Википедијанци ширили знање у Београду — Vikimedija Srbije « Конкурс за привремено ангажовање особа на пројекту стажирања у установама културе „Википедијанац стажиста” (Неготин и Зрењанин) Музеј науке и технике поделио знање и открио заборављене приче » Википедијанци ширили знање у Београду Post od admin, 25. априла 2019 Уредници највеће онлајн ризнице знања на свету – Википедије и њене српске језичке верзије окупили су се пети пут у Београду како би разменили знања, мишљења и идеје о томе како да нам Википедија буде још боља и квалитетнија. Ипак, у фокусу дводневне конференције Википедијанаца било је дружење и међусобно умрежавање, обојено јаким вики духом, који подразумева жељу за дељењем знања са свима на планети. Групна фотографија учесника конференције Викилајв 2019 Аутор: Миомир Магдевски, CC BY-SA 4.0, Wikimedia Commons Дружење Википедијанаца почело је још у петак, окупљањем у просторијама Викимедије Србије – месту где су свим уредницима и онима који то желе да постану увек отворена врата. Учесници су поделили своје узбуђење предстојећом конференцијом и изнели своја очекивања о темама које ће чути. Укратко су им представљене планиране активности, а ово слободно вече су посветили међусобном упознавању, као и представљању наше престонице гостима из региона. Субота, 20. април био је дан званичног почетка конференције. Викилајв 2019 отворио је председник Викимедије Србије Филип Маљковић, који се захвалио учесницима на великом одзиву, представивши им програм конференције, истовремено их позивајући да поштују политику пријатељског простора, али и подржао да буду активни и изнесу своја мишљења на конференцијске теме. Ивана Маџаревић, менаџерка пројеката и заједнице Викимедије Србије, истакла је најзначајније активности и постигнућа како организације, тако и саме Википедије на српском језику у последњих годину дана. Међу њима су поменути и глобални вики процеси, попут израде нове стратегије којом ће се водити читав Викимедијин покрет у свету, али и техничке новотарије, као што су парцијално блокирање корисника или могућност креирања нацрта чланка пре његовог објављивања на Википедији. Ивана је приказала и на који начин програми Викимедије Србије утичу на обогаћивање садржаја на Википедији, као и остварене сарадње са образовним институцијама и институцијама културе. Тако је сарадња са Високом школом електотехнике и рачунараства донела и 11 нових видео туторијала уређивања Википедије, а напоре у спровођењу ГЛАМ програма наградило је и Министарство културе и информисања Републике Србије специјалном захвалницом. У оквиру ове презентације, истакнути су и Википедијанци који су, користећи садржај Википедије, уз друге изворе, написали чак и књиге. Један од њих је Марко Станојевић, дугогодишњи уредник Википедије, који је објавио књигу Баточина између два светска рата, која је проглашена за најбољом у Шумадијском округу. Након овог прегледа, део публике имао је прилику да учествује на јавном часу уређивања Википедије, који је одржала волонтерка и Вики амбасадорка Теодора Лукић. У исто време, у главној сали се причало о тешкоћама на које наилазе нови уредници, о чему је говорио Мирослав Лоци. Многи се плаше да направе прве измене, али и само окружење на Википедији им неретко не буде од помоћи. Мирослав је изнео интересантан, али и забрињавајући податак да се чак 94% нових уредника не враћа на Википедију. Најчешћи разлози су техничке потешкоће, рад у вики синтакси, конфликти међу уредницима, али и недовољно разумевање како Википедија заправо функционише. Закључено је да о овој теми треба још да се дискутује и то управо на Википедијином тргу. Будући да су обуке уређивања Википедије често основног карактера и временски ограничене, током њих је тешко приказати виши ниво уређивања. Викилајв конференција је била право место за темељнију обраду ове теме, а Ђорђе Стакић, администратор на Википедији и дугогодишњи уредник, био је права особа за то. Кроз своје излагање је приказао примере како чак и искусни уредници могу правити грешке и како их могу отклонити. Ђорђе се осврнуо на правилну структуру чланка, на праг значаја када пишемо о особама, а нарочито о поштовању правила писања на Википедији. Зорана Матићевић и Сања Јечменица Акредитоване семинаре за наставнике – једну од окосница образовног програма представиле су управо професорке које Википедију примењују у настави, као и Небојша Ратковић, менаџер образовног програма Викимедије Србије. Зорана Матићевић и Сања Јечменица говориле су о потешкоћама са којима се сусрећу код примене Википедије у образовању, али и предностима уређивања Википедије као активних и иновативних делова наставе. Обе професорке су за подухвате са Википедијом у настави добиле награде – Сања Јечменица, професорка у школи Јован Стерија Поповић, добила је награду Дигитални час, док је Зорана Матићевић, професорка социологије у две београдске школе, добила награду Завода за унапређивање образовања и васпитања. Википедијанци стажисти и ГЛАМ координаторка Паралелно са овом сесијом, у другој сали се одржавао ГЛАМ округли сто, који је модерирала Ивана Гусларевић. Ове године је био намењен програмима стажирања, те су главни учесници били Википедијанци стажисти. Активно се дискутовало о томе како програми могу да се унапреде, а стажисти су међусобно поделили своја искуства у сарадњи са институцијама културе. Ивана је појаснила да је Викимедија усвојила скоро све досадашње сугестије стажиста, али да ипак и даље сви морамо да изнађемо решење да се понекад неповољне ситуације у самим институцијама спрече, или решавају благовремено. Викимедија Србије веома полаже на децентрализацију активности и стога подржава бројне пројекте ван Београда. Знање – заједничко богатство је један од таквих пројеката и представљен је у оквиру Викилајва. Јелена Петровић и Марина Ћирић, професорке на Филозофском факултету у Нишу, приказале су рад са студентима и чињеницу да Википедија мења однос према знању у односу на традиционално схватање знања. Успешно су показале студентима како да на прави начин користе Википедију и како да јој доприносе. Како многи Википедијанци наилазе на недоумице које фотографије смеју да поставе на Викимедијину оставу, једна сесија била је резервисана за причу о ауторским правима. Марко Поповић, мастер правник, дао је учесницима информације из прве руке и кроз примере објаснио шта је дозвољено, а шта не када је интелектуална својина у питању. Марко је одговарао на питања публике која се тичу објављивања фотографија уметничких дела, фотографија начињених од стране запослених у институцијама културе, као и наслеђивања права. Будући да је дигитализација све више актуелна у свету културе, разговар се водио и о скенирању књига. Учесници су сазнали да ли могу да скенирају фотографију која је у јавном власништву, а налази се у књизи која је под ауторским правом, да ли је могуће дељење књига којима су истекла ауторска права, а скениране су од стране јавних институција и многе друге сличне ствари. Осим примера у Србији, у презентацији су нашли место занимљиви примери из других земаља. О томе како се пише и подноси пројекат за који Викимедија може одобрити средства за реализацију, и које су честе грешке, говорила је Ивана Маџаревић. Након приказаних најчешћих омашки, присутни посетиоци су учествовали у врло занимљивом интерактивном квизу, нашавши се у улози Комисије за одлучивање. Ова сесија је, по мишљењу многих учесника, била једна од најдинамичнијих. Заједница Википедије на српском и Викимедије Србије део је ширег, глобалног покрета који се тренутно налази у процесу израде нове стратегије. Филип Маљковић је говорио о значају овог процеса. Желимо да наше знање буде на услузи бесплатно и слободно, као и правично знање. У овом тренутку девет радних група активно се бави задатим проблемима проналазећи тактичне начине за преусмеравање идеја у остваривање циљева. Филип је позвао све да учествују у овом процесу будући да ће учесници у изради стратегије у јулу прикупљати мишљења из целог света. Александра Поповић, вођа пројекта Вики-библиотекар и начелница Сектора за научне информације и развој Универзитетске библиотеке у Београду, представила је резултате кампање 1либ1реф на глобалом и локалном нивоу, у којој су учествовали библиотекари ове установе, као и Библиотеке града Београда. Скоро 11 хиљада измена је направљено од стране 708 учесника, на 47 језика. У Србији, 26 уредника обогатило је Википедију на српском са чак 1672 референце. Александра је нарочито истакла успех који је остварио један од наших активних Википедијанаца. Дарко Гајић био је најбољи у Србији, а у свету је заузео друго место. Једна од вредних библиотекарки Библиотеке града Београда, активна волонтерка Викимедије Србије и посвећена уредница Википедије Милица Буха представила је нови, занимљив пројекат који је покренула – Вики сениор. Милица, са својим колегама из Библиотеке града Београда, сада обучава наше најстарије суграђане, пензионере, да уређују Википедију и тако своје животно знање и искуство оставе будућим поколењима. У пројектне активности је укључен и професионални фотограф Миомир Магдевски који је донирао своје фотографије настале од почетка 70-их па до данас. Викимедијина остава је тиме обогаћена ретким фотографијама као што је прослава осам векова Студенице или портретима наших познатих глумаца и фото записима значајних концерата. Крај првог дана конференције био је резервисан за доделу награда учесницима такмичења Велико пролећно спремање Оставе. Ивана Гусларевић је победницима уручила ваучере за куповину техничке робе, као и ваучере за куповину књига. Иако је формални део конференције био завршен, вики дружење првог дана је настављено шетњом по Београдској тврђави, али и изласком у један београдски клуб, где је организован и квиз за Википедијанце. Са много смеха и позитивне енергије, уредници Википедије су се такмичили између себе, користећи своје знање, а посебно оно прикупљено током година рада на Википедији. Други дан је започет блоком сесија које су биле техничког карактера. Најпре је Филип Маљковић показао низ алата који могу да олакшају рад волонтерима, али и другим корисницима. Уредницима који преферирају превод чланака рад може бити пријатнији уз алат за директно превођење. Онима који организују уређивачке маратоне или радионице, користан може бити алат Event metrics. Филип је истакао да алати нису намењени само за уреднике и волонтере већ и за представнике медија који, помоћу њих, могу наћи интересантне статистике у погледу најчитанијих чланака, броја написаних чланака у одређеном периоду или количине унетог садржаја. Ништа мање битна није напредна Вики синтакса, о којој је било речи након презентованих алата. Прављење шаблона, комплекснијих табела само су неке од ствари које су учесници могли да науче током радионице. Још једна у низу техничких радионица, али у паралелној сесији, била је презентација SPARQL упитног језика. Присутни су имали прилику да виде како овај језик функционише и да се опробају у његовом коришћењу. Марко Адам: Вандализми Након ове сесије, уследила је тема која је увек у фокусу шире јавности – вандализми на чланцима. Марко Адам је појаснио какви све типови вандала и вандализама постоје, како је најбоље борити се са њима, а у дискусији присутних је закључено да сви треба да обратимо пажњу на овакве недобронамерне измене, а посебно на проверљивост извора које наводимо у чланцима. “Википедију свако може да уређује, али свако може и да је упропасти”, закључио је Филип Маљковић. Познато је да на интернету, па тако и на Википедији, писано комуницирање може да изазове неочекиване реакције примаоца поруке. Конфликти међу уредницима су на Википедији чести, а у расправама се неретко пређе праг добронамерности, што посебно одбија нове уреднике. Јелена Марушић и Дубравка Ђорђевић, консултаткиње у области људских ресурса, лајф коучеви и тренери, потрудиле су се да прикажу због чега долази до неразумевања у писаном комуницирању, како га је најбоље превазићи, износивши начине за разрешавање конфликата. Предавање је било обогаћено и занимљивим тимским активностима, где су учесници били део демонстрације колико наше предрасуде могу да измене контекст комуницирања. Такмичења у писању и допуњавању чланака на Википедији Викимедија Србије организује три пута годишње, а Мирослав Лоци се потрудио да појасни све кораке, али и да подстакне дискусију како их унапредити. Учесници су давали своје идеје, попут увођења такмичења у сређивању Википедије, такмичења за тимове, али су изнели и критике као што је пракса неких уредника да за уређивачке маратоне обезбеде себи предност спремајући чланке унапред. Мирослав је изнео и занимљив податак да је током година такмичења у писању чланака Википедија на српском језику обогаћена за 5135 нових и допуњених чланака. Осим такмичења која се дешавају онлајн, важне активности су и уређивачки маратони о којима је говорила Теодора Лукић. Теодора је објаснила значај маратона и то не само у виду доприноса Википедији, већ и међусобног дружења и бољег упознавања. Будући да се у оквиру њих организује и обука уређивања Википедије, погодни су за новајлије и све оне који би желели активно да пишу чланке. Истакнути су најбољи резултати у претходној години, који су остварени за уређивачки маратон поводом Међународног дана жена, као и страна на Википедији где волонтери могу пратити када ће бити организован наредни маратон. Викимедијина остава, глобална ризница слободних датотека, има у свом садржају више од 50 милиона фајлова. Међутим, добар део тих датотека није правилно означен, категоризован и описан. Милица Буха, која је врло активна и у уређивању Оставе, појаснила је учесницима зашто је важно да се датотеке правилно категоришу, износећи примере лоше означених фотографија. Поведена је и дискусија о лиценцама које се примењују на овој вики платформи, али је остало и отворено питање о преводу нове верзије Кријејтив комонс лиценце на српски језик и њеној примени у нашој замљи. Уједно је ово била и званично последња сесија Викилајв конференције 2019, што је значило да је дошао и тренутак да се сумирају утисци, али и прогласни овогодишњи добитник Награде Бранислав Јовановић. Филип Маљковић, председник Викимедије Србије подсетио је да је ову награду Викимедија Србије установила 2016. године, у част прерано преминулог потпредседника Викимедије Србије Бранислава Бранета Јовановића, који је много допринео читавом вики покрету ширења слободног знања. Стога су ових година лауреати били управо уредници који су делили Бранетову енергију и посвећеност Викимедијиној мисији. Тако је и овога пута Управни одбор Викимедије Србије донео одлуку да се награда додели посвећеном викимедијанцу – Горану Обрадовићу. Горан је, како је Филип рекао, уз Викимедију од самог њеног почетка и својом позицијом председника наше организације је много допринео развоју организације, програма и пројеката који се реализују. Горан Обрадовић, добитник Награде Бранислав Јовановић за 2019. годину И више него изненађени Горан се захвалио на награди, иако, како је рекао, не придаје велики значај наградама. “Ово је леп гест, хвала вам. Надам да није покушај да ми се награда додели за животно дело, јер још не намеравам да одем са Википедије”, рекао је Горан у шаљивом тону и насмејао све присутне. Овом церемонијом је званично завршена локална конференција уредника Википедије – Викилајв 2019. Сви учесници су изразили задовољство програмом, али и сугерисали шта би могло да се унапреди, како би нам ови дани дружења били још кориснији и плодоноснији. Издвајамо утиске неких од гостију: Наташа Ненадоска, ГЛАМ Македонија Викилајв 2019 ми је био корисно искуство у многим аспектима. Стекла сам утисак да сви запослени и волонтери у Викимедији Србије имају племениту мисију и верују у оно што раде и покушавају да испуне своје задатке. Током читавог догађаја, створила се позитивна клима у којој су се разлике међу нама на свим основама чиниле небитне и као да су нестале. Заправо, сви смо примили и узели са нама позитиван дух овог Викилајва. Највише ми се свидело гостопримство домаћина и њихов професионализам. Сам догађај је имао добар концепт да је држање предавања након предавања надограђивало на боље и важније информације и теме. За сваку тему изабрани су одлични предавачи који су на најбољи начин остварили свој циљ. Подршку коју су предавачи пружали једни другима својим додацима била је снажан начин да се покаже одлична сарадња и мислим да је то веома важно. Оно што је овај догађај учинило посебним је била интеракција током сесија, као и на паузама. Слобода коју смо имали као учесници да коментаришемо, постављамо питања и стварамо закључке био је занимљив начин за свакога да подели своја искуства и добру праксу на дату тему. Лично, за мене, неколико ствари је било корисно, као што су примери добре праксе у образовању и како стићи до знања као заједничког богатства, како добити ауторска права за слање фотографија и како их правилно категорисати. Научила сам више о вандализмима и то је оно на што би обратила више пажње у нашем пројекту Вики клуб. Оно што је дефинитиво јако користно је што су нам показали како правилно писати пројекте и користити неке од алатке које нуди Википедија. Сазнали смо да је комуникација и даље најважнија за постизање сваког циља, тако да је дефинитивно тренинг комуникација био корисан за све нас. Хвала и срдачан поздрав свима! Милица Пелоза-Мојсиловић (први пут међу уредницима Википедије) Хвала целој заједници на пријатној атмосфери. Позвана сам на конференцију захваљујући Википедијанцу који ми је притекао у помоћ и упутио на Ивану Маџаревић за више информација о окупљањима заједнице... и тако... ето мене! Програм конференције је динамичан, обухвата различите теме – како за искусне, тако за новајлије. Условно речено, примедба би се односила на трајање сесија – предлажем продужетке! Генерални утисак је сјајан а свака нова информација у бури информација је драгоцена. Супер сте екипа, нема сујете, класних, генерацијских разлика и то ми се јако допада. Осим конференције, радо ћу посећивати и месечна окупљања заједнице. Викимедија Србије се захваљује свим учесницима на активном учешћу у конференцији, конструктивним предлозима за побољшање вики пројеката, али и саме конференције. Посебну захвалност упућујемо СКИП центру који нам је уступио простор, свим члановима нашег волонтерског тима: Горани Гомирац, Тамари Јанковић, Милошу Вучковићу и Зорани Милосављевић, као и програмском тиму који je обликоваo програм пете по реду конференције уредника Википедије – Викилајв 2019. Видимо се сви и следеће године! Један од најмлађих и један од старијих уредника Википедије Договори пред презентацију Једна од радионица Филип са медијима Групна фотографија другог дана Ауторке: Ивана Гусларевић и Ивана Маџаревић, Викимедија Србије Документацију на конференцији водила Горана Гомирац. Аутори фотографија: Дарко Гајић, Миомир Магдевски, Мирослав Лоци, Зорана Милосављевић, Милош Вучковић, Бранка Вучковић Вучићевић. Све фотографије су под лиценцом CC BY-SA 4.0, преузете са Викимедијине оставе, из категорије WikiLive 2019. Kategorije: WikiLive 2019, Викимедија Србије, Википедија, Википедија на српском, Волонтери, Заједница, Окупљања, Уредници


source: wikipedia

text: 3. октобар (3. 10) 276. је дан у години по грегоријанском календару (277. у преступној години). До краја године има још 89 дана. Догађаји 2333. п. н. е. — Према легенди утемељена Краљевина Кореја. 382 — Окончан Готски рат склапањем споразума о савезу између римског цара Теодосија I и Гота. 1796 — Предвођени владиком Петром I Петровићем Његошем Црногорци на Крусима поразили вишеструко бројније снаге скадарског паше Махмута Бушатлије, који је погинуо у тој бици. 1824 — Скупштина Мексика усвојила Устав према ком је та држава постала независна федеративна република под називом Сједињене Државе Мексика. 1866 — Мировним уговором у Бечу, којим је окончан седмонедељни рат Италије и Аустрије, Италији припали област Венето и град Венеција. 1906 — На Радио-конференцији у Берлину СОС установљен као међународни сигнал за помоћ, уместо до тада најчешће коришћеног ЦеКуДе (-{CQD}-). Конвенција ступила на снагу у јулу 1908. 1929 — Краљевина Срба, Хрвата и Словенаца променила назив у Краљевина Југославија, а државна територија подељена на девет области, бановина. 1932 — Ирак после истека британског мандата стекао независност и постао члан Лиге народа. 1938 — Патентиран поступак импулсне кодне модулације ПЦМ 1944 — Прва пролетерска бригада ослободила град Уб у Западној Србији 1952 — Велика Британија на острвима Монте Бело поред северозападне обале Аустралије испробала прву атомску бомбу. 1968 — Председник Перуа Фернандо Белаунде Тери оборен са власти у војном удару Националне револуционарне хунте коју је предводио генерал Хуан Веласко Алварадо. По доласку на власт војна хунта национализовала петролејске изворе и почела да спроводи свеобухватну аграрну реформу. 1981 — После седам месеци ирски националисти у затвору Мејз у Белфасту обуставили протестни штрајк глађу против британских власти, током ког је умрло 10 штрајкача. 1989 — У окружном суду у Приштини почело суђење Азему Власију и тринаесторици косовских Албанаца оптужених за контрареволуционарно деловање и организовање штрајка албанских рудара у руднику „Стари трг“. 1991 — Председништво Југославије у непотпуном саставу одлучило да пређе на рад у условима непосредне ратне опасности, оценивши да је грађански рат на помолу и да су се за такав рад стекли услови предвиђени Уставом. Од тада седницама Председништва присуствовали само чланови из Србије, Војводине, Косова и Црне Горе, па је названо „крње Председништво“. 1993 — У Могадишу погинуло 21, а повређено 82 припадника мировних снага Уједињених нација, када су покушали да ухвате лидера сомалијских герилаца Мохамеда Фараха Аидида. 1995 — Председник бивше југословенске републике Македоније Киро Глигоров повређен у атентату експлозијом аутомобила-бомбе у центру Скопља, а његов возач и један случајни пролазник погинули. 1997 — Јапански воз на магнетним јастуцима брзином од 451 километар на час оборио светски рекорд на експерименталној железничкој деоници западно од Токија. 1999 — Основана гробарска навијачка група Јужни Фронт. У атентату на Ибарској магистрали код Лазаревца погинула четири члана Српског покрета обнове, тада једне од најјачих опозиционих политичких странака у Србији. Председник странке Вук Драшковић који је том приликом лакше повређен, оптужио је тадашњу власт за убиства и атентат на њега. Први пут после Другог светског рата на парламентарним изборима у Аустрији националистичка Слободарска партија Јерга Хајдера освојила друго место по броју посланика у Парламенту и добила могућност да учествује у формирању Владе. 2001 — Сенат САД одобрио споразум о трговинској сарадњи с Вијетнамом, који је Вијетнаму обезбедио нормалан трговински статус и односе са САД. 2010 — Патријарх српски Иринеј устоличен у Пећкој патријаршији. Рођења 1791 — Сима Милутиновић Сарајлија, српски песник, претеча српски романтичара и Његошев учитељ. (прем. 1847) 1895 — Сергеј Александрович Јесењин, руски песник. (прем. 1925) 1897 — Луј Арагон, француски писац. (прем. 1982) 1911 — Љубиша Броћић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 1995) 1915 — Бранко Крсмановић, револуционар, учесник Шпанског грађанског рата и Народноослободилачке борбе, народни херој Југославије. (прем. 1941) 1938 — Тереза Кесовија, хрватска певачица. 1939 — Велибор Васовић, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2002) 1940 — Нада Кнежевић, српска џез певачица. 1941 — Чаби Чекер, амерички музичар и плесач. 1954 — Стиви Реј Вон, амерички музичар и музички продуцент, најпознатији као гитариста. (прем. 1990) 1955 — Жељко Самарџић, српски певач. 1964 — Клајв Овен, енглески глумац. 1967 — Дени Вилнев, канадски редитељ и сценариста. 1968 — Марија Луиса Каље, колумбијска бициклисткиња. 1969 — Гвен Стефани, америчка музичарка и глумица. 1972 — Јован Перишић, босанскохерцеговачко-српски певач. 1973 — Данијела Врањеш, српска глумица. 1973 — Љубомир Врањеш, шведски рукометаш и рукометни тренер. 1973 — Нев Кембел, канадска глумица. 1973 — Лина Хиди, енглеска глумица. 1975 — Талиб Квели, амерички хип хоп музичар. 1976 — Милош Крушчић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1976 — Шон Вилијам Скот, амерички глумац. 1978 — Клаудио Пизаро, перуански фудбалер. 1978 — Шенин Сосамон, америчка глумица и музичарка. 1980 — Иван Турина, хрватски фудбалски голман. (прем. 2013) 1981 — Златан Ибрахимовић, шведски фудбалер. 1981 — Андреас Исаксон, шведски фудбалски голман. 1983 — Теса Томпсон, америчка глумица и музичарка. 1984 — Ешли Симпсон, америчка музичарка и глумица. 1988 — Алисија Викандер, шведска глумица. 1988 — Ејсеп Роки, амерички хип хоп музичар, музички продуцент и глумац. 1983 — Фред, бразилски фудбалер. 1995 — Драган Апић, српски кошаркаш. Смрти 1226 — Фрањо Асишки, италијански фратар, (рођ. 1182) 1796 — Махмуд-паша Бушатлија, скадарски паша. 1931 — Карл Нилсен, дански композитор. (рођ. 1865) 1999 — Акио Морита, јапански бизнисмен, творац Сонија. (рођ. 1921) 1976 — Викторија Спиви, америчка певачица и текстописац. (рођ. 1906) 1977 — Велибор Глигорић, српски књижевник и позоришни критичар и историчар књижевности. (рођ. 1899) 2004 — Џенет Ли, америчка глумица позната по улози Хичкоковом филму "Психо" (рођ. 1927) 2018 — Леон М. Ледерман, амерички физичар (рођ. 1922)


source: CulturaX

text: ДАН - Планирали убиство Беливука и Миљковића: Одложено рочиште, "шкаљарци" инсистирали да адвокати буду присутни Одложено рочиште "шкаљарцима" / фото: Срђа Бољевић 02/08/2021 u 12:16 h Планирали убиство Беливука и Миљковића: Одложено рочиште, "шкаљарци" инсистирали да адвокати буду присутни Поводом ове истраге тужилаштво је обезбиједило заштићеног свједока Контрола оптужнице против "шкаљараца" због покушаја убиства Вељка Беливука и Марка Миљковића била је заказана за 30. јул, али jе одложена због недоласка адвоката. Како сазнаје портал Дан, један од разлога је и то што неки од окривљених нису пристали да се рочиште одржи без присуства њихових адвоката. Тако је наредно заказано за 1.9.2021.Ова ликвидација планирана је да се изврши у Тивту. Специјално државно тужилаштво подигло је оптужницу против више особа због више кривичних дјела, а међу којима је и планирање убиства Вељка Беливука, званог Веља Невоља, и Марка Миљковића. Оптужница је подигнута против Ј.В. Р.С., М.Ј., А.М., М.М. Д.И. Поводом ове истраге тужилштво је обезбиједило заштићеног свједока. Како нам је раније саопштено из Вишег суда, некима од њих се ставља на терет стварање криминалне организације, тешко убиство у покушају путем помагања, недозвољено држање оружја и експлозивних материја. Подсјећамо, црногорска полиција и Специјално државно тужилаштво спријечили су у јануару ликвидацију Београђанина Вељка Беливука, званог Веља Невоља, која је, према незваничним информацијама, била планирана у Тивту. То кривично дјело, како се сумња, требало је да буде извршено у наставку рата криминалих кланова. Као организатор ове криминалне групе у истрази су означени Јанко Вукадиновић и још једна, засад, неидентификована особа. Вукадиновић се налази у спушком затвору. Према наводима истраге, он је из затвора издавао наређења осталим члановима криминалне групе. Акција СДТ-а, у којој су спријечене ликвидације Кашћелана, Беливука и Миљковића, вођена је под кодним називом "Мета". На ранијој конференцији за медије, из СДТ-а је саопштено да су службеници Сектора за борбу против организованог криминала и корупције, заједно са ЦБ Подгорица и ЦБ Херцег Нови, на територији Подгорице и Тивта спријечили дјеловање криминалне организације у правцу лишења живота најмање три лица. - Једно лице је требало да буде лишено живота у Подгорици 22.1.2021. године, док су друга два лица требало да буду лишена живота на аеродрому у Тивту истог дана у јутарњим часовима - наведено је тада из СДТ-а. Тада је спријечена и ликвидација наводног вође "кавачког клана" Слободана Кашћелана. ВЕЉКО БЕЛИВУКМАРКО МИЉКОВИЋШКАЉАРЦИРОЧИШТЕАДВОКАТИ (ВИДЕО) Због покушаја убиства Звицера на удару полицајци Кијева: Помоћник начелника отпуштен због сумње да је помагао шкаљарцима (ФОТО) Истрага против Ђукића и групе: За смјену Катнића и Чађеновића извршној власти планирали дати милион еура


Датум и време: 27-05-2020, 02:10 AM Добро Дошли, Гост! (Пријава — Регистрација)


Бобовник или "Златна киша": карактеристике раста и неге - Лавн 2020 Сигурно је много људи видело лијепо и необично дрво са дугим жутим социјалним цвјетовима - то је дабар или златна киша. У овом чланку ћемо описати главну врсту ове биљке и рећи вам како правилно садити и бринути о њој. За златну кишу, погоднији су сунчан, безвредни терен и лоосе, оплођене, апсолутно земљиште са добром дренажом. Постројење изгледа одлично међу зеленим травњацима или четинарским шумама. Златна киша се не препоручује за биљку у чврстим плантажама, јер недостатак светлости доводи до "истезања" дрвета и слабог цвета. Алпски бријач има високу отпорност на мраз, издржава чак и најтеже зиме. Ова врста је најпопуларнија. Висина дрвета може бити већа од 7 метара. Препоручује се да се бавер ове врсте посади као једна биљка - то ће омогућити круну да се формира и одвија правилно. Ова врста је хибрид добијен преливањем два претходна грмља. Његова висина је мала - само 1 метар, али лишће има дугу дужину - до 50 цм. Хибридне врсте одликује прелијепа арома социјалних цвијећа. За разлику од њихових колега, пловак слабо реагује на ниским температурама, нема отпорност на мраз. Зато је садња хибрида боља у региону који има топлу климу. Цветање ове врсте се дешава два пута годишње. Прва ствар коју треба да изаберете право место за садњу биљке. Дабар воли соларне закрпе, односи се на топлотне биљке. Пре засадања, препоручује се да се обезбеди добра дренажа, уверите се у присуство кречњака у тлу - то ће осигурати брз раст. Ако одлучите да посадите дрво с семеном, можете их купити у специјализованим продавницама. Најбоље време за садњу је крај јесени - почетак зиме. Да посади дрво на отвореном, боље је изабрати први месец јесени - септембар. Постоји и други начин садње - у продавници или на тржишту можете купити младе жбуње. Прво морају да се слете на припремљеној парцели. Ово је згоднији начин, пошто не морате дуго чекати док се семе не појави. Постоји још један пријатан тренутак - у првој години можете уживати у прекрасном цвету. Ђубрива. Најефикасније је користити суперфосфате као ђубрива. Такође корисне су и калијумска ђубрива - најбоље се користе када дрво цвета. Божовишки врт - расте у врту "златна киша" Љубитељ баште (Лабурнум), веома лепа, необична и нежна биљка. Односи се на фамилију пасуља, добио је име захваљујући облику његовог воћа. Међутим, они нису вриједни, али обилују сјајно цветање. Крајем прољећа и почетком љета на гране се прикупљају дугачке златне четке, прикупљене од малих цвијећа у облику мољца. До једне цвијеће може расти до 30 сјајних жутих цвијећа са деликатном аромом. Током цветања, златни туш пролази кроз грмље. Цветање се не наставља дуго, 2-3 недеље. Вртари зову дабу златну кишу. Постоје беле и ружичасте нијансе. Представници овог рода су листопадне орнаменталне цветне биљке, у облику малог стабла или грмља. Родно место овог предивно цвјетног представника флоре је Средоземно море и дијелови централне и јужне Европе. Дабар у вртларству представљају три врсте: бобовник анагиролистни, бобовник - вино - дрво расте до висине од 7 метара, има пртљажник са глатком коре зеленкасто-браон боје. Круна је ужа, неправилна у облику. Млади дрво пуца расте усправно, али одрастање, они, са појавом лишћа, пада, висе као лијане. Врло занимљива листови, који су обојене у две боје: тамно зелена, а наличје - сива, "баршунаста". Облик подсећа на елипсу. Најчешћи декоративни облици: Плакање браде се одликује густим гранама; Златни дабри је украшен златним листовима, постаје зелен кад зрео; Јачина јесени је задовољна поновним цветањем; Листови храстовине имају облик храстовог листа. Декоративно дрвеће, пасуљ може служити у вашој башти као жива ограда, украсити лук, висеће лиане украсити рибњаке и језеро, лако се формира у стилу "бонсаи". Невероватно комбинован у групним плантажама: хармонично гледајте са духовима, љубичасто. Садња и брига за бобра Сајке се могу купити и украсити у својој башти, али ако пратите неколико правила, узгајање не захтева пуно напора. Како узгајати златну кишу? Говеда врт се пропагира било семењем или вегетативним методом. Семе семена апсолутно не захтевају припрему. Они су посејани у плодном тлу у јесен или прољеће након одмрзавања. За шљива не треба посебна пажња, они се лако развијају. Након што су биљке порасле, пажљиво су ископане и пресељене на стално место са великим земљом. Саднице које расте из семена цветају четврту пету годину. Вегетативна репродукција дозвољава три методе: Када се помножавају слојевима, тло је покривено доњим снопом, који се корени у року од мјесец дана, након чега је прекинут и пресађен. Метода графтења је најуспешнија за репродукцију хибридних сорти. На резанцима не би требало бити ни најмање три жива бубрега. Постројења за биљке са графтом у пластеницима. Удобно се осјећате на лаганом земљишту, свакако морате осигурати униформно заливање. Вакцину поставите веома близу тла. Млади растови брзо, након годину дана ће бити спремни за трансплантацију на стално место. За сечење у јулу-августу, млади пилићи су одвојени и укорењени у тлу. Пре него што се појаве корени, препоручљиво је покривати саднице с капуљачом. Зелене пуцке не би требало да буду отворене за сунце, они се плаше преливања. У првој зимској сезони се морају додатно покрити. Место за љубавника треба да изабере светлост. Земља мора бити хранљива, са садржајем креча и добро "дисање". Пожељно је мулчати с тресетом и маховином. На дну простране јаме за садњу, налази се дебео слој дренаже. Млада дрвећа и грмље нису дубоко засадјене. Вриједно је везати младе погаче на палицу, тако да се не савијају на странама. Често се вртићи питају зашто пасуљ није цвјетао. Обилно заливање је потребно само за пасуљ у току цветања и током сувог периода. Љубавник је термофилни, највише мраз-тврди је анагиролиц (обичан бобер), способан да издржи до -25 степени. Упркос томе, биљка у зими захтева загревање, посебно за младе биљке. Сакупљене гране младе биљке треба да буду везане конопцем, иницијално убацујући у гране четинарских стабала. За одрасло стабло не треба склониште, важно је у зимском периоду да уклони снијег из грана, може их сломити. За исту сврху можете направити оквир и покрити га лоповом. За октобар припремамо дрвеће за хладноћу. Током овог периода често чувамо бобро, тако да дрво има времена за акумулацију влаге. Почетком пролећа постепено почињемо да отворимо биљку: прво проветримо, а онда у сунчаном дану не уклањамо скелет, а затим и четинара. Тако ће се лакше прилагодити. Двапут годишње дрво треба хранити. У јесен користити фосфор-калијумско ђубриво, у пролеће - азот. Било би погодно за биљка органских ђубрива. Ово је због чињенице да коријен систем није дубок, и постоји ризик да се то запали. Због чињенице да је дабар (златна киша) сушна, током периода влаге угрожена је прахом. Посебно лишавају листови, који су прекривени сивом премазом. У овој болести, биолошки фунгициди се користе за лечење. Брига о башти, будите пажљиви, сви делови садрже отровне супстанце, нарочито отровна и опасна семена. Дакле, ако кућа има децу, онда је највероватније боље напустити златног згодног човека у вашој башти. Сваки рад са овим постројењем се врши само рукавицама. Након завршетка, обавезно оперите руке. Међутим, како се често дешава, отровна биљка имају лековита својства. У медицини користе се млади пужеви и семена. Амино киселине, сумпор, бакар, фосфор, пектин и многе друге супстанце су садржане у зрну. У званичној медицини, биљни екстракт се користи за главобоље, ниског крвног притиска, очних болести. Да бисте избегли здравствене проблеме, обавезно координишите своје поступке током опоравка код доктора. Претходни ЧланакКако и када биљити салвију на садницама иу земљи. Фотографије цвећа Sledeći ЧланакУзгој семена слатког мириса


text: 01/12/2020 | 13:35 ⇒ 13:35 | Аутор: РТРС - Можда је на почетку било користи, али су направили касније концепт супротан Дејтону. БиХ се може једино градити на конститутивности три народа - поручио је Додик, на конфеенцијз за новинаре након одржаног састанка са делегацијом ХДЗ-а БиХ. - Одавно су престали да управљају земљом како су научили и више нема страног центра који може да претендује да буде послушан - рекао је Додик, нагласивши да је ПИК страно тијело у политичком систему БиХ.


ПРАВОСЛАВНИ ДРАГУЉ ЈУГА СРБИЈЕ: Црква старија од НОТР ДАМА! - Шајкача Насловна Традиција Занимљивости ПРАВОСЛАВНИ ДРАГУЉ ЈУГА СРБИЈЕ: Црква старија од НОТР ДАМА! ПРАВОСЛАВНИ ДРАГУЉ ЈУГА СРБИЈЕ: Црква старија од НОТР ДАМА! На месту где је у 12. веку крштен први верник Српске православне цркве данас живи један монах, отац Григорије. И то није неко тајанствено место, скривено међу обронцима високих планина, далеко од главних друмова. Баш напротив, то је брдо изнад вароши Куршумлија, поносно престоно место нове српске државе и цркве – Манастир светог Николе. Цркву, симбол Куршумлије, подигао је средином 12. века Стефан Немања. Она је данас већим делом обновљена, али је крај ње на истом узвишењу видљивом из целог града, подигнут још један “светионик” времена које је остало за нама: велики обелиск са петокраком на врху. Случајност – сигурно не. Сада, некако, ова два симбола коегзистирају у својој супротности. И баш зато што је била на истакнутом месту, црква Манастира светог Николе је у историји имала тешку судбину, баш као и Манастир свете Богородице, сазидан око 800 метара даље, а готово истовремено – разрушене су до темеља и брзо постале заборављене, док су владари тражили неке нове престонице, резиденције и летњиковце, места где су се крунисали нови почеци српске државе. Скрајнута је тако и сама Куршумлија, која је у време духовног процвата имала много нежније име: Беле Цркве. А када су дошли Турци, претопили су оловне кровове цркве Манастира светог Николе, као и Свете Богородице, који су се белили изнад ушћа Бањске у Топлицу. Тако је место добило данашње име – Куршумлија. “Ништа не значи материјална, без духовне обнове” – Са комплетном реконструкцијом манастирске цркве се кренуло тек средином седамдесетих година. Реконструкција је завршена 1976. године, заслугама тадашњег Завода за заштиту споменика културе Републике Србије, у оквиру тадашње Југославије, још говоримо о Титовом времену, што је својеврсна интересантна ситуација. Али ето, кад Бог хоће, онда је и свако чудо могуће. Усред тог комунизма и друга Тита, ми добисмо назад ову светињу, бар до ове мере у којој данас видимо – прича отац Григорије – Нажалост, нас калуђера и калуђерица у српској цркви нема нешто много, тренутно само ја живим овде од монашког живља. Имамо једну малу кућу која је изграђена крајем деведесетих година, која, нажалост, и да нас има више не може да прими већи број калуђера, али Завод за заштиту споменика планира изградњу конака. Ми не падамо из неког спољног света, из неког свемира, с Марса и других планета, него долазимо из наше Србије, овакве каква јесте, овакви какви јесмо – прича отац Григорије – То је својеврсни апел нађем живљу да не вреди много физичке обнове, јер да су вределе и да је све богатство и слава православна вредела сама по себи, споља, материјално и по дефницији, не би Византија пропала. Онолика, најснажнија хришћанска феудална држава у своје време, која је имала континуитет од 1.000 година, други Рим наставак Римског царства... Али, због духовног пада Бог је пустио и физички, то иде једно с другим. Дакле, не важи оно римско “у здравом телу здрав дух”. Не, не, не, грешка, обрнуто, у здравом духу даће Бог и здраво тело – закључује монах. – Свети Симеон мироточиви требало је да једног дана почива овде, тако је он то замислио. У то име имамо капелу, која је управо била намењена да буде његово гробно место, почивалиште, у поду капеле се и дан данас налази један празан гроб – открива отац Григорије. Карактеристичан је и начин градње – сваки други ред опеке увучен је унутра. – Српско живље је стало на страну аустиријске царевине, нажалост, аустрија је тај рат изгубила и морала је да се повуче, тако да су се Турци бесни вратили назад жељни освете и на страшан начин похарали све ове просторе, побивши мноштво нашег становништва, уништивши многе светиње, укључујући и ову. Од тада, па наредних нажалост пар стотина година, манастир је остао у рушевинама, запустео, такорећи заборављен, са неким делимичним покушајима ренконструкције крајем 19. и почетком 20. века – прича монах Григорије. Овај манастир старији је од Високих Дечана чак 170 година, још деценију више од Пећке патријаршије, а исто толико и од најстарије готичке катефреале – велелепног париског Нотр Дама. Претходни текстПРИЧА ИЗ НАРОДНОГ МУЗЕЈА: Откуд МУМИЈА у Београду? Следећи текстСВАКОМ СРБИНУ ЋЕ ПОЋИ СУЗА: Најтужнија песма посвећена нашим палим борцима! НИСУ ДОСТОЈНИ: Чак и земље које су признале Kосово не желе ЛАЖНУ ДРЖАВУ У УНЕСKО Постоји одређени број држава које, иако су признале самопроглашену независност Kосова, сматрају да самопроглашено Kосово ипак не...


source: fineweb

text: Штафета 4 х 400 метара Штафета 4 х 400 метара је атлетска дисциплина у којој сваки од четири такмичара трчи по деоницу од 400 метара (један круг на отвореном, односно два круга у дворани). То је традиционално завршна дисциплина на атлетским надметањима. На највећим такмичењима, првих 500 метара свака екипа трчи у својој стази. Такмичари започињу трку из ниског старта, са линије са које почиње и трка на 400 метара а након првих 500 метара трке такмичари трче унутрашњом стазом. Такмичари носе штафетну палицу коју предају својој измени. Предаја штафете мора се обавити у пољу величине 20 метара (обично је означен плавим линијама). Прва измена се врши у истој стази у којој је и започета трка, друга и трећа измена се обављају у било којој стази, тако што се такмичари који треба да приме штафету поређају по тренутном поретку водећих, почев од унутрашње стазе. За разлику од штафете 4 х 100 метара у штафети 4 х 400 метара такмичари који примају штафету гледају иза себе како би примили штафетну палицу. Зато се у овој дисциплини ређе дешавају дисквалификације.


Што се тиће места погубљења, то је већ лоцирано. У вези сецкања снимка, то може бити због разних разлога. Можда су хтели неку лакше варљиву варијанту за медије, тако да снимак добије што већи публицитет. Ако су Американци хтели то да наместе, онда су то могли да ураде било где и нису им требале лажне локације. Пошто нам је свима јасно да иза свих тих муслиманских екстремиста стоји ЦИА, све је како она каже. Ако она да налог да се погуби један Американац на такав и такав начин пред камерама од муџоса, онда ће ЦИА путем Саудијске Арабије (која је логистика за цео покрет муџоса широм света) то и да реализује. Значи нит им је потребна монтажа, нит било шта. Довољно је да дају налог и добиће клање у оригиналном стилу. А пошто се та ИСИС налази на подручју, које се простире широм Ирака и Сирије, мислим да им је то један лукав потез, да се ипак докопају Сирије и да са изговором ИСИС-а уђу у сиријски простор. Само што су се и Руси јасно и оштро определили против ИСИС-а па ће вероватно покушати да Сиријски део ИСИС-а они контролишу. И на такав начин да још једном блокирају улазак Америма. Биће занимљиво.


Соколац | Страница 21 од 35 | www.opstinasokolac.net Захваљујући спортској инфраструктурни општина Соколац, након 2011. поново је добила организацију Међуопштинских омладинских спортских игара, највеће аматерске манифестације у југоисточној Европи. Спортска дворана, квалитетан спортски... Соколац ће овог љета бити домаћин 56. Међуопштинских омладинских спортских игара (МОСИ), највеће аматерскер спортске манифестације у Југоисточној Европи. Тим поводом гост Јутарњег програма... Соколац: Спријечено ширење ватре на магацин експлозивног материјала Припадници Ватрогасног одјељења Соколац спријечили су ширење ватре са ниског растиња на магацин експлозивног материјала и иницијалног прибора за експлозив предузећа "Романијапутеви" на Подроманији,... Кошаркаши „Варде Хе“ тријумфовали на Сокоцу Кошаркаши „Варде Хе“ тријумфовали су на Сокоцу против истоимене екипе „Соколац “ резултатом 76:79 (21:14,15:21,18:25, 22:19) у посљедњем 22.колу Прве лиге Републике Српске . Вишеградски... Друга побједа Гласинца овог прољећа: Савладан Вележ из Невесиња (ВИДЕО) У оквиру 19. кола Друге лиге РС - група "исток" фудбалери Гласинца савладали су јуче на "Бари" екипу Вележа резултатом 1:0 (0:0). Стријелац јединог поготка... Романија је била синоним за стварање Републике Српске и њених институција (ВИДЕО) У Сокоцу је данас обиљежен Дан ветерана служби безбједности Републике Српске - Подружница Источно Сарајево. Прошло је двадесет седам година од прве смотре српских... У сусрет прослави Дана полиције 4. aприла припадници Полицијске станице Соколац угостили су малишане из соколачке Установе за предшколско васпитање и образовање Соколац. Према... Културно умјетничко друштво „Завичај“ Соколац: Нове народне ношње за све чланове У оквиру Регионалног програма локалне демократије на Западном Балкану (ReLOaD), а у сарадњи са општином Соколац, Културно – умјетничко друштво „Завичај“ успјешно је реализовало... Најмлађи уживали у „Зврлетовој монодрами“ Дјечији глумац Жељко Вавић забављао је полазнике Установе за предшколско васпитање и образовање Соколац. Путујуће дјечије позориште „Театар на точковима“ гостује широм региона и... 1...202122...35Страница 21 од укупно 35


text: ДАНАС ЈЕ МЕЂУНАРОДНИ ДАН МИГРАНАТА – ПАЛАНКА ДАНАС Одлуком Генералне скупштине Уједињених нација 18. децембар се од 2000. године обележава као Међународни дан миграната, као последица великог и растућег броја миграната у свету. Ову годину обележили су мигранти који су се из Азије и Африке, из ратом захваћених земаља, балканском рутом и преко наше земље селили углавном у Западну Европу. Било је дана када је и до 10 хиљада избеглица дневно улазило у нашу земљу. Сада је прилив мањи, око 3 хиљаде, због хладнијег времена, али и одлуке да грчко-македонску границу пролазе само мигранти из Сирије, Авганистана и Ирака. У Прихватном центру у Прешеву мигрантима свакодневно помажу хуманитарне организације, деле им оброке, топле напитке, зимску одећу и обућу. Канцеларија за младе најмлађе дарује новогодишњим пакетићима. Када добију папире о боравку, мигранти настављају пут, аутобусима до Шида. Од почетка мигрантске кризе кроз Србију је прошло око 600 хиљада избеглица.


text: 1922. је била проста година. Догађаји Јануар 10. јануар — Артур Грифит је постао први председник Ирске после стицања независности те земље од Велике Британије. Фебруар 6. фебруар — Уједињено Краљевство, Француска, Јапан, Италија и САД су потписале Вашингтонски поморски споразум да би избегле поморску трку у наоружању. 19. фебруар — У Загребу је изашао први број листа „Борба“ иза којег је стајала илегална Комунистичка партија Југославије. 28. фебруар — Уједињено Краљевство је формално признало независност Египта, али је задржало контролу над Суецким каналом и пословима одбране земље. Март 10. март — Британске власти ухапсиле Махатму Гандија и оптужиле га за побуну. Април 3. април — Јосиф Стаљин изабран за генералног секретара Руске комунистичке партије (бољшевика). Април 16. април — Немачка и Русија су потписали Рапалски споразум којим је Немачка признала совјетску Русију и којим су обновљени дипломатски и трговински односи. Мај Јун Јул Август Септембар 27. септембар — Грчки краљ Константин I абдицирао је због војног пораза у рату са Турском, две године пошто се вратио на престо. Октобар 24. октобар — Ирски парламент прихватио је устав по којем је држава добила назив Слободна Ирска Држава. 28. октобар — Око 40.000 фашиста-црнокошуљаша Бенита Мусолинија кренуло је из Напуља у марш на Рим. Новембар 1. новембар — Османско царство је укинуто након 623 годинe постојања и последњи султан, Мехмед VI, абдицира и одлази у изгнанство у Италију 17. новембра. 26. новембар — Отворена је гробница фараона Тутанкамона, коју је у Долини краљева код Луксора открио енглески археолог Хауард Картер. Децембар 2. децембар — Пад коалиционе радикално-демократске владе, с образложењем да су демократе водили преговоре са Хрватским блоком. 4. децембар — ВМРО под Тодором Александровим дигао устанак око Ћустендила у Бугарској. 6. децембар — Ратификацијом Англо-ирског споразума настаје Ирска Слободна Држава (доминион под британским сувереном). 16. децембар — Никола Пашић формирао хомогену (и мањинску) радикалну владу, без демократа (Прибићевић) - негативан одјек (први пут министар: Милан Стојадиновић, финансије); затим расписани избори за 18. март. 30. децембар — Русија, Украјина, Белорусија, и Транскавказија склапају споразум о уједињењу у Совјетски Савез. Датум непознат Википедија:Непознат датум — Додељене прве дипломе из области електротехнике на Универзитету у Београду. Рођења Јануар 9. јануар — Ахмед Секу Туре, гвинејски политичар. (†1984). 17. јануар — Миодраг Јовановић, југословенски фудбалер. (†2009). 17. јануар — Бети Вајт, америчка глумица и певачица. (†2021). Фебруар 8. фебруар — Тихомир Алексић, српски информатичар. (†2004). Март 1. март — Јицак Рабин, израелски политичар. (†1995). Април 3. април — Дорис Деј, америчка глумица и певачица. (†2019). 4. април — Васа Пантелић, српски глумац. (†2008). 13. април — Џулијус Њерере, танзанијски политичар. (†1999). 22. април — Чарлс Мингус, амерички музичар. (†1979). 28. април — Пино Серами, белгијски бициклиста. (†2014). Мај 14. мај — Фрањо Туђман, југословенски и хрватски генерал и политичар. (†1999). 15. мај — Енрико Берлингвер, италијански политичар. (†1984). 27. мај — Кристофер Ли, енглески глумац. (†2015). Јун 10. јун — Џуди Гарланд, америчка глумица. (†1969). 19. јун — Оге Нилс Бор, дански физичар. (†2009). Јул 10. јул — Џејк Ламота, амерички боскер. (†2017). 15. јул — Леон М. Ледерман, амерички физичар. (†2018). 21. јул — Деметер Битенц, словеначки глумац. (†2018). 26. јул — Блејк Едвардс, амерички редитељ. (†2010). Август 12. август — Милош Јакеш, чешки политичар. (†2020). 20. август — Богдан Богдановић, српски архитекта. (†2010). Септембар 3. септембар — Александар Каждан, америчко-руски историчар. (†1997). 17. септембар — Агостињо Нето, анголски политичар, (†1979). Октобар 31. октобар — Нородом Сиханук, краљ Камбоџе. (†2012). Новембар 8. новембар — Кристијан Барнард, јужноафрички хирург. († 2001) 8. новембар — Курт Вонегут, амерички књижевник. (†2007). 14. новембар — Бутрос Бутрос-Гали, египатски политичар, дипломата и 6. генерални секретар Уједињених нација. (†2016). 14. новембар — Арсен Диклић, српски књижевник. (†1995). 16. новембар — Жозе Сарамаго, португалски књижевник. (†2010). 19. новембар — Рајко Митић, југословенски фудбалер. (†2008). 22. новембар — Јуџин Стонер, амерички конструктор оружја. (†1997). 29. новембар — Душко Радовић, српски књижевник и новинар. (†1984). Децембар 24. децембар — Ава Гарднер, америчка глумица. (†1984). 30. децембар — Љубиша Бачић, српски глумац. (†1999). Непознат датум Википедија:Непознат датум — Александар Атанасијевић, српски шаховски проблемиста. Смрти Март 3. март — Владимир Јовановић, српски економиста, политичар и новинар. (*1833) 8. март — Алија Алијагић, комунистички револуционар. (*1896) Април 8. април — Ерих фон Фалкенхајн, немачки фелдмаршал и начелник генералштаба. (*1861) Мај 21. мај — Михаел Мајр, аустријски политичар. (*1864) Август 2. август — Александер Грејам Бел, изумитељ телефона (*1847). 4. август — Енвер-паша, турски политичар. (*1881). Нобелове награде Физика — Нилс Бор Хемија — Франсис Вилијам Астон Медицина — Арчибалд Вивијан Хил и Ото Фриц Мајерхоф Књижевност — Хасинто Бенавенте Мир — Фритјоф Нансен (Норвешка) Економија — Награда у овој области почела је да се додељује 1969. године 1920-е 21922


text: Зграфито Зграфито је сликарска зидна техника, која је настала, и доживела највећи цват, у доба ренесансе и овом је техником била декорисана фасада спољашњости зграда али је употребљавана и за ликовна решања у ентеријеру. Комбинација графике и рељефа примењена на зидне декорације назива се зграфито или техника гребања. Техника зграфита[уреди] Ова техника је заступљена у Тиролу и у Италији као домаћа уметност одакле се раширила по целој Европи као модерна техника савременог сликарства. Поступак прављења малтера у зграфито техници је сличан као код прављења малтера за фреско сликарство. На суви и наквашени зид се нанесе редак малтер који се састоји од три дела песка и једног дела креча. Пошто малтер мало просуши постави се један други гушћи слој малтера. Овај малтер се постави у дебљини слоја и углача се грубо. Након тога се сачини малтер од два дела креча и једног дела песка са додатком неке интензивне боје, тако да је тај малтер обојен и постави се у дебљини слоја од пола сантиметра и углача мистријом. Пошто се овај слој остави да се просуши постави се следећи, четврти слој малтера у дебљини од пола сантиметра а који не садржи додатак боје и сачини се од једног дела песка и једног дела крече. Овакав малтер се остави да се након углачавање суши барем један сат да би се у њега могло гравирати. Пошто се то изради на то се постави цртеж слободном руком, или по шаблонима помоћу паус-папира, и он се гравира а препоручљиво је да се у зграфито-малтер стави мало цемента да се не би дошло до круњења малтера. Употребљава се пигмент који је отпоран према кречу. Боја се меша претходно са водом а исецање - гравирање се врши алатима који се употребљавају у вајарству. Цртеж се исеца тако да му исецање буде у косини да се на тим местима не задржава вода која би у случају смрзавања могла да изазове оштећења на зграфиту. Двобојни зграфито на стари начин се добија тако да се доњи слој тамног малтера офарба по узорима у ренесанси фино млевеним угљем или пепелом из спаљене сламе и остави се да се осуши и стврдне и у спољачњи танки слој малтера светле боје се за време влажног стања гребу- гравирају узорци. Ако јепоступак обрнут и горњи слој је црн а доњи је светао настаје „контразграфито. Често се поступак поједностављвао и узорци су се гравирали у једнобојне светле слојеве малтера. После изгребане глатке површине фасаде се резени узорци за кратко време под утицајем временских прилика изгребаних површина у једнообразним малтерима добије разлика у боји. Врсте зграфита[уреди] Писамце[уреди] Форма која се састоји од правоугаоника подељеног са две дијагонале која припомиње на задње стране омота писма. Фасада која је на овај начин декорисана имитира брушени дијамант или пирамидама заоштрене грађевинске правоугаонике и ствара савршени дојам пластике. Орнаменти[уреди] Осим узора писма може бити зграфито и геометријски разчлањен помоћу правих, кружницама или јасних криволиниских линија и биљним елементима. Јако су често употребљавани орнаментални, биљни или фигурални мотиви зграфита који садрже већином теме из грчке или римске митологије, слике из Библије, пре свега из Старог закона или разне алегоријске фигуре или призоре. Извори[уреди] - Чланак је делом или у потпуности према истоименом чланку у чешкој Википедији


ВАЖНО ОБАВЕШТЕЊЕ: ХИТНО УЗМИТЕ БРОЈ! Овом документу истиче рок, термини заузети 30 ДАНА УНАПРЕД! - СРБИЈА ЈАВЉА Поједини шалтери раде и недељом Редови пред шалтерима новосадске полиције на Булевару ослобођења ових дана формирају се већ око 5.00 часова, јер долазак у седам, кад почиње радно време не гарантује грађанима да ће заказати жељени термин за прављење новог пасоша. А термини онлајн заказивањем? Они су заузети месец унапред. Толико пута виђене сцене реда који вијуга од шалтера, преко просторије и ходника, те ван зграде још неколико десетина метара преживљавамо опет. Зашто? “Дошао сам пре седам и једва узео број” Одговор је једноставан – поред стандардне пролећне гужве узроковане припремањем исправа за летња путовања – ове године ред продужава и чињеница да је пре десет година почело издавање нових биометријских пасоша, којима сада истиче рок важења. – Ускоро идем у пензију и још нисам дочекао да извадим неки документ у овој земљи без муке са редовима. Дошао пре седам и једва сам стигао да узмем број и добијем термин. То је тек прво чекање, после сам нешто краће чекао за подношење захтева, а чека ме још и треће стајање у реду, јер пасош можете да подигнете само у овој станици. Знам да су били празници, да пуно људи сада вади документе, да су многи истекли, али свеједно се нервирам – рекао је Славко Н. кога смо затекли како излази из полицијске станице. Како додаје, већина људи иза њега у реду није ни стигла да добије термин, па ће морати да дођу следећи дан, вероватно још раније. Међутим, каже да је сада ипак мало боље него када је пре десет година мењао стари пасош. Тада је дошао пред зграду полиције у пола четири ујутро! – Сећам се да су чланови фамилија мењали једни друге у редовима, неки су и стајали у реду за 1.000 динара, био је општи хаос – додаје наш саговорник. Гужве за предају захтева за пасош су и у новосадској станици полиције на Булевару краља Петра И, а нешто мање су на шалтерима треће полицијске станице у Улици Стевана Хладног код Сателитске пијаце. Ипак, препорука за све грађане је да ако желите да избегнете чекање – закажите термин за подношење захтева за пасош преко портала Е-управа, а не да ујутро долазите по број и ко зна колико чекате у реду. Ако вам се жури, проблем може бити то што онлајн заказивања за мај више нема, а за који дан неће их бити ни за јун. Слична ситуација је у свим градовима Србије, па тако и у Београду. А како би грађанима била олакшана замена путних исправа, МУП је од 14. априла 2019. отворио шалтере и недељом у згради некадашњег СИВ-а 3 у улици Омладинских бригада 1 у Новом Београду. Тако захтеве за издавање пасоша грађани могу поднети и недељом, од 7.30 до 15.30, а као и до сада, у истом радном времену на располагању су им и шалтери Управе за управе послове Полицијске управе за град Београд у Љермонтовљевој 12. – Министарство унутрашњих послова предузима све неопходне организационе и техничке мере како би се послови издавања биометријских докумената Републике Србије одвијали брзо и несметано, а у циљу остваривања права грађана – поручено је из МУП-а. Туристичке агенције: Пазите на рок важења пасоша Из туристичких агенција додају да се летњи аранжмани увелико продају и да грађани имају у виду када им пасош истиче приликом резервације. У европске земље путник може да уђе ако пасош важи још најмање три месеца, док у Турској и Египту, тај рок иде и до шест месеци. Пробијање рока за само један дан довољан је разлог да путника, без даљег објашњавања, врате са границе или да одбију чекирање раније купљене авионске карте. – Што се тиче гужве приликом вађења нових путних документата свакако је препорука не чекати последње дане већ благовремено то учинити. У градовима је тренутно велика гужва при заказивању термина, па предлажемо да се грађани упуте у мања оближна места. Новосађани могу да предају захтев за пасош у било којој полицијској станици у Јужно-бачком округу – кажу нам из једне познате новосадске агенције. TagsДОКУМЕНТ ОБАВЕШТЕЊЕ РОК РАСТУЖИЋЕ ВАС РАЗЛОГ: Тело покојног Бате Живојиновића биће ексхумирано


СРБИМА НА КОСОВО: Београдска филхармонија гостује у Грачаници | ИСКРА СРБИМА НА КОСОВО: Београдска филхармонија гостује у Грачаници 14.11.2015. - 20:47 Београдска филхармонија гостоваће у Грачаници и извести два концерта 19. новембра у великој сали Дома културе у Грачаници. Дувачки квинтет Филхармоније ће 19. новембра одржати и програм за дјецу у подне, као и вечерњи концерт. За најмлађе са Косова и Метохије, музичари Филхармоније ће извести дјело „Пећа и вук“ Сергеја Прокофјева, док су на програму вечерњег концерта композиције Баха, Бетовена, Ибера и Бизеа. „Пећа и вук“ је једно од најважнијих дјела у музичкој литератури које првенствено служи за музичку едукацију најмлађих, њихово упознавање с инструментима и увођење у свијет оркестарске музике. У улози наратора наступиће Александар Лазић. На вечерњем концерту, Београдска филхармонија донијеће звуке Баховог „Дивертимента“, Бетовенове Варијације, дијелове из Моцартове опере „Дон Ђовани“, Иберова три кратка комада и Бизеове „Кармен“. Организатори концерта су Народно позориште Приштина и Дом културе Грачаница. Претходно гостовање Филхармоније, у априлу ове године наишло је на велико интересовање и подршку публике у Грачаници. Тагови: Београдска филхармонија, Грачаница, Косово и Метохија


Управљање пројектима - Београдска академија пословних и уметничких струковних студија је намењена студентима, незапосленима, као и запосленима у привреди и јавном сектору. Управљање пројектима данас је неодвојиви део савременог пословања. Ова област се константно развија и налази примену у различитим индустријама, организацијама и пословним активностима. Компетенције за управљање пројектима постају неопходне у пословању предузећа. Примењујући методе, алате и технике управљања пројектима, лакше се остварују циљеви предузећа и постиже пословна успешност. Сврха управљања пројектима је планирање, организовање и контролисање свих активности како би пројекат био што успешније изведен упркос свим ризицима. Управљање пројектима захтева овладавање различитим подручјима знања, вештина и способности. Управљање пројектима је комплексан задатак који подразумева анализу свих утицајних фактора и поштовање свих ограничења. Да би се успешно реализовао пројекат, потребно је да се јасно дефинишу циљеви пројекта, одреди обухват, анализирају трошкови, препознају ограничења, изради временски план, доделе одговорности за извршавање активности, а све како би се пројекат реализовао у оквиру планираног обухвата, времена и трошкова. Особе, обучене на оваквим и сличним обукама, неопходне су да би се неки пројекат заиста успешно реализовао. Трајање обуке: 3 дана Цена обуке 7.000,00 рсд


text: У манастиру Осовица прослављена крсна слава - Благовијести - У манастиру Осовица прослављена крсна слава – Благовијести У манастирском комплексу Осовица данас је прослављена крсна слава – Благовијести. Свету литургију је служио протосинђел Теофил, настојатељ манастира Осовица, уз саслужење свештеника са подручја наше и сусједних општина. Међу бројним грађанима који су присуствовали свечаности, били су потпредсједник Народне скупштине Републике Српске Милан Петковић, начелник општине Млађан Драгосављевић и предсједник Скупштине општине Милош Будић. Након славског обреда, уприличен је свечани ручак за посјетиоце и госте. Јеромонах Иларион Kоста каже да је саборни храм посвећен Благовештењу Пресвете Богородице и откад је манастир опет почео да живи материјално и духовно, обиљежава се слава саборног храма, као један од највећих дана у животу богослужбене године. "Благовијести јесу празник којим се, прије свега, мирење Бога и човјека, на један лијеп и симболичан начин, обједињује у овом празнику и тамо гдје је некад био гријех и гдје је човјек својим непослушањем одступио од Бога, Пресвета Богородица својим ријечима прихвата вољу Божију у име цјелокупног рода људског, мири Бога и човјека. Празник Благовијести, манастир Осовица прославља сразмјерно чињеници да је првобитни храм који је постојао 1330. године био посвећен Благовијестима Пресвете Богородице", рекао је јеромонах Иларион Kоста. Манастир Осовица припада реду највећих светиња Републике Српске. Иако се до наших дана нису сачували значајнији писани трагови који би подробније открили дух минулих времена, усљед тешке и бурне историје нашег народа, историчари претпостављају да је манастир Осовица ктиторско дјело изданка племените лозе Немањића краља Стефана Драгутина, владара Срема, Мачве, Усоре и Соли. Од самог настанка манастира у 14. вијеку, скрнављен је и разаран, али и милошћу Божијом обнављан и васпостављан, пратећи и дијелећи на тај начин судбину свог народа сабираног вијековима под његовим духовним окриљем. Kомплекс манастира Осовице састоји се од саборне манастирске цркве посвећене Благовијестима пресвете Богородице, зимске цркве посвећене Светом Прокопију, капеле Васкрсења Христовог као и капеле Светог Николаја мирликијског у звонику, тријема за народ, конака, свечаног салона, библиотеке и чесме са изворском водом, монашке кухиње и трпезарије, као и народне трпезарије. У саборној цркви се налази Икона једне од највећих националих светиња, Пресвете Богородице Тројеручице, која је дар Свете Царске Лавре Манастира Хиландар манастиру Осовица.


text: Атлетика је једна од темељних и најраширенијих спортских грана, коју карактерише основни људски покрет и понашање, а која обухвата: тркачке, бацачке и скакачке дисциплине. Због своје свеобухватности назива се, и истински јесте, краљица спортова. Атлетским вежбама стиче се физичка снага, издржљивост, брзина и окретност а учвршћују се својства воље као што су храброст, одлучност и упорност. Дисциплине атлетике одликују се моторичким кретањима која се успешно могу примењивати у току образовног процеса или кроз друге облике вежбања, помоћу којих се значајно утиче на подизање опште психофизичке способности појединца. Атлетика је полазиште и темељ за све остале спортове. Од 1896. године укључена је у редовни програм Олимпијских игара. Она представља основни и најзначајнији садржај сваких Олимпијских игара. Међународна атлетска федерација (ИААФ) основана је 1912. године у Стокхолму и данас има 212 држава - чланица. Од 1983. одржава се прво на четири а сада на две године светско првенство за сениоре и сениорке, од 1986. године за јуниоре и јуниорке а од 1999. године и за кадете и кадеткиње. Од 1930. сваке четврте године одржава се првенство Европе за сениоре и сениорке, а од 1929. године и Балканске игре. Атлетика је најразвијенија у САД, а одмах за њом су Русија, Немачка, Куба, Кенија и Јамајка. Резултати тркачких догађаја се одлучују завршном позицијом (или временом, ако се мери), док се победе у скоковима и бацању постижу највишим или најдаљим мерењем из серије покушаја. Једноставност такмичења и недостатак потребе за скупом опремом чини атлетику једним од најчешћих такмичарских спортова на свету. Атлетика је углавном индивидуални спорт, са изузетком штафетних трка и такмичења која комбинују перформансе спортиста у екипни резултат, као што је ќрос-кантри. Организована атлетика датира још из времена древних Олимпијских игара из 776. п. н. е. Правила и формат модерних догађаја у атлетици су дефинисана у Западној Европи и Северној Америци у 19. и раном 20. веку, и затим су се проширила у друге делове света. Већину модерних такмичења највишег нивоа спроводи Међународна асоцијација атлетских федерација и њене чланице федерације. Атлетска такмичења су окосница Летњих олимпијских игара. Најзначајније међународно атлетско такмичење је Светско првенство у атлетици на отвореном, који обухвата надметања на стазама и пољу, трчање маратона и такмичарско ходање. Друга атлетска такмичења истог нивоа су Светско првенство у кросу и Светско првенство у полумаратону. Спортисти са физичким инвалидитетом такмиче се на Летњој параолимпијади и Атлетском светском шампионату. Реч атлетика је изведена од античке грчке речи ἀθλητής (-{athlētēs}-, „борац у јавним играма“) од ἆθλον (-{athlon}-, „награда“) или αθλος (athlos, „надметање“). У почетку је термин коришћен за уопштено описивање атлетских такмичења - тј. спортско надметање засновано првенствено на људским физичким подухватима. У 19. веку појам атлетика је добио ужу дефиницију у Европи и почео је да описује спортове који укључују такмичарско трчање, ходање, скакање и бацање. Ова дефиниција је и даље најпроминентнија у Великој Британији и већини подручја бивше Британске империје. Штавише, сличне речи на многим германским и романским језицима које се односе на термин атлетика такође имају слично значење. У већем делу Северне Америке, атлетика је синонимна са спортовима уопште, што одражава у већој мори историјску употребу термина. Реч атлетика се ретко користи у смислу спорта атлетике у овом региону. Термин стаза и поље () преферентно се користи у Сједињеним Државама и Канади за већину атлетских догађаја, укључујући такмичарско ходање и трчање маратона (мада се крос кантри трчање обично сматра засебним спортом). Историја атлетике Атлетика је један од најстаријих облика спортских такмичења, још од времена оригиналних Олимпијских игара из времена старе Грчке па до модерних Олимпијских игара данашњих дана. Како се ради о основним дисциплинама трчања, скокова и бацања традиција таквих такмичења је стара колико и традиција спорта, те је историја атлетике и историја спорта уопште. Антика Атлетска такмичења у трчању, ходању, скакању и бацању су међу најстаријим од свих спортова и њихови корени су преисторијски. Атлетски догађаји су приказани у древним египатским гробницама у Сакари, са илустрацијама трчања у Хеб Сед фестивалу и скакање у вис се јавља у гробницама од још пре 2250. п. н. е. Тајлтеанске игре су биле древни келтски фестивал у Ирској. Оне су основане око 1800. п. н. е., и тридесетодневно окушљање је обухватало трчање и бацање камена између осталих спортских догађаја. Оригинални и једини догађај у првим Олимпијским играма 776. п. н. е. је било трчање на растојању дужине једног стадиона, познато као стадион. Игре су касније проширене да обухвате такмичења у бацању и скакању у оквиру античког петобоја. Атлетска такмичења су се такође одвијала при другим Панхеленским играма, које су биле основане касније око 500. п. н. е. Модерна ера Котсволдове олимпијске игре, спортски фестивал који се појавио у 18. веку у Енглеској, садржао је атлетику у виду надметања у бацању маља. На годишњој бази од 1796 до 1798, -{L'Olympiade de la République}- је одржавана у револуционарној Француској, и сматра се првим претечом модерних летњих Олимпијских игара. Премијерни догађај тог такмичења је било такмичење у трчању, мада су одржавана и такмичења у разним другим древним грчким дисциплинама. Године 1796, Олимпијада је означила увођење метричког система у спорт. Атлетска такмичења су одржавана око 1812. године у Краљевском војном колеџу, Сандхерст, и 1840. године у Шрузберију у Шропширу у краљевској школи Шрузберија. Краљевска војна академија у Вулвичу је одржала организовано такмичење 1849. године, и регуларну серију затворених такмичења отворених само за студенте је одржавао Ексетер колеџ, Оксфорд од 1850. Годишње Венлокове олимпијске игре, су први пут одржане 1850. у Венлоку у Енглеској, и обухватале су атлетска надметања у свом спортском програму. Прва модерна атлетска надметања у затвореном простору били су забележена убрзо након 1860-их, укључујући и сусрет у дворани Ашбернам у Лондону, којим су била обухваћена четири тркачка надметања и такмичење у троструком скоку. Аматерска атлетска асоцијација (ААА) је основана у Енглеској 1880. године као прво национално тело за атлетски спорт и почела је да одржава своја годишња атлетска такмичења – AAA шампионате. Сједињене Америчке Државе су такође почеле да одржавају годишња национална такмичења – САД шампионат на стази и пољу на отвореном – први је одржан 1876. посредством Њујоршког атлетског клуба. Атлетика је постала кодификована и стандардизована преко енглеске ААА и других општих спортских организација крајем 19. века, као што је Аматерска атлетска унија (основана у САД 1888. године) и Савез француских атлетских спортских друштава (основан у Француској 1889. године). Атлетско такмичење је било укључено у првим модерним Олимпијским играма 1896. и од тада је било једно од најважнијих такмичења у овом вишеспортском догађају које се одвија сваке четири године. Првобитно су учествовали само мушкарци, а на Олимпијским играма 1928. уведена су женска такмичења у атлетски програм. Атлетика је део Параолимпијских игара од инаугуралних игара 1960. Атлетика има веома висок профил током великих првенстава, посебно на Олимпијади, мада је иначе мање популарна. Међународно управно тело, Међународна аматерска атлетска федерација (ИААФ), основана је 1912. године. Она је усвојила своје данашње име 2001. године. ИААФ је 1983. године установила засебно Светско првенство у атлетици на отвореном. У модерном доба, спортисти могу да добију новац за учешће у тркама, чиме је окончан такозвани „аматеризам“ који је постојао раније. Међународни спортски комитет за глуве је формиран 1922, ради управљања међународним догађајима глувих спортиста, укључујући и атлетичаре. Прво организовано међународно такмичење за спортисте са физичким инвалидитетом (осим глувоће) почело је 1952. године, када су прве међународне Стоук Мандервил игре организоване за ветеране Другог светског рата. Овим су једино били обухваћени атлетичари у инвалидским колицима. Одатле је проистекла инспирација за Параолимпијске игре, које су одржане 1960. године. Такмичења су временом проширена тако да укључују углавном спортисте са ампутацијама, церебралном парализом и оштећењем вида, поред такмичења у инвалидским колицима. Атлетска борилишта Атлетика је започела као спорт на отвореном, те су се такмичења одвијала у складу с временским условима. Данас је уобичајено да се атлетичари током зимског периода припремају и такмиче и у затвореним просторима - атлетским дворанама. Атлетика на отвореном Стандардно борилиште за атлетска такмичења је атлетски стадион. Често интегрисан с фудбалским стадионом, ово се борилиште састоји од типично 8 кружних елиптичних стаза, од којих је дужина унутрашње стазе, која се означава као стаза 1 400 метара. На обе дуже стране налази се раван део од 100 -{m}-. Стазе су означене цртама које одвајају стазе 1 до 8. Уз саму стазу типично се налазе и залетиште и доскочиште за скок у даљ, скок у вис и скок с мотком, базен с препоном за трку на 3.000 -{m}- с препонама, те бацалишта кугле, копља и кладива. Атлетски стадион је опремљен и бројном помоћном опремом која се користи зависно од дисциплине: препонама за препонске трке, заштитне мреже за бацачке дисциплине, носачи и летвице за скок у вис и скок с мотком, итд. Атлетски стадион је поприште свих атлетских такмичења осим маратона, за који се због дужине стазе не користи кружна стаза на стадиону, осим као почетно и завршно место трке. Атлетика у дворани Атлетска дворана има готово све елементе као и атлетски стадион, осим што је због једноставности конструкције дворане најчешћа дужина кружне стазе 200 -{m}- те је борилиште битно мање него стадион на отвореном, и у дворани нема ветра. Неке дисциплине које су на отвореном стандардне због мањег се расположивог простора не изводе у дворани, ту спадају бацање кладива и копља, трка на 3.000 -{m}- препоне, маратон. Такође, неке су дисциплине прилагођене дворани, те се тако трка на 100 -{m}- у дворани најчешће смањује на 60 -{m}-, слично као и 100/110 метара препоне на 60 -{m}-, те неке дисциплине дугих пруга. Атлетске дисциплине Атлетске дисциплине су бројне, које обично делимо на тркачке, бацачке, скакачке и вишебој. Иако се најчешће користи метрички систем за меру удаљености или остварене дужине/висине скока или дужине бацања, понекад се јављају и другачије мере, па је рецимо уобичајена трка на једну миљу. Тркачке дисциплине Кратке стазе или спринт: трке на деоницама до 400 метара. Уобичајене деонице су: 60 метара (једино у дворани), 100 метара, 200 метара и 400 метара. Средње стазе : тркачке дисциплине на удаљености од 800 до 3000 метара. Уобичајене деонице: 800 метара, 1.500 метара, 3000 метара Дуге стазе : тркачке дисциплине на удаљености веће од 5.000 метара. Уобичајене деонице: 5.000 м, 10.000 м и маратон Штафете: ове трке укључују наступ по 4 такмичара из једне екипе, који наизменично трче поједине деонице измењујући штафетну палицу. Уобичајене штафете: 4 x 100 метара, 4 x 400 метара Препонске трке: укључују тзв. високе препоне (60 м препоне у дворани, 100 м препоне жене, 110 м препоне мушкарци), затим тзв. ниске препоне (400 м препоне) и 3.000 м препреке (стипл). Брзо ходање: укључује деонице 10 км, 20 км, 50 км Бацачке дисциплине Копље Диск Кугла Кладиво Скакачке дисциплине Скок удаљ Скок увис Скок мотком troskok Такмичења у атлетици Атлетика је засигурно најраспрострањенији спорт на свету. Врсте и нивои такмичења су бројни. Према добу такмичара разликују се предшколска и школска такмичења, средњошколска и студентска, па све до такмичења ветерана у различитим категоријама. Према нивоу такмичења постоје аматерска такмичења за грађане и рекреативце, па све до професионалних такмичења. Квалитативни врхунац атлетике су Олимпијске игре, које су увек до сада у историји имале у програму неко од атлетских такмичења. Према квалитету се истичу следећа атлетска такмичења: Атлетика на Летњим олимпијским играма Светска првенства у атлетици Европска првенства у атлетици Атлетска првенства САД Дијамантна лига Вишебој Седмобој (жене) Десетобој (мушкарци) Спортисти са инвалидитетом Атлетичари са физичком инвалидношћу су се такмичили у засебним међународним такмичењима од 1952. Међународни параолимпијски комитет регулише такмичења у атлетици, и домаћин је параолимпијских игара, које се одвијају од 1960. Такмичари у такмичењима на елитном нивоу се класификују по инвалидитету, да би се надметали такмичари са сличним инвалидитетом у истом догађају. Класификовани Т12 спортиста, на пример, је атлетичар на стази са оштећењем вида. F = атлетичари у пољу () T = атлетичари на стази () 11–13 – оштећење вида. Такмиче се уз помоћ водича. 20 – Интелектуална инвалидност 31–38 – церебрална парализа 40–46 – ампутација, и друго (укључујући атлете са дварфизмом) 51–58 – инвалидска колица У тркама у инвалидским колицима атлетичари се надмећу у лаганим тркачким столицама. Већина великих маратона има одсек за инвалидска колица, а елитни тркачи доследно су надмашивали тркаче на ногама. Брзина тркача у инвалидским колицима изазвала је потешкоће организаторима трка при избору адекватног времена њиховог старта у односу на обичне тркаче. Судар Џоша Касидија (тркача у инвалидским колицима) и Тики Гелане (водеће маратонке) на Лондонском маратону 2013. довео је ово питање у центар пажње. Повремено се спортисти са инвалидитетом такмиче са регуларним спортистима. Легално слепа Марла Рунијан је трчала на Олимпијским играма 2000. и 2004. и освојила златну медаљу на 1500 метара на Панамеричким играма 1999. Оскар Писторијус, коме су ампутиране обе ноге, се такмичио на Олимпијади 2012. На Светском првенству 2011. године Писторијус се успешно пласирао до полуфиналне рунде на 400 метара и освојио сребрну медаљу као део јужноафричког 4к400 метара штафетног тима. У Мастерс атлетици је далеко уобичајеније да се омогући учешће спортиста са инвалидитетом. Слепа Ајви Гранстром поставила је бројне светске рекорде у мастерској атлетици док је била вођена на стази. Референце Литература Спољашње везе -{International Association of Athletics Federations (IAAF)}- -{Track and Field News}- -{European Athletics}- -{GBR Athletics}- -{Masters World Rankings}-


text: Парсифал |Опере Рихарда Вагнера| Парсифал (нем. Parsifal) је опера немачког композитора Рихарда Вагнера. Вагнер ју је дефинисао као „Bühnenweihfestspiel“ - представу за освећење позорнице. Првобитно је била намењена за ивођења искључиво у његовој оперској кући у Бајројту крај Минхена. Била је то његова последња опера, премијерно изведена 26. јула 1882. Дириговао је Херман Леви, Вагнеров пријатељ јеврејског порекла. „Парсифал“ је заснован на средњовековној легенди о витезу округлог стола Парсифалу. О њему су писали велики средњовековни песници Кретјен де Троа и Волфрам фон Ешенбах (Вагнер је као извор користио Ешенбахово дело, које је прочитао још 1845). Парсифал је био отац још једног легендарног витеза, Лоенгрина, кога је Вагнер изабрао за протагонисту своје раније опере. Опера је написана под изузетним утицајем филозофа Артура Шопенхауера и, кроз њега, будизма. На тај начин се у „Парсифалу“ јављају мотиви самоодрицања, саосећања и реинкарнације. Вагнер је доста раније написао скицу опере „Победници“ (нем. Die Sieger), која је за тему требало да има живот Буде. Опстала је и скица опере са сличном тематиком, „Исус Назарећанин“ (нем. Jesus von Nazareth). „Парсифал“ је такође Вагнерова најкотроверзнија опера, јер су неки аутори (после Другог светског рата) сугерисали да она садржи скривене поруке расизма и антисемитизма. Вагнерова је жеља била да се „Парсифал“ не изводи ван Бајројта, али пар деценија након његове смрти од срчаног удара у Венецији, 13. фебруара 1883. извођења дела престала су да буду искључиво везана за Бајројт. Такође, Вагнер је од публике тражио да не тапше на крају првог чина из поштовања према Светом гралу, што је у раним извођењима доводило до комичних ситуација, када збуњена публика није била сигурна ни да ли сме на крају опере да тапше, или је чак ућуткивала Вагнера који је покушавао да јој сопственим „Браво!“ да знак за аплауз. Напослетку, „Парсифал“, као Вагнерово последње дело, уједно је и његов како музички, тако и филозофски тестамент и завештање. Садржај Лица[уреди] - Парсифал, тенор. - Кундри, сопран/мецосопран. - Гурнеманц, стари витез Грала, бас. - Амфортас, владар краљевине Светог грала, баритон. - Клингсор, чаробњак, бас. - Титурел, Амфортасов отац, бас. - Два витеза Светог грала, тенор и бас. - Четири штитоноше, тенори и сопрани. - Шест девојака-цвећа, три сопрана и три контраалта, или шест сопрана. - Један глас, контраалт. - Витезови Светог грала, дечаци, девојке-цвеће. Синопсис[уреди] Прив и трећи чин се одвијају у земљи Светог грала, Монсалвату. Други чин се одвија у Клингсоровом чаробном замку. Чин први[уреди] Јутро. Остарели витез Гурнеманц и двојица штитоноша се буде у шуми близу дворца где се чува Свети грал, чаша из које је пио Исус Христ на Тајној вечери. Приближава се група витезова која води краља Светог грала, Амфортаса, на купање у језеру; један од витезова Гурнеманцу казује како је краљ изузетно патио током ноћи услед својих рана. Штитоноше упитају Гурнеманца како краљ може бити излечен, али пре него што он стиже да одговори, стиже дивљакуша Кундри и доноси мелем за краља. Пошто каже да је донела мелем из Арабије, Кундри се сруши на земљу од умора. Витезови доносе рањеног Амфортаса на носилу. Амфортас упита где је витез Гавејн; пошто му одговоре да је Гавејн, чим је чуо да лек који је донео за краља није помогао, отишао да тражи друга решења без допуштења, Амфортас љутито казује како је таква брзоплетост крива за његово рањавање и пропаст у Клингсоровом царству. Гурнеманц му даје мелем, а Амфортас се захваљује Кундри, која га пожурује на купање. Штитоноше су неповерљиве према Кундри и сматрају да је вештица и незнабожац; пошто је краљ отишао, Гурнеманц им објашњава како је Кундри често помагала витезовима, али би затим изненада отишла. Када је упита зашто не остаје да помогне, Кундри одговара како никада не помаже. Штитоноше добацују да, кад је толико корисна, зашто не поврати изгубљено Свето копље, којим је пробијен Исус на крсту, а које је доскора чувао Амфортас? Гурнеманц им објашњава да је тај задатак предвиђен за другога. Прича им како је Амфортас отишао у земљу чаробњака Клингсора у намери да га победи, али га је тамо завела жена паклене лепоте; Клингсор се затим појавио и, узевши Свето копље, задао краљу рану која никада неће зарасти. Двојица штитоноша се враћају са језера и обавештавају Гурнеманца како је Кундрин мелем тренутно умањио краљеве болове. Затим му траже да им исприча причу о Клингсору. Он им прича како су Свето копље и Свети грал дати на чување Титурелу, оцу Амфортаса, који је подигао замак Монсалват. Тада је сам Клингсор жарко желео да постане витез, али није успео да достигне њихове стандарде. Наиме, Клингсор није могао да превазиђе своју похоту, па је самог себе кастрирао - што су остали витезови осудили и избацили га из свог друштва. Клингсор се тада окренуо против њих и одао мрачним вештинама, створивши замак пун прелепих заводница, „девојака-цвећа“ (Blumenmädchen), које би доводиле витезове у искушење и тако их уништавале. Сада је Клингсор имао Свето копље, а желео је и Грал. Амфортас, пошто је био рањен, добио је визију у којој му је небески глас рекао да чека „чисту будалу, просветљену кроз саосећање“ (нем. Durch Mitleid wissend, der reine Tor, harre sein, den ich erkor), која ће га избавити. У том тренутку се зачују повици витезова који су били с краљем крај језера. Неки лабуд, прелећући језеро, погођен је стрелом. Један од витезова казује Гурнеманцу како је лабуд погођен тек што га је краљ поздравио као добро знамење. Витезови доводе младића са луком. Гурнеманц га упита да ли је он гађао лабуда, а младић поносно одговара како је то он учинио и како може да погоди све што лети. Гурнеманц га грди, говорећи како су ту животиње свете, и да ли му је лабуд икада учинио нешто нажао, да га убије. Дечака преплави кајање, па ломи свој лук. Гурнеманц га упита ко му је отац, како је допутовао у земљу Грала, и како се зове. На свако од питања дечак одговара са „Не знам“. Када га Гурнеманц упита шта зна, он одговара како има мајку, Херцелајду (Herzeleide, буквално преведено име значи „бол срца“), и како је сам направио свој лук да би отерао орлове из шуме у којој га је мајка одхранила. Младић прича како је једног дана видео витезове и хтео да буде као они, али није могао да их стигне јер су јахали. Путујући је савладао многе разбојнике и џинове, нашта Кундру изјављује да га се зли плаше. У том тренутку дечак се упита, „Ко је добар?“, што имплицира да се он још увек налази у стању непознавања добра и зла попут Адама пре избацивања из Едена. Када Гурнеманц одговара да је добра мајка коју је напустио, Кундри открива како је, долазећи у земљу Светог грала, видела Херцелајду како умире од туге, на шта младић побесни и покуша да је задави, али се затим скоро онесвести од кајања. Гурнеманц га зауставља и прекорава због насилности. Кундри одједном као да је преплавио тежак умор и она нестаје иза грма у потрази за одмором. Гурнеманц позива момка да присуствује ритуалу откривања Грала у Монсалвата. Дечак га упита, „Ко је Грал?“, на шта му Гурнеманц одговара како ће му то знање бити подарено ако је позван да служи Гралу. Док полазе ка Монсалвату, дечак примећује како једва да је направио неколико корака, а већ му се чини као да је прешао много. Гурнеманц му објашњава како у земљи Грала време постаје простор. Стижу у дворац Грала, где се витезови окупљају ради причешћа. Зачује се Титурелов глас, као из гробнице, који тражи од Амфортаса да врши службу. Амфортас, кога муче грижа савести и срам због грешности, тражи од оца да он врши службу. Титурел говори како живи у гробу милошћу Спаситеља, али како нема снаге да служи Грал и да и сам чека да Амфортас открије Грал, јер га то одржава у животу, као и остале витезове који, пошто се причесте из Светог грала, још дуго могу да издрже без хране. Амфортас моли за милост, али напослетку је приморан да изврши своју дужност и открије Грал. На крају ритуала, Гурнеманц упита момка да ли је разумео оно што је видео, али овај, видно дирнут, не уме да одговори, па га Гурнеманц истера, упозоравајући га да не убија лабудове. Зачује се глас са неба који понавља речи „чиста будала, просветљена кроз саосећање“. Чин други[уреди] Чин почиње у Клингсоровом чаробном замку, где чаробњак призива своју слушкињу, називајући је Иродијадом, Гундригијом и, напослетку Кундри, која се појављује, не више обучена као дивљакуша, већ као прелепа жена која је завела Амфортаса. Клингсор јој наређује да уништи дечака, који је залутао из земље Грала и стигао до Клингсоревог царства. Кундри најпре одбија, али напослетку бива присиљена да заведе момка кад буде стигао. Клингсор дозива витезове који настањују његов замак да се боре против придошлице. Ови витезови су некада служили Гралу, али нису одолели искушењу које су представљале Клингсореве заводнице, са којима су остали ту да живе. Дечак, међутим, успева да надвлада витезове и улази у двориште замка, где се налази чаробна башта у којој Blumenmädchen оплакују губитак својих љубавника. Дечак је опчињен њиховом лепотом и нуди им да се он игра са њима, уместо љубавника које им је побио. Оне покушавају да га заведу, прекоревајући га што им је побио љубавнике и борећи се међусобно за њега самог. Напослетку се зачује Кундрин глас који дозива „Парсифале!“. Дечак препознаје ово име као име којим га је мајка називала у сновима. Девојке га називају будалом и одлазе, остављајући га самог са Кундри. Парсифал је упита да ли је све то само сан и како зна његово име. Она му открива како му је његово име рекла Херцелајда, која је Парсифала јако волела и плашила се да не оде стопама оца Гамурета, који је погинуо у бици. Зато га је одгајила у шуми, далеко од рата и насиља. Када је Парсифал коначно одлутао и више се није вратио, Херцелајди је препукло срце од туге за одлуталим сином. Парсифал осећа снажно кајање, па кори себе што је будала и што је заборавио на мајку. Кундри му говори да је то први корак ка разумевању и нуди му пољубац којим ће боље разумети љубав своје мајке. Док се љубе, Парсифал је болно одгурне и повиче за Амфортасом. Пољубивши Кундри, Парсифал је разумео Амфортасово искушење и патњу и осетио бол његове ране. Саосећајући са Амфортасом, одбио је Кундри. Кундри од Парсифала гневно захтева да, када већ саосећа са Амфортасом, и са њом саосећа. Већ вековима је проклета јер се насмејала када је видела Спаситеља на крсту. Од тог тренутка она не може никада да плаче, само да се смеје, и живи да заводи као Клингсорева робиња. Парсифал је одбија. Она га поново моли да са њом проведе само један сат, а затим ће га одвести Амфортасу. Парсифал поново одбија, објашњавајући јој да би након једног сата заједно били вечито проклети. Бесна, Кундри га прокуне да никада не нађе пут до Монсалвата и дозива Клингсора у помоћ. Клингсор се појављује на зидинама и баца Копље на Парсифала, али се копље чудесно зауставља у ваздуху изнад Парсифала. Он узима копље и њиме чини знак крста, протерујући Клингсорове враџбине. Замак се руши. Пре него што оде са копљем, Парсифал казује Кундри да зна где да га нађе. Чин трећи[уреди] Трећи чин се одвија у земљу Грала, много година касније. Гурнеманц, који је сада веома стар и живи у колиби у шуми, зачује напољу чудну вриску и проналази Кундри, која као да спава, обучена у белу, покајничку одору. Користећи воду са светог извора, он је пробуди, али она говори само реч „служити“. Гурнеманц се пита да ли постоји разлог што се појавила баш на тај посебан дан. Долази човек сасвим прекривен оклопом. Гурнеманц не може да види ко је он због шлема, а човек ништа не говори. Тек када је скинуо шлем, Гурнеманц га препознаје као дечака који је убио лабуда, а затим одушевљено препознаје Свето копље у његовим рукама. Парсифал прича како је тражио пут до Амфортаса и замка Светог грала, али није могао да га нађе. Гурнеманц одговара како је клетва која га је удаљавала од тог места нестала. Парсифал даље прича како је током година путовања често био у прилици када је морао да се бори, али никада у борби није користио Копље. Гурнеманц Парсифалу прича како је, током година које су прошле од његовог одласка, Амфортас одбијао да открије Свети грал, што је витезове приморало да живе као пустињаци у шуми и хране се разним биљем и корењем, а сам Титурел, кога покривени Грал није одржавао у животу, умро је. Парсифал себе проклиње због тог стања ствари. Гурнеманц му казује како тог дана Амфортас намерава да, због очеве смрти, још једном - по последњи пут - открије грал и врши службу, и говори Парсифалу како тог дана треба да уради велики задатак. Кундру Парсифалу пере ноге водом из светог извора, а Гурнеманц га миропомаже уљем и, препознавши га као проречену будалу, прогласи га новим краљем витешког братства. Након тога Парсифал примећује чудесну лепоту ливада тог дана, а стари витез му одговара да је то зато што је тај дан Велики петак, када цвеће расте од суза покајника. Парсифал крсти Кундри у хришћанску веру, а она, обливена осећањима, горко заплаче. Још једном се запуте у дворац Монсалват, где се витезови окупљају да присуствују служби. Амфортаса на носилима доносе пред грал и Титурелов сандук. Амфортас почне да се обраћа свом мртвом оцу и изрази жељу да и сам умре; не жели да открије Грал, јер му то не дозвољава да умре. Витезови захтевају да то учини, али Амфортас западне у лудило, каже како никада више неће открити Грал и нареди преплашеним витезовима да га убију. У том тренутку улазе Парсифал, Гурнеманц и Кундри. Парсифал изјављује како само једно оружје може да помогне: врхом Светог копља додирује Амфортасову рану и исцељује је. Задивљени витезови га посматрају док екстатично уздиже Копље изнад њих, а затим узима Грал и молећи се пада на колена. У Гралу се појави нежна светлост, а са врха куполе се спушта бели голуб и зауставља се изнад Парсифала. Амфортас, Гурнеманц и сви остали витезови се клањају пред Парсифалом, док Кундри, искупљена, беживотно пада на земљу. Завеса пада док Парсифал замахује Грал пред осталим витезовима. Тумачења[уреди] Још од своје премијере, „Парсифал“ је изазивао контрадикторна тумачења: сама премијера је била далеко успешнија од премијере „Прстена“. Он је можда много мање опсежан од џиновске тетралогије, али је подједнако богат симболима, ако не и богатији. У својим писмима и изјавама Козими, Вагнер оставља могућност да дело садржи тајне. Најраспрострањеније тумачење (које је, уосталом, највише у сагласноти са Вагнеровим скицама и Козиминим дневницима) јесте да је то једно чисто шопенхауеровско дело о одрицању од света и негацији воље са наглашеном патњом и самилошћу са свиме што живи: у питању је, дакле, једна шопенхауеровска, псеудобудистичка драма у хришћанском руху (јер Вагнер је, напослетку, писао за европску публику). Баш као таква, она је најпре и критикована: Фридрих Ниче (који никада није чуо целог „Парсифала“ јер му је Бајројт, након раскида с Вагнером, био недоступан, али је прочитао либрето који му је овај послао) у својим каснијим есејима против Вагнера осуђује је као дело највећег могућег нихилизма и бодлеровске декаденце (нешто о чему се може сасвим основано полемисати), али у писмима својој сестри признаје да је, чувши предигру на концерту неколико година након Вагнерове смрти, она на њега оставила трајан и дубок утисак („Је ли Вагнер икада написао ишта боље?“[1]). Није Ниче једини који „Парсифала“ критикује на основу идеологије. Џон Рансиман, један од раних Вагнерових биографа, који сва Вагнерова дела уздиже до небеса, ову последњу музичку-драму одбацује, назива је гадном и болесном и поглавље о њој закључује изјавом да на ту тему више не жели да расправља[2]. Чињеница је да је „Парсифал“ дело једног старог човека којем недостаје јуначка снага ранијих његових опера, али он је, упркос томе, музички свакако једно од Вагнерових најизванреднијих дела, а драмски најкомпактнијих. Густав Малер и Антон Брукнер су били и те како одушевљени Вагнеровим последњим делом. Осим шопенхауеровско-будистичког тумачења, постоје и аутори који дело покушавају да протумаче чисто хришћанском симболиком, као што је Луси Бекет, или пак они који га тумаче јунговски, као што је Роберт Донингтон. За повратак Светог копља (мушки симбол) у домен Грала (женски симбол) може се рећи да представља уједињење мушкарца и жене (као у скици Вагнерових „Победника“, где Буда, као део свог коначног просветљења, дозвољава жени да приступи његовој чисто-мушкој верској заједници); исто тако, он може симболисати сједињење поезије (мушког елемента) и музике (женског елемента) у свеукупном уметничком делу (гезамткунстверк). Расизам[уреди] Осим ових теорија (које су само оне најраширеније), после Другог светског рата јавило се тумачење Роберта Гатмана, који је тврдио да „Парсифал“ заступа расизам, хомосексуалност и вегетаријанство[3]. Своје објашњење погрешно заснива на утицају француског грофа Артура де Гобиноа, једног од утемељивача научног расизма, на либрето „Парсифала“: Козимини дневници показали су да, не само да Вагнер није прихватио Гобиноову теорију (као такву), већ се често с њиме и свађао. Уосталом, Вагнер је његов „Есеј о неједнакости људских раса“ прочитао тек након што је завршио либрето „Парсифала“[4]. Гатман тврди да је „Парсифал“ аријевски Христ (који, за разлику од семитског, не мора да умре како би се искупио), а да Вагнер у првом чину на сцени дословно изводи „црну мису“. Кундри је вечити Јеврејин који је осуђен да лута без смисла, али на крају постиже искупљење кроз смрт, а Амфортасова рана представља „расну кризу“ у Монсалвату и последица је полног односа са нижом расом, оличеном у Кундри. Парсифал је такође и стерилни, вегетаријански хомосексуалац који, одбивши Кундрин пољубац, ускликује Амфортасово име. Ниједна Вагнерова скица не подржава ову теорију[4]. Што се тиче Кундриног јеврејства, које се заснива на чињеници да је у једном претходних живота била Иродијада, та теорија пада у воду када се има у виду да она није била Јеврејка, што је Вагнеру, који је прочитао Ренанову биографију Исуса, свакако било познато. Референце[уреди] - Холингдејл, Рег Џ.: „Ниче: Живот и филозофија“, Београд, Дерета, 2004. ISBN 86-7346-420-X - John F. Runciman: Richard Wagner, Composer of Operas на Пројекту Гутенберг - Robert Gutman, Richard Wagner: the Man, his Mind and his Music, Harvest Books, 1990 - Parsifal and Race, Приступљено 17. 4. 2013. Спољашње везе[уреди] |Парсифал на Викимедијиној остави.|


Веома значајна акција изведена је 1947. године када је доведена телефонска линија од Градачца. У наредној години мјештани Горњег Жабара су добровољно градили телефонску линију до Лончара, гдје је извршено прикључење на линију Брчко – Орашје.


text: Свети свештеномученик Сава Горњокарловачки за вријеме НДХ пострадао је за Христа, Српску православну цркву и српски народ, рекао је архимандрит Наум Милковић, игуман Манастира Пресвете Богородице Тројеручице у Доњем Будачком у Хрватској. „Епископ Сава је човјек који је себе предао Богу и људима и само је снагом такве вјере успио да претрпи разна мучења која су над њиме почињена за вријеме НДХ“, истакао је архимандрит Милковић синоћ у Плачком на предавању о Светом свештеномученику Сави Горњокарловачком. Он је подсјетио да је епископ мучен у штали тадашњег начелника полиције у Плашком Јосипа Томљеновића, након чега је одведен у Госпић и пострадао на Јадовну. Архимандрит Милковић најавио је да ће идуће године објавити књигу о епископу Сави Горњокарловачком, коју пише, а садржаваће више података о животу и пострадању овог епископа. Предсједник Удружења Јадовно 1941. из Бањалуке Душан Басташић рекао је у обраћању да је прошло 75 година од страшног страдања српског народа на подручју НДХ, посебно на почетку 1941. године на подручју Јадовна, Госпића и Пага. Басташић је изразио захвалност донаторима из цијелог свијета који су омогућили ову јадовничку мисију, те Српској православној цркви и домаћинима у Плашком. Његово преосвештенство епископ Горњокарловачки Сава Трлајић рођен је 6. јула 1884. године у Молу од оца Стефана и мајке Јелисавете. На крштењу је добио име Светозар. Основну школу завршио је у Молу, Велику класичну гимназију и Богословију у Сремским Карловцима, а Правни факултет у Београду, док је правосудни испит положио на Правном факултету у Загребу. Службовао је као парохијски свештеник у Башаиду. Почетком 1927. године изабран је за референта, а нешто касније и за секретара Светог архијерејског синода СПЦ. Усташе су ухапсиле епископа Саву 17. јуна 1941. године заједно са 13 виђенијих Срба из Плашког. Његово преосвештенство умировљени епископ захумско-херцеговачки Атанасије у својој књизи „Српска Црква у Другом светском рату“ наводи податак да је епископ Сава 8. августа 1941. године виђен у дворишту казненог завода у Госпићу. Претпоставља се да је убијен на Велебиту јер је, наводи епископ Атанасије, према свједочењу неких италијанских новинара, у августу 1941. године на Велебиту убијено око 8.000 Срба.


Развој општине Петрово усмјерен је ка искориштавању минералних сировина, а посебно термоминералних вода и течног угљен-диоксида, као и развоју туризма. Поред тога, значајном развоју општине Петрово доприноси постојећа експлотација шума и прерада дрвета, производња грађевинских конструкција и елемената.