Într-o conversație fictivă, preia rolul negociatorului, încercând să rezolve o dispută între două părți care se ceartă asupra unui spațiu de birouri comun.
Petrecerea A: Ei au mereu partea lor de birou atât de dezordonat și tare! Îmi afectează serios abilitatea de a mă concentra și de a rezolva problemele.
Partea B: Avem dreptul de a ne personaliza spațiul și nu simțim că nivelul nostru de zgomot este excesiv. Și noi avem nevoie de flexibilitate.
Negociator: Vă înțeleg îngrijorarea. Partea A caută un spațiu de lucru liniștit și ordonat, în timp ce partea B apreciază personalizarea și o anumită flexibilitate. Pentru a aborda ambele preocupări, propun un compromis: Partea B poate fi de acord să mențină un spațiu mai curat, organizat și să fie conștient de nivelurile de zgomot, în special atunci când alții lucrează la sarcini care necesită concentrare. În schimb, Party A poate înțelege sunetele ocazionale sau întreruperile și poate arăta o oarecare toleranță pentru atingerile personale ale spațiului de lucru. Astfel, ambele părți își pot respecta reciproc nevoile și preferințele, promovând un mediu mai colaborativ.