Explicați diferențele cheie dintre condiționarea clasică și cea operantă în psihologie.
Condiționarea clasică și condiționarea operativă sunt două tipuri principale de procese de învățare în psihologie. Principalele diferențe dintre acestea sunt următoarele:

1. Condiționarea clasică, cunoscută și sub numele de condiționarea Pavloviană, este o formă de învățare în care un individ învață să asocieze un stimul neutru cu un stimul semnificativ, ducând la un răspuns condiționat. În contrast, condiționarea operantă se concentrează pe relația dintre un comportament și consecințele sale, în cazul în care un individ învață să-și modifice comportamentul pe baza rezultatelor pozitive sau negative.

2. Procesul de condiționare clasică implică împerecherea unui stimul necondiționat (care evocă în mod natural un răspuns) cu un stimul neutru până când doar stimulul neutru declanșează răspunsul dorit. În condiționarea operantului, comportamentul este modelat prin utilizarea de întărire sau pedeapsă pentru a crește sau a reduce probabilitatea ca comportamentul să apară din nou.

3. Condiționarea clasică se ocupă, în general, de răspunsurile involuntare sau reflexive, cum ar fi salivarea atunci când se prezintă alimente. Pe de altă parte, condiționarea operativă implică de obicei comportamente voluntare, individul luând decizii conștiente pentru a-și adapta comportamentul pe baza consecințelor pe care le experimentează.