијом. Међутим, чим се нашао у граду са својом војском Велизар је заробио Витигеса и Матасвенту, као и присутне племиће, и прогласио да Остроготска краљевина више не постоји. Матасвента је након тога, заједно са супругом, одведена у Константинопољ као део делегације угледних заробљеника. У Цариграду Матасвента је остала удовица 542. када је Витигес преминуо. Нешто касније, највероватније 549. године удата је за патриција Германа, Јустинијановог брата од тетке. Након смрти царице Теодоре 548. године, Герман је постао најближи Јустинијанов сарадник и у престоници се причало да би цар могао да Германа одреди за престолонаследника. Штавише, Герман, који је био познат као успешан војсковођа, је 550. именован за главнокомандујућег у предстојећем походу на Тотилине Остроготе. Прокопије је забележио да се Герман надао како ће присуство Матасвенте, изданка породице Амала, привући Остроготе на византијску страну и омогућити брзи крај рата. Док је још боравио у Сердики (данашњој Софији) и прикупљао војску, Герман се изненада разболео и умро. Матасвента је тако 550. по други пут остала удовица. По Германовој смрти, родила је крајем 550. или почетком 551. своје прво и највероватније и једино дете, сина који је добио очево име. Готски историчар Јорданес је своје дело закључио управо рођењем Германа Млађег и надом да ће његово рођење донети уједињење и бољитак римске сенаторске породице Анција и остроготске династије Амала (мада није познато у каквој је вези Јустинијанова династија била са Анцијима), као и њиховим народима. Није познато ни шта је даље било са Матесвинтом, али је њен син Герман (умро 605. или 607.) крајем 6. века био један од најугледнијих цариградских сенатора и таст Маврикијевог сина Теодосија. Литература[уреди] - The Prosopography of the Later Roman Empire III: A.D. 527-641, vol. A-B, ed. J.R. Martindale, Cambridge 1992.


Турбо ГМ 2009 - Дан 5 06.11.2009 / ВМ Ковачевић, Александар (2558) 1 Атакиши, Умут(2409) 0-1 Шолак, Драган(2579) 2 Ердогду, Мерт(2489) 1-0 Есен, Бариш(2493) 3 Косић, Драган(2538) 1-0 Пап, Миша(2501) 4 Кривокапић, Марко(2426) 1⁄2-1⁄2 Лазић, Мирољуб(2454) 5 Шарић, Синиша(2424) 0-1 Шкоберне, Јуре(2498) Атакиши је закаснио седам, осам минута на партију и на питање шта се десило рекао је припремао се... Ипак, Шолак га је изненадио и у отварању бели није постигао ништа. После 12.Кб1 (дијаграм лево) Црни има ловачки пар и потенцијално он већ стоји мало перспективније јер може нудити неке завршнице које бели мора избегавати. То се и дешавало у партији кад је рецимо Шолак касније јурио белу даму нудећи измену, а бели је морао да попушта и бежи... Једина шанса белог је да захвати простор на краљевом крилу са х4 и г4-г5 али то у овој партији бели није стигао. После 28...г6 (дијаграм десно) се показао темперамент турског играча. Уместо да игра на консолидацију своје мало слабије позиције он је кренуо у контра напад са 29. х5 и сам је брзо потпао под напад на другом крилу и брзо изгубио. Нека правила Штајница се још увек морају поштовати, страна која има предност има право и обавезу да напада али ко стоји слабије треба пре свега да се бави консолидацијом свог положаја и да размишља о противниковим претњама! У дербију турских играча играна је оштра позиција Најдорфове сицилијанке што, чини ми се, много више одговара Ердогдуу који је активнији и темпераментнији него мирном Есену. Црни се није најбоље снашао и његов краљ је остао у центру. После 18...г5 (дијаграм лево), Бели је одиграо енергично 19.ф6 с намером да отвори линије и некако дође до црног краља који је без сигурног уточишта. По мени, црни је овде погрешио са 19...Лф6, ја бих пре играо 19...Сф6 и на 20.Лг5 Ле6 и права борба предстоји. Овако после скоро форсираног 20.Лф5 Ле6 21.Ле6 фе6 22.Дд6 црном више ништа не одговара: више ни завршница није добра за њега јер му је разбијена структура, а да игра са дамама такође није препоручљиво са слабим краљем. После 24..Тд8 (дијаграм десно) Бели игра 25.Лг5 враћајући материјал, а по позиционим факторима он је немерљиво бољи и брзо је добио. Косић је почео да се "буди". У отварању његова позиција није била претерано активна, али је онда настала маневарска и Косић који је имао мало више простора и то је искористио за креативну игру. Последњих неколико потеза Коле је одиграо доста агресивно (дијаграм лево после 31...Сд7) и сад следи врхунац: 32.Ле4 Дб8 33.д5 Бели жртвује квалитет уздајући се у позициону компензацију. Позиција је још увек врло оштра, а бели ако не прође са неким нападом могао би скупо то да плати јер има доста слабости. Ипак оба промена ритма игре после жртве квалитета као да је збунила Папа и он није добро одиграо наредних неколико потеза и потпуно је предао иницијативу у руке белом. На дијраграму десно (после 42.д7) уопште се не примећује да црни има квалитет више. У ствари бели као да има фигуру више, при том још и брањеног слободњака на д7. Пап се после упорно бранио, али објективно спаса више није било. Кривокапић и Лазић су играли помало досадну партију. У Филидоровој одбрани Кривокапић је пошао на измену дама већ у петом потезу, а као круна такве игре је било понављање пре двадесетог потеза. На крају сусрели су се Шарић и Шкоберне у најзанимљибијој партији кола. Партија је кренула као словенска одбрана, али већ после петнаест потеза настала је позиција која мене више подсећа на сицилијанку. На дијаграму лево (после 17.Те3) краљеви су на супротним странама и ни један од њих није сигуран! Бели сад већ прети рецимо 18.Лф6! и црном није лако да се брани. Он је играо 17...Те8 правећи краљу место да у случају потребе бежи према центру. Овде је Шарић одиграо храбро и принципијелно 19.б4 потпуно слабећи свог краља играјући на иницијативу. Међутим, пар потеза касније он је очигледно негде погрешио кад је дозволио црном да (дијаграм десно после 25.Тг3) спроведе продор у центру са 25...е5 и од напада белог нема ништа, а краљ му је остао незаштићен. У том моменту Шарић је већ био и у временској оскудици и до краја партије није било пуно предаха за њега и његовог краља па је Шкоберне доспео до деобе првог места и добрих изгледа да освоји велемајсторски бал. Ипак то ће морати да потврди у сусрету са првим фаворитом турнира Шолаком и Лазићем.


text: Битка код Кизика |Овај чланак не цитира никакве референце или изворе. Молимо помозите да овај чланак буде поправљен додавањем навода из поузданих извора. Садржај непоткрепљен изворима може бити доведен у питање, а потом и уклоњен.| |Битка код Кизика| |Део Пелопонеског рата| |Сукобљене стране| |Атина||Спарта| |Заповедници| |{{{заповедник1}}}||{{{заповедник2}}}| |Ангажоване јединице| |{{{јединице1}}}||{{{јединице2}}}| |Јачина| |86 бродова||80 бродова| |Губици| |неколико бродова||цела флота| |{{{подаци}}}| Битка код Кизика је поморска битка између Атине и Спарте у којој је 410. п. н. е. атинска флота потпуно уништила спартанску флоту. То је била једна од битака Пелопонеског рата. Победа у тој бици омогућила је Атини да поврати велики број градова око Хелеспонта. Уочи пораза Спартанци су понудили мир, што је Атина одбила. Увод[уреди] |Пелопонески рат| |Сибота – Потидеја – Халкида – Наупакт – Танагра – Олпеја– Идомен – Пилос – Сфактерија – Делиј – Амфиполис – Мантинеја– Мелос –Сицилијанска експедиција– Сима – Еретрија –Киносема – Кизик – Нотијум – Аргинуска острва – Егоспотам – Атина| После атинске победе код Абида 411. п. н. е. спартански адмирал Миндар захтева појачања од Спарте, а са персијским сатрапом је радио на новој офанзиви. Атина је међутим остала без новца за вођење рата. Тако у пролеће 410. п. н. е. Миндар гради флоту од 80 бродова и уз помоћ персијских трупа опседају и заузимају Кизик. Атинска флота се повлачи са Хелеспонта према Кардији, да би избегли окршај са ојачалом спартанском флотом. Алкибијад, Терамен и Тразибул траже новац да би обновили флоту и успевају поново створити флоту од 86 бродова. Та флота са копненом војском креће према Хелеспонту, да се сукобе са Спартанцима. Битка[уреди] Атинска флота је ушла у Хелеспонт ноћу да не би било пребројано колико имају бродова. Искрцали су се близу Кизика. Затим су поделили флоту. Алкибијад је кренуо први напред са 20 бродова, а Терамен и Тразибул су се прикрадали одотрага. Спартански адмирал Миндар је угледао само Алкибијадов део, па је сматрао да су Атињани много инфериорнији. Кренуо је према Алкибијаду. Алкибијадови бродови су се разбежали, а Миндар је кренуо за њима. Кад је Миндар одмакао довољно далеко од луке у Кизику, Алкибијад је окренуо бродове према Миндару, а Терамен и Тразибул су заузели позицију да одсеку одступницу Миндару. Миндар је упао у замку, па креће према једној плажи јужно од града, где се налазио персијски сатрап Фарнабаз са војском. Током бега спартански бродови су претрпјели губитке, али долазе до обале. Алкибијадова војска долази до спартанских бродова на обали и почела их повлачити кукама. Персијска много бројнија војска улази у битку и успева да отера Атињане према мору. Трасибул и Терамен улазе у битку и атинска војска побеђује Спартанце и Персијанце. Ухваћени су сви спартански бродови. Миндар је убијен. Спартански савезници су запалили своје бродове при повлачењу. Последице[уреди] После драматичне победе Атина контролише цели Хелеспонт. Следећег дана улазе у Кизик, који се предао без борбе. Деморализирана Спарта тражи мир, али Атина одбија. Победа придоноси паду олигархије у Атини. Атина је међутим била у великим финансијским тешкоћама. Због тога Атина није била у стању да офанзивно искористи победе на бојном пољу и прошири довољно територије. Спарта са друге стране добија финансијску помоћ Персије, па изнова гради флоту и поново креће на походе против Атине. Иако је уништила целу спартанску флоту у бици код Кизика, Атина није успела да оствари дугорочну предност. Битка је само послужила да одгоди исход рата.


text: coolinbun Неко време сам се баш размишљао да ли да и ја пишем о Лиаонингу. Пуно је оправданих хвалоспева на рачун еСрбије и њеног савеза, а и мало ми је неморално да зарађујем воте и суб на крилима велике еуфорије. Ипак, одлучих да напишем чланак који ће бити мало са стране овог великог подвига наше еНације, али ипак и даље у тематици бр.1 овог и наредних неколико дана. Елем, јуче сам се пробудио за посао и видео "да је почело". Изсукао сам своје муком стечене јатагане, упуцао пар амера, онако спортски и кренуо у РЛ обавезе. Цео дан сам цупкао на послу, покушавајући да украдем делић времена да видим шта се дешава са мојом еЗемљом. Колеге су ме гледале у чуду. "Који бре ереп, шта булазниш, треба понуду за клијента да завршимо, немој да зајебаваш". Ћутим ја, шкргућем зубима, једва чекам да "звони за крај". У путу до куће размишљам, погодили сте, о Лиаонингу. Долазим кући а за компом моја лепша половина (Sarah_Kay), која псује америчку матер. "Драги, оборили нам зид, ушли у предграђе". "Их сунце ти еб... пољубим, јел причају нешто званичници на чату" ? Долази ноћ, као нека тамо Евровизија, ма ко еб.. кхм, љуби евровизију, Лиаонкинг гори бре. Моја жена почиње да троши уштекане голде, које као и у РЛ ја потрошио одавно, на фирму која зарађује 0,003 РСД дневно. Гифтује ме жена и чекамо да ударимо опет. А када да ударимо, ма све једно удри само, спуштај зид. Полако креће инсомниа вече. Јоооој морам да радим сутра, идем на пословни пут, ма..... изгураћу некако. Ипак, око 1 сат после поноћи, жену остављам на стражи и одлазим на спавање. Будим се, али мајке ми моје, после 1 сат из непознатог разлога, и видим жену која пљује мој муком стечени монитор. "Љубави, ови опет ударају, тенкују изгледа". Кувам кафу за обоје, седам за конзолу и улазим на Миббит. Кад тамо.... сви бре. Сви навијају, коментари се смењују тако брзо да имам проблема ко дека из Радована III, коме у новинама све брзо пише. Ближи се крај битке, ја и жена ко на финалу светског првенства Бразил - Србија. Навијамо, она на ереп чату ја на Мибиту. У продужецима одлучујемо да камиказирамо, па ћемо потрошити "лову за летовање" на гифтове. у неко глуво доба, еСрбија на ногама, амери истерани преко ограде. ЛУДИЛООООООО ! Све то око лудила вам је познато, све у свему мибит се прегрејао ко каубојско лонче. Лежем да спавам око 5 ујутру, а за горе поменути РЛ посао се будим у пола 7. Очи ко сарме, незнам где је лево. На службеном путу објашњавам пријатељу и колеги (великом Србину) да смо добили Амере, а он ме гледа бледо и каже: "јеси ли ти нормалан бре, целу ноћ ниси спавао ?" Нисам бре Србине, бранио сам Лиаонинг са својим виртуелним пријатељима- и одбранио га !!!!!! What is this?You are reading an article written by a citizen of eRepublik, an immersive multiplayer strategy game based on real life countries. Create your own character and help your country achieve its glory while establishing yourself as a war hero, renowned publisher or finance guru.


text: Есперанто () је плански креиран језик предложен за међународни други језик. Његове основне карактеристике је сачинио Лудвиг Лазар Заменхоф 1887. године. Назив „есперанто“ потиче од псеудонима под којим је „Прва књига есперанта“ објављена:Доктор Есперанто — неко ко се нада да ће овај језик постати међународни (помоћни) језик свих људи. Данас је есперанто у употреби у разним сферама живота, укључујући путовања, дописивање, културну размену, књижевности оригиналној и преведеној и литератури (уопште) и у неким школама се учи факултативно. Први уџбеник есперанта објавио је 1887. године у Варшави пољски лекар Лазар Лудвиг Заменхоф (1859—1917) под псеудонимом "Др. Есперанто" (лекар који се нада), што је касније постало и име самог језика. Циљ Есперанта није замењивање постојећих језике, већ њихова допуна. Говорна заједница есперанта постоји већ више од стотину година, а чине је бројни говорници и симпатизери окупљени у хиљадама клубова, група, удружења, струковних и националних савеза на свим континентима. Идеја есперанта У свету постоје хиљаде језика и људи се међу собом слабо или тешко споразумијевају. Есперанто се залаже за задржавање тих језика, уз одређивање једног заједничког који ће их све повезивати. Људи би, осим свог материњег језика, могли говорити и Есперанто (као први страни језик). Могуће је да је Есперанто у увој улози боље решење од енглеског, кинеског или било ког другог националног језика, имајући у виду да је етнички неутралан, а да је лаган за учење. Есперанто није потекао од једне велесиле или једног народа, који би свој језик наметали другим народима. Он је плански прављен, а не стихијски попут националних језика, те је неопходно знатно мање мање времена да се научи. Основна комуникација се у њему постиже још брже. Тиме учење страних језика не постаје повластица богатих и учених, него је доступно свима. Исто тако се штеде огромна средства неопходна за учење језика. Есперантисти, осим ових идеја, нуде свету готов производ за ту намену, међународни језик Есперанто, који је већ дуго у употреби. Коришћење Есперанта у међународном комуницирању малим језицима пружа већу заштиту и ствара повољније услове за њихово одржање и развој, него што им пружа реалност у којој доминира један или неколико великих језика. Специјалне карактеристике Језичка структура есперанта подржава природни ток људског размишљања и логичнији је од спонтаних (националних) језика. Веома продуктиван начин творења речи гарантовао је још у почетном стадијуму развоја језика изнијансиране могућности изражавања, што је још у раним стадијумима учења мотивисало ученике да напредују у учењу. Тако је сама заинтересованост брзо омогућавала стицање знања – неупоредиво пре но код учења националних језика. Уопштено речено, месеци учења овог језика одговарали су годинама учења националних језика (као на пример енглеског или француског). Због претежно европске основе корена речи, на пример, азијатима је потребније дуже време учења, али ипак мање од времена за учење неког другог азијског језика. Већ у поменутој Првој књизи есперанта (1887) Заменхоф је поставио темеље граматике у 16 правила (који разумљиво не могу објаснити све детаље језичке употребе). Ова граматика је ушла у систем докумената познат под именом „Основи есперанта“, који по одлуци Првог Светског Есперанто Конгреса (Universala Kongreso) из 1905, обезбедио континуитет развоја језика. Фонд речи Речи у есперанту потичу из различитих језика. Неке нове речи долазе из неевропских језика (као нпр. јапански), јер су те речи ушле и у друге језике и постале интернационалне, али у највећем делу потичу из најпознатијих европских језика – углавном из латинског, француског, немачког и енглеског. Због интернационалног карактера, многе речи припадају разним језицима, чак и ако је конкретна форма у есперанту слична оној у латинском. Етимолошки примери Из романских језика из латинског: abio, facila, sed, tamen, okulo, hepato, akvo из француског: dimanĉo, fermi, ĉe, frapi, ĉevalo, butiko из италијанског: ĉielo, fari, voĉo из осталих: facila, fero, tra, verda Из германских језика: из немачког: baldaŭ, bedaŭri, haŭto, jaro, nur из енглеског: birdo, mitingo, spite, suno, teamo из осталих: bildo, fiŝo, fremda, grundo, halti, hasti, hundo, ofta, somero, ŝipo, vintro Из словенских: из пољског: celo, ĉu, krado, luti, mosxto из руског: barakti, serpo, vosto из осталих: klopodi, krom, prava из других индоевропских језика из грчког: kaj, biologio, politiko Принцип избора речи Дани у недељи су из романских језика, по француској форми речи(dimancxo, lundo, mardo...), многи делови тела по латинском (hepato, okulo, brako, koro, reno...), речи за време: из немачког (jaro, monato, tago...). Имена животиња и биљака углавном су дошли из научних латинских назива. Као што је се у горњем примеру видело, многе се речи могу наћи у различитим језицима. abdiki по енглеском, француском, италијанском и латинском. abituriento по немачком и руском. ablativo по латинском, енглеском, италијанском и шпанском, али је позната у немачком и другим језицима. funto по пољском, руском, јидишу и немачком. Даље, Заменхоф је брижљиво сачинио невелику базу корена речи (лексема) и афикаса (морфема) на основу чега су сачињена велика већина других речи (можда 500-2000 речи и афикаса). Мада се Заменхоф трудио да интернационализује есперанто, он је ипак европоцентричан, због свог речничког фонда. Та особина није типична само за есперанто: већина каснијих пројеката су такође вукли лексику из европских широко употребљаваних речи. Главна разлика између есперанта и других језичких пројеката потиче од неевропоцентричности његове граматике, и то је Заменхов објаснио као свој свесни труд. Делови речи са граматичком функцијом појављују се самостално из речника тако да је сваки текст разумљив без посебног граматичког објашњења. С друге стране, он је прилагодио граматичке градивне речце (између осталих: наставке речи) тако да Европљани – есперантисти нису нужно свесни баш те неевропоцентричности граматике есперанта. Специфичне речи у есперанту У есперанту нису све речи те које су значење и облик добиле из других језика. Добар део речи су чисто есперантски идиоми, самостално рођени у есперанту, што због Заменховових разлога или због природне еволуције језика, коју творе они који комуницирају на том језику. Може се приметити да представљена листа (по форми) садржи мешавину сасвим уобичајених речи и речи које се употребљавају у жаргону али се не налазе у постојећим речницима; -{aliĝilo, edzo, espo (сленг за есперанто), gxi, kabei, nifo (по енглескомUFO то јест: НЛО), pli, plej, ujo, zamenhofa}-. Томе се такође могу придодати корелативне речи и употреба афикаса као самосталних речи igi, ilo, ree, umi, итд). Често је могуће наћи речи као: -{aliel}-, -{alies}-, -{-iĉ-}-, -{kaŭ}- (= -{kaj + aux}-), -{kaj}- -{ri}-, али је то у супротности са правилима из нормирајућег зборника: -{Fundamento}-. Реч је о несвесним грешкама насупрот правилима или о намерним реформским покушајима појединаца или група људи. По значењу: -{krokodili/aligatori, fundamento, memzorganto, necesejo, kajmani, krokodili, krokodilo, fina venko, verda, verdo}- Алфабет и ортографија Писање или ортографија је веома једноставно и доста је слично српском или хрватском латиничном писму: један глас (фонема) за једно слово и обрнуто. Есперанто употребљава латински алфабет, али пошто језик има више од 26 гласова, Заменхоф је морао да измисли нова слова, слова са капицом на врху. Слова c, g, h, j, s и u имају капичасту верзију ĉ, ĝ, ĥ, ĵ, ŝ, ŭ и тада се читају као ћирилично ч, џ, х, ж, ш, ў. У есперантским TTT-употребљавају се (у 2004) следећи начини за писање капичастих слова: 70%: права есперантска слова Уникод, понекад Latin 3: ĉ, ĝ, ĥ, ĵ, ŝ, ŭ. 15%: сурогати по H-систему: ch, gh, hh, jh, sh, u. 15%: сурогати по X-sistemo: cx, gx, hx, jx, sx, ux. Еволуциони развој језика Мада се есперанто показао сасвим подесним за међународну употребу, током његове историје није мањкало предлога за реформу неких детаља. Године 1908. покушај реформе се завршио изродивши нови језик (и данас жив): Идо (Ido). Насупрот „Идоу“, есперанто од 1887. до данас има тихи константни развој, без радикалних промена. Те (некад скоро неприметне, некад жестоко сукобљене) језичке промене шириле су, осим општег пораста језичког фонда, такође и следеће тенденције: скраћивање коренске форме – нпр. spontana уместо spontanea неке форме (нпр.: pafilego/топ/) престају да се употребљавају и улазе нове (нпр: kanono/топ/) нијансирано обогаћење фонда речи нпр. bleki (= животињски глас) допуњен је листом речи за поједине животиње (по врстама). диференцирање паралелних форми – нпр..: plaĝo = обала за купање и сунчање од strando = обала (у природном смислу). употреба k (у неким случајевима h) уместо ранијег hx, углавном после r. употреба -io уместо-ujo у именима држава (Serbio/Serbujo). чешће прилошке одредбе - нпр: lastatempe уместо en la lasta tempo, aviadile уместо per aviadilo, haste kaj laste уместо hastante kaj kiel la lasta избегавање сложених глаголских облика употреба афикаса као самосталних речи – нпр: ega, eta, emo, malo, iĝi, estro, estraro, ilo, ilaro, ejo, ismo Све су гласнија настојања да се у легитимној и нормирајућој форми (коју одобрава Академија за есперанто) на пример, уведе нова лична заменица за треће лице средњег рода „ri, ŝli) или консеквентна употреба ĝi за средњи род трећег лица једнине и множине. (*) архаизам – ретко употребљаван. (**) бесполна, заменица „ĝi“ може бити употребљавана за ствари или бесполна заменица трећег лица за жива бића и људе. Ипак она најчешће се употребљава за ствари, животиње и децу (слично као заменица „оно“ у српском језику). (***) У употреби само у трећем лицу Језичка популација Број људи који говоре есперанто је непознат. Могуће су само процене. Процене варирају између неколико стотина хиљада и неколико милиона. Неки сматрају да се ради чак и о више десетина милиона, али претпоставља се да је тада реч о свим људима који су се некада обавестили о основним елементима језика, можда учили на курсевима, још увек се сећају неколико речи, али који практично не владају језиком. Када би критеријум био упоредив са матерњим језиком, тада би тек која десетина хиљада људи спадала у ту језичку популацију. Међу планским језицима (нпр, Интерлингва и Ложбан), есперанто је највише употребљаван и једини је чије трајање има импликације у скоро свим животним сферама. Интерлингва, главни конкурент есперанту између планских језика, има око хиљаду присталица/особа које се служе њиме. Есперанто није секундарни званични језик било које признате земље. Почетком 20. века су постојали планови за формирање државе Неутрални Мореснет као прве Есперанто државе на свету. Фебруара 2013 је формирана Аваз петиција за усвајање Есперанта као једног од званичних језика Европске уније. Америчка армија је објавила књигу фраза у Есперанту, ц циљем њиховог коришћења у војним играма од стране измишљених непријатељских снага. Током лета 1924. године, Америчка радио релејна лига је усвојила Есперанто као свој званични међународни помоћни језик, с надом да ће се језик усталити међу радио аматема у међународној комуникацији, али је његова стварна употреба у радио комуникацијама била незнатна. Есперанто је радни језик неколико непрофитних међународних организација као што су , левичарска културолошка асоцијација, или -{Education@Internet}-, која се развила из Есперанто организације; већина других су организације специфичне за Есперанто. Највећа међу њима је Светски есперантски савез. Есперанто је такође један од првих вештачких језика који су коришћени у универзитетским предавањима (Интернационална академија наука у Сан Марину). Сви лични документи које издаје Светски сервисни ауторитет, укључујући светски пасош, су написани у Есперанту, заједно са Енглеским, Француским, Шпанским, Руским, Арапским, и Кинеским. Есперантски покрет Најзначајнија есперантска организација је Светски есперантски савез (Universala Esperanto-Asocio). Он је већ неколико деценија члан УНЕСКО-а у сарадњи са УН, које су до сада прихватиле две резолуције у корист есперанта и есперантског покрета, у којима се истичу запажени резултати есперантског покрета и препоручује учење језика. Међутим, за разлику од латинског у средњовековној Европи и енглеског у нашем времену, есперанту недостаје мрежа школа, универзитета и учила. Најпознатији есперантски симбол је зелена петокрака, која симболизује наду на свих пет континената и део је есперантске заставе. Култура Есперанто поседује литературу и књижевност (што оригиналну што преведену). На есперанту се штампају часописи и новине, емитују радио емисије. Постоји есперантска музика и есперантско позориште. Есперантисти се окупљају једном годишње на Светском есперантском конгресу, који још има значај и фестивала, на Светском омладинском конгресу, Светском радничком конгресу и на многим другим стручним скуповима и посебним пригодама. У време Интернета есперанто као језик, присутан је у значајној мери на Web-у, где постоје бројни сајтови на том језику, а постоје и специјализовани претраживачи, као на пример Гугл (Google) са језичким алаткама прилагођеним есперанту. Википедија на есперанту спада у групу већих језичких заједница са дупло више одредница него на српском језику. Образовање Већина говорника Есперанта научи језик путем самосталног учења, онлајн туторијала, и кореспондентских курсева које предају волонтери. Задњих година су постали популарни бесплатни вебсајтови за подучавање, попут -{}-. Есперанто настава су понекад доступна у школама, укључујући четири основне школе у пилот-пројекту под надзором универзитета у Манчестеру, и судећи по једном извору на 69 универзитета. Међутим, осим Кине и Мађарске, углавном се ради у неформалним аранжманима уместо наменских департмана или државне подршке. Еотвос Лоранд универзитет у Будимпешти је имао департман за интерлингвистику и Есперанто од 1966 до 2004, након којег периода је настава премештена на више школе; постоје и државни испити за инструкторе Есперанта. Осим тога, Универзитет Адам Мицкијевич у Пољској нуди диплому у интерлингвистици. Бразилски сенат је донео закон 2009. којим се Есперанту опциони статус у наставном плану у јавним школама, мада може да постане мандаторан ако за то има потребе. Године 2012. закон је још увек био на разматрању у дому посланика. Више образовних радника је проценило да се Есперанто може научити улажући од једне четвртине до једне дванаестине количине времена неопходног за друге језике. Клод Пирон, бивши психолог на Ђеновском универзитету и кинеско–енглеско–руско–шпански преводилац за Уједињене нације, је тврдио да је Есперанто далеко интуитивнији од већине етничких језика. "Есперанто се у потпуности ослања урођене рефлексе [и] разликује се од других језика по томе да увек можеш да се ослониш на своју природну тенденцију за генерализацију шаблона. [...] Исти неуропсихолошки закон који је Жан Пијаже звао генералишућа асимилација је примењив на формирање речи и граматике." Институт за кибернетичку педагогију у Падерборну (Немачка) је упоредио дужине периода учења које су неопходне средњошколским ученицима чије је матерњи језик Француски да би достигли упоредиве стандардне нивое у Есперанту, Енглеском, Немачком, и Италијанском. Резултати су: 2000 часова учећи Немачки = 1500 часова учећи Енглески = 1000 часова учећи Италијански (или било који други Романски језик) = 150 часова учећи Есперанто. Први уџбеник за есперанто на Балкану написао је 1908. године Јован П. Јовановић у Крагујевцу. Види још Есперанто друштво „Марко Нешић“ Референце Литература Emily van Someren. Republication of the thesis 'The EU Language Regime, Lingual and Translational Problems'. Ludovikologia dokumentaro I Tokyo: Ludovikito, 1991. Facsimile reprints of the Unua Libro in Russian, Polish, French, German, English and Swedish, with the earliest Esperanto dictionaries for those languages. Fundamento de Esperanto. HTML reprint of 1905 Fundamento, from the Academy of Esperanto. Esperanto Lessons. Including the alphabet, adjectives, nouns, plural, gender, numbers, phrases, grammar, vocabulary, verbs, exam, audio, and translation. Auld, William. La Fenomeno Esperanto ("The Esperanto Phenomenon"). Rotterdam: Universala Esperanto-Asocio, 1988. DeSoto, Clinton (1936). 200 Meters and Down. West Hartford, Connecticut, US: American Radio Relay League. стр. 92. . Michael Everson. The Alphabets of Europe: Esperanto. Evertype, 2001. Harlow, Don. The Esperanto Book. Self-published on the web (1995–96). Okrent, Arika. In the Land of Invented Languages. John C. Wells. Lingvistikaj aspektoj de Esperanto ("Linguistic aspects of Esperanto"). Second edition. Rotterdam: Universala Esperanto-Asocio, 1989. Zamenhof, Ludovic Lazarus, Dr. Esperanto's International Language: Introduction & Complete Grammar The original 1887 Unua Libro, English translation by Richard H. Geoghegan; HTML online version 2006. Print edition (2007) also available from ELNA or UEA. . стр. 219–292 (Kapitel 4: Esperanto) und pp. 337–367 (Kapitel 6: Bibliografie, 6.3.12–6.3.22) Hans-Dieter Kuhn: Die Plansprachen Volapük und Esperanto in Konstanz. Geschichte und lokale Ereignisse''; Hartung-Gorre Verlag Konstanz. Спољашње везе Дигитално издање првог српског уџбеника есперанта Вишејезички информациони центар о есперанту на 60 језика Датумска база оригиналних књига на есперанту и аутора на том језику, са библиографијама и сликама Интервју са кинеским есперантистом, у коме се описује тежина учења есперанта за Кинезе (звучна датотека). дискусиони форум "Ni parolas Esperante" esperanto.net Критике Kritike Da li je esperantski rečnik dovoljno razvijen? Вештачки језици Аглутинативни језици


Када искуство проговори На идеју Властимира Илића, пензионера РБМ-а, употребљиви делови, цеви и прирубнице са старих неисправних, пре више година одбачених хладњака за пумпе са воденим хлађењем, без икаквих улагања, осим знања, искуства и рада, послужили да се направе нови. – Хладњак са ваздушним хлађењем, који квалитетом заостаје за измењивачем са воденим хлађењем, кошта 280 хиљада динара РБМ.- “Производне ...


Политика: САД и Израел бацили сајбер бомбу на Иран понедељак, 17. јануар 2011. http://www.nspm.rs/images/stories/no...yber-bomba.jpg„Њујорк тајмс” открива да је „Stuxnet”, компјутерски вирус који је саботирао нуклеарна постројења Техерана, дело ЦИА и Мосада. Вашингтон – „Њујорк тајмс” је коначно потврдио оно што се већ две године претпоставља: да опаки компјутерски вирус, познат по именом „Stuxnet” који је саботирао иранска нуклеарна постројења, није дело хакера, већ подухват САД и Израела, односно њихових тајних служби, ЦИА и Мосада. Вирус, који се показао као досад најефикасније појединачно оружје у сајбер ратовању, стварање иранске атомске бомбе је одложио најмање за три године, тиме што је саботирао рад система центрифугa за обогаћивање уранијума у постројењу Натанц. Амерички дневник у заиста великом тексту, од близу 3.000 речи, детаљно описује историју овог подухвата, који је покренут у завршним месецима Бушовог мандата. Нови председник Барак Обама је о томе обавештен и пре преузимања дужности, а одмах после уласка у Белу кућу програм је убрзао. Компјутерски експерти на које се позива „Њујорк тајмс” тврде да је „Stuxnet” нешто најсложеније што је досад направљено, кад је реч о сајбер оружју. Програмиран је тако да обавља више задатака и да док производи штету, истовремено јавља да је све у реду. Поједини његови делови се по „обављеном задатку” уништавају, а неки тек накнадно откривају. Иако је значајно присуство овог вируса (из категорије „црва”) откривено и ван Ирана, у Индији и Индонезији, он се тамо показао прилично безазленим. Објашњење за то је што направљен као „паметна бомба”: његова мета била су управо иранска нуклеарна постројења, односно тамошња конфигурација центрифуга. Програм је настао тако што су прво детаљно проучене слабости контролног система немачког „Сименса” који Иран користи за управљање центрифугама. Потом је и главном нуклеарном центру Израела направљена копија иранског постројења да би дејство вируса било детаљно подешено и испробано. Вирус је у контролоре, док су били на путу за Иран упаковани у 111 кутија, по свему судећи убачен док су били задржани у луци Дубаија , у Уједињеним Арапским Емиратима, где су остали месец дана, а у априлу 2009. „Stuxnet” је почео да се на разним местима широм света појављује у јуну идуће године, али је његово пуштање „у дивљину” очигледно био потез да се маскира његово порекло : у оптицају је била верзија која је правила сасвим малу штету. Кад су покренута иранска постројења са „Сименс” контролорима, вирус је прво снимио нормалан ток операција, да би на контролним екранима, кад је почела саботажа, било јављано да је све у реду. Вирус се у пуној снази активирао тек кад је покренута комплетна конфигурација од тачно 984 центрифуге. Његово дејство је било да их заврти без контроле, а да њихови ирански оператери не буду свесни тога, односно да штету открију тек кад је почињена. Кад су међународни инспектори посетили Натанц крајем 2009, утврдили су да су Иранци зауставили рад управо 984 машине које су претходног лета биле у пуном погону. „Stuxnet” је несумњиво успешно обавио свој посао много „чистије” него што би то учинило израелско бомбардовање Натанца (америчким, како открива „Њујорк тајмс”) бомбама, што је неко време била опција о којој се увелико говорило.