text: Прогони хришћана на Блиском истоку - Russia Beyond Србија Прогони хришћана на Блиском истоку Русија са зебњом прати судбину хришћана Блиског истока, истичући да су они жртве правог геноцида. Иза прогона хришћана стоје екстремистичке групе исламиста, али руски аналитичари сматрају да су разлози ових дешавања дубљи и крију се у фундаменталним основама савременог друштва, а један од важних фактора је и "арапско пролеће". На трагичну ситуацију у којој су се нашли хришћани Блиског истока скрећу пажњу различите организације за заштиту људских права, многи функционери и представници хришћанске заједнице. Према подацима руских дипломата, у свету је прогонима изложено од 150 до 200 милиона хришћана. Егзодус хришћана Најтеже је хришћанима Ирака, Либије и Сирије. Говорећи о ситуацији у којој се они налазе, предстојатељ Руске православне цркве патријарх Кирил изјавио је да су они изложени геноциду. Пема подацима које износи организација Aid to te Church in Need, хришћани масовно напуштају земље Блиског истока и Северне Африке, које су колевка хришћанске вере, јер им екстремистичке групе угрожавају живот. Поменута организација је израчунала да у Ираку, на пример, кроз пет година неће уопште бити хришћана ако се нешто не промени. У тој земљи се њихов број од почетка 2000-их до 2014. године смањио 10 пута. Сада их има свега 150.000. У Сирији је пре почетка грађанског рата 2011. године живело око 2 милиона хришћана, али је половина у наредне две године напустила земљу. Медији саопштавају да су у Либији сурови прогони хришћана честа појава. Прогоне их исламисти који су дошли на власт после свргавања пуковника Гадафија. Утицај "арапског пролећа" Многи сматрају да је живот хришћана на Блиском истоку и у Северној Африци посебно постао тежак после догађаја везаних за такозвано "арапско пролеће" 2011. године, тј. после таласа револуција против "ауторитарних режима" који је захватио земље овог региона. Та "демократизација" је изазвала заоштравање међуконфесионалних сукоба. u041du0438u0458u0435 u043bu0430u043au043e u0431u0438u0442u0438 u0445u0440u0438u0448u045bu0430u043du0438u043d u0443 u0415u0432u0440u043eu043fu0438 У недавно објављеном извештају експертског центра Светског руског народног сабора, грађанске организације која ради под патронатом Руске православне цркве, говори се о "трагичним метаморфозама" антиауторитарних револуција у Либији и Египту, о свргавању ауторитарног режима у Ираку и грађанском рату у Сирији. Како се истиче у документу, сви ти догађаји су се одиграли уз помоћ мешања споља у покушају да се земљама овог региона наметну вредности западне политичке културе. Аутори извештаја сматрају да је то имало трагичне последице по верске мањине, и конкретно по хришћане. "Трансплантација парламентарних модела управљања на традиционално тло [ових земаља]... из корена мења положај верских мањина", сматрају експерти Светског руског народног сабора. "Њихови представници се у новим околностима не третирају као 'усвојена браћа' која припадају истој породици, него као представници супарничке странке. Третирају се као непомирљива конкуренција коју треба потиснути из дотичног социјума, и потиснути је физички". Екстремни исламизам и конкретно покрет "Исламска држава" постаје инструмент репресија против хришћана. Напори Русије Русија покушава да се некако заузме за хришћане Блиског истока – скретањем пажње на тај проблем на угледним међународним трибинама. О потреби заштите блискоисточних хришћана говориле су и руске дипломате на седници Савета УН за људска права крајем јуна. Делегати Руске Федерације су довели у везу прогоне хришћана у свету са положајем хришћана у европским земљама. Представник Русије је изјавио да су многе државе Европе "кренуле путем одбацивања својих корена, пре свега хришћанских вредности, на којима се темељи европска цивилизација". u041fu0443u0442u0435u0432u0438 u0446u0440u043au0432u0435u043du0438u0445 u043fu043eu0433u043bu0430u0432u0430u0440u0430 u0443u043au0440u0448u0442u0430u0458u0443 u0441u0435 u043du0430 u0430u0435u0440u043eu0434u0440u043eu043cu0443 По мишљењу директора Института за националну стратегију Михаила Ремизова, оно што се дешава са хришћанима на Блиском истоку умногоме је последица промена у савременом западном друштву. То друштво се фрагментира под утицајем глобализма, претварајући се у конгломерат разједињених мањина. Појава екстремног исламизма у облику "Исламске државе", који тежи стварању тоталног и тоталитарног калифата, у великој мери је реакција на тај процес.


source: fineweb

text: ПОДГОРИЦА – Црна Гора треба да се окрене Русији и са њом склопи војни, економски и културни споразум. Ово су у недељу саопштили представници Равногорског покрета Црне Горе: војвода Милета Павићевић, Петар Шофранац, Маринко Милачић, Будимир Дујовић, Иван Милошевић, Миљан Станишић и Есад Муминовић, указујући да су се поводом тзв. евроатлантских интеграција формирала два покрета. - Један персонификује Влада Црне Горе која Црну Гору види као чланицу НАТО и сматра да тај избор нема алтернативу, и други Покрет за наутралност који тврди да је неутралност Црне Горе најбоља за њену будућност. Нажалост, до сада се у Црној Гори није формирао покрет који би се залагао за успостављање војних и осталих односа са Русијом. Надали смо се да ће заклети русофили из нашег политичког и културног живота дефинисати такав један политички, економски и духовни однос Црне Горе према тренутним политичким, а посебно војним дешавањима у свету. Међутим, то се није десило, па представници Равногорског покрета први у Црној Гори на политичку сцену кандидују пројекат свеукупне сарадње са Русијом – наводи се у њиховом саопштењу. Црногорски равногорци сматрају да у новом прекомпоновању света Црна Гора треба да буде на страни Русије. - Неспорно је да Русија жели да шири свој утицај, па и на Балкану, што Црна Гора мора искористити. Сматрамо да сарадња са Русијом може донети велику корист, посебно у економском смислу. Црна Гора се мора приклонити руском и свеправославном блоку који би био гаранција да ће остати оно што је увек била – српска и православна земља. НЕОПХОДНА ЗАШТИТА СМАТРАМО да би присуство Русије у Црној Гори, посебно војно, било непремостива препрека за остварење великоалбанских и исламскофундаменталистичких циљева који у последње време све чешће куцају на наша врата – наводе равногорци.


Quote: Баш лепо речено домаћа комедија ,али никако то не може неко да узме за зло пошто има многих који себе називају великим Србином па се нису сетили да помогну на било који начин било којем Србину. Quote: Дај молим те не лупетај глупости а ја ти кажем који не навијам за звезду,па јер си мушко па шта има лоше у томе и побити се(не желим сада да се надовезујемо ножеви,итд) понекада,скоро сам гледао неку емисију о Русима на неком страном каналу и код њих су се два ГРАДА понекада налазила на пољани и тукли док не попадају сада је то прешло у ривалство око фудбалских клубова. Битно је само да схватиш једну битну ствар да се нико није код нас на просторима потукао око националног питања бар на утакмицама већ зато што неко из себе избаци негативну енергију једном недељно а неко то једноставно воли што може да му представи и проблем у животу,али у сваком случају овакви коментари су више него сувишни пошто си се и ти побио са неким Србином у животу само што разлог није био фудбалски клуб већ нешто што тебе интересује у животу. Quote: Веома лоше поређење.


Маст са повредом од менискуса - Гонартхроз Као резултат потврђивања оштећења менискуса коленског зглоба, лекари прописују третман који укључује унос интерних и екстерних средстава. Гелови и масти, и апотеке и они припремљени код куће, делотворни су за трауму, побољшавајући стање и убрзавајући опоравак. Важно је искључити самомедицину. Са само-дијагнозираном дијагнозом може се развити нова погоршања која ће довести до компликација. Врсте масти са руптурима менискуса Постоје три главне врсте кремастих лекова који се наносе директно на површину коже на подручју погођеног менискуса. Њихова предност лежи у томе што делују без уласка у крв, тако да су чак погодни за трауму код деце или жена током трудноће. Врсте масти: Креме за површину са ефектом загревања користе се током рехабилитације неколико дана након повреде колена. Припреме нису погодне за новооткривену штету због иритантног деловања. Нанети у одсуству оштећења коже. Могуће је користити масти за загревање у превентивне сврхе или за спречавање повреде колена. Ефекат загревања помаже побољшању хемодинамике у месту повреда и тиме помаже у ублажавању болова. Креме су у стању да пруже отпор крутости, да промовишу повећање амплитуде кретања коленског зглоба. Ове масти укључују "Меновазин", "Цапсицум". Грејне линије на основу отрова треба пажљиво користити, а ако постоји алергијска реакција, прекините употребу. Име дроге указује на њихов примарни ефекат на штету. Лијекови ублажавају упале у подручју погођеног менискуса. Њихова својства могу имати благотворно дејство на елиминацију запаљенских процеса у колену (ткива хрскавице). Стање пацијента се побољшава отклањањем отока и отока на месту повреде. Антиинфламаторне масти помажу у убрзавању ресорпције у погођеном подручју, укључујући модрице, модрице и модрице. Међу таквим препаратима могуће је додијелити "Фастум гел", "Долгит". Хлађење линије Масти ове акције имају ефекат хлађења на колену, захваљујући присуству ментола, еукалиптуса или менте. Због одсуства иритације ткива, користе се одмах након повреде за смањење болова у колену. Добар ефекат карактерише побољшање стања, смањење осећаја крутости и повећање амплитуде, методом елиминације болова. Такви гели укључују "Гевкамен", "Трокевасин". Да би ојачали ефекат исцељења и убрзали резултат, лекари препоручују лекове за интерну употребу. Ацтион цхондропротецторс у вези са спољним средством могу ефикасно елиминише бол и убрзавају регенерацију оштећене хрскавице, побољшање метаболичке процесе на ћелијском нивоу. Уз помоћ таквих лекова, менисцус колена се брже обнавља. Постоје не-стероидни агенси који супротстављају запаљење и његове манифестације у облику грлића, бол и модрице. У случају озбиљних повреда могуће је користити стероидне производе, али искључиво уз рецепт лекара. За лечење и превенцију крвних и периартикуларних ткива користе се биолошки активни адитиви и витамини. За побољшање мускулоскелетни систем погодан витаминима А, Ц, Е, и колаген, глукозамин и хондроитин, које су градивни елементи ћелија хрскавице. Често људи третирају менискус кућним лијековима који могу побољшати стање и опоравак брзине. За терапију, мед се може користити. Помешано је пола са алкохолом и загрејано. Тада се композиција наноси на повређено кољено. Ова маст има анестетски, антиинфламаторни ефекат. Његова употреба препоручује се само након теста алергије на подручју зглоба или унутрашње стране лакта. У случају испољавања алергијске реакције прекините третман. Уколико лекови не олакшавају болест, консултујте лекара са терапијским процедурама пре појаве погоршања. Следећа варијанта масти припрема се на саставу етеричних уља од поврћа. Да бисте то урадили, требају вам маслацке каранфилиће, ментол или еукалиптус, камфор и алое. Важно је мешати ову мешавину у хомогено стање, понекад га треба загрејати ради бољег мешања састојака. Маст се такође примењује на месту повреде колена, ублажава бол, отицање и отицање. Понекад се смеша заснована на креди користи за обогаћивање калцијума са оштећеним зглобом. Подмазује се у млину за кафу и помеша се са киселим млијеком. После постављања на болело место, врх је покривен филмом за храну и омотан шалом или марамицом. Бавимо се менискусом Менискус коленски зглоб је заједнички амортизер, заправо је хрскавичаста заптивка. Главни узрок руптуре менискуса су разне повреде, а до руптуре менискуса може доћи до врло оштрог пролаза коленског зглоба. Повреде са директним кољенастим зглобом мање доводе до кидања (колено ударају у зид, ударају различите предмете). На руптури менискуса утичу различите микротрауме. Да ли су колена болесне од лечења? Са малим дисконтинуитетом менискус примењују конзервативни третман (не оперативно). У врло болним лезијама потребна је операција. Менискус коленског зглоба - него да га третира. Народни савети: Помоћу менискуса за кратко време, "Артхроацтиве" храњиво помаже. мениска колена се третира на следећи начин: да се балзам Кеепер мрљу у изобиљу колена и затворен са пешкиром да се избегне контаминација кревет и покрије нешто друго топло, пожељно је да то уради целу ноћ, тако да је тело опусти. Са менискусом, морате сваке ноћи компримовати из уринског детета. Можете и од своје, али деца су боља! Менискус коленског зглоба - Дикулов савет: нека стоји у пози зенице (на све четири стране) и шета колена на тепих напред и назад. Менискус коленског зглоба успешно лечи маст за зглобове коња Алесан. Само крема за загревање, већ само крема за зглобове. Курс - 2 недеље, затим недељни одмор и поновите курс. АЛЕЗАН се продаје у кућним љубимцима. Са менискусом коленског зглоба, балзама "Роот" (у облику компримова) и балзамом са хондроитином и глукозамином добро помажу. Треба само стрпљење и свакодневна употреба. Када је менискус треба да иде на коленима, кроз бол, али покушава да хода, да прободе деклоберл, Милгамма, кеторол, брис хондроксид, топло Цомпресс да уради масажу везе, још увек ову вежбу: под колена мало лопту и стиснути га, пију Добијање есенције од корена сунцокрета и видећете да колена не сметају: не боли и не искочи, ако не постоји повреда можете покушати. Пролазак терапије лековима "Остенил" је имплант за интра-артикуларну ињекцију. Буквално након прве ињекције доћи ће до побољшања. Ефекат је гарантован најмање 6 месеци. Ток од 5 интраартикуларних ињекција. Ако сте забринути за менискус колена, пробајте медицинско блато. Блато мора или слано језеро. Маст за менискус коленског зглоба Модрица је врста повреде без угрожавања интегритета костију и меких структура. У овом случају оштећују се мала пловила, а нервни завршници су иритирани, што узрокује бол. Повреда колена је прилично честа и код деце и одраслих. Шта урадити са повредом колена, тако да се процес опоравка јавља у најкраћем могућем року? Повреда колена се јавља када је ткиво изложено зглобу умереног интензитета. Механизам штете може послужити као пад, саобраћајна несрећа, унутрашње и индустријске повреде. Након појаве модрице на мјесту повреде, постоји бол, озбиљно отицање и црвенило коже изнад пателе. Механизам овог феномена је следећи: Оштећујући фактор утиче на посуде коже и поткожног ткива, узрокујући њихове руптуре. Акумулација крви испод коже доводи до стварања хематома. Организам покушава да ограничи фокус оштећења и започне инфламаторну реакцију. Васкуларна пропустљивост се повећава и зглобови зглобова. Притисак на нервне завршетке хематома и едема доводи до појаве болова. Ови механизми се јављају за кратко време, али имају времена да утичу на њих. Ако се прва помоћ обезбеди на време, процес лечења траје много мање времена. Модрица колена је лако препознати. Траума има прилично карактеристичну клиничку слику. Главни симптоми повреде колена: Бол се јавља одмах након повреде, повећава се с притиском на кожу у пределу патела. Отицање ткива у подручју артикулације. Хематома - поткожна акумулација крви, топла на додир, често болна. Ограничење покретљивости у зглобу због едема и хематома. Нажалост, слични симптоми могу пратити и друге патолошке услове. Празнине менискуса из зглоба колена, А укрштене штета лигамената манифестује исте карактеристике као и једноставне повреде колена. Да бисте били сигурни да не постоје озбиљне повреде, потребно је да одете у просторију за хитне случајеве, где ће дијагностицирати колену. Прије почетка терапије за повреде колена, лекар би требало да се увери да унутрашње структуре зглоба нису оштећене. За ово се могу додијелити сљедеће студије: Радиографија колних зглобова - искључује преломе костију који формирају артикулацију. Снимање магнетне резонанце је скупа студија, спроведена у случају сумње на руптуре унутрашње структуре. Ултразвук коленског зглоба - јефтина и сигурна процедура, омогућава вам да процените стање лигамената и менискуса, али има мање информативне од МР. Дијагностичка пункција - узимање споја течности са шприцем. У неким случајевима је од медицинске важности, када је неопходно уклонити хематом из шупљине коленског зглоба. Повреда колена у већини случајева не захтева посебне дијагностичке мере. На наведене методе истраживачког центра, ако код доктора постоји сумња на присуство озбиљније трауме. Анамнеза болести, општи преглед и карактеристични симптоми највероватније указују на повреду колена. Како лијечити повреду колена? Све методе терапије могу се подијелити на мере прве помоћи и накнадни третман модрице. Пошто траума није озбиљна, она ретко води ка компликацијама, онда се третман може извести код куће. Сви патолошки механизми који доводе до појаве карактеристичних симптома појављују се у прилично кратком времену. Због тога је важно започети прву помоћ одмах након модрице. Следећи савети за прву помоћ могу се издвојити: Одржавање остатка зглоба, како би се искључиле оптерећења. Да би повређени удио створио повишену позицију у односу на пртљажник, то ће смањити проток крви до места повреде. Коришћење хладноће је добар начин да смањите интензитет запаљенске реакције. Лед, примењен на зглоб, изазива спазу капилара, смањује проток течности у ткиво. Као резултат, едем се смањује, а тиме и бол. Осим тога, заустављање формирања хематома. Ако су симптоми и повреде су осећају кризу, и најмањи покрет у колену није могуће, треба позвати хитну помоћ и покушати да не направи кретање колена. Није тешко извршити описане мере код куће. Ако је повреда примљена изван куће, вриједи тражити помоћ пролазника и хитну помоћ хитне помоћи што је пре могуће. Одмор и хладноће помажу у смањивању симптома само неколико сати након повређивања. Ослободити преостале манифестације повреда може бити помоћу терапије лековима. Маст је ефикасан начин испоруке дроге са модрицом. Овај облик дозирања делује на подручју коже и поткожног ткива, где се примећују највеће промјене. Маст не изазива озбиљне системске ефекте и нежељене ефекте. Неколико сати након повреде се препоручује употреба масти која садржи нестероидне антиинфламаторне лекове: Диклофенак (Волтарен, Дикловит, Диклобене), Ибупрофен (Нурофен гел, Долгит). Кетопрофен (Кетонал, Биструмгел, Фастум). Пироксикам (Финалагел). Масти које садрже природне састојке - често се употребљавају свињска маст, лишће биљке, сабелник. Одлична маст уклања бол, у саставу којих постоје иританти: Ови лекови утичу на рецепторе нерва, смањују њихову осетљивост на импулсе бола. Нажалост, ови лекови не утичу на механизам упале. Понекад анестетска маст не може елиминисати осећај бола у довољној количини. Излијечите симптоме у овом случају помоћи таблетама лијекова. Примијенити аналгетике и нестероидне лекове. Након узимања ових лекова вероватноћа нежељених ефеката се повећава, тако да се претходно консултујте са својим лекаром. Исциједите последице повреде колена и друге методе терапије. Ако хематом не нестаје дуго, крв мора бити испуштена помоћу артичног пункта. Када симптоми наставе недељу дана након повреде, користе се физиотерапеутске методе: Додатак третман може да се масира, што, као и физиотерапија, смањује отицање ткива, бол у зглобној области, побољшава снабдевање крвљу и, стога, метаболизам. Наведене методе лечења нису обавезне. Доктор се увек фокусира на здравствено стање пацијента, на динамику симптома, истовремене болести. Задатак пацијента је тражити медицинску помоћ на време и слиједити препоруке специјалисте. Шта и како лијечити запаљење коленског зглоба Запаљен процес коленског зглоба се назива гонартхритис. У патолошког процеса укључени капсулу зглоба, лигамената и периартикуларно мишића, синовију и менискуса (спољни, унутрашњи). Болест се карактерише боловима различитог интензитета, црвенило коже у области инфламације и повећања локалне температуре, отицање колена, повреде моторног функције нападнутог екстремитета. Из разлога повезаних са повредама болест (спортске, домаћинства), аутоимуне патологије (лупус, реуматоидни артритис), инфекција (септички реактивни, туберкулозни артритис), дегенеративни-дистрофичних колено болести (артритис, остеоартритис). За лечење болести користи се интегрисани приступ, укључујући лекове, физиотерапију, куративну гимнастику, рецепте традиционалне медицине. У тешким клиничким случајевима прописана је хируршка интервенција и протетика захваћеног зглоба. Лечење упале колена требало би да почне на првим знацима патолошког процеса. Ранија терапија лековима се администрира, то је боља прогноза за опоравак и мање је вероватно развој компликација. Комплекс лекова прописује лекар након потребног лабораторијског и инструменталног прегледа, дијагнозе. За благе случајеве болести, терапија се препоручује амбулантно. Тешки облици патологије захтевају хоспитализацију у болници. За лечење инфламације у колено прописане лекове, анти-инфламаторна, аналгетика, решавање акцију нормализацију синтезу синовијској течности у заједничком капсуле, смањујући и Менисцал хрскавице структуру. Смањите запаљење свих структура коленског зглоба, смањите манифестацију синдрома бола. Лечење лечењу углавном НСАИД селективног деловања - покрета, немисила, тселебрекса, који немају негативан ефекат на слузницу дигестивног тракта. Они могу бити постављени на дужи период од неколико курсева у року од шест мјесеци. Уз интензивно патолошког процеса у менискуса или периартикуларно препоручио јастуком прима кратке курсеве (10-14 дана), неселективни НСАИЛ, ибупрофен припреме представили (Мотрин, Дуга, Адвил |), индометацин (индометацин, мовимед, индотсид), диклофенак (Ортопхенум, напроксен, дикловит). За правилно функционисање колена прописани лекове који садрже глиуказамини и хондроетинсулфат. Они су биолошке супстанце које обнављају епител жлезда заједничког капсуле, синовијалну течности расподелу нормализује, ојачати и негује хрскавицу и менискуса. Хондропротектори користе дугачке курсеве већ неколико година, нарочито са дегенеративном патологијом зглоба (артроза-артритис). Лекови укључују такве лекове као што су хондроксид, артрон, гиалган. Последњих година су произведене комбиноване супстанце које садрже хондропротекте и НСАИД-ове: терафлек, мовекс, адванс. За локалне ефекте на фокус упале, гелови, креме, масти на бази антиинфламаторних лијекова и хондропротека. Лековити облици се користе у комбинацији са лековима системског деловања у акутном периоду болести. За превенцију можете користити локалну терапију као независну методу. Уклањање упале и побољшање исхране хрскавице ће помоћи таквим лијековима као што су меновазин, еспол, гевкамен, хондроксид. Добар ефекат је дат компресијама заснованим на димексиду и текућим формама НСАИД-а, које боље пенетрирају у дебљину погођених ткива него мастне супстанце. Када интензивно запаљење заједничког капсуле и знатна штета унутар хрскавице зглобова прописаног ињекције глукокортикоида и хијалуронске киселине. У првом случају, можете да урадите 1 метак у 14 дана, не више од 3 пута. Хијалуронска киселина се понаша као синовијској течности - обавија хрскавичавих површину костију, олакшава кретање зглоба колена, нормализује абсорбинг функцију. Број ињекција одређује лекар у зависности од озбиљности патологије и преносивост процедуре. Имобилизација колена Са гонартхритисом, праћен снажним синдромом бола, препоручује се имобилизација колена. Ово је нарочито тачно када постоји прекид и упала лигамента коленског зглоба (периартритис). Нанесите фиксирање погођеног подручја тела еластичним завојем, применом завоја, специјалним уређајима (дуго). Поред тога користите хладно, повишен положај удова, физички одмор. Током смањења патолошког процеса врши се физиотерапија, куративна гимнастика и истезање. У случају тешке трауме, менискус коленског зглоба прописује хируршку интервенцију да би је уклонио. Са значајним уништавањем хрскавице препоручује се замена зглоба како би се обновила потпуна моторна активност удова. Лечење гонартритиса са народним лековима мора се комбиновати са терапијом лијековима, што значајно побољшава исход болести. Рецепти незваничне медицине немају апсолутне контраиндикације. Лекови припремљени на њиховој основи састоје се од природних састојака, ретко узрокују нежељене ефекте. Сложити на бази кромпира и хрена Да би припремили лековиту супстанцу, уједначите сирови кромпир и хрена у једнаким размерама. Сирови материјали се млевају на малог грата или се помичу у брусилици за месо, загрејани у воденом купатилу. Кашицу се ширио на оболелој колени, прекривен полиетиленом, омотан у топли шал. Компрес се оставља 40-60 минута, тада смеша се ставља у теглу и чува у фрижидеру, може се користити до 3 пута. За третирање оваквог начина гонартритис је неопходан свакодневно током недеље у периоду опадања акутне фазе болести. Маст на бази јаја румена и меда Да бисте припремили дозни облик, потребно је да узмете жуманца кокошијег јајета, воска величине кутије меча, 30 грама меда. Састојци се растворе у воденом купатилу све док се не формира униформна маса, хладно на 50 степени. Смеша се шири у преклопљеној завојској завојници и ноћу се наноси на оштећено колено. Агент се користи до потпуног опоравка. Овај метод се може користити код детета без алергијске реакције на компоненте масти уз одобрење лекара који се појави. Лист залива има изражен антиинфламаторни ефекат. Лечење артритиса коришћењем бујон може бити иу акутној фази болести, и ремисије (ремисији) да спрече прогресију патолошког процеса. Да би то урадили у посуду сипати 350 мл воде, довео до кључања, за 5 грама Лаурел леавес и кувајте их 10 минута. Филтрирани раствор се охлади, пије ноћу. Препоручите више терапијских курсеве за 3 дана недељу дана размаку. За припрему лековитих производа узимајте у једнаким размерама цветове старијих, врбе од врбе, лишће коприве, корен першуна. Срушите сировине у млину за кафу, оставите је у контејнеру за лимове. У чаши стрмог кључања воду се сипа 25 грама трава, спори ватра и притиска 10-15 минута. Инсистирајте на лек за сат времена, узмите чашу два пута дневно док се стање не побољша. Артхритис коленског зглоба са правовременом терапијом обично не узрокује уништавање хрскавице и ограничавање покретљивости доњег удјела. Од лека за лечење болести, лекар - терапеут, хирург, трауматолог - након дијагностичке контроле може подстакнути.


Афрички национални конгрес Афрички национални конгрес (енгл. African National Congress, ANC) је владајућа политичка партија у Јужноафричкој Републици од 1994. године, у коалицији са Конгре 1000 ом јужноафричких синдиката и Јужноафричком комунистичком партијом. АНК је основан 1912. године под именом Јужноафрички домородачки национални конгрес (САННЦ), а данашње име добио је 1923. године. Садржај Историја[уреди] Оснивање и формирање масовног покрета[уреди] Оснивање Јуноафричког домородачког националног конгреса био је одговор на провођење неправде против црних Јужноафриканаца, коју је спроводила тадашња влада. САННЦ је имала своје корене у изреци Пикслија ка Исака Семе који је 1911. рекао: Заборавите све прошле разлике између Африканаца и уједините се у једну националну организацију.[1] САННЦ је основан 8. јануара 1912. године. Влада новоформиране Уније Јужне Африке почела је систематско угњетавање црних људи у Јужној Африци. Земљишни закон из 1913. године присилио је многе црнце да оду са својих имања у градове и да тамо раде, као и да се ограничи њихово кретање по Јужној Африци. САННЦ је водио активну кампању до 1919, али је средином 1920-их опала његова активност. За то време, црнце су почели да представљају и Индустријски и трговински раднички синдикати и Комунистичка партија. Маја 1923. године, организација је преименована у Афрички национални конгрес. Године 1929, АНК је дао подршку штрајку милитантних рудара. Године 1927, Џосаја Гуменде, председник АНК-а, предложио сарадњу са комунистима у покушају да ревитализује организацију, али је уклоњен са места председника 1930. године. То је довело до тога да је АНК постао у великој мери неефикасан и неактиван све до средине 1940-их, када је био преуређен као масовни покрет. АНК је одговарао насилно на нападе на права црних Јужноафриканаца, те је позивао на штрајкове, бојкоте и отпор. То је довело до касније Кампање пркоса 1950-их, масовног покрета отпора апартхејду. Влада је покушала да заустави АНК затварањем страначких лидера и доношењем нових закона да се заустави АНК, али су се те мере углавном показале неучинковитима. Године 1955, Конгрес народа званично је усвојио Повељу слободе, наводећи основна стајалишта јужноафричког Конгресног савеза, чији су чланови били Афрички национални конгрес и њенгови савезници Јужноафричка комунистичка партија, Јужноафрички индијски конгрес, Јужноафрички конгрес демократа и Конгрес обојеног народа.[2] Влада је тврдила да је то комунистички документ, након чега су лидери АНК-а и Конгреса народа убрзо били ухапшени. ff6 p> Панафрички конгрес и забрана деловања 1960.[уреди] Неки чланови су АНК-а сматрали су да су АНК-ове акције одвише мирне. Они су 1959. године формирали Панафрички конгрес (ПАК). За разлику од АНК-а, ПАК одбацио отворен став према свим расама. Он се позиционирао као чисто црначка организација и одбио сваку сарадњу са белцима. Демонстрације у организацији ПАК-а у месту Шарпвилу завршиле су масакром над 69 демонстраната од стране полиције. Овај догађај, познат као Шарпвилски масакр, изазвао је немире широм државе, које је влада Јужне Африке оштро сузбијала. Око 20.000 демонстраната било је ухапшено. Дана 8. априла 1960, АНК и ПАК су на основу Акта о незаконитим организацијама (Акт бр. 34/1960) стављени ван закона. Влада је на тај начин спречила све легалне активности ових организација.[3] Илегално деловање (1961 – 1990)[уреди] Након забране легалног деловања, АНК је, под вођством Оливера Тамба, покрено формирање политичких структура и одржавање војних обука у иностранству. Први војна обука извршена је у Кини. Од 1962. године, АНК је држао камп за војну обуку у Мароку.[4] Године 1961, водећи чланови АНК-а одлучили су на тајном састанку са представницима Јужноафричке комунистичке партије у Дурбану, да се оснује оружано крило. Нелсон Мандела основао је ову организацију под називом Умхонто ве Сизве (Копље нације), чији је први камп за обуку основан код места Конгва у тадашњој Тангањики. АНК је тада деловао у илегали у Јужној Африци. Умхонто ве Сизве је наредних година проводио саботаже на инфраструктури (као што су струја и телекомуникације), војним инсталацијама и полицијским станицама. Обуку њених војника је проводили су кубански и совјетски војници у осталим афричким земљама. Изабрани команданти и функционери били су обучавани у Москви. Водећи активисте АНК-а, попут Нелсона Манделе, Валтера Сисулуа и Гована Мбекија, су на тзв. Ривонијском процесу били осуђени на доживотну робију 1964. године. Суд их је оптужио за учешће у свим саботажама. Влада је ангажовала агенте да спречавају деловање активиста-бораца за људска права и присталица АНК-а, од којих су многи од њих ухапшени. Њихово кретање било је дозвољено само унутар одређене територије, како би били изоловани социјално и професионално. Јужноафричка влада покушала је на темељу Парламентарне комисије унутрашње безбедности да што је више могуће контролише активности опозиције у земљи и суседним државама. Руководство АНК-а под Оливером Тамбом живело је у егзилу у Лондону, где је тада уједно било и седиште организације. Танзанија је служила као база за многе операције АНК-а. Многи политичари АНК-а били су обучавани на Универзитету Форт Хер. Са повећањем државне репресије, на темељу Закона унутрашње безбедности из 1976, АНК је у Танзанији основао образовне установе, које су биле ван контроле система апартхејда у Јужноафричкој Републици. Деловање Слободног колеџа омогућило је независно образовање за чланове АНК-а, те остале активисте и њихову децу, док су образовну функцију вршили међународни кадрови. Факултет је деловао од 1978. до 1992. године. Совето устанак 1976. године и појава Покрета црначке свесности наредне године, променили су ситуацију у Јужној Африци. АНК је деловао у илегали и био је одговоран за бројне чинове насиља, али и за ненасилне бојкоте и штрајкове, тако да је на крају било проглашено ванредно стање. Улогу ванпарламентарне опозиције преузео је Уједињени демократски фронт (УДФ), који је био близак АНК-у, али је себе видео више као савез свих противника апартхејда у Јужноафричкој Републици. Деловање после краја апартхејда[уреди] У другој половини 1980-их, одржавани су тајне разговоре између јужноафричке владе и представника АНК-а. Нелсону Мандели било је понуђено да напусти затвор ако би се АНК убудуће уздржао од насиља. Мандела је одбацио такве услове, све док не дође до промена у систему. Новоизабрани председник Фредерик Вилем де Клерк је, 2. фебруара 1990. године, укинуо забрану деловања АНК-а и осталих организација које су деловале против апартхејда. Девет дана касније, Мандела је пуштен из затвора без услова. Руководство АНК-а, укључујући Оливера Тамба, вратило се из егзила. Након тога су били покренути преговори између владе, АНК-а и других група са циљем укидања апартхејда и усвајања новог привременог устава. Дана 10. априла 1993, бели политичар починио је атентат и убио високог званичника АНК-а, Криса Ханија. Упркос високој напетости, Мандела је успео да настави преговарачки процес. Де Клерк и Мандела су 1993. добили Нобелову награду за мир за улогу у преговарачком процесу. На првим слободни изборима у Јужној Африци од 1000 ржанима 1994, АНК је освојио око 63% гласова. Нелсон Мандела је касније био изабран за првог црног председника Јужне Африке. Војно Крило АНК-а било је инкорпорисано у регуларне Јужноафричке одбрамбене снаге, а нови чланови јужноафричког министарства одбране постала су два ветерана из Умхонто ве Сизвеа. Џо Модисе постао је први црни јужноафрички министар одбране, а Рони Касрилс његов заменик. АНК је тада формирао тзв. Тројни савез са Јужноафричком комунистичком партијом и Конгресом јужноафричких синдиката. Мандела је вршио функцију председника до 1999. године. Водећи кандидат на изборима 1999. био је његов бивши заменик, Табо Мбеки. АНК је освојио 66% гласова на парламентарним изборима 2004. године. Мбеки је био принуђен да поднесе оставку, а заменио га је Кгалема Мотланте. Током 2008. године, део чланова критиковао је политику руководства АНК-а, тако да су се отцепили и формирали странку Конгрес народа (ЦОПЕ). Као разлоге за отцепљење навели су корупцију и околности око развлашћивања Мбекија. Вођство над ЦОПЕ-ом преузео је бивши министар одбране, Мосиуоа Лекота.[5] ЦОПЕ је на парламентарним изборима 2009. постао трећа најјача партија са 30 посланичких места. АНК је са својим председником Џејкобом Зумом победио са скоро 66% освојених гласова. По први пут су припадници народа Зулу успоставили доминацију у АНК-у и влади, после дугог периода доминације народа Коса. АНК је члан Социјалистичке интернационале, светског удружења социјалистичких и социјалдемократских партија. Изборни резултати[уреди] Афрички национални конгрес је на последњим изборима 2014. године освојио 62,15 % гласова и натполовичну већину мандата у парламенту, а за њега је гласало 11.436.921 становника. Председници партије[уреди] - Џон Лангалибеле Дубе (1912 – 1917.) - Сефако Мапого Макгато (1917 – 1924.) - Захаријас Ричард Махабане (1924 – 1927.) - Џосаја Цхангана Гуменде (1927 – 1930.) - Пиксли ка Исака Семе (1930 – 1936.) - Захаријас Ричард Махабане (1937 – 1940.) - Алфред Битини Зума (1940 – 1949.) - Џејмс Морока (1949 – 1952.) - Алберт Лутули (1952 – 1967.) - Оливер Тамбо (1967 – 1991.) - Нелсон Мандела (1991 – 1997.) - Табо Мбеки (1997 – 2007.) - Џејкоб Зума (1997 – ) Види још[уреди] Референце[уреди] - ↑ The African National Congress. Anc.org.za., Приступљено 22. 1. 2011. - ↑ Pillay (1993). стр. 82-91. - ↑ Anthony S. Mathews: Law, order and liberty in South Africa. Juta, Kapstadt 1971, S. 69. - ↑ Camps In Exile (ANC). www.nelsonmandela.org - ↑ Thomas Knemeyer: ANC-Rebellen-spalten-die-Regierungspartei. Welt Online Artikel November 2008 Литература[уреди ] - Johns, Sheridan; R. Hunt Davis (1991). Mandela, Tambo and the African National Congress. The Struggle against Apartheid 1948–1990. A Documentary Survey. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-505784-3. - Booysen, Susan (2011). The African National Congress and the Regeneration of Power: People, Party, Policy. Johannesburg: Wits University Press. ISBN 978-1-86814-542-3. - Dubow, Saul (2000). The African National Congress. Sutton Publishers, Stroud. ISBN 978-0-7509-2193-0. - Pillay, Gerald J. (1993). Voices of Liberation: Albert Lutuli. HSRC Press. стр. 82—91. ISBN 978-0-7969-1356-2. Спољашње везе[уреди] - Званични веб-сајт - Rts.rs – Jubilej Afričkog kongresa, приступљено 22. јануара 2011. - Sarajevo-x.com - Stotinu godina Afričkog nacionalnog kongresa, приступљено 22. јануара 2011.


07 | август | 2013 | САЛАШИ СЕВЕРАЦА (01) Daily Archives: 7. августа 2013. Бележница из осамдесетих Ову сам бележницу нашао сређујући сеоску библиотеку (собу у којој сам рођен) почетком августа 2013. Зелене корице, ...


source: CulturaX

text: Цисте јетре код паса Иако су релативно бенигни и не изазивају проблеме у већини случајева,цисте јетресу ипак нешто што би требало да знате када размишљате о здрављу вашег љубимца. Цисте јетре код паса су прилично честе, иако је већина њих потпуно нормална и неометана. Циста је, по дефиницији, свака мала врећа која је или празна или напуњена неким врстом течности. може се наћи практично било где у телу вашег кућног љубимца, али код паса једна од најчешћих области за развој циста је око јетре. Знајте шта ове цисте значе и када бисте их требали забринути за своје љубимце. Како и зашто цисте развијају Како ваш љубимац постаје старији, делови његове јетре могу умрети, а затим регенерисати. Јетра је самоодржавајући орган који је способан за регенерацију на одређене начине. Ово је одлична особина за јетру вашег љубимца, поготово ако би он то требао да оштети на неки начин као резултат једења лоше исхране или проузроковања неке друге штете. Међутим, пошто се ћелије регенеришу, често су цисте бипродуцт. Због тога је у јетри у цијелини више цистака код паса него у већини других врста органа и дијелова тијела у његовом тијелу. Што је старији од вашег љубимца, вероватније је да ће развити цисте јетре. Када су цисте јетре проблем Цисте јетре су скоро увек бенигне. Ове бенигне цисте нису канцерозне и неће се ширити на друге делове тела. То не значи да они нужно нису опасност за свог љубимца, међутим. Највећа забринутост код ових бенигних циста је када расте у великој величини. Већина циста остане прилично мала и неће изазвати никакво нарушавање телесног деловања пса. Међутим, у ретким случајевима циста може постати довољно велика да доводи до прекида нормалне функције јетре вашег љубимца. У овим случајевима присуство цисте сама може захтевати да се уклони или смањи величином пажљивим операцијама. Неке цисте се развијају као резултат других, основних стања или болести. Хидролошка обољења узрокује одређени тип трака црва у систему вашег кућног љубимца. У овом случају, развој цисте у јетри је симптом другог стања који захтева ваш третман. Према томе, уколико се утврди да је вашу цисте цисте, важно је да ви и ваш ветеринар искључите могућност било којих основних стања које су то могле проузроковати. Проналажење и лечење циста Већина циста може се одредити само путем рендгенских снимака и прегледа. Ваш ветеринар ће моћи да погађа у присуству већих циста ако ваш љубимац приказује неке друге симптоме или ако је у стању да их осети на тело вашег љубимца. Генерално, једном када нађете цисте, курс ће бити да их оставите на миру и да их периодично пратите да бисте проверили њихову величину. Ако се цистка мора уклонити, ви и ваш ветеринар требате говорити о различитим опцијама за операцију вашег пса.


text: Несташица тестова у Ужицу у ком стално расте број оболелих од ковида 19 | Новости Несташица тестова у Ужицу у ком стално расте број оболелих од ковида 19 Novosti Online / Н.Ј. уторак, 30. 06. 2020. у 15:36 Илустрација / Фото: Despositphotos Свакодневно се на болничком лечењу задржава око 20 нових пацијената УЖИЦЕ - Ужице бележи нагли раст броја оболелих од вируса ковид 19, потврђено је још 27 нових случајева у граду и 48 у округу, а највећи град западне Србије суочава се са недостатком тестова којих у граду на Ђетињи нема од 29. јуна. Допремање нове количине очекује се до краја ове недеље. Према речима директора Здравственог центра Ужице др Милоша Божовића, свакодневно се у овдашњој болници и другим стационарним јединицама на лечењу задржава око 20 нових пацијената. -На Инфективном одељењу остају пацијенти са упалом плућа, они примају терапију дк чекају резултате тестова - рекао је Божовић потврдивши наводе "Новости" да оболелих медицинара ипак има - Имамо 12 оболелих медицинара, али се нико није разболео због недостатка заштитне опреме. Међу зараженима је више младих људи него раније, а то се објашњава као "последица дружења и ноћних излазака" у кафиће и клубове. Део оболелих остаје на лечењу у Ужицу, а између 25 и 30 пацијената је у претходном периоду пребачено на лечење у Београд и у друге градове. Нагли пораст новооболелих бележи се од 19. јуна, од када је према до сада објављеним статистикама, ковид 19 потврђен код 82 особе. Редови испред ковид амбуланте се не смањују, свакодневно буде прегледано између 150 и 200 грађана. На територији Златиборког округа до сада је од последица короне преминуло 17 особа. Прочитајте још: Пресек стања у Србији: Још 276 новооболелих од короне, троје преминулих Од уторка на снази су појачане мере заштите: обавезно је ношење заштитних маски у затвореном простору и на пијаци, угоститељи затварају локале до 22 часа, забрањене су прославе,


source: wikipedia

text: 26. мај (26.5.) је 146. дан године по грегоријанском календару (147. у преступној години). До краја године има још 219 дана. Догађаји 1521 — Римско-немачки цар Карло V, као извршилац папске екскомуникације, донео је Вормски едикт којим су Мартин Лутер, оснивач протестантизма у Немачкој и његови следбеници прогнани из земље. 1659 — Аурангзеб, велики могул Индије званично је ступио на престо који је узурпирао збацивши оца и смакнувши браћу. 1805 — Наполеон Бонапарта крунисан за краља Италије у Миланској катедрали. 1851 — У Лондону почео први модерни међународни шаховски турнир, који је 15. јула, у конкуренцији 16 играча, завршен тријумфом немачког мајстора Адолфа Андерсена. 1865 — Предајом генерала Кирбија Смита у Шривпорту у Луизијани, престао је последњи оружани отпор јужњачке војске у Америчком грађанском рату, месец и по дана пошто је Конфедерација потписала капитулацију. 1868 — Обешен ирски националиста Мајкл Барет због бомбашког напада у Лондону. То је било последње јавно смакнуће у Енглеској. 1896 — Николај II Романов крунисан је за цара Русије. 1905 — Основано Удружење књижевника Србије 1923 — Одржана је прва мотоциклистичка трка „24 часа Ле Мана“. 1940 — Почела Операција Динамо, масовна евакуација снага Британског експедиционог корпуса и француских јединица преко Ламанша, за време битке за Денкерк током Другог светског рата. 1942 — У Лондону потписан британско-совјетски споразум о пуној сарадњи двеју земаља у Другом светском рату и после окончања рата. 1955 — У Београд допутовала делегација Совјетског Савеза на челу са првим секретаром ЦК КПСС Никитом Хрушчовим. Након 1948. била је то прва званична посета представника Совјетског Савеза Југославији. На крају разговора потписана је Београдска декларација, којом су нормализовани међудржавни односи. 1966 — Британска Гијана је постала независна држава у оквиру Британског комонвелта. 1972 — У Москви је потписан први споразум СССР и САД о ограничењу стратегијског нуклеарног наоружања (САЛТ 1). 1986 — Европска заједница је усвојила европску заставу. 1991 — Звијад Гамсахурдија је изабран за председника Грузије. Аустријски путнички авион „Боинг 767“, компаније бившег аутомобилског аса Никија Лауде, пао је око 160 km северно од Бангкока. Погинуло је свих 223 путника и чланова посаде. Међу погинулим су била и тројица Југословена. 1997 — Аустралијски премијер Џон Хауард извинио се десетинама хиљада Абориџина који су у прошлости, због спровођења политике асимилације на силу узети од њихов родитеља. 1998 — Упркос противљењу професора и студената, Скупштина Србије усвојила је Закон о универзитету којим је влада Србије овлашћена да поставља ректора, декане, универзитетске и факултетске управне и надзорне одборе. Полиција је брутално растерала студенте и професоре који су због тога протестовали испред зграде Скупштине. У наредне две године 180 професора напустило је Београдски универзитет. 2001 — Организацију афричког јединства (ОАЈ) је након 38 година постојања заменила Афричка унија. Промена је извршена у циљу политичке и економске интеграције 53 афричке државе чланице, а по угледу на Европску унију. 2002 — Француско-пољски режисер, Роман Полански, освојио је Златну палму на филмском фестивалу у Кану за филм „Пијаниста“. 2003 — У авионској несрећи украјинског авиона типа Јак-42 у близини Црног мора, код града Трабзона, погинула су 62 припадника шпанских мировних трупа, који су се враћали из Авганистана и 13 чланова посаде. 2011 — Ухапшен Ратко Младић у Лазареву, у близини Зрењанина. Рођења 1891 — Мами Смит, америчка водвиљска певачица, плесачица, пијанисткиња и глумица. (прем. 1946) 1907 — Џон Вејн, амерички глумац, редитељ и продуцент. (прем. 1979) 1908 — Милан Ђоковић, српски и југословенски књижевник, новинар, драмски писац, преводилац. (прем. 1993) 1912 — Јанош Кадар, мађарски политичар, лидер Мађарске (1956—1988). (прем. 1989) 1913 — Питер Кушинг, енглески глумац. (прем. 1994) 1913 — Ото Шолц, хрватски песник и преводилац. (прем. 1994) 1915 — Срђан Мркушић, југословенски фудбалски голман. (прем. 2007) 1920 — Пеги Ли, америчка музичарка и глумица. (прем. 2002) 1926 — Мајлс Дејвис, амерички џез музичар и композитор, најпознатији као трубач. (прем. 2002) 1942 — Мира Пеић, српска глумица. 1944 — Олга Бисера, италијанска глумица и продуценткиња. 1948 — Александар Боричић, српски одбојкаш и одбојкашки тренер. 1949 — Хенк Вилијамс Млађи, амерички музичар. 1956 — Ненад Стојковић, српски фудбалер и фудбалски тренер. 1962 — Блек, енглески музичар. (прем. 2016) 1963 — Мери Најтингејл, енглеска спикерка и ТВ водитељка. 1964 — Лени Кравиц, амерички музичар, музички продуцент и глумац. 1966 — Хелена Бонам Картер, енглеска глумица. 1966 — Иво Накић, хрватски кошаркаш. 1967 — Кевин Мур, амерички музичар. 1972 — Золтан Сабо, српски фудбалер и фудбалски тренер. (прем. 2020) 1977 — Лука Тони, италијански фудбалер. 1979 — Мехмет Окур, турски кошаркаш и кошаркашки тренер. 1981 — Дино Дрпић, хрватски фудбалер. 1982 — Моник Александер, америчка порнографска глумица и модел. 1984 — Тијана Кондић, српска глумица. 1988 — Хуан Квадрадо, колумбијски фудбалер. 1995 — Кенан Сипахи, турски кошаркаш. 2000 — Теодора Ињац, српска шахисткиња. Смрти 604 — Свети Августин Кантерберијски, први кентерберијски надбискуп. 735 — Свети Бид, англосаксонски историчар и калуђер. 1762 — Александер Баумгартен, немачки филозоф. (рођ. 1714) 1883 — Абд-ел-Кадер, алжирски устаник. (рођ. 1808) 1876 — Франтишек Палацки, чешки историчар и политичар. 1976 — Мартин Хајдегер, немачки филозоф. 1978 — Тамара Платоновна Карсавина, руска балерина. Празници и дани сећања Српска православна црква слави: Свету мученицу Гликерију Светог мученика Александра Преподобног Јована, Јевтимија Георгија и Гаврила Иверског Дани


text: Планина Рудник, која доминира централном Србијом и Шумадијом, налази се 100 км јужно од Београда. Поред највишег Цвијићевог врха (1132 м), истичу се Средњи и Мали Штурац, Молитве, Паљевине и Маријанац, сви изнад 1000 метара надморске висине. Добри путни правци омогућавају лак долазак на Рудник. Захваљујући изванредним климатским условима Рудник је проглашен за ваздушну бању. Варошица Рудник била је средиште живе рударске делатности много пре доласка Словена на Балкан у 6. веку. Пре Римљана ове крајеве су насељавали Илири и Келти. Према богатим траговима материјалне културе може се закључити да је на Руднику било велико римско насеље са ковницом новца. За Рудник су се борили и српски владари и феудалци. Динар краља Драгутина, кован на Руднику, први је српски динар са ћириличним натписом. У 14. веку овде су своје колоније имали Дубровчани и Саси, а посебан значај Рудник добија после пада Новог Брда, 1441. Са својим рудним благом (сребро, олово, бакар), Рудник није био само извор прихода српских владара, већ је то било и насеље са развијеним занатством и трговином, одакле се ширио културни утицај на читаву Србију. Планинарски дом и Шумска кућа и хотел „Неда“ су главни смештајни објекти на Руднику. Поред спортских терена и базена, постоји могућност и за планинарење – освајање највећег врха у Шумадији, Цвијићевог врха или стрмог вулканског узвишења Острвица који се завршава зидинама Јерининог града . Острвица или Островица је мали средњовековни жупски град, постављен на каменом вису који се усамљен диже на 800 м надморске висине и доминира околином. Стрми и неприступачни терен био је природна заштита са свих страна. Предности Рудника су и близина историјских места Опленца и Такова, манастира Враћевшнице, Вољавче, Никоља и овчарско-кабларских манастира, пријатна клима, чист ваздух и мноштво стаза за шетњу. Такође, постоји могућност лова на високу и ситну дивљач.


Тојо тајерс биће један од највећих извозника из Србије - | - Извор: Танјуг Председник Александар Вучић истакао је данас, на церемонији полагања камена темељца за фабрику јапанског Тојо тајерса у Инђији, да је реч о инвестицији од огромног значаја, а да ће та компанија бити један од највећих извозника из Србије. Извор: ТВ Пинк "Извоз Тојо тајерса биће на нивоу од 240 милиона евра, и то ће бити један од најважнијих и најмоћнијих извозника са територије Србије", рекао је Вучић. То су, каже, огромни подстицаји за развој српске економије, али још важније је, што после овог улагања, очекујемо и долазак нових јапанских компанија. "Ово је важна ствар за Србију, од огромног значаја", нагласио је Вучић. Прецизирао је да је реч о инвестицији од 382 милиона евра, што је највећа јапанска инвестиција до сада у Србију, због чега је захвалан свима у Јапану који су радили на томе, као и свима у нашој земљи који су, у жестокој конкуренцији, успели да се изборе за велику и моћну компанију. "То није питање једног или два састанка, преговоре смо почели у мају 2017. године. Три и по године су трајали разговори и преговори да бисте једног гиганта довели у Србију, да имате овако важну инвестицију за Инђију, Војводину и целу Србију", рекао је Вучић. Поручио је грађанима Инђије да је са овом фабриком "њихова будућност загарантована". Вучић је захвалио нашој легенди Пиксију и истакао да га у Јапану веома поштују и називају јапанском легендом, као и да и по томе можемо да учимо од Јапанаца колико поштују људе који су нешто постигли. Председник је истакао да је Пикси и наша легенда, Србије и Југославије и нагласио да морамо да поштујемо људе који су у прошлости урадили толико за насу земљу, али и због тога што и данас раде велику ствар за Србију. "Хвала Драгане, што немате ништа од овога, а својим сте присуством увеличали овај догађај и допринели пробоју Србије у и у јапанске медије и помогли да задобијемо још већу пажњу пријатеља у Јапану од којих очекујемо још инвестиција у будућности", поручио је Вучић. Kаже да ће у фабрици радити 560 радника и производити гуме које су веома познате у свету и да ће њени клијенти бити познати светски брендови попут мицубишија, аудија, фолксвагена и поршеа. Нагласио је да ће та инвестиција бити значајна не само за Инђију већ и Војводину и целу Србију. Вучић је напоменуо да је у Инђији стопа незапослености свега 3,7 одсто и да ће тај број од 1.548 људи који су незапослени бити додатно смањен. "Верујем да и у другим сремским местима тог проблема више неће ни бити. Ова инвестиција доноси нову технологију, нови приступ и велику победу Србији. "Очекујем да и на даље успемо у привлачењу инвеститора, што није лако у време короне. Ми данас у сред трећег таласа када је најтеже успевамо да поставимо камен темељац за Тојо тајерс", истакао је Вучић. Вучић каже да је била жестока конкуренција и да смо се само две и по године борили да се одлуче за Србију пошто нам је главни конкурент био пољски град Гдањск који има велику луку. "Успели смо захваљујући условима које дајемо, јер смо гладни инвестиција и зато што гледамо у будућност", рекао је Вучић и истакао да Србија за разлику од оног што се дешава у Европи ради на реиндустријализацији земље. Поручио је компанији Тојо да размишља о још некој фабрици у Србији и да ће држава помоћи и тој инвестицији, као и у Инђији. Додао је да је хтео да Тојо гради фабрику у једном сиромашнијем месту у централној Србији, али да је Инђија имала бољу понуду и била експедитивнија, као и да има одличну инфраструктуру. "Београд и Нови Сад биће спојени са најбољом инфраструктуром у овом делу Европе. Ово је прва Тојо фабрика у Европи. Живело пријатељство Србије и Јапана", нагласио је Вучић. Остале вести Нећемо проводити санкције против припадника свог народ Председник Србије Александар Вучић најавио је данас да ће 10. или 11. јануара разговарати са српским чланом Председништва БиХ Милорадом Додиком и са председницом Републике Српске Жељком Цвијановић о актуелној ситуацији. Вучић са децом из Хрватске: У Србији увек имате свој дом Председник Србије Александар Вучић угостио је данас пре подне децу српске националности из Хрватске, са Баније и Кордуна, којима је поручио да увек чувају и буду поносни на своје име и презиме, да поштују Хрватску, али и да је у Србији увек њихов дом. Вучић упутио божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију Председник Републике Србије Александар Вучић упутио је данас божићну честитку Његовој светости патријарху српском господину Порфирију, свештенству Српске православне цркве и свим верницима који Божић славе по јулијанском календару. У честитки се каже: Грабићемо напред, Србија више није крпа за гажење Председник Републике Србије Александар Вучић у интервјуу за новогодишњи број "Новости" рекао је , да је миран, без обзира на притиске, јер су резултати оно што остаје. Вучић изразио задовољство због набавке система корнет Председник Александар Вучић истакао је данас, након приказа способности 72. бригаде за специјалне операције и презентације противоклопног система "корнет", да је веома задовољан што је Србија могла да набави тај систем, као и значајне количине ракета и лансирних уређаја, чиме се побољшава оперативна способност Војске Србије.


text: Михаило Петровић Алас (Београд, 6. мај 1868 — Београд, 8. јун 1943) био је српски математичар, универзитетски професор, академик Српске краљевске академије и алас. Архивска грађа Михаила Петровића Аласа чува се у Удружењу за културу, уметност и међународну сарадњу „Адлигат”, Фондацији „Михаило Петровић Алас” и Архиви Математичког института САНУ. Биографија Рођен је на Савској падини, недалеко од Конака кнегиње Љубице, као прво од петоро деце оца Никодима, професора Богословије, и мајке Милице рођене Лазаревић, ћерке проте Новице Лазаревића. Завршио је Прву београдску гимназију у периоду 1878—85, у генерацији са Милорадом Митровићем, Јованом Цвијићем, Павлом Поповићем, Василијем Симићем и другим знаменитим личностима, о чему је написан роман и снимљен ТВ-филм „Шешир професора Косте Вујића”, а затим уписао Природно-математички одсек Филозофског факултета у Београду. Студије у Београду завршио је 1889. године. После тога, у септембру 1889. отишао је у Париз ради даљег школовања и спремања пријемног испита за упис на Вишој нормалној школи, научни одсек. На Сорбони је дипломирао математичке науке 1891. године, а физичке науке 1893. године. Као најбољи студент своје генерације присуствовао је пријему код председника Француске републике 1893, а исто тако и 1894. године. Радио је на припреми доктората и 21. јуна 1894. године одбранио је докторску дисертацију на Сорбони, пред комисијом професора Шарл Ермит, Емил Пикар и Пол Пенлеве и стекао степен -{Docteur és sciences mathematiques}- (доктор математичких наука). Његов докторат је био из области диференцијалних једначина. Одбрани доктората је присуствовао и посланик Краљевине Србије у Француској, Милутин Гарашанин. Године 1894. године постао је професор за математичку групу предмета на Великој школи у Београду, наследивши на том месту Димитрија Нешића, приликом избора имао је само један глас више од противкандидата Петра Вукићевића. Краљ Александар I Обреновић га је својим указом од 22. октобра/3. новембра 1894. поставио за професора математике на Великој школи. Алас је у то време био један од највећих стручњака у свету за диференцијалне једначине. Предавао је многим генерацијама студената, све до одласка у пензију 1938. године. Године 1897. постао је дописни члан Српске краљевске академије и дописни члан Југословенске академије знаности и умјетности у Загребу. Редовни члан Српске краљевске академије постао је 1899. године, када је имао 31. годину. Био је члан академија наука у Прагу, Варшави и Букурешту, и члан више научно-математичких друштава у свету. Конструисао је хидроинтегратор и са њиме освојио златну медаљу на Светској изложби у Паризу 1900. године. Када је 1905. године Велика школа прерасла у Београдски универзитет међу првих осам редовних професора који су даље бирали цео наставни кадар био је и Мика Алас. Предавао је на Филозофском факултету где је 1908/09 био декан. У студенте којима је био ментор или члан комисије убрајају се доктори Младен Берић, Сима Марковић и Тадија Перовић. Објавио је велики број проналазака, научних радова, уџбеника и путописа са својих поморских путовања. Добио је велики број награда и признања и био је члан неколико иностраних академија наука (Праг, Букурешт, Варшава, Краков) и научних друштава (Београд, Париз, Лвов, Праг, Лајпциг, Палермо). Године 1927. после смрти Јована Цвијића, академици су га предложили за председника Академије, али власти нису прихватиле овај предлог. Разлог је вероватно био тај што је Михаило Петровић Алас био први приватни професор, ментор а касније и близак пријатељ принца Ђорђа Карађорђевића, краљевог брата, који је 1925. ухапшен и налазио се у кућном притвору. На скупштини 1931. академици су Петровића једногласно предложили за председника Академије, али власти поново нису прихватиле предлог. У новембру 1939. промовисан је у почасног доктора Београдског универзитета. Исте године награђен је орденом Светог Саве првог реда. Његова заслуга је посебно велика што је био оснивач београдске математичке школе, из које је проистекао велики број његових ученика који су наставили његово дело. Све докторске дисертације из математике одбрањене на Београдском универзитету од 1912. до Другог светског рата, биле су под његовим менторством. Био је учесник Балканских ратова и Првог светског рата као официр, и после рата је био резервни официр. Бавио се криптографијом, његови шифарски системи су дуго година коришћени у војсци, све до Другог светског рата. Године 1941. он је поново позван у рат као резервни официр, Немци су га заробили али су га после неког времена пустили због болести, захваљујући интервенцији пријатеља, принца Ђорђа Карађорђевића, који се за њега заложио код своје тетке Јелене Савојске, краљице Италије. Професор Михаило Петровић је умро 8. јуна 1943. у свом дому на Косанчићевом венцу у Београду. Сахрањен је на Новом гробљу у Београду 9. јуна 1943, а од њега су се говором опростили епископ браничевски Венијамин Таушановић, академик Милутин Миланковић и ректор Универзитета у Београду Никола Поповић. Његова кућа у Београду из 1910. године дело је архитекте Петра Бајаловића, Косанчићев венац 22, налази се под заштитом државе као споменик културе. Рибарство, књижевни рад Бавио се рибарством, отуда и његов надимак Алас. Године 1882. постао је рибарски шегрт, 1888. рибарски калфа, а 1895. положио је испит за рибарског мајстора. Учествовао је доношењу првог „Закона о слатководном риболову” на језерима и рекама Србије 1898. године. На међународној изложби у Торину 1911. добио је златну медаљу за изложене експонате из рибарства. Рекордан улов је имао 1912. када је уловио сома од 120 -{kg}-. Био је не само љубитељ, него и добар познавалац рибарства, па је у том својству учествовао у преговорима за закључење конвенције о риболову са Румунијом, као и у преговорима о заштити риболова на Сави, Дунаву и Дрини са Аустроугарском. Био је једна од најпопуларнијих личности старог Београда, познат као Мика Алас. Свирао је виолину, 1896. основао је свирачко друштво под називом „Суз”. Михаило Петровић био је страствени путник, пропутовао је кроз све европске земље и упознао њихове главне градове, а обишао је и северни и јужни пол. Писао је и путописе, а написао је и „Роман јегуље”. Објавио је и књигу „Ђердапски риболови у прошлости и садашњости”. Наслеђе Девета београдска гимназија је добила име по њему, као и централнобеоградска Основна школа „Михаило Петровић Алас” на (бившој) Јовановој пијаци. О њему је 1968. снимљен документарни филм. У мају и јуну 2018. у Галерији САНУ је одржана изложба посвећена 150-годишњици рођења Михаила Петровића Аласа. По свом научном раду и резултатима Михаило Петровић Алас спада у највеће српске математичаре, једини математичар међу 100 најзнаменитијих Срба. Збирка архивске грађе у Удружењу „Адлигат” У Удружењу за културу, уметност и међународну сарању „Адлигат” у Београду налази се обиман фонд документације из заоставштине Михаила Петровића Аласа, укључујући његове фотографије из детињства, писма деди који га је школовао, дипломе, забелешке, читав свежањ објављених и необјављених рукописа, као и бројни извештаји са испита са његовим потписом, међу којима је и извештај о одбрани дипломског испита који су заједно потписали Михаило Петровић и Милутин Миланковић. Одабрана дела О асимптоним вредностима интеграла и диференцијалних једначинa, Београд, 1895. Хидраулична интеграција, Технички лист, Београд, 1898. Елементи математичке феноменологије, Београд, 1911. Les spectres numeriques, Париз, 1919. Mecanismes communs aux phenomenes disparates, Париз, 1921, Notice sur les travaux scientifiques de M. Michel Petrovich, Париз, 1922 Durees physiques independantes des dimensions spatiales, Цирих-Париз, 1924. Lecons sur les spectres mathematiques, Париз, 1928. Integrales premieres a restrictions, Париз, 1929. Integrales qualitative des equations differentielles, Париз, 1931. Феноменолошко пресликвање, Beograd, 1933. Један диференцијални алгоритам и његове примене, Београд, 1936. Чланци, Београд, 1949. Метафоре и алегорије, Београд, 1967. Рачунање са бројним размацима, Београд, 1932. Феноменолошко пресликавање, Београд, 1933. Елиптичке функције, Београд, 1937. Интеграције диференцијалних једначина помоћу редова, Београд, 1938. Кроз поларну област, Београд, 1932. У царству гусара, Београд, 1933. Са океанским рибарима, Београд, 1935. По забаченим острвима, Београд, 1936. Роман јегуље, Београд, 1940. Ђердапски риболов у прошлости и садашњости, Београд, 1941. Далека копна и мора, Београд, 1948. По гусарима и другим острвима, Београд, 1952. С окенаским рибарима, Суботица, 1953. По гусарским острвима, Београд, 1960. Са Арктика до Антарктика, Београд, 1960. Едиција сабраних дела Књига 1: Диференцијалне једначине I Књига 2: Диференцијалне једначине II Књига 3: Математичка анализа Књига 4: Алгебра Књига 5: Математички спектри Књига 6: Математичка феноменологија Књига 7: Елементи математичке феноменологије Књига 8: Интервална математика — диференцијални алгоритам Књига 9: Елиптичке функције — интеграција помоћу редова Књига 10: Чланци — студије Књига 11: Путописи I Књига 12: Путописи I Књига 13: Метафоре и алегорије — чланци Књига 14: Рибарство Књига 15: Михаило Петровић (писма, библиографија и летопис)'' Галерија Референце Спољашње везе Биографија на сајту САНУ Дигитални легат Михаила Петровића Аласа Информација о његовом гробу Цјеломудрија Милутин Миланковић, Јеленко Михаиловић: Мика Алас (дигитална НБ) Сајт посвећен Мики Аласу Племство духа — Михаило Петровић Алас (РТС, 11. април 2015) Војислав Андрић: Педагошки рад Михаила Петровића Аласа Мика Алас — шифрант и конструктор оружја (Политика, Бранко Богдановић, 14. октобар 2018) Михаило Петровић Алас: живот, дело, време (2019) Михаило Петровић Алас — родоначелник српске математичке школе, приступљено 16. маја 2021. Рођени 1868. Умрли 1943. Српски математичари Српски проналазачи Академици САНУ 100 најзнаменитијих Срба по САНУ Редовни професори Универзитета у Београду Носиоци Ордена Светог Саве Доктори математике Официри Војске Краљевине Србије Официри Југословенске војске Сахрањени на Новом гробљу у Београду Ученици Прве београдске гимназије Ротари клуб Научници из Београда Професори из Београда Математичари из Београда


Правда и истина о смрти Давида | БН Правда и истина о смрти Давида Ћутање републичких институција у вези са убиством Давида Драгичевића и вечерас је окупило грађане Бањалуке, који су запалили свијеће испред храма Христа Спаситеља. Република Српска 08.05.2019 | 23:01 „Дајте нам истину! Ухапсите Давидове убице! Правда за Давида и Славишу!“ – узвикивали су окупљени, чиме су поручили да очекују да се ухапсе и убице и помагачи у злочину у којем је убијен бањалучки бизнисмен Славиша Крунић и његов тјелохранитељ. Поручују да ће тако бити и убудуће и да их интересује само правда и пуна истина. Окупљање „Правда за Давида“ одржано је 408. дан узастопно. ПРАВДА ЗА НЕДУЗНО ДИЈЕТЕ УБИЈЕНО И ОСТАЛУ ДЈЕЦУ УБИЈЕНУ СМРТ УБИЦАМА И НАЛОГОДАВЦИМА Добро дошло Давору да се ослободи тацне,вјероватно му је опозиција обећала неко министарско мјесто. Багра не види да им је досао крај давно вец. Људске наказе узимају себи за право да нападају насег патеијарха. Каљају прллавим опанцима насе црквено двористе. Нека то таде у Ватикану. У Бецу. Марва Па јест вала. Сретан Давор сто су му убили дијете, јер це му та сурова ликвидација донијети министарско мјесто. О Господе Бозе, ста све дрзис на земљи. Измијени мало тај огавни коментар, љигавце. Немој да буде цопy пасте на сваку објаву о Давиду. Де мало висе масте. Правда за Давида и за Славису засто се нетреба бити пуно паметан да се закљуци да су убиства повезана.Али Бог је Стрпљив да сваком прилику да се исправи а ко то не уради на крају га сигурно цека правда којој нико немозе избјеци. Цуј... Бог је стрпљив... мозес се поправити... хахахахх На цему си ти, цовјеце? Кад убијес цовјека и ститис убице, ту нема исправке! Знаци, "полозио си" за сва времена! Ад ацта! У потпуности се слажем Срећко И они мисле да тиме несто постизу политицки..е мој ти. Жао ми је сваког изгубљеног живота али не видим по чему су та два убиства повезана љигави дупелизи режимски, фујјј Није Вама лако. Мрзња и злоца само це Вам у тијелу створити болест. Хвала вам на упорности ЉУДИ. Правда за Давида ! крвници,убице и злотвори,Давидов гроб вас је ПОБИЈЕДИО! И ја се питам. Таман сам Синипе помислио сам да си одустао од одбране резима свога газде. :) Тако упосљавају твоји. :) Правда је само дјелимицна, истина је потпуна. Ако Давор зна истину и има све доказе за истину, засто се то крије као мацка реп. Знају ли ови који коментирају истину, знају али своју или ону коју им је неко рекао. Сви несто закљуцују по своме, сви казу Давор има доказе, засто се не запитају, засто Давор мозда не зели да се све око убиства Давида ријеси по правој истини него зели неку своју истину претоцити у право. Ова прица це јос дуго бити прица. Мотив??? Нико не зна изгледа ти си Нико стварно нико и ниста- дупелиз резимски Ово је игра зиваца. Резим преко својих ботова оцекује од Давора да исти открије карте, па да буду у предности када Давор открије све своје карте. Давор је прозрео ту њихову игру па цека да види ста це да уцини резим. Ако исти не наставе истрагу убиства Давида, Давор це вјероватно наставити са објавом доказа. У сваком слуцају, за резим би било боље да настави истрагу и похапси одговорне за убиство Давида, него сто "ратују" против Давора, јер губе битку против истог. Јесте да је резим отјерао протестанте, али то никада није била доминантна публика у укупној публици која подрзава Давора, цак и када је било 40 хиљада људи, јер Давора, по неким подацима, подрзава цак пола милиона људи, и тај број из дана у дан расте. Поставља се вец сад питање, ко је сад главни: Додик или Давор? Само резим мозе промјенити ово и то тако сто це ухапсити одговорне за убиство Давида. Све друго је само "одмјеравање", у којем резим губи, и на ивици је да изгуби. Ово је незгодна позиција за резим, из које се лако мозе изаци, на нацин да се Даворов захтјев испуни. Осим тога, то није само Даворов захтјев вец захтјев сваког нормалног градјанина РС и БиХ, осим резимских ботова. Зна ли ико јел онај болесник Дејан Костиц Дела имао уцесца у муцењу и убиству Давида? Кхал Дрого Ре синип


text: 1880. је била проста година. Догађаји Јануар Фебруар Март Април Мај Јун Јул Август Септембар Октобар Новембар 2. новембар — На председничким изборима у САД, кандидат Републиканске странке, Џејмс А. Гарфилд, победио је кандидата Демократске странке, Винфилда С. Хенкока. 26. новембар — Велике силе су присилиле Турску да Црној Гори преда Улцињ, који су Црногорци заузели у рату од 1876. до 1878. Децембар Рођења Мај 14. мај — Вилхелм Лист, немачки фелдмаршал Август 7. октобар — Паул Хаусер, нацистички официр (†1972) Октобар 26. октобар — Андреј Бели, руски књижевник (†1934) Новембар 20. новембар — Михаил Џавахишвили, грузински и совјетски писац Децембар 3. децембар — Федор фон Бок, немачки фелдмаршал Смрти Август 5. октобар — Жак Офенбах, француски композитор и челиста (*1819) Дани сећања 1880-е 71880


Дунав Дунав (нем. Donau, сл. Donava, свк. Dunaj, хрв. Dunav, мађ. Duna, украјински Дунай, рум. Dunărea, тур. Tuna, енгл. The Danube) је друга река по дужини у Европи након Волге. Настаје у Шварцвалду од својих изворишних кракова Брег и Бригах код града Донауешингена, Немачка. Дунав је дугачак око 2850 km, протиче кроз неколико централноевропских главних градова, пре него што се улије у Црно море кроз делту Дунава у Румунији и Украјин 1000 и. Дунав је у историји био једна од најсталнијих граница Римског царства. Река протиче кроз или чини границу 10 држава: Немачку, Аустрију, Словачку, Мађарску, Хрватску, Србију, Румунију, Бугарску, Молдавију и Украјину. Садржај - 1 Извор - 2 Етимологија - 3 Хидрографија - 4 Геологија - 5 Географија - 6 Дунав у античкој књижевности - 7 Режим пловидбе - 8 Значај Дунава за унутрашњу пловну мрежу Србије - 9 Речно бродарство Србије - 10 Мрежа унутрашњих пловних путева Србије - 11 Галерија - 12 Види још - 13 Референце - 14 Литература - 15 Спо ff6 ашње везе Извор[уреди] Дунав почиње од Донауешингена где се спајају две мање реке Брег и Бригах па одатле Дунав носи назив Donau. Међутим на мермерној плочи у Фирстенбершком парку код Донауешингена, која је много старија од монографског записа места, на самом врелу реке Бригах (слика), пише: CAPUT DANUBII, тј. Глава Дунава. Дужина Дунава кроз Србију износи 588 km. Етимологија[уреди] Њен латински назив је Danubius. Етимолошки се ради o кованици (к), која проистиче од речи Aιoς-Zeuς (Dios-Zevs), чији је букалички облик Aav, Zav (Dan, Zan), све изведено од корена δι, δίoς (di, dios)-сјајан, „сјај небески“. У митологији, Зевс или Диас је Хронов и Рејин син, краљ богова и људи, бог неба и зачетник свих природних појава. Генитив од Aav (Dan) је Aavou (Danou). Други члан имена Danubius је bius који је произишао од речи Bίoς bios, латински vivus, тј. живот, посебно људски живот. Хидрографија[уреди] Дунав је једина велика европска река која тече од запада према истоку. Након пута од 2850 km[1] река се улива у Црно море у подручју делте Дунава (4 300 km2) у Румунији и Украјини. За разлику од осталих река, дужина Дунава мери се од ушћа до извора, а полазном тачком сматра се светионик у Сулини на Црном мору. Слив Дунава има површину од 805.000 km2[1]. Притоке које се налазе већином у Алпима уливају се с десне стране. Од извора до ушћа, највеће притоке Дунава су: - Илер са 70 m3/s - Лех са 200 m3/s - Наб са 49 m3/s - Алтмил са 17 m3/s - Изар са 174 m3/s - Ин са 163 m3/s - Траун са 150 m3/s - Енс са 195 m3/s - Морава са 108 m3/s - Раба са 63 m3/s - Вах са 152 m3/s - Хрон са 55 m3/s - Ипељ са 22 m3/s - Шио, из Балатона, - Драва са 577 m3/s - Тиса са 794 m3/s - Сава са 1 564 m3/s - Тамиш са 47 m3/s - Велика Морава са 232 m3/s - Тимок са 31 m3/s - Жиу са 86 m3/s - Искар са 54 m3/s - Олт са 174 m3/s - Јантра са 47 m3/s - Арђеш са 73 m3/s - Јаломица са 45 m3/s - Сирет са 240 m3/s - Прут са 110 m3/s Геологија[уреди] Геолошки гледано Дунав је много старији од Рајне чији је утицајни слив парира дунавском у источној Немачкој. Будући да је Рајна једина алпска река која тече северно према Северном мору, може се повући невидљива црта која подељује делове источне Немачке и која се понекад назива Европско развође. Пре задњег леденог доба у плеистоцену, Рајна је извирала у југозападном делу Шварцвалда, а воде с Алпа које данас улазе у Рајну су текле у изворни Дунав (Urdonau). Делови ове бивше реке која је била пуно већа од данашњег Дунава могу се видети у кањонима Швапске Јуре. Након формирања ерозијом горње рајнске долине, већина алпских вода је почела тећи у Рајну, због чега је данашњи горњи Дунав много мањи од пријашњег. Будући да Швапску Јуру карактерише порозни кречњак и будући да је раздаљина положаја Рајне нижа од раздаљине положаја Дунава, подводне реке односе много воде из Дунава у Рајну. Током лета, кад је у Дунав мало воде, река зна потпуно нестати у подземне канале на два места у Швапској Јуриј која се називају Donauversickerung, тј. нестајање Дунава. Вода се враћа на површину 12 km јужно од Ахтопфа, северно од Боденског језера чиме улази и у Рајну. Будући да огромне количине подводне воде нагризају кречњак, претпоставља се да ће горњи ток Дунава једног дана и потпуно нестати у корист Рајне. Географија[уреди] Почетак Дунава чине две речице у Шварцвалду, Брег и Бригах. Извор Брега је близу Фуртвангена, на 1.078 метара висине. Будући да ова речица прелази дужи пут, географски се сматра извором Дунава. Две речице спајају се у Донауешингену где се, у парку дворца, налази фонтана из 19. века звана „Donauquelle“ која симболизује службени извор реке.[2] Дунав из Баден-Виртемберга, где пролази кроз Сигмаринген и Улм, улази преко Баварске (Регензбург и Пасау) у северну Аустрију (пролазећи кроз Линз и Беч), па кроз југ Словачке где пролази кроз Братиславу, прелази преко Мађарске (кроз Будимпешту) од севера према југу и улази у источну Хрватску (пролазећи крај Вуковара) и северну Србију. Пролазећи кроз Београд, река касније ствара границу између Србије и Румуније, па касније и између Румуније и Бугарске, након чега се улива у Црно море у Румунији, стварајући велику делту на г 1000 аници с Украјином. Република Молдавија је 1990. године, добила приступ на отприлике 300 метара леве обале реке код Гиургилиестја (између градова Галац и Рени). Делта Дунава је заштићена природна регија у Румунији и Украјини где се налази шума Летеа. Делту је Унеско означио као светску баштину 1991. године. Румунија која је 1984. године, отворила канал од 64 km од Чернаводе до Црног мора, чиме је скратила пут од 400 km, изразила је забринутост због еколошких последица изградње канала Дунав-Црно море с украјинске стране. Удео појединих земаља у дунавском сливу је следећи: Дунав у античкој књижевности[уреди] Тацит каже да Дунав извире на лаганим, благим падинама планине Абнобе, пролази кроз многе народе, и најзад се, у шест рукавца, пробија у Црно море, а седми рукавац се губи у мочварама. Абноба је данашњи Шварцвалд. На питање где је извор Дунава, стари географи су давали различите одговоре; уосталом, ни данас није сасвим јасно, јер вода из „извора Дунава“ у Донауешингену не тече даље самостално, већ се улива (подземним каналом) у реку Бригах. По Херодоту, горњи део ове реке, од Тимока до извора звао се AavouBιoς (Danouvios), док је доњи део Iσtpoς (Istros). Ова ономастика је такође кованица од речи 'ιςtιa или 'eσtίa (istia ил ff6 и estia)-огњиште, што значи на огњишту гостољубиво примити или хранити и другог члана или дела, од речи peo, pooς, pouς (рео, роос, роус)-струја, река, лат. rivus. Danubius дакле значи Зевсова, река живота, „божанска река“, односно „краљица свих река“. Истоветан је и значај имена Istros, река хранитељица. Из овога се може закључити да је Дунав персонификација бога Диоса или Зевса у горњем току, посебно Средњег Подунавља, док је Истрос персонификација богиње Хестије, најстарије Хронове и Рејине кћери. Хестија је једно од дванаест олимпских божанстава и персонификација ватре на огњишту, што асоцира на огњишта Лепенског Вира. Зевс јој је доделио почасно место у средишту сваке куће, као и у свим храмовима, где су јој приношене жртве. Зевса-Диоса (Дунав) хране и снабдевају нектаром и амброзијом многобројне речне лепотице-нимфе тј. притоке са леве и десне стране, а то су притоке Средњег Подунавља. Режим пловидбе[уреди] Режим пловидбе до Првог светског рата[уреди] Начела о слободи пловидбе на међународним рекама, донета на Бечком конгресу 1815, примењена су на Дунав Париским уговором из 1856. Да би се обезбедила примена ових начела, Париски уговор предвидео је формирање двеју комисија: привремене, под називом Европска комисија чији је мандат имао да траје две године, и сталне, Прибрежне комисије. У Европску комисију ушли су представници великих сила: Француске, Аустрије, Велике Британије, Пруске, Русије, Пијемонта и Турске и њена надлежност простирала се од ушћа Искара. У Прибрежну комисију ушли су представници Аустрије, Баварске, Турске и Виртемберга, као и комесари трију подунавских кнежевина — Влашке, Молдавије и Србије, чије је наименовање одобравала Порта. Надлежност ове комисије простирала се на цео пловни ток Дунава.[3] Европској коми 1000 сији стављено је у задатак рашчишћавање делте Дунава, како би се омогућила пловидба за веће бродове, а Прибрежна комисија имала је задатак да донесе правила о пловидби, речној полицији, да оклони све сметње које онемогућавају примену начела Бечког конгреса, и да након две године преузме све послове из надлежности Европске комисије. Међутим, Прибрежна комисија потиснута је у позадину, а Европској комисији стално је продужаван мандат и проширивана надлежност. На тај начин Европска комисија постала је стално тело које је имало право да доноси уредбе, наплаћује таксе, врши полицијски надзор, закључује зајмове, кажњава преступе; имала је своју заставу, а њени чланови уживали су дипломатски имунитет. Велике силе обезбедиле су на тај начин себи контролу и право непосредног управљања, чиме су грубо повређена права прибрежних држава.[3] Решење дунавског питања у то време одражавало је у основи политичке односе у Европи. Париским конгресом окончан је Кримски рат, у коме су се сукобиле опречне империјалистичке тежње великих сила по питању Балкана и Подунавља. Русија је потиснута са Дунава, а чак је и њено право на Црном мору било ограничено, будући да јој је забрањено да ту држи своју ратну морнарицу и да одржава и изграђује војна утврђења. С друге стране, политички и економски утицај Аустрије све се више осећао, не само на Дунаву, него и у појединим областима Балкана. Коначно треба истаћи »да је Енглеска настојала да учврсти свој политички ут 1000 цај у Подунављу и на тај начин олакша постепено економско продирање у те земље«. Прибрежне земље, пре свега Румунија и Србија, биле су исувише слабе да се супротставе притиску великих сила, односно заштите своја суверена права. Према томе, политички моменти играли су пресудну улогу у решавању дунавског питања у то време.[4] У Србији се поред Дунава налази седам тврђава: Бач, Петроварадин, Београдска тврђава, Смедеревска тврђава, Рам, Голубац и Фетислам (Кладово).[5] Режим пловидбе између два рата[уреди] Режим пловидбе између два рата био је регулисан уговорима о миру из 1919. и 1920. и дефинитивним статутом Дунава од 23. јула 1921. године. У погледу правног регулисања, сви ови акти су само санкционисали одредбе Париског уговора из 1856, па и проширили права великих сила. Међутим, са политичке стране, ситуација је из темеља измењена. Симултана пропаст Аустро-Угарске, царске Русије и Отоманске империје, довела је западноевропске силе у доминирајућу позицију на Дунаву.[6] Статут је гарантовао слободу пловидбе на Дунаву од Улма до ушћа за све бродове, без обзира чију заставу носе, и 1000 то не само на Дунаву, но и његовим притокама Морави и Таји, на делу који чини границу између Аустрије и Чехословачке, Драви од Барча, Тиси од Самоша и Моришу од Арада, као и на пловним каналима који би се у будућности евентуално израдили.[6] Управа над Дунавом била је поверена двема комисијама: Европској, која је имала иста овлашћења као и пре Првог светског рата, и Међународној дунавској комисији. У Европску комисију ушле су Енглеска, Италија, Француска и Румунија, а одстрањене су побеђена Немачка и Русија. Ова комисија имала је широка законодавна, судска, административна и финансијска овлашћењ, те је њој било и поверено обезбеђење слободе пловидбе. Надлежност ове комисије простирала се од Браиле до мора.[6] Међународну дунавску комисију сачињавали су представници прибрежних држава, као и представници Француске, Велике Британије и Италије. Њена надлежност простирала се од Улма до Браиле, али њена улога сводила се углавном на право надзора. Дунавски статут из 1921. измењен је Синајским споразумом од 18. августа 1938, а нешто касније употпуњен Букурешким уговором од 1. марта 1939. Ова два уговора и 1000 зменила су у основи режим пловидбе, и то на начин супротан слову Статута ит 1921. Ревизију Статута условиле су тадашње политичке кризе у Европи.[7] Вековне тежње Немачке продора на Исток (Drang nach Osten) после окупације Аустрије 1938. изгледале су Трећем немачком рајху близу остварења. Маја месеца 1938. Немачка је донела закон којим је предвидела амелиорацију и изградњу канала који би спајао Рајну и Дунав. Истовремено је предвиђено да се Дунав оспособи за пловидбу од мађарске границе. Цео тај план требало је да буде завршен до 1945. године. На међународном плану Немачка је иступила са паролом »Дунав подунавским народима«. Румунија, већ одавно незадовољна својом улогом у Европској комисији придружила се ревизионистичкој политици. У борби око групације двају табора пред Други светски рат, односно придобијања појединих земаља, Велика Британија и Француска пристале су коначно на захтев Румуније. Као резултат тога дошло је до потписивања Синајског споразума. Румунско министарство иностраних послова издало је тим поводом саопштење у коме се истиче да Статут од 1921. није био у складу са сувереношћу Румуније, па је отуда замењен Синајским споразумом. Европска дунавска комисија и њени службеници, у смислу члана 1. наведеног споразума, престали су да врше своја права, а сама Комисија је изгубила надлежност по низу административних питања.[8] Неколико месеци после тога 1. марта 1939, п 1000 отписан је у Букурешту Споразум о пријему Немачке у Европску дунавску комисију и приступању Немачке и Италије Синајском споразуму. Ревизија Статута из 1921. извршена је супротно његовим изричитим одредбама, нарочито члану 42, који предвиђа да Статут може бити ревидиран само на захтев две трећине држава потписница. Такав поступак изазвао је реакцију низа земаља, међутим, званичан протест потекао је једино од Југославије, која је у својој ноти од 12. априла 1939. године истакла да Синајски и Букурешки споразум представља за њу, res inter alios acta.[8] Јула месеца 1940. на основу ултиматума Совјетског савеза, Румунија је предала Бесарабију Совјетском Савезу, који је на тај начин постао прибрежна држава. Нешто касније потписан је у Бечу Протокол о учешћу Совјетског савеза у администрацији горњег тока Дунава. У току Другог светског рата пуну контролу над Дунавом имала је Немачка.[8] Потребно је коначно указати на чињеницу да је у периоду између два рата, а посебно у годинама непосредно пре Другог светског рата, промет на Дунаву далеко заостајао за прометом на другим европским рекама, што је била последица природних препрека које нису могле бити отклоњене услед политичких сукоба.[8] Режим пловидбе после Другог светског рата до данас[уреди] Регулисање пловидбе на Дунаву после Другог светског рата ушло је у круг питања од прворазредног значаја. У члану 34. уговора о миру са Бугарском, чл. 38. са Мађарском, чл. 36. са Румунијом истакнуто је да ће пловидба на Дунаву бити отворена за трговину свих земаља. Исто начело дошло је до изражаја и у Резолуцији Економско-социјалног савета Уједињених нација од 28. јануара 1947. године. На заседању министара спољних послова великих сила, одржаном у Њујорку децембра 1946, издата је заједничка декларација у којој се предлаже сазивање конференције која би регулисала питање пловидбе на Дунаву. Позив је упућен свим прибрежним земљама: Совјетском савезу, Украјини, Бугарској, Румунији, Југославији, Чехословачкој и Мађарској, као и трима великим силама САД, Великој Британији и Француској. На конференцији која је одржана у Београду, јула-августа 1948, појавила су се размимоилажења између учесника. Зап ff6 дне силе изашле су са теуом да је Статут из 1921. на снази те да га је могуће мењати само сагласношћу свих држава потписница. Насупрот томе, представници пребрежних држава тврдили су да Статут из 1921. није на снази те да конференција има carte blanch и право да регулише дунавски проблем независно од дотадашњих правних аката. Указали су при томе да је Статут измењен без сагласности држава потписница и друго, да је Статут у супротности са одредбама Завршног агка Бечког конгреса. Права која су велике силе стекле Статутом из 1921, а раније Париским уговором, водила су првенствено рачуна о интересима великих сила, а не и интересима пребрижних држава. Прихватањем начела слободе пловидбе на међународним рекама, међународна заједница пошла је од економских момената и потреба међународне трговине. Међутим, велике силе, кроз свој положај у комисијама, користиле су та права, у великој мери, у циљу политичке доминације. На Београдској конференцији, 18. августа 1948. усвојена је Конвоенција о прежиму пловидбе на Дунаву, на бази предлога који је на самој конференцији поднео Совјетски савез, уз неке мање исправке. Конвенцију су потписале: Бугарска, Чехословачка, Румунија, Југолславија, Мађарска, СССР и Украјина, а накнадно 1960. пришла је Аустрија, која је на конференцији била само посматрач, будући да у то време није био решен њен послератни статус. САД су гласале против конвенције, а представници Француске и Велике Британије одбили су да учествују у гласању, истичући да Статут из 1921. сматрају још увек важећим. Савезна Република Немачка је једнина подунавска земља која није била чланица Конвенције из 1948, све до рушења Берлинског зида и распада Источног блока. Основна начела Конвенције из 1948.[уреди] Полазећи од потребе јачања економских и културних веза између држава, конвенција у чл. 1. прокламује начело слободе за држављане, трговачке бродове и робу свих држава »на бази равноправности, у погледу лучких и пловидбених такси, као и у поглед 1000 услова трговичке пловидбе«. С друге стране, водећи рачуна о интересима прибрежних земаља и њеним сувереним правима, Конвенција забрањује пловидбу ратних бродова неприбрежних земаља. Што се тиче пловидбе ратних бродова подунавских земаља, они могу пловити само у својим територијалним водама, а у туђе воде могу упловити само уз претходну сагласност односне државе. На тај начин начело слободе пловидбе, у чијем основу лежи идеја о свеопштем економском интересу, доведена је у склад са потребама безбедности прибрежних држава. Режим установљен поменутом Конвенцијом, за разлику од режима који је важио у периоду између два рата, односи се само на пловни део Дунава од Улма до Црног мора, а у делти само на рукавац Сулине, а не и на целу делту, нити на притоке Дунава. Стало се при томе на становиште да пловни путеви који спајају само две земље нису од посебног, општег интереса па их отуда треба решавати на бази двостраних уговора. Тако је, на пример, 1955. Југославија закључила споразум са Мађарском о пловидби реком Тисом. Право каботаже, »месни промет, пилотажа« резервисано је искључиво за прибрежне земље. Страни бродови који плове Дунавом имају право уласка у луке, истовара и утовара робе, укрцавања и искрцавања путника, само на основу прописа односне прибрежне земље. Санитарну, царинску и полицијску службу на Дунаву врше подунавске земље. Значај Дунава за унутрашњу пловну мрежу Србије[уреди] Ријечни саобраћај код нас, а у свијету транспорт на унутрашњим пловним путевима или унутрашња пловидба, је веома значајан вид транспорта терета, док је његова улога незнатна у превозу путника у односу на друге копнене видове путничког саобраћаја и транспорта. С тим у вези, у овом раду ћемо се сконцентрисати углавном на допринос Дунава на повезивање битних лука и индустријских центара и његов допринос транспорту терета. Као што је познаато, већи дио индустрије, привредних и услужних дјелатности дугује много за свој опстанак и прогрес ниским трошковима добијања сировина, репродукционих материјала, енергије, контејнера и других јединичних терета. Неке индустријске гране могу једино изаћи на тржиште преко унутрашњег водног транспорта, јер су други видиови транспорта неприхватљиви (нпр. грађевинска индустрија, рударство, металургија, хемијска и нафтна индустрија итд.). Дунав је за Србију замјена за море и ријека од највећег значаја. У првом дијелу овог рада ћемо се сконцентрисати на опште карактеристике ријечног бродарства Србије, као и флоте Србије и размотрити постојеће податке о њима. Даље у раду описаћемо мрежу унутрашњих пловних путева Србије, са посебним акцентом на карактеристике Дунава. У трећем дијелу овог рада размотрићемо квантитативно значај пловног пута у Србији за транспорт робе и путника. У последњем дијелу овог рада описаћемо однос Просторног Плана Републике Србије према Подунављу. Речно бродарство Србије[уреди] Општа разматрања положаја речног бродарства Србије у европском окружењу[уреди] Флота на европским унутрашњим пловним путевима обухвата 38400 пловних јединица носивости око 2800000 т крајем 20. вијека. Флота на Рајни и Дунаву обухвата највећи број пловила, али она није подјендако распоређена између обалских држава. Око половине флоте по тонажи на Рајни припада Холандији, четвртина Њемачкој, а остатак чине флоте Белгије, Француске и Швајцарске. На Дунаву, Румунија поседује највећу флоту (33.8%), Украјина (25%), док се остали део дели између Србије, Бугарске, Словачке, Мађарске и Аустрије. Хрватска и Немачка имају незназно учешће. Анализа дунавске флоте по носивости показује да се 75% бродова по носивости налази у границама између 1000 и 3000 т. У оквиру ове групе једна трећина се односи на бродове између 1500 и 2000 т. Друга група, навише заступљена по носивости, обухвата пловила између 1000 и 1500 т. Дунавска флота Аустрије, Бугарске, Њемачке, Румуније и Словачке обухвата бродове веће нсивости него флота Србије и Мађарске. Више од 40% укупне флоте на Дунаву се може користити на каналу Мајна – Дунав у погледу димензије бродова, потисница и комора бродских предводница. Анализа рајнске флоте по носивости у поређењу са дунавском флотом показује да је просјечна носивост пловила на Рајни релативно мања. Носивост бродова на Рајни обухвата преко 30% бродова носивости до 1000 т и 57% бродова између 1000 т и 3000 т. Значајна разлика постоји између видова експлоатације или начина кориштења превозних средстава између Рајне и Дунава. Систем тегљења више постоји на Рајни. Моторни теретњаци данас чине 25% флоте на Рајни. На Дунаву, систем потискивања се брзо ширио последњих деценија, али није у потпуности замијенио систем тегљења, јер систем тегљења идаље обухвата 25% дунавске флоте по носивости. Систем потискивања доминантан на Дунаву са учешћем од 63%, док је учешће моторних теретњака изузетно мало са око 10% у односу на укупну носивост дунавс 1000 е флоте. Број ријечних бродарстава у земљама Еу прелази 10 хиљада, од којих 95% посједује само један или два брода. Мала бродарства чине кичму европске унутрашње пловидбе и њихово учешће је стабилно у дугорочном периоду. На Дунаву, у земљама Југоисточне Европе је потпуно обрнута ситуација. Ове земље, укључујући Србију, имају углавном једну велику компанију која посједује велику флоту и ужива право релативне заштите у домаћој и међународној размјени. Међутим, у већини подунавских земаља ове компаније су се трансформисале у мања бродарства, а поред њих постоји и већи број приватних и мјешовитих компанија. У Европи не постоји јединствено тржиште за ријечно бродарство упркос фрагментима у разним ријечним басенима и каналским везама. Флота на унутрашњим пловним путевима Србије[уреди] Ријечна флота Србије редовно је уништавана ратом и разним економским ситуацијама. Она није обнављана у нормалним природним фазама развоја са новоизграђеним бродовима, већ на разне друге начине : репарације, набавка пловних бродова, реконструкција старих пловила итд. Међутим и поред овакве ситуације, Србија је увијек била на једном од прва три мјеста са Румунијом и Украјином, мјерено према дужинама пловног пута, бројем и носивошћу своје флоте. У зависности од технологије превожења постојећа ријечна флота Србије се може подијелити на следећи начин: - Систем потискивања који обухвата потискиваче и саставе потисница - Систем тегљења који обухвата тегљаче и саставе или поворке тегљеница - Систем самоходних теретњака који обухвата моторно теретне бродове или моторне теретњаке - Комбинације наведених система које обухватају моторни теретњак или брод са потисницама или тегљеницама у саставу Мрежа унутрашњих пловних путева Србије [уреди] Унутрашњи пловни путеви Србије припадају Дунавској мрежи унутрашњих пловних путева у Европи. Мрежу ових пловних путева чине ријеке: Дунав, Сава и Тиса као пловне саобраћајнице, Тамиш и бегеј као мање пловне ријеке и мрежа пловних канала Дунав – Тиса – Дунав укупне дужине око 1677 км. Мрежа унутрашњих пловних путева Србије обухвата природне и вјештачке пловне путеве (каналски систем Дунав – Тиса – Дунав). Главни међународни пловни пут у Србији је ријека Дунав, чије се учешће у обиму промета транспорта терета мијења између 80-90% годишње у односу на остале унутрашње пловне путеве Србије. Галерија[уреди] - - Залазак Сунца на средњем току Дунава. - Дунав код Апатина - Велики Лиман. - Београд-Александрија, Брод Колубара - - Види још[уреди] - Канал Дунав—Тиса—Дунав - Канал Рајна—Мајна—Дун 1000 в - Дунавски водени дух - Списак река у Србији - Списак река у Мађарској Референце[уреди] - ↑ 1,0 1,1 Le Danube, Encyclopaedia Universalis 10, članak Andréa Blanca i Pierrea Carrièrea - ↑ Чланак Паула Моранда о Дунаву у Au fil des fleuves, Реадер Дигес, 1972.. стр. 47. - ↑ 3,0 3,1 Аврамов & Крећа (2003). стр. 377. - ↑ Аврамов & Крећа (2003). стр. 377-378. - ↑ Седам тврђава: Путовање кроз време (б92, 31. октобар 2016) - ↑ 6,0 6,1 6,2 Аврамов & Крећа (2003). стр. 378. - ↑ Аврамов & Крећа (2003). стр. 378-379. - ↑ 8,0 8,1 8,2 8,3 Аврамов & Крећа (2003). стр. 379. Литература[уреди] - Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. - Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. - Аврамов, Смиља; Крећа, Миленко. Међународно јавно право. Београд. ISBN 978-86-387-0713-3.


text: Успешан наступ ВГ на спортском првенству ВА и МО Насловна » Новости » Вести » Успешан наступ ВГ на спортском првенству ВА и МО Војна гимназија традиционално је, и ове године, наступила на спортском првенству ВА и МО у периоду од 18. до 26.04.2012. године. Такмичари из Војне гимназије узели су учешће у футсалу, одбојци, стрељаштву, пливању, атлетици и стоном тенису. У одбојци екипа ВГ била је најуспешнија. Забележен је максималан учинак од три победе у три одигране утакмице уз податак да су наши момци препустили противнику само један сет. До финала ређале су се победе над ВОА од 2:0, а затим и над 136. кл. кадета такође са максималних 2:0. У финалу их је чекао фаворит, сигурно најјача екипа на првенству, 133. класа кадета. После неуспешног старта и пораза у уводном сету наши дечаци су брзо дошли до своје игре. Уз одличну организацију, тактику и велику борбеност успели су потпуно да преокрену меч, па је коначан резултат био 2:1 за Воги. Још једно злато иде у витрине наше школе сасвим заслужено. У футсалу назалост екипа ВГ завршила је такмичење неславно још у првом колу. Против секретаријата ВА одигран је одличан меч, у коме је ипак пресудило искуство. Мањак концентрације наших уценика и две погрешне лопте претворили су вођство од 3:1 два минута пре краја у нерешен исход. Након извођења пенала победу је однео противник са 3:1 иако је екипа ВГ у регуларном делу чак три пута погађала стативу. У атлетици по обичају доминирала је наша стафета 4x100м где је освојено друго место, док је још једно златно одличје освојио ученик Милетић Милош, 36. класа, у дисциплини бацање кугле. Екипно ВГ је освојила друго место. У стрељаштву старешине ВГ освојили су сребрну медаљу екипно у дисциплини пиштољ, док су представници у дисциплини аутоматска пушка остварили слабији резултат у односу на прошлу годину. Стонотенисери нису били толико успешни овог пута. Услед веома јаке конкуренције наши такмичари испали су првом, односно другом колу, а најдаље је стигао Нићифоровић Милутин, 37. класа, који је поразен у борби за полуфинале. За крај, пливачи су обележили учешће на првенству сјајним наступом у појединачном пласману. Освојено је једно злато (Радосављевић Никола 50м леђно), два сребра (Станковић Сава 100м слободно и Милутиновић Ђорђе 50м лептир) и једно 4. место (Пришић Милош 50м прсно). Нажалост штафета наших момака није успела да заврши трку, па је Воги остала без медаље у екипном пласману. У свеукупном поретку Војна гимназија је заузела 5. место са 15 освојених бодова, али имајући у виду да није имала представнике у неким дисциплинама, можемо бити веома задовољни овогодишњим наступом.


Локалне самоуправе без позитивних оцена