Prezentați o întrebare existențială care ar putea părea paradoxală în natură.
Dacă existența noastră este un produs al întâmplării aleatoare într-un univers în expansiune infinită, ne duce inevitabil să presupunem că viața nu are niciun sens inerent, sau găsim un scop în însăși esența insignifianței noastre prin crearea propriului nostru înțeles?