Compune un poem scurt despre un astronaut singuratic care plutește prin spațiu.
În mijlocul vastei cosmii, alunec,
Un astronaut singuratic în derivă,
Stele strălucitoare, singurul meu ghid,
Infinit, ruptură celestă.

Cu fiecare eclipsă, mă apropii mai mult
Pentru lumi nevăzute, sferă cerească.
Totuși, în această mare cosmică nemărginită,
Golul tăcut mă înghite întreg,
Soptele gândurilor mele fug
În cel mai îndepărtat colț al sufletului meu.