Explicați raționamentul din spatele dilemei prizonierului în teoria jocurilor.
Dilema prizonierului este un exemplu clasic în teoria jocurilor care demonstrează de ce doi indivizi raționali ar putea să nu coopereze, chiar dacă pare a fi în interesul lor să facă acest lucru. Dilema implică doi prizonieri care sunt acuzați de o infracțiune și sunt interogați separat. Poliția nu are suficiente dovezi pentru a-i condamna pentru principala infracțiune, dar are suficiente dovezi pentru a-i condamna pentru o acuzație minoră.

Pe baza deciziilor deținuților, există patru rezultate posibile:

1. Ambii deținuți păstrează tăcerea, cooperând între ei (rezultatul cooperării); ambii servesc 1 an în închisoare (infracțiunea mai mică).
2. Prizonierul A îl trădează pe B, A îl eliberează, iar B îl ispășește pe 3 ani în închisoare.
3. Prizonierul B trădează A, B este eliberat și A servește 3 ani de închisoare.
4. Ambii deținuți se trădează reciproc, ceea ce conduce la o pedeapsă de 2 ani de închisoare pentru ambii deținuți (rezultatul necooperant).

Raționamentul care stă la baza dilemei prizonierului este că fiecare prizonier trebuie să aleagă între cooperare (a păstra tăcerea) și dezertare (a-l trăda pe celălalt). Dintr-o perspectivă individuală, trădarea celuilalt prizonier va duce fie la libertate, fie la o pedeapsă mai scurtă decât cooperarea, astfel încât aceasta pare să fie strategia dominantă. Cu toate acestea, atunci când ambii prizonieri urmează această logică și se trădează, ajung la un rezultat mai rău decât dacă ar fi cooperat.