Explicați diferența dintre condiționarea clasică și condiționarea operantă folosind exemple din lumea reală.
Condiționarea clasică este un proces de învățare în care se formează o asociere între un stimul neutru și un stimul necondiționat. Celebrul exemplu este experimentul cu câini al lui Ivan Pavlov. Pavlov a observat că la câini a început să saliveze când l-au văzut pe asistentul laboratorului aducând mâncare. În acest caz, stimulul neutru (asistent de laborator) a devenit asociat cu stimulul necondiționat (hrană), astfel încât câinii au dezvoltat un răspuns condiționat (salivare).

Condiționarea operativă, pe de altă parte, implică învățarea prin recompense și pedepse pentru comportament. De exemplu, imaginați-vă un părinte care vrea să-și învețe copilul să pună jucării atunci când termină de jucat. Părintele începe prin a recompensa copilul cu laude sau un tratament atunci când pun jucăriile corect. De-a lungul timpului, copilul asociază actul de a pune jucării departe cu primirea unei recompense, astfel încât acestea devin mai susceptibile de a se angaja în acel comportament.