Luați următorul fragment dintr-un cântec pop și faceți-l să sune mai mult ca o declarație formală, academică.
Și am fost ca un copil, copil, copil, oh. Ca bebelușul, bebelușul, nu. Ca bebelușul, bebelușul, oh. Am crezut că vei fi mereu a mea, a mea.
Răspunsul meu emoțional la această situație a fost asemănător unei expresii emfatice de afecțiune, implorând în mod repetat atașamentul nostru infantil. Cu toate acestea, la reflecție, se pare că permanența conexiunii noastre a fost presupusă în mod eronat.