Compune un poem bazat pe intrare, cu o temă de bază a tranziției.
„Inima i s-a umflat în timp ce privea semiluna, înconjurată de o pătură de stele, mângâindu-l prin noaptea rece și liniștită.”
Cu strălucire semilună și cer înstelat,
Noaptea șoptește, cravate trecătoare.
Inima lui, un vas, plin de vedere,
Îmbrățișează lumina confortului tranzitoriu.

Baldachin de catifea deasupra atât de mare,
Încercuiește, înconjoară acest pământ ebon.
Reamintirea călătoriilor la rece efectuate;
Momentele prețuite nu durează.

Semiluna în declin, sub șaluri întunecate,
Din nou, apeluri eterne.
Țineți strâns adevărul, ceea ce este clar și luminos,
Immutabil, inima e noapte bună.