Manuel Siurot Rodríguez (* 1. Dezember 1872 in La Palma del Condado; † 27. Februar 1940 in Sevilla) war ein spanischer Rechtsanwalt und Richter, der vor allem durch seine pädagogische Arbeit mit armen Kindern bekannt wurde.

Biografie
Manuel Siurot Rodriguez war der Sohn von José Siurot Ruiz und Lutgarda Rodríguez Caro. 1881, als er neun Jahre alt war, zog seine Familie von La Palma del Condado nach Gibraleón und 1887 schließlich nach Huelva, das damals noch nicht einmal 20.000 Einwohner zählte. Hier schloss er mit 19 Jahren die Schule mit der besten Note ab.

1892 schrieb sich Siurot an der Universität von Sevilla für Jura ein. Nach drei Semestern wechselte er nach Huelva und schloss dort mit der besten Note ab. Er heiratete 1901 Manuela Mora Claros, mit der er eine Tochter, Antonia, hatte. Mehr als zehn Jahre übte er seinen Beruf als Jurist in Huelva aus, bis er sich Anfang 1908 der Ausbildung armer Kinder widmete. Er arbeitete mit den Escuelas del Sagrado Corazón de Jesús zusammen, die der Priester Manuel González García gegründet hatte.

Ab 1916, nachdem González García nach Málaga gegangen war, übernahm Siurot die gesamte Verantwortung für die Escuelas, die er bis zu seinem Tod weiterbetrieb. 1919 gründete er das kostenlose Lehrerinternat, in dem bis 1934 mittellose junge Menschen im Lehrerberuf ausgebildet wurden. Sie erhielten eine umfangreiche Bildung, die zur Verbesserung des Schulunterrichts insgesamt beitrug.

Außerdem war Manuel Siurot Rechtsanwalt, Richter, ab 1927 neutraler Abgeordneter der Nationalversammlung, außerordentlicher Botschafter in hispano-amerikanischen Angelegenheiten und Schriftsteller sowie Journalist, der zahlreiche Artikel in den Tageszeiten von Sevilla, Huelva und anderen Orten veröffentlichte. Er erhielt 1926 den Premio Mariano de Cavia für seinen Artikel El triunfo de las carabelas.

Das Grab von Manuel Siurot befindet sich in der Taufkapelle der Pfarrkirche zu La Palma del Condado.

Straßen, die nach ihm benannt sind, finden sich in La Palma del Condado, Sevilla, Huelva, Isla Cristina und weiteren Ortschaften der Region. Etliche Schulen der Provinzen Huelva und Sevilla tragen seinen Namen.

Schriften

Pädagogik
 Cada Maestrito... (1912)
 Cosas de niños (1913)
 Luz de las cumbres y resplandores de la Cruz (1923)
 Filosofía en gotas (1935)

Allgemein
 La romería del Rocío (1918)
 La emoción de España (1923)
 Sal y Sol (1924)
 Mi relicario de Italia (1916)
 La obra maestra de España (1931)
 España, Las Castillas
 La nueva emoción de España (1937)
 Mis charlas ante el micrófono del General (1937)
 Au Coeur de l'Espagne (1927)

Zeitungsartikel
Abgesehen von seiner ständigen Mitarbeit an den Zeitschriften El Granito de Arena und Cada Maestrito, die er 1918 gründete, veröffentlichte er in El Correo de Andalucía und ABC.

Weblinks
 Webseite über Manuel Siurot
 Webseite der Grundschule Manuel Siurot in Huelva
 Webseite der Grundschule Manuel Siurot in La Palma del Condado

Pädagoge
Person (Huelva)
Spanier
Geboren 1872
Gestorben 1940
Mann

Manuel Siurot Rodríguez


Las orillas del Marne es una pintura al óleo sobre lienzo realizada entre 1888 y 1890 por el pintor francés Paul Cézanne. Se conserva en el Museo del Hermitage de San Petersburgo.

Cézanne solía ir al campo, donde podía encontrar la inspiración y los temas para sus obras. La pintura representa una casa de campo, a lo largo de la ribera del Marne, el río que corre a través de la Isla de Francia.

El pintor Albert Gleizes tiene una obra con el mismo tema.

Véase también
 Posimpresionismo

Referencias

Enlaces externos

Colecciones del Museo del Hermitage
Cuadros de Francia de los años 1890
Arte de paisajes
Cuadros de 1890
Francia en 1890

Las orillas del Marne


වැඩිපුර බෝම්බ පිපිරවීම් පරීක්ෂණ කටයුතු ඉක්මන් කරවයි.

12 kg බරැති ගෝමා - 2 ECD (Goma - 2 ECO) උපකරණයක් සමඟ පිපිරවීමේ උපකරණයක් හා මීටර 136 දිගැති වයරයක් (කිසිවකට සම්බන්ධව නොතිබූ) සීඝ්‍රගාමී දුම්රිය (AVE) පථයක් මත තිබි අප්‍රේල් 2 වැනි දින හමුවිය. ස්පාඤ්ඤ අධිකරණය මෙය ගැන පරීක්ෂණ නොකිරීමට තීරණය කල අතර මෙයට සම්බන්ධ අය තවමත් සොයා ගෙන නැත. මෙම උපකරණ කට්ටලයට ආරම්භක පද්ධතියක් (Initiation System) එකක් නොතිබූ බැවින් එමඟින් පිපිරවීමක් කල නොහැක.

මෙම AVE සිද්ධියෙන් ටික වේලාවකට පසුව පොලිසිය විසින් මෙම උපකරණ වල හා AVE පහරදීමට වගකිවයුතු යයි සැක කෙරෙන පිරිස් රැඳී සිටි නිවසක් දකුණු මැඩ්රිඩ්හි ලෙගනේස් (Leganes) හඳුනාගන්නා ලදී. අප්‍රේල් 3 සෙනසුරාදා හවස් භාගයේදී පොලිසිය මඟින් ජැමල් සෝගම් (Jamal Zogam) ගේ නායකත්වයෙන් හා සහයක ටියුනීසියන් ජාතික සර්හේන් ඇබ්ඩල්මාජි හා චීන ජාතික ජැමල් ආහ්මිදන් යන පිරිස එම නිවසේ දී කොටකර ගැනීමට සමත් විය. පොලිසිය එම නිවාස පරිශ්‍රයට කඩා පනින විට එම සැකකටයුතු පිරිස් එක් පොලිස් නිලධාරියකුද මරණයට පත්කරමින් පුපුරවාගෙන සියදිවි නසා ගන්නා ලදී. පසුව පරික්ෂකයන් විසින් මෙම පිපිරවීමට යොදාගන්නා ලද පුපුරණ ද්‍රව්‍යය මාර්තු මස 11 දින සිදුකරන ලද පිපිරවීමට යොදාගත් වර්ගයම බව සොයාගන්නා ලදී. (නමුත් එහි නිෂ්පාදිත නාමය හඳුනා ගැනිමට නොහැකි විය) AVE දුම්රිය පථයෙන් හමුවූ පුපුරණ ද්‍රව්‍යයද මෙයම බව හඳුනා ගන්නා ලදී.

ලේගනාස් වලදී මිය ගිය සටන්කරුවන් දුම්රිය මාර්ගය පිපිරවීමට සම්බන්ධ යයි උපකල්පනය කරමින් පරීක්ෂණ කටයුතු ගෙන ගිය අතර ඔවුන් 200 kg පමණ පුපුරණ ද්‍රව්‍යය ලැබුණේ කෙසේද යන්න අවධානයට යොමු කෙරිණ. මේවා ලබාගෙන ඇත්තේ විශ්‍රාම ගිය කැණිම් සේවකයකුගෙන් බව පරික්ෂණ කටයුතු වලදී හෙලිවිය.

5 සිට 8 ක් පමණ මාර්තු 11 පිපිරවීමට හවුල් සැකකටයුතු පිරිසක් පලායාමට සමත්ව තිබේ. ABC ය 2006 දෙසැම්බර් මාසයේ වාර්තා කරන්නේ ETA ය. ස්පාඤ්ඤ අගමැති සැපටෙරෝට ඔහුගේ චන්ද පොරොන්දු පිළිබඳ මතක් කරමින් 2004 මාර්තු 11 සිදුවීම තුලින් ලබාදෙන බවයි. එහෙම වුවත් ETA යට මෙම පහරදීමට සම්බන්ධයක් නොමැති බවද ABC ය වාර්තා කරයි.

පසුකාල පරිච්ජේදය

ප්‍රංශයේ විජිපිරේට් පිඹුරුපත (Vigipirate plan regarding security) ඔරේන්ජ් මට්ටමට (orange level) උසස් කරන ලදී. ඉකිලියේ, රජය වඩා සෝදිසියෙන් සිටිය යුතු රාජ්‍යය තත්වයක් ප්‍රකාශකර සිටියේය.

2004 දෙසැම්බර් හිදී ජෝස් ලුයිස් රොඩ්‍රිගුවස් සැපටෙරෝ පවසා සිටින්නේ PP රජය මැඩ්රිඩ් පිපිරවීමට සම්බන්ධ සියලුම කොම්පියටර් ලිපිගොනු විනාශකල බවයි. (කඩදාසි ලිපිගොනු හැර)

2005 මාර්තු 25 දින පැමිණිලිකරු ඔල්ගා සැන්ෂස් සහතික ලෙස කියා සිටියේ 9/11 පහරදීමෙන් හරියටම දින 911 කින් අනතුරුව මාර්තු 11 පිපිරවීම සිදුකර ඇති බවයි. අල්-කයිඩා සංවිධානයේ සංඛේතමය පහරදීමක් මෙම දිනය තෝරාගැනීම තුලින් පෙනෙන බව ඔහු තවදුරටත් කියා සිටියි. කෙසේ වුවත් 2004 අධික අවුරුද්දක් නිසා හරියටම ගණන් බැලු කල මෙම දින දෙක අතර දින 912 ඇති බව කෙනෙක්ට පැවසිය හැක.

2007 ජනවාරි 4 දින එල් පයිස් (El Pais) 11-M පිපිරවීම්වල ප්‍රධාන සැකකරු ඇල්ගීරියන් ජාතික ඩාවුඩ් ඔනන් (Daoud Ohnane) නැවත පහරදීමකට ස්පාඤ්ඤයට පැමිණීමට මාර්ග සොයමින් සිටින බවයි. නමුත් මෙම ප්‍රකාශය ස්ථිර වී නොමැත.


Mario Livio (n. 1945 București) este un astrofizician și matematician israelian, cunoscut și ca autor de cărți de popularizare a științelor: matematică, fizică, astronomie ș.a. După ce a fost profesor la Technionul din Haifa, în anul 1991 a fost cooptat de ca director stiințific la Institutul Științific de Telescopie Spațială () care acționează Telescopul spațial Hubble din Statele Unite, de unde s-a retras ca profesor emerit în anul 2015.

În literatura de știință popularizată a debutat cu "Universul Accelerat" ("The Accelerating Universe" - 2000), iar pentru "Secțiunea de aur - Povestea lui phi, cel mai uimitor număr"  ("The Golden Ratio - The Story of Phi, the World's Most Astonishing Number" - 2002), considerată cea mai bună carte despre numerele iraționale a primit Premiul Peano și Premiul Internațional Pitagora.

Biografie
Mario Livio s-a născut la București ca fiu al scriitorului și omului de teatru Rubin Liviu și al cântăreței Doroteea Liviu care, eliberați de sub regimul lui Antonescu au refuzat să accepte iminenta nouă dictatură ("dictatura proletariatului"), așa că s-au folosit de ocazia unei invitații la un concert în străinătate pentru a se expatria din România, lăsându-l pe Mario ca amanet, în custodia bunicilor. Conform înțelegerii prealabile,  aceștia au depus actele pentru a emigra în Israel, așa că Mario a părăsit România la vârsta de 5 ani, cu bunicii. Ajuns în Israelul abia creat, după o perioadă petrecută într-un cămin de copii și alta, sub auspiciile asistenței sociale, fiind atașat unei familii care l-a crescut o vreme, s-a reunit la Tel Aviv cu mama, noul ei soț și bunica sa. A învățat la școala "Graetz" și apoi, la "Liceul municipal H" (Ironí Hey) din Tel Aviv.

La 18 ani și-a satisfăcut serviciul militar apoi, a participat ca paramedic rezervist în Războiul de Șase Zile (1967), în Războiul de Iom Kipur (1973) și în Războiul din Liban (1982).

Mario Livio este căsătorit cu Sofia, microbiologă, cu care are trei copii, Sharon, Oren și May.

Studiile
După serviciul militar Livio a obținut titlurile de B.Sc. în fizică și matematică la Universitatea Ebraică din Ierusalim - unde a fost elevul lui Hillel Fürstenberg și al lui Yoram Lindenstrauss (tatăl matematicianului Elon Lindenstrauss, deținătorul Medaliei Fields) apoi, M.Sc. în fizică teoretică la Institutul Weizmann și doctoratul (Ph.D.) în astrofizică teoretică la Universitatea din Tel Aviv. În 1981 a devenit profesor de fizică la Technion (Institutul israelian de tehnologie) iar, după 10 ani, în 1991, a fost cooptat la Space Telescope Science Institute.

Mario Livio s-a dedicat studiului supernovelor și utilizării lor pentru determinarea vârstei Universului. A studiat și energia întunecată, găurile negre, formarea sistemelor planetare în creșele stelare. A scris numeroase articole. În 2009 Asociația Americană pentru Avansarea Științelor (AAAS) l-a ales membru al comitetului său, pentru contribuțiile în astrofizică, prin cercetările asupra stelelor și galaxiilor, precum și pentru activitatea sa de popularizare a științelor.

Este cunoscut și pentru lucrările din 1989 care contrazic parțial ipoteza "reglării fine" a Universului susținută de Fred Hoyle.

Scrieri

Articole de specialitate

Mario Livio a publicat peste patru sute de articole de specialitate, dar este și un foarte apreciat și solicitat conferențiar pe teme științifice adresate publicului larg.

Cărți de știință popularizată

 Universul Accelerat (2000),(.

Secțiunea de aur - Povestea lui phi, cel mai uimitor număr(2002), ()
Ideea că universul e guvernat de numere a fascinat, începând cu Pitagora, pe matematicieni, fizicieni, filozofi sau teologi. Probabil că nici un număr nu ilustrează mai bine această idee și nu a fost înconjurat de atâta faimă și mister ca numărul phi, cunoscut și sub numele de "secțiunea de aur". Definit de Euclid cu mai bine de două mii de ani în urmă, phi (1,618...) pare implicat peste tot în natură:  la cochiliile melcilor, dispunerea petalelor florilor, forma galaxiilor și chiar în  artele plastice sau muzică. S-au făcut nenumărate speculații despre prezența "Secțiunii de aur" în construcția piramidelor sau a Partenonului, ori în picturile lui Leonardo da Vinci.

Ecuația care n-a putut fi rezolvată - Matematicieni de geniu rezolvă limbajul simetriilor (2005), ()
Muzica lui Johann Sebastian Bach, forțele naturii, cubul Rubik și alegerea partenerului de viață, toate acestea sunt caracterizate prin anumite simetrii,  simetria fiind conceptul care face legătura intre știință, artă, fizica teoretica și  lumea de zi cu zi, dar al cărei ecuații (teoria grupurilor, in matematică) n-a putut fi rezolvată. De-a lungul mileniilor, matematicienii au rezolvat ecuații algebrice tot mai dificile. Ecuația cvintică a fost soluționată după secole de căutări, de doi matematicieni care au descoperit că, in cazul ei, metodele obișnuite erau inaplicabile. "Teoria grupurilor" a fost descrisă independent de norvegianul Niels Henrik Abel și francezul Evariste Galois<ref>Livio, M.: Ecuația care n-a putut fi rezolvată - Matematicieni de geniu rezolvă limbajul simetriilor, ed. Humanitas, col. știință . Accesat: 26 iunie 2016.</ref>.

Este Dumnezeu matematician? a apărut în ianuarie 2009, ()
Începând cu Antichitatea greacă, cunoașterea lumii s-a legat intim de numere și de forme geometrice. Mai mult, cu timpul, gradul de dezvoltare a unei discipline științifice a fost echivalat cu nivelul ei de matematizare, iar un criteriu esențial pentru valabilitatea unei teorii a devenit frumusețea ei matematică. Inevitabil, matematica se află în spatele tuturor fenomenelelor pe care ne străduim să le înțelegem. Dar cum se explică acestă uimitoare eficacitate a ei? De ce lumea este, în esență, de natură matematică?.

 Gafe strălucite - Greșeli colosale ale unor mari savanți, care ne-au schimbat perspectiva asupra vieții și universului (2013), () Ce îi deosebește pe marii savanți de ceilalți oameni de știință nu sunt doar succesele, dar și eșecurile. Charles Darwin, Lord Kelvin, Linus Pauling, Fred Hoyle și Albert Einstein au comis, nu simple erori, ci gafe strălucite, care au dus la cunoașterea de noi perspective ale lumii. Cartea lui Mario Livio dezvăluie momente critice din istoria științei și ne apropie de figurile marilor savanți – oameni și ei, supuși fatalmente greșelii."În pofida gafelor, și poate chiar datorită lor, cele cinci personalități pe care le-am urmărit și prezentat în această carte nu numai că au revoluționat domeniile lor științifice, dar sunt și autorii unor creații intelectuale cu adevărate mărețe. Spre deosebire de numeroase contribuții științifice care se adresează doar profesioniștilor din cadrul aceleiași discipline, operele acestor maeștri au depășit granițele dintre știință și cultura generală." (Mario Livio).

 Note

Bibliografie
  The Accelerating Universe: Infinite Expansion, the Cosmological Constant, and the Beauty of the Cosmos, Wiley 2000,
  The Golden Ratio: The Story of Phi, the World's Most Astonishing Number, Broadway 2002,
  The Equation That Couldn't Be Solved: How Mathematical Genius Discovered the Language of Symmetry, Souvenir Press 2006,
  Is God a Mathematician?, Simon & Schuster 2009,
Avrahami, Avner:Interviu cu Mario Livio'',    ziarul "Haaretz", 31.12.2009, 6.1.2010

Legături externe

  Mario Livio's personal web site
  Interview al lui Mario Livio

Nașteri în 1945
Astronomi din secolul al XX-lea
Astronomi din secolul al XXI-lea
Astrofizicieni israelieni
Absolvenți ai Universității Tel Aviv
Absolvenți ai Universității Ebraice din Ierusalim
Absolvenți ai Institutului Weizmann
Profesori universitari
Evrei români
Români emigrați
Oameni în viață
Scriitori de popularizare a matematicii

Mario Livio


Alfoz, İspanya'nın on yedi özerk bölgesinden, ülkenin kuzeybatı köşesinde bulunan Galiçya otonom bölgesini oluşturan dört ilden biri olan Lugo'ya bağlı 67 belediyeden biridir. Alfoz belediyesinin nüfusu, 2005 yılı nüfus sayımlarına göre 2.266 kişidir.

Lugo'daki belediyeler

Alfoz


Pilar Boyero Gómez (Cáceres, 28 de maio de 1974) é uma cantora, apresentadora e professora espanhola especializada em copla.

Biografia

Estudou Direito na Universidade da Estremadura. Foi aluna de canto e piano no Conservatório Oficial de Música "Hermanos Berzosa" de Cáceres durante cinco anos e solista do Coro UEX. Em Sevilha treinou com o Maestro Borriño, especializou-se em copla, e mais tarde em Madrid com o Maestro Bazán. Decidiu dedicar-se profissionalmente ao copla em 1992, depois de se ter destacado neste género atuando em estações locais, festas de bairro, festivais, etc. Nesse mesmo ano, participou na calorosa homenagem ao maestro Juan Solano que se realizou em Cáceres, partilhando o cartaz com figuras consolidadas como Lolita Sevilla, Paquita Rico, María José Santiago, etc., organizada pela Diputación de Cáceres. Foi também incluído nos programas de atividades da Junta da Estremadura e dos Conselhos Provinciais de Cáceres e Badajoz, como "Estivalia", "Otoño Musical", entre outros.

Em 1995 lançou o seu primeiro álbum com o título "El cante mío"; garbado nos estúdios Jammin''' em Mérida. Este álbum foi tocado nas principais estações de rádio dedicadas à música espanhola: Cadena Dial, Rádio Nacional de Espanha, etc.

Atuou frequentemente fora da região, atuando em Casas da Estremadura, como Igualada (Barcelona), Vitoria-Gasteiz, etc., bem como em teatros e salões em Madrid. Em maio desse ano apresentou-se na capital perante as câmaras de televisão do Canal 47 como artista convidada no programa "Las noches del 47", apresentado pelo Maestro Bazán. Foi incluída no programa de música espanhola e flamenco "Quejío", criado pelo guitarrista do flamenco José Antonio Conde.

Em fevereiro de 1996 foi acompanhada ao piano pelo pianista Felipe Campuzano, numa performance realizada no Auditório de São Francisco em Cáceres. Em abril desse mesmo ano fez uma digressão por Marrocos, atuando em centros educativos dependentes da Embaixada de Espanha. Em 1998 iniciou a sua digressão de verão, num concerto acústico (piano, contrabaixo e voz), no lendário Centro Cultural Ateneo, em Madrid. Concluiu-se três meses depois, no Palácio das Exposições e Congressos de Salamanca, apresentando-se acompanhado pela sua orquestra.

No dia 28 de abril de 1999 fez a apresentação do seu segundo álbum "Pilar Boyero canta al Maestro Solano", com um concerto no Auditório de Cáceres.

Desde o início de 2002, deu uma série de palestras sob duas rubricas: "La copla, recuperación de un patrimonio común" e "La copla y las leyes: El derecho de la pasión"; também publicado em revistas culturais.

Em setembro participou no espetáculo musical "Extremadura, los sonidos de un pueblo", produção da Junta da Extremadura para os atos do Dia da Estremadura no Teatro romano de Mérida.

Além disso, nesse mesmo ano estreou o seu espetáculo "Una vida entera", um projeto musical com artistas internacionais como o trompetista americano Jerry González, o pianista de Cádiz Chano Domínguez, ambos protagonistas do filme Calle 54 de Fernando Trueba, o saxofonista de jazz-flamenco Jorge Pardo e o violinista Ara Malikian, que subiu ao palco pela primeira vez com Pilar Boyero num concerto realizado em Guadalupe em agosto de 2002.

Em 4 de junho de 2004 apresentou o seu álbum Una vida entera, acompanhado pelo pianista de Cádiz Chano Domínguez e pelo trompetista Jerry González, no Grande Teatro de Cáceres e acompanhando vários teatros na Estremadura. Este álbum está cheio de arte, sensações, emoções, sabores, suspiros, mas acima de tudo, um requiebro da alma e a liberdade de sonhar e amar. Renova o copla com nuances de salsa e jazz, abrindo caminho e o caminho para continuar a avançar no mundo da fusão, sendo assim um ponto de viragem na sua carreira.

Desde 2006 que escreve, apresenta e dirige Soy lo prohibido na Canal Estremadura Rádio, dedicada ao copla, e realiza a secção "La copla por montera" no programa El Coso da mesma cadeia.

Em maio de 2008 foi homenageada por mais de 40 artistas na exposição "Divina Pilar", no Grande Teatro de Cáceres. A exposição incluiu um tratamento fotográfico e pictórico da figura de Pilar Boyero como rainha do copla. Além disso, foram mostradas pinturas, vídeos, esculturas e até graffiti; no total mais de cinquenta peças. No início, a exposição só ia ocupar um andar do teatro, mas dado o sucesso da chamada, as obras dividiam-se em dois pisos.

Em 2009 foi pregadora do Carnaval Medieval de Cáceres, no Palácio dos Golfines de Arriba.

Nesse mesmo ano participou na curta-metragem "¡Cuánta mentira!", dirigida por Marce Solís.

Em 2010 publicou o álbum "Cáceres-Manhattan", com letra da coleção homónimo de poemas de Santiago Tobar e com os arranjos do compositor Carlos Ojeda. O conceito do álbum é sobre as relações humanas, como são estabelecidas e flutuadas, como alguns perduram e outros desaparecem. Aposte na fusão da poesia, copla e outras músicas. As canções surpreendidas pela mistura de sons e sua originalidade. Em alguns casos, pela qualidade das composições e noutros pelo risco musical que este projeto assumiu, longe da comercialização.

Desde 2011 leciona 'História do copla' na Universidade de Seniores da Universidade da Estremadura.

Em abril de 2011 publicou o EP "Coplas de puñalá", gravado na Casa Limón e Jenny Music, graças a artistas como Antonio Serrano, Jerry González, Jorge Pardo ou Niño Josele. Além disso, tem colaborações como a de Juan Antonio Valderrama. Este trabalho revê o acoplador clássico com uma visão muito atual e reflete uma parte importante da vida do artista. O nome deveu-se a uma frase de Carlos Cano numa entrevista a Arturo Pérez Reverte, na qual defendeu o copla do café cantando, o bisavô e o punhal.

Meses mais tarde gravou a música "Embrujá por tu querer", com a colaboração de Jerry González, preenchendo este tema coplero com corantes flamenco com magia nova-iorquina, emergindo uma fusão completa.

Em 2012 apresentou o espaço "Cuadernos de copla" no programa "Nuestra tarde" no Canal Extremadura.

Em novembro de 2012 lançou o álbum Por siempre Carlos Cano, um álbum que presta homenagem à figura do cantor e compositor de Granada Carlos Cano.

Além disso, ele faz uma digressão com o espetáculo homónimo. Uma das particularidades é que tem a banda original do artista, liderada pelo maestro Benjamín Torrijo, que o acompanhou durante 15 anos, e é o diretor musical e arranjos dos últimos anos. O repertório reúne os seus sucessos mais emblemáticos, como "Habaneras de Cádiz", "Alacena de las monjas", "El tango de las madres locas", "Dormido entre rosas" e os títulos que recuperou como "Ojos verdes", "La bien pagá", "Tani", "Antonio Vargas Heredia", "Rocío", atingindo o seu auge com "María la portuguesa", uma canção que cantam como um dueto.

Em março de 2015 foi-lhe atribuído o Prémio A tu Vera, da Castilla-La Mancha Media.

Em abril desse mesmo ano recebeu o Prémio Grada: Lazer no Centro de Conferências de Badajoz. E em novembro foi-lhe atribuído o Prémio Menina 2015, em reconhecimento do seu compromisso com a erradicação da violência de género.

Em 2016 atuou com a Orquestra da Estremadura, conduzida por Álvaro Albiach, no Teatro romano de Mérida, durante a gala do Dia da Estremadura. Foi transmitida através do canal internacional do Canal Extremadura, que abriu o mercado latino-americano. Nesse mesmo ano, completou um álbum de tributo ao maestro Juan Solano, com o título "Solano sinfónico", gravado com a Orquestra da Estremadura e com colaborações de Carmen París, Clara Montes e Enrique Heredia Negri.

Em 2017 foi-lhe atribuído o Prémio Cáceres com o nome de uma mulher, em reconhecimento pela sua defesa da mulher.

Em 2019 recebeu o Prémio Las Vaguadas pelo seu compromisso com a educação e os direitos das crianças.

Em março de 2020 apresentou o álbum Cuba por coplas, gravado ao vivo em Havana, no dia 20 de outubro, Dia da Cultura cubana, com a Orquestra Sinfônica Nacional de Cuba, dirigido pelo Maestro Enrique Pérez Mesa. Nele, a soprano Milagros de los Ángeles fez uma colaboração. Todas as canções do álbum são do Maestro Solano, mantendo viva a memória do compositor de Cáceres. Este álbum foi nomeado para o Melhor Álbum Internacional de Cubadisco 2020-2021.

Em julho de 2021 publica o seu mais recente álbum intitulado Notas de viajes, em homenagem a Carlos Cano, no qual Pablo Cano, seu filho, e Israel Rojas, vocalista do grupo Buena Fe, colaboram.

No dia 15 de novembro de 2021, prestou homenagem a Rocío Jurado, La Más Grande, com o espetáculo "Algo se nos fue contigo", no Teatro EDP Gran Vía, em Madrid. É inspirado no chipioneer, não só no repertório, mas também na encenação e trajes. A orquestra era composta por quinze músicos, dirigidos por Juan Carlos Carrasco, que costuma trabalhar com artistas como Ricky Martin. O baterista, Juan Carlos Rico, que também tocou com a própria Jurado. E também, uma pintura de flamenco, entre as quais está o bailarino Andrés Malpica. Entre as personalidades presentes no evento estiveram Enrique Heredia Negri, Olga María Ramos, Javier de Montini, Hilario López Millán, Manuel Francisco Reina, Carlos Vargas, Roser, Mara Barros ou Jesús Manuel Ruiz.

Dias depois, partilhou o palco com Omara Portuondo e Enrique Heredia Negri no espetáculo Canciones de ida y vuelta, que teve lugar em Talayuela.

Em abril de 2022 participou no festival San Remo Music Awards Cuba, onde foi membro do júri do concurso. Além disso, realizou concertos e conferências em Cuba, partilhando o palco com artistas como Waldo Mendoza ou Israel Rojas do grupo Buena Fe. Pouco depois, foi nomeada para os Cubadisco Awards na categoria de Melhor Álbum Internacional. Fez parte do programa do festival WOMAD de Cáceres 2022, no qual atuou no Palácio de Carvajal, em Cáceres, dedicado à história do copla a partir da perspetiva das mulheres.

Em maio, por fim, foi galardoado com o Prémio Cubadisco 2022 como Melhor Álbum Internacional. A cerimónia de entrega de prémios decorreu no Teatro América, em Havana, onde a artista se apresentou.

Em julho, realizou vários concertos com a artista cubana Haila Mompié no XVI Aniversário Encuentro Amigos de Partagás, em Matelica (Itália), onde recebeu o prémio Club Amigos de Partagás.

 Centros residenciais
Desde 2006 que a artista trabalha com doentes de Alzheimer na chave do copla, graças aos bons resultados que este género causa neles. E desde 2016, oferece ciclos de concertos, acompanhados ao piano pelo maestro Pedro Monty, em centros residenciais da Extremadura em dois programas financiados pela Diputación de Cáceres, Diputación de Badajoz, fundações e câmaras municipais:  "Vivir la copla" e "Te recuerdo".

 Discografia
 1995 - El cante mío
 1998 - Pilar Boyero canta al maestro Solano
 2004 - Una vida entera
 2011 - Coplas de puñalá
 2016 - Por siempre Carlos Cano
 2020 - Cuba por coplas
 2021 - Notas de viajes

Prêmios e reconhecimentos
 2005: Prêmio Superolé 2005.
 2015: Prêmio Grada: Lazer.
 2015: Prêmio A Tu Vera.
 2015: Prêmio Menina 2015.
 2017: Prêmio Cáceres con nombre de mujer. 2017: Prêmio Las Vaguadas.
 2017: Prêmio Ellas 2020.
 2021: Nomeação Cubadisco 2020-2021: Melhor Álbum Internacional.
 2021: Embajadora del Capazo.
 2022: Nomeação VI Premios Extremadura Exporta: Empresa de serviços.
 2022: Prêmio Cubadisco 2022: Melhor Álbum Internacional.
 2022: Prêmio Club Amigos de Partagás''.

Ligações externas

Cantores da Espanha
Cantoras da Espanha
Cantores da Estremadura (Espanha)
Naturais de Cáceres (Espanha)

Pilar Boyero


جامعة نيروبي  اختصاراً "UON" هي أكبر جامعات كينيا ويعود تاريخها إلى العام 1956، ولم تصبح جامعة مستقلة حتى العام 1970 حين تم تقسيم جامعة شرق أفريقيا "University of East Africa" إلى ثلاث جامعات هي: جامعة ماكيريري في كمبالا، أوغندا، جامعة دار السلام في دار السلام، تنزانيا وجامعة نيروبي في كينيا.

في 2002 بلغ عدد طلاب الجامعة حوالي 22,000 طالب، منهم 17.200 طالب جامعي و 4800 طالبة دراسات عليا. وتحتوي الجامعة على 15 كلية ومعهد واحد للدراسات الأفريقية.

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لجامعة نيروبي

جامعات وكليات أسست في 1961
جامعات وكليات أسست في 1956
تأسيسات سنة 1956 في كينيا
هيئات تعليمية أسست في 1956
هيئات تعليمية أسست في 1961
هيئات تعليمية أسست في 1964
هيئات تعليمية أسست في 1970
جامعات وكليات في كينيا
نيروبي

جامعة نيروبي


Lola Woronina (; * 26. November 1983 in Leningrad) ist eine russische Politikerin der Пиратская партия России (Piratenpartei Russlands).

Politisches Wirken
Lola Woronina war neben dem ebenfalls in der Sowjetunion geborenen Grégory Engels der Piratenpartei Deutschland 2011/2012 Co-Vorsitzende im transnationalen Dachverband Pirate Parties International (PPI).

Woronina war vor ihrer Wahl zur Co-Vorsitzenden der PPI am 15. April 2012 ab 13. März 2011 für ein Jahr Chief Administrative Officer in der PPI. Sie lebt in Prag.

Weblinks

Einzelnachweise

Politiker (Russische Föderation)
Person (Sankt Petersburg)
Politiker (21. Jahrhundert)
Person (Prag)
PPI-Funktionär
Russe
Geboren 1983
Frau

Lola Woronina


Şerefiye, Sinop ilinin Erfelek ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Sinop il merkezine 46 km, Erfelek ilçe merkezine 19 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Erfelek belde ve köyleri

Şerefiye, Erfelek


Lamborghini Huracán je sportski automobil, talijanskog proizvođača Lamborghini.
Predstavljen je na Ženevskom autosajmu 2014. a prve isporuke počele su u drugom kvartalu 2014. Huracán je predviđen kao zamjena najprodavanijem starijem modelu Gallardo.

Huracán pogoni 5.2 L V10 motor iz modela Gallardo snage 610 KS (449 kW), smješten u sredini automobila. Automobil s dvoja vrata, težine 1422 kg ubrzava do 100 km/h za 3.2 sekunde (model LP640-4 Peroformante za 2.9 sekunde), a najveća brzina mu je preko 325 km/h.

Automobil ima full LED prednja svjetla koja osiguravaju veći kontrast u noćnim uvjetima. Također, Huracán ima opcijski Lamborghini dinamički upravljač (LDS) koji se dodaje u standardni servo upravljač. Dinamični upravljač mijenja performanse upravljača iz normalnog, udobnog upravljanja u trkački osjećaj. Glavna kontrola za promjenu performansi automobila prema uvjetima vožnje je izbornik načina rada ANIMA (Adaptive Network Intelligent Management). ANIMA upravlja motorom, mjenjačem, LDS-om, pogonom na sve kotače, magnetorheološkim ovjesom i elektroničkom kontrolom stabilnosti. Lamborghini Piattaforma Inerziale (LPI) vrši precizna mjerenja pokreta vozila pomoću senzora na vozilu (3 akcelerometra i 3 žiroskopa) povezanih s ANIMA putem brze FlexRay CAN sabirnice. Vozač može odabrati način ulice, sporta ili utrke kako bi promijenio način na koji sustav poput motora ili mjenjača reagira tijekom vožnje.

Automobil je dizajnirao Filippo Perini.

Interijer
Huracán ima razne izvedbe interijera za veću udobnost u automobilu. Ima potpuno električno upravljanje i grijanje sportskih kožnih sjedala uz standardno poravnavanje po duljini i električni naslon. Automobil također ima opcijski navigacijski sustav. Sustav za elektroničko upravljanje sustavima izbačen je iz središnjeg dijela. Rezultat: zaslon koji vozaču omogućuje da odluči što želi vidjeti. Prvi je Lamborghinijev model koji koristi 12,3-inčni TFT virtualni kokpit matične tvrtke Audi, koji je dostupan s 3D-grafikom visoke razlučivosti (1440 x 540), 3D računalnom grafikom, Bluetoothom, Google Earth GPS navigacijom i kontrolom izbornika i nadzorne ploče s multimedijskim sučeljem, a sve napaja Nvidia Tegra 3.

Inačice

Huracán LP610-4 Spyder

Kabriolet varijanta Huracán LP 610-4 otkrivena je na Salonu automobila u Frankfurtu 14. rujna 2015. 5,2-litarski V10 motor s pogonom na sve kotače isti je kao u coupéu i stvara maksimalnu snagu od 449 kW (602 KS). Ubrzanje od 0 do 100 km/h (62 mph) traje 3,4 sekunde, a najveća brzina je 323 km/h (201 mph). Ima isti 7-stupanjski Lamborghini Doppia Frizione (LDF) mjenjač s dvostrukim kvačilom kao i coupé. Spyder ima težinu od 1.542 kg, što je 120 kg više od coupéa zbog komponenti za ojačanje šasije.

Huracán LP580-2 RWD

Huracán LP 580-2 je projektiran i podešen za potpuno iskustvo vožnje. S 5,2-litarskim motorom V10 koji na zadnju osovinu šalje 426 kW/580 KS, težina Huracána LP580-2 RWD iznosi tek 1.899 kg, što je 33 kg lakše od verzije s pogonom na sva četiri kotača. Raspodjela težine je 40% sprijeda i 60% straga, smanjujući inerciju na prednjoj osovini. Potpuno nova postavka uključuje modificirani ovjes, novo podešavanje upravljača i ponovno kalibriranu kontrolu stabilnosti. Lamborghini načini vožnje STRADA, SPORT i CORSA su podešeni tako da pružaju izvanredne karakteristike, naglašavajući autentično ponašanje na stražnjim kotačima.

Huracán LP580-2 RWD Spyder
Kabriolet verzija RWD modela, 265 kg teža od osnovnog modela, zbog ojačanja šasije. Usprkos povećanju težine, performanse i ponašanje na cesti nisu ništa lošije od osnovnog RWD modela.

Huracán LP630-4 EVO

Huracán je dobio pojačanje motora u 2019. godini, i sada se zove Huracán Evo. Ažurirana inačica Huracána ima agresivniji dizajn, novi prednji branik ima integrirane aeroblade za poboljšanu snagu, zajedno sa stražnjim dizajnom inspiriranim izvedbom Performante, s istim stražnjim difuzorom, položajem ispušnih cijevi i radijatorima. Novi spojler poboljšava aerodinamiku do pet puta u odnosu na prošli model. Motor dijeli s Performanteom i stvara 471 kW (631 KS; 640 KS) pri 8000 okr / min i 601 N⋅m (443 lb⋅ft) okretnog momenta pri 6.500 o/min. Ispušni sustav je profinjeniji i ima ventile za unošenje titana. To omogućuje automobilu da postigne vrijeme ubrzanja od 0,97 km/h od 2,9 sekundi, vrijeme ubrzanja od 0–200 km/h od 9 sekundi i najveću brzinu od 325 km/h (202 mph). Automobil ima kočioni put od 100–0 km/h (62–0 mph) od 32 m.

Huracán LP630-4 EVO Spyder

Huracán Evo Spyder predstavljen je na tržištu u veljači 2019. Spyder ima ista poboljšanja kao i coupé, ali je 100 kg (220 lb) teži zbog dodavanja komponenti ojačanja šasije zbog gubitka krova. Automobil ima isti platneni sklopivi mekani krov kao i prošli model kome je za sklapanje potrebno 17 sekundi, a može ga sklapati pri brzinama do 50 km/h (31 mph). Spyder može ubrzati do 100 km/h (62 mph) za 3,1 sekunde, do 200 km/h (124 mph) za 9,3 sekunde i može postići maksimalnu brzinu od 325 km/h (202 mph).

Huracán LP610-2 EVO RWD

EVO varijanta sa stražnjim pogonom na tržištu je predstavljena u siječnju 2020., zamijenivši LP580-2 RWD. Prednji odbojnik je preoblikovan i stvara više protoka zraka, što je usmjereno prema revidiranom difuzoru. Jedinstven za RWD model je P-TCS (Performance Traction Control System) koji osigurava da se okretni moment ne smanji naglo. Lamborghini tvrdi da se ovaj porast povećava za 30 posto u usporedbi s LP580-2. Motor je pojačan te sada ima 449 kW (602 KS; 610 KS). Automobil je sporiji od standardnog Huracán EVO. Ima ubrzanje do 100 km/h (62 mph) za 3,3 sekunde, a pritom ima istu maksimalnu brzinu. Automobil također dobiva jedinstvenu boju boja, Giallo Belenus, zajedno s odgovarajućom oblogom od kože i mikrosuede.

Huracán LP640-4 Performante

Huracán verzija orijentirana na staze, Performante, predstavljena je na salonu automobila u Ženevi 2017. Dobio je različite izmjene izvana, a najočitije su prednji i stražnji odbojnici. Karbonska vlakna koriste se za odbojnike i bočne pragove. Podesivo zadnje krilo od ugljičnih vlakana dodano je za povećanje snage. Položaj ispuha je također promijenjen i sada je tek malo iznad stražnjeg difuzora. Unutrašnjost je također doživjela primjetne promjene, ima nova sjedala i novi digitalni brzinomjer (slično kao brzinomjer Aventador SV). 5,2-litreni V10 Performantea podešen je tako da ima snagu od 471 kW (631 KS; 640 KS) pri 8000 okr / min i 601 N⋅m (443 lb⋅ft) okretnog momenta pri 6.500 o / min. Težina se također smanjila za 40 kg (zbog velikog udjela karbona, prvi put korištenog u izradi Sesto Elementa). Sve nove aero komponente na automobilu imaju aktivnu aerodinamičku sposobnost i pomažu u održavanju stabilnosti automobila pri velikim brzinama. Performante može ubrzati od 0–100 km / h (0–62 mph) za 2,9 sekundi i ima teoretsku maksimalnu brzinu od 336 km/h (209 mph). Cijena automobila je na 274 390 američkih dolara. U listopadu 2016. prototip Performantea postavio je vrijeme kruga od 6:52,01 na Nürburgring Nordschleife, s Marcom Mapellijem za volanom, što ga čini jednim od najbržih automobilskih automobila na svijetu na ovoj stazi.

Huracán LP640-4 Performante Spyder

Lamborghini Huracán Performante Spyder predstavljen je na sajmu automobila u Ženevi 2018. godine. Spyder je identičan kupeu po pitanju performansi i tehnološkog stajališta, ali vrijeme ubrzanja od 0–97 km/h (0–60 mph) poraslo je za desetinu sekunde i iznosi 3,1 sekunde dok je 0–200 km/h (0–124 mph) porastao je za četiri desetine sekunde i iznosi 9,3 sekunde. Zbog gubitka krova, Spyder teži 125 kg (276 lb) više od coupéa zbog komponenti za ojačanje šasije. Najveća brzina ostaje ista, i iznosi 325 km/h (202 mph). Isporuke su započele u četvrtom tromjesečju 2018. godine.

Huracán LP610-4 Polizia

Huracán LP610-4 Polizia službena je policijska varijanta automobila proizvedena posebno za talijansku državnu policiju, nakon što su dva Gallarda, koja je koristila Polizia Stradale, uništena tijekom patroliranja. Automobil je opremljen hlađenim prtljažnim prostorom u prednjem dijelu vozila (za upotrebu u ulozi vozila za prijevoz organa za transplantaciju), defibrilatorom i policijskim svjetlosnim signalnima.

Huracán LP580-2 Pope Francis

Lamborghini je posebno izradio Huracán LP580-2 po mjeri i poklonio ga papi Franji pred općom publikom u nazočnosti najvišeg menadžmenta tvrtke. Ekskluzivni i personalizirani automobil, koji je potpisao Papa, prodali su na aukciji Sotheby's, a prihod je dostavljen izravno Svetoj Stolici koja je novac donirala u dobrotvorne svrhe.

Huracán Airport Vehicle

Nakon što je Lamborghini s Bologneškog aerodroma povukao Aventador Airport Vehicle, i izložio ga u svom muzeju, na aerodrom su lansirali Huracán Airport Vehicle koji obavlja svoju zadaću. Već je poznato da Lamborghini inspiraciju za svoje automobile crpi od aviona, pa je zato i pokrenut trend ovih automobila na aerodromu u Bologni, koji se nalazi nedaleko od tvornice, i u kojem su izloženi modeli Urus i Aventador LP770-4 SVJ.

Huracán LP610-4 Avio

Predstavljen na salonu automobila u Ženevi 2016., Avio je prvo ograničeno izdanje Huracána, koje donosi nove boje, presvlake, vanjske naljepnice i unutarnje logotipe inspirirane talijanskim borbenim avionima, zajedno s trobojnicom u crvenoj, bijeloj i zelenoj boji. Na središnjoj konzoli nalazi se pločica koja ukazuje na ograničeni broj od 250 ponuđenih primjeraka.

Huracán GT3

Predstavljen 2015. godine, Lamborghini Huracán GT3 razvijen je u suradnji s Dallarom. Pogoni ga 5,2 L V10 benzinac i ima masu od 1.230 kg. Tim Lazarus pobijedio je na međunarodnom GT Openu 2016. godine s vozačima Thomasom Biagijem i Fabriziom Crestanijem. Također, Barwell Motorsport ostvario je četiri pobjede u britanskom GT prvenstvu 2016. godine, Grasser Racing Team pobijedio je u utrci na 2016 ADAC GT Mastersu, a Paul Miller Racing pobijedio na 2016. WeatherTech SportsCar Championship.

Na prvoj utrci WeatherTech SportsCar Championship 28. Siječnja 2018. godine, Lamborghini Huracán GT3 iz GRT Grasser Racing Team-a s brojem 11 završio je na 1. mjestu. Bilo je to prvi put da je Lamborghini pobijedio na 24-satnoj utrci u povijesti. Huracán s brojem 48, Paul Miller Racing osvojio je prvenstva vozača, timova i proizvođača za Lamborghini.

Huracán GT3 EVO

Trkački Huracán GT3 Evo od 430 000 dolara, kako samo ime kaže, evolucija je izvornog Huracána GT3. Osvajio je ne samo GT Asia Series Championship 2016., već i Rolex 24 u Daytoni i 12 sati Sebringa. Evo je dodatno usavršen i poboljšan kako bi pokazao svoje kvalitete. Glavna točka pozornosti bila je poboljšanje aerodinamike automobila uz pomoć Dallara Engineeringa.

Huracán EVO GT

Huracán Evo GT je model s ograničenom proizvodnjom od 36 jedinica. Odaje počast pobjedama 2018. i 2019. u 24 sata Daytone i 12 sati Sebringa. Broj 36 je zbrojno vrijeme dviju poznatih utrka izdržljivosti, poznatih i kao "36 sati Floride". Predstavljen je s još jednim posebnim izdanjem, Lamborghini Aventador SVJ 63 Roadster, na Monterey Car Week-u u Kaliforniji u kolovozu 2019. Vizualno, automobil ima jedinstvenu zelenu boju s narančastim naglascima u spomen na dostignuća marke u moto sportu. Automobil dijeli svoj motor s trkačkim automobilom Huracán GT3 i ograničen je samo na tržište Sjeverne Amerike.

Huracán LP620-2 Super Trofeo

20. kolovoza 2014. Lamborghini je predstavio svoj novi automobil trkačke generacije razvijen u Motorsport odjelu: novi Huracán LP 620-2 Super Trofeo. Prema Maurizio Reggianiju, zaduženom za Lamborghinijev odjel za istraživanje i razvoj i moto sportove, "Huracán LP 620-2 Super Trofeo potpuno je novi automobil izrađen ispočetka s jasnim trkačkim konceptom. Svaka značajka dizajnirana je za sofisticirane visoke performanse, u skladu s najstrožim sigurnosnim standardima u moto sportu. " Huracán Super Trofeo ima V10 motor s direktnim ubrizgavanjem montiran na cestovnom automobilu, kojim upravlja Motec kontrolna jedinica koja pruža maksimalnu snagu od 620 KS i zapanjujući omjer težine/snage od 2,05 kg/KS.

Huracán Sterrato

U lipnju 2019. godine Lamborghini je predstavio terenski konceptni sportski automobil baziran na Huracánu EVO nazvan Huracán Sterrato. Sterrato ima nove široke otvore za zaštitu boka s integriranim otvorima za zrak kako bi se poboljšao protok zraka za kočenje. Automobil je opremljen 20-inčnim kotačima s posebnim gumama za veće prianjanje tijekom vožnje izvan ceste. Automobil također dolazi s ojačanim okvirom i integriranim kliznim pločama za zaštitu od otpada. Svjetla za maglu ugrađena sprijeda i krovni nosač upotpunjuju agresivan vanjski izgled. Motor dijeli s Huracán EVO i ima istu snagu kao EVO. LDVI (Lamborghini Dinamica Veicolo Integrata) sustav je modificiran i sada dolazi s prediktivnom logikom, zamišljen kao sofisticirana središnja procesorska jedinica koja kontrolira svaki aspekt ponašanja automobila, savršeno integrirajući dinamičke sustave za predviđanje vozačkih akcija i potreba, pretvarajući ih u savršenu dinamiku vožnje.

Etimologija imena
Kao brojni prethodni Lamborghini modeli, Huracán je dobio naziv po borbenom biku iz 1879. poznatom po svojoj hrabrosti. Huracan je ujedno i majanski bog vjetra, oluje i vatre.

Izvori
 Službene stranice tvrtke Lamborghini

Huracán
Športski automobili

Lamborghini Huracán


Campo de Calatrava é uma comarca natural e histórica da Mancha, Espanha, no centro da província de Cidade Real, comunidade autónoma da Castela-Mancha. O seu maior centro urbano é Cidade Real. É formada por 26 municípios, que somam  de área e em  tinha  habitantes. Atualmente há duas entidades administrativas no território da comarca histórica: a Comarca de Calatrava e a Mancomunidade de Municípios do Campo de Calatrava. Desta última fazem parte 12 municípios, sendo que um deles — Villanueva de San Carlos — não integra a Comarca de Calatrava.

A história da região está intimamente relacionada com a da ordem militar de Calatrava, fundada em Calatrava, a Velha, cujo nome original era simplesmente Calatrava, e que a partir do  teve a sua sede no Castelo de Calatrava, a Nova, embora a partir do século seguinte grande parte da administração funcionasse em Almagro. A região teve grande relevância na Baixa Idade Média, durante o período de constantes conflitos bélicos entre cristãos e muçulmanos que consolidaram a unidade de Castela. Foi durante esse período que foi fundada a Ordem de Calatrava (em 1158), cuja encomienda era a vigilância e proteção da vanguarda sul-sudoeste da Meseta Ibérica das incursões islâmicas, como primeira frente de contenção de Castela e da sua principal capital, Toledo, a sul da depressão do Tejo, na área do vale do Guadiana.

Municípios da comarca

Notas e referências

Comarcas da Espanha
Geografia de Castela-Mancha

Campo de Calatrava


Waraji (în ) sunt sandale din frânghie de paie, care în trecut erau încălțămintea standard a oamenilor obișnuiți din Japonia. Waraji au fost de asemenea purtate de clasa samurailor și a soldații pedeștrii (ashigaru) în timpul epocii feudale din Japonia.

Descriere
În mod tradițional, materialul de frânghie era făcut din paie de orez; cu toate acestea, waraji poate fi făcut din diferite alte materiale, cum ar fi cânepă, tulpini de myōga, fibre de palmier sau fir de bumbac. Acum ele sunt purtate în cea mai mare parte de călugării budiști tradiționali. În mod tradițional japonezii le poartă cu degetele de la picioare trecând ușor peste marginea din față.
Cu toate acestea, nu există reguli sau linii directoare privind purtarea lui waraji.

Legarea
Modul în care sunt legate depinde de purtător. De exemplu, un călugăr leagă în mod diferit waraji de un fermier, un soldat îl leagă diferit de un cetățean și așa mai departe.

Note

Vezi și
 Okobo

Cultura Japoniei
Încălțăminte

Waraji


بلدية بيلانوبا ديل باليس (بالكاتالانية: Vilanova del Vallès) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة، والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 4.121 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات في فالس أورينتال
بلديات في مقاطعة برشلونة

فيلانوفا ديل فاليس


Sofija Andrejewna Rudjewa (; * 15. November 1990 in Leningrad, Sowjetunion) ist ein russisches Model und Miss Russland des Jahres 2009.

Biografie
Sofija Rudjewa ist die Tochter der Künstler Andrei Rudjew und Tatjana Rudjewa. Sie besuchte zunächst eine Kunstschule. Als sie 12 Jahre alt war, trennten sich ihre Eltern, sie blieb bei ihrem Vater. Im Alter von 15 Jahren begann sie, nebenbei als Model zu arbeiten. 2008 schloss sie die Hochschule ab. 2009 gewann sie die Wahl zur Miss Russland. Der Titel war mit einer Prämie in Höhe von 100.000 US-Dollar dotiert. Nach diesem Sieg vertrat sie Russland in der Wahl der Miss Universum im August 2009.
Die Wahl gewann die aus Venezuela stammende Stefanía Fernández. Rudjewa gelangte nicht ins Finale. In der Onlineversion der Zeitschrift Perfect 10 erschienen Nacktphotos von Rudjewa.

Einzelnachweise

Miss Russland
Teilnehmerin am Miss-Universe-Wettbewerb 2009
Sowjetbürger
Russe
Geboren 1990
Frau

Sofija Andrejewna Rudjewa


Aceasta este o listă de filme franceze din 1913:

Note

Legături externe
 Filme franceze din 1913 la Internet Movie Database
 Filme după an la Cinema-francais.fr

Filme din 1913
franceze
Liste de filme franceze

Listă de filme franceze din 1913


Lionheart est un film nigérian réalisé par Genevieve Nnaji, sorti en 2018.

Synopsis
Une jeune femme, Adaeze Obiagu, veut remplacer son père, en proie à la maladie, à la tête de son entreprise.

Fiche technique
 Titre : Lionheart
 Réalisation : Genevieve Nnaji
 Scénario : Ishaya Bako, Emil Garuba, Genevieve Nnaji, C. J. Obasi et Chinny Onwugbenu
 Musique : Kulanen Ikyo
 Photographie : Yinka Edward
 Montage : George Cragg
 Production : Genevieve Nnaji et Chinny Onwugbenu (productrices délégués)
 Pays :
 Genre : Drame
 Durée : 95 minutes
 Dates de sortie :
 :  (festival international du film de Toronto)
Netflix :

Distribution
 Genevieve Nnaji : Adaeze Obiagu
 Nkem Owoh : Godswill Obiagu
 Pete Edochie : chef Ernest Obiagu
 Onyeka Onwenu : Abigail Obiagu
 Kanayo O. Kanayo : Igwe Pascal
 Ngozi Ezeonu : Chioma Obiagu
 Kalu Ikeagwu : Samuel Akah
 Chibuzo 'Phyno' Azubuike : Obiora
 Jemima Osunde : Onyinye
 Sani Mu'azu : Alhaji Danladi Maikano
 Yakubu Mohammed : Hamza Maikano
 Peter Okoye : Arinze

Distinctions
Le film a reçu le Black Reel Award du meilleur film international.

Notes et références

Liens externes

Film nigérian sorti en 2018
Film dramatique nigérian
Film distribué par Netflix

Lionheart (film)


Miguel II Comneno Ducas (en griego: Μιχαήλ Β΄ Κομνηνός Δούκας, Mikhaēl II Komnēnos Doukas), a menudo llamado Miguel Ángelo en fuentes narrativas, fue el gobernante de Epiro desde 1230 hasta su muerte en 1266/1268.

Biografía

Miguel era el hijo ilegítimo de Miguel I Comneno Ducas de Epiro y había ido al exilio después del asesinato de su padre en 1215. Luego de la derrota y captura de su tío Teodoro Comneno Ducas por Iván Asen II de Bulgaria en la batalla de Klokotnitsa regresó a Epiro y se convirtió en el gobernante de la región. No está totalmente claro si reconoció la suprema autoridad de su tío Manuel Comneno Ducas de Tesalónica o de Iván Asen II de Bulgaria. Miguel II consiguió el apoyo de los notables locales al casarse con Teodora Petralifina, y estableció una estrecha relación con el Imperio de Nicea. En 1241 Miguel sucedió a su tío Manuel como gobernante de Tesalia. En 1238, Miguel fue visitado por el patriarca niceno Germano II y en 1249 recibió el título de déspota por el emperador Juan III Ducas Vatatzés.

Las relaciones de Miguel II con Nicea aseguraron su neutralidad durante el conflicto en el cual Juan III Ducas Vatatzés conquistó Tesalónica y penetró en el norte de Grecia en 1244. Sin embargo, cuando se vio obligado a entregar Dirraquio y Servia a los nicenos en 1256, Miguel decidido expandir su estado a expensas de Nicea. Sin embargo, mientras avanzaba hacia Tesalónica, el rey Manfredo de Sicilia tomó Dirraquio y sus alrededores. Resuelto a tomar Tesalónica, Miguel llegó a un acuerdo con Manfredo y le envió a su hija como esposa, cediendo las ciudades perdidas y la isla de Corfú como dote. También firmó una alianza con el príncipe Guillermo II de Villehardouin de Acaya.

Las tropas de los tres aliados invadieron las posesiones nicenas en Macedonia y en 1259 se prepararon para luchar contra el ejército niceno liderado por Juan Paleólogo, hermano del emperador Miguel VIII Paleólogo, en la planicie de Pelagonia. Sin embargo, la operación aliada se vio afectada por la desconfianza mutua y el hijo ilegítimo Miguel Juan Ducas se pasó al enemigo, mientras que el propio Miguel abandonó a sus aliados. Los nicenos infligieron una aplastante derrota sobre el príncipe Guillermo de Acaya, que fue capturado en la batalla. Mientras Miguel huyó a las Islas Jónicas, los nicenos ocuparon Epiro, pero se encontraron con tanta resistencia que se vieron obligados a retirarse. Miguel recuperó sus dominios con la gran ayuda de Manfredo. Luego de otra victoria bizantina en 1264 se vio obligado a aceptar la soberanía nominal de Miguel VIII Paleólogo y fortalecer los lazos de matrimonios dinásticos. Cuando Miguel II murió en 1268 o poco antes, sus dominios fueron divididos entre sus hijos Nicéforo I Comneno Ducas de Epiro y Juan I Ducas de Tesalia.

Matrimonio y descendencia
Por su matrimonio con Teodora Petralifina (Santa Teodora de Arta), Miguel II tuvo varios hijos, entre ellos:

 Nicéforo I Comneno Ducas, quien sucedió a su padre como gobernante de Epiro.
 Juan Ducas
 Demetrio (renombrado Miguel) Comneno Ducas.
 Helena Ángelo Ducas, quien se casó con el rey Manfredo de Sicilia.
 Ana Comneno Ducas, que se casó con el príncipe Guillermo II de Villehardouin de Acaya, y  después con Nicolás II de Saint Omer, señor de Tebas.

Con una amante, Miguel II tuvo al menos otros dos hijos:

Juan I Ducas, quien sucedió a su padre como gobernante de Tesalia.
Teodoro Ducas

Bibliografía
The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991.
John V.A. Fine Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987.
D.I. Polemis, The Doukai, London, 1968.

Referencias

Enlaces externos

Dinastía Comneno Ducas
Déspotas de Epiro
Bizantinos del siglo XIII
Monarcas ortodoxos

Miguel II Comneno Ducas


Cayratia japonica var. japonica, una variedad de Cayratia japonica, es una planta herbácea perteneciente a la familia Vitaceae. Se encuentra en Australia y Asia.

Descripción
Es una planta trepadora  herbácea. Con ramillas glabras o pilosas; y zarcillos bifurcados. Las hojas 5 folioladas, elípticas o elíptico-lanceoladas, las venas marrones cuando secas. Pecíolos, peciólulos, pedúnculos y pedicelos glabros o pilosos.

Distribución y hábitat
Se encuentra en los bosques, matorrales, valles, zonas verdes, campos, áreas perturbadas, bordes de carreteras; a un altitud de 300-2500 metros, en Anhui, Chongqing, Fujian, Gansu, Guangdong, Guangxi, Guizhou, Hainan, Hebei, Henan, Hunan, Jiangsu, Shaanxi, Shandong, Sichuan, Taiwán, Yunnan, Zhejiang, Bután, India, Indonesia, Japón, Corea, Laos, Malasia, Birmania, Nepal, Filipinas, Tailandia, Vietnam y Australia.

Taxonomía
Cayratia japonica var. japonica con publicación desconocida.
Sinonimia
Causonia japonica (Thunb.) Raf.
Vitis japonica Thunb.
Vitis leucocarpa (Blume) Hayata
Vitis tenuifolia Wight & Arn.

Referencias

Enlaces externos

japonica
Plantas medicinales

Cayratia japonica var. japonica


An Sporobolus linearifolius in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elisa G. Nicora. An Sporobolus linearifolius in nahilalakip ha genus nga Sporobolus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sporobolus

Sporobolus linearifolius


Olaylar

Doğumlar
 Aziz Mitrius, katolik aziz (ö. 466)
 Odoacer, İtalya kralı (ö. 493)

Ölümler

433


Dorfan was an American toy company based in Newark, New Jersey from 1924 to 1934.

Their production lines specialized in O gauge and Wide gauge toy trains.

History
Bringing years of previous toy making experience, Milton and Julius Forcheimer, two immigrant cousins from Nuremberg, Germany, whose family was involved in the production of Fandor trains founded Dorfan in 1924. The Fandor brand name is an amalgam of Fannie & Dora (who were the mothers of Milton & Julius). When Milton & Julius immigrated to America, they reversed the names Dora & Fannie to create the Dorfan name. A Fandor engineer, John C. Koerber, helped to get Dorfan started (McKenney 1993; Dorfan, pp. 165-166).

Dorfan entered into a well developed American market for electric trains. A market dominated by Ives, Lionel and American Flyer. But it entered at a most opportune time, the American market was in an upswing. Dorfan gained considerable market share through promotion, innovation and manufacture. Dorfan gained enough ground to be included among the "Big Four" of American prewar model train manufacturers (McKenney, Greenberg 1993; Dorfan, pp. 5-6,163–165).

Dorfan produced detailed tinplate rolling stock with diecast power units. Dorfan was the first U.S. train manufacturer to use die casting in its manufacturing process. They had developed an alloy train body that would withstand a fall to a concrete floor without breaking. Dorfan was also the first to have "Distance Remote Control", a reversing unit without a fixed sequence. Dorfan is also noted as one of the first to have passenger figures visible in coach windows. However, being the pioneer of something at times has its disadvantages. Dorfan's alloys suffered from impurities, which weakened the metal and caused the trains to disintegrate over time, an early victim of zinc pest. Dorfan replaced the damaged parts, but at great expense. Dorfan was also unique in its approach of building model trains that could be easily disassembled and reassembled, encouraging its customers to take the trains apart and learn how they worked (McKenney,  1993; Dorfan, pp. 166–167).

At its peak, Dorfan had about 150 employees, but the Great Depression crippled the company and was not able to recover. It ended production in 1934, although old inventory was sold at least until 1936 (McKenney 1993; Dorfan, pp. 165-166).

Because of the inevitable deterioration of the engine castings, limited numbers of Dorfan trains survive today, making them among the highly sought after models by collectors.

Some of the Dorfan tooling was later used by Unique Art to make its tinplate trains in the early 1950s (McKenney,  1993; Dorfan, pp. 166).

Further reading
 W. Graham Claytor Jr., Paul A. Doyle and Carlton Norris McKenney. Mar 1, 1993. Greenberg's Guide to Early American Toy Trains, Carlisle & Finch, Hafner, Dorfan. Greenberg Publishing Co,Inc. .

See also

References

Toy train manufacturers
Defunct toy manufacturers
Toy companies of the United States
Manufacturing companies based in Newark, New Jersey
Defunct companies based in New Jersey
Manufacturing companies established in 1924
Manufacturing companies disestablished in 1934
1924 establishments in New Jersey
1934 disestablishments in New Jersey
Toy companies established in 1924

Dorfan


Olexandra Viatcheslavivna Matviitchuk (; nascido em 8 de outubro de 1983) é uma advogada ucraniano dos direitos humanos e líder da sociedade civil baseado em Kiev. Ela dirige a organização sem fins lucrativos Centro de Liberdades Civis e é uma militante ativa por reformas democráticas em seu país e na região da OSCE.

Educação
Oleksandra Matviichuk frequentou a Taras Shevchenko National University of Kyiv, graduando-se em 2007, quando recebeu um LL. M. Em 2017, ela se tornou a primeira mulher a participar do Programa de Líderes Emergentes Ucranianos da Universidade de Stanford.

Carreira
Matviichuk começou a trabalhar para a organização sem fins lucrativos Centro de Liberdades Civis em 2007, quando foi criada.

Em 2012, Matviichuk tornou-se membro do Conselho Consultivo do Comissário para os Direitos Humanos do parlamento nacional da Ucrânia (o Conselho Supremo da Ucrânia).

Após a violenta repressão de manifestações pacíficas na Praça da Independência em Kiev em 30 de novembro de 2013, ela coordenou o iniciativa cívica. O objetivo do Euromaidan SOS era fornecer assistência jurídica às vítimas do Euromaidan em Kiev e outras cidades ucranianas, bem como coletar e analisar informações para proteger os manifestantes e fornecer avaliações provisórias da situação. Desde então, Matviichuk realizou várias campanhas internacionais de mobilização para a libertação de prisioneiros de consciência, como a campanha #letmypeoplego e a ação global #Save OlegSentsov para a libertação de pessoas presas ilegalmente na Rússia e na Crimeia e Donbass ocupadas. Ela é autora de vários relatórios para vários órgãos da ONU, Conselho da Europa, União Européia, OSCE e várias submissões ao Tribunal Penal Internacional em Haia.

Em 4 de junho de 2021, Matviichuk foi nomeada para o Comitê das Nações Unidas contra a Tortura e fez história como a primeira mulher candidata da Ucrânia ao órgão de tratado da ONU. Ela concorreu em uma plataforma para limitar a violência contra as mulheres em conflitos.

Entre a Revolução da Dignidade e 2022, ela se concentrou na documentação de crimes de guerra durante a Guerra em Donbass. Conhecendo o então vice-presidente dos Estados Unidos Joe Biden em 2014, ela defendeu mais apoio de armas para ajudar a acabar com a guerra.

Após a invasão russa da Ucrânia em 2022, Matviichuk apareceu em vários meios de comunicação internacionais para representar a sociedade civil ucraniana, particularmente em relação a questões relacionadas a deslocados internos e à questão de crimes de guerra, bem como outras questões de direitos humanos. De acordo com a Foreign Policy, ela defendeu a criação de um 'tribunal híbrido' especial para investigar questões de crimes de guerra e violações de direitos humanos devido ao grande número de questões.

Prêmios e honras
Em 2007, Oleksandra Matviichuk recebeu o Prêmio Vasyl Stus por realizações notáveis neste campo, posição cívica clara e presença ativa no espaço cultural ucraniano. Ela é a vencedora mais jovem da história do prêmio.

Em 2015, Matviichuk foi laureado com o Prêmio Lindebrække de democracia e direitos humanos norueguês. Presidente do júri e ex-ministro das Relações Exteriores da Noruega, Jan Petersen motivou a seleção: É importante apoiar e homenagear aqueles que participaram do movimento democrático da Ucrânia. Aqueles que trabalharam dia e noite, defendendo um desenvolvimento democrático na Ucrânia – e depois investigando os crimes que ocorreram em Maidan. O vencedor deste ano do Prêmio Sjur Lindebrække para os Direitos Humanos da Democracia é uma dessas vozes. Em 24 de fevereiro de 2016, 16 delegações da OSCE reconheceram Matviychuk com seu primeiro Prêmio Defensor da Democracia por Contribuição exclusiva para a promoção da democracia e dos direitos humanos. A Embaixada dos EUA na Ucrânia reconheceu Matviichuk como a Mulher de Coragem da Ucrânia em 2017 por sua dedicação constante e corajosa na defesa dos direitos do povo ucraniano. Em setembro de 2022, Matviichuk e o Centro de Liberdades Civis (a organização chefiada por Matviichuk) estavam entre os laureados com o Right Livelihood Award por seu trabalho com instituições democráticas ucranianas e pela busca de responsabilização por crimes de guerra. Ela foi homenageada como uma das 100 mulheres da BBC em dezembro de 2022.

O Center for Civil Liberties recebeu o Prêmio Nobel da Paz de 2022, juntamente com Ales Bialiatski e a organização russa Memorial. Este foi o primeiro Prêmio Nobel concedido a um cidadão ou organização ucraniana.

Resumo

 2022 - Prêmio Right Livelihood
 2021 - Candidato da Ucrânia ao Comitê da ONU contra a Tortura
 2017 - Prêmio "Mulher de Coragem Ucraniana" da Embaixada dos EUA.
 2016 - Prêmio Defensor da Democracia, Assembleia Parlamentar da OSCE
 2015 - Prêmio Sjur Lindebrække de Democracia e Direitos Humanos, concedido pelo partido político de centro-direita norueguês Høyre
 2007 - Prêmio Vasyl Stus, Centro Ucraniano do PEN International

Principais publicações em inglês
"A Península do Medo: Crônicas de Ocupação e Violação dos Direitos Humanos na Crimeia".

"The Price of Freedom" - Resumo do relatório público de organizações de direitos humanos sobre crimes contra a humanidade cometidos durante o período de Euromaidan.

"28 Reféns do Kremlin" - Principais violações e perspectivas de libertação.

Ligações externas

Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2022
Advogados da Ucrânia

Oleksandra Matviichuk


Karl Gustav Johan Svensson (født 7. februar 1987 i Göteborg, Sverige), er en svensk fodboldspiller (defensiv midtbane). Han spiller for Seattle Sounders i den amerikanske liga Major League Soccer.

Tidligere har Svensson spillet en årrække hos IFK Göteborg i sin fødeby, som han vandt både det svenske mesterskab og Svenska Cupen med. Han har også haft ophold i tyrkisk, ukrainsk og kinesisk fodbold.

Landshold
Svensson har (pr. maj 2018) spillet 11 kampe for Sveriges landshold. Han debuterede for holdet 24. januar 2009 i en venskabskamp mod USA. Han var en del af den svenske trup til VM 2018 i Rusland. Han spillede desuden 24 kampe for det svenske U/21-landshold.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Sverige
Fodboldspillere fra IFK Göteborg
Fodboldspillere fra Bursaspor
Fodboldspillere fra Seattle Sounders
Personer fra Göteborg
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020

Gustav Svensson


Als Conchylienbörse bezeichnet man eine Verkaufsveranstaltung, bei der Conchylien (lat. concha, "Muschel") von Fachhändlern und Sammlern verkauft werden. Diese Börsen finden weltweit statt und werden in der Regel von Sammlervereinigungen organisiert. Sie sind ein wichtiger Treffpunkt für Sammler von Molluskenschalen und werden von internationalem Publikum besucht.

Ursprünge

Das Sammeln von Naturalien, in diesem Fall von Muschelgehäusen hat die Menschheit seit Jahrtausenden fasziniert. Muscheln und Schnecken aus fernen Ländern galten seit dem 17. Jahrhundert als Schätze, die sich nur Adlige und wohlhabende Leute leisten konnten. Mit der zunehmenden Kolonialisierung der Welt kamen immer mehr exotische Gehäuse nach Europa und wurden schon bald zum begehrten Sammelobjekt. Adlige und Kaufleute veranstalteten Feste und Auktionen, bei denen Naturalien versteigert oder verkauft wurden. Später stieg das Interesse an Sammelobjekten aus der Natur und Menschen machten sich dieses Interesse zunutze, indem sie Muschel- und Schneckenschalen erwarben und weiterverkauften. Seit dem 20. Jahrhundert existieren Conchylienbörsen in der heutigen Form.

Aufbau und Organisation
Fachbörsen für Muscheln und Schnecken findet man auf der ganzen Welt, jedoch sind es im Vergleich zu Mineralien- oder Fossilienbörsen relativ wenige. In der Regel findet eine Conchylienbörse in einer Halle oder einem ausreichend großen Veranstaltungssaal statt und dauert zwei Tage (für gewöhnlich Samstag und Sonntag).
Veranstaltet werden sie meistens von regionalen oder nationalen Sammlervereinigungen, welche ihre Hauptversammlung im Rahmen der Börse abhalten. Um die Kosten für den Veranstaltungsort, z. B. Hallenmiete, Stromkosten etc. zu decken, müssen die Händler und Sammler eine Standgebühr entrichten um einen Verkaufstisch mieten zu können. Es dürfen gewöhnlich nur Molluskengehäuse sowie andere Naturalien aus dem Meer (z. B. Crustaceen, Schwämme und Korallen) angeboten werden. Trotzdem ist auch Schmuck zu finden.

Es reisen meist Sammler aus aller Welt an, um Stücke für ihre Sammlung zu erwerben, sich auszutauschen oder Gleichgesinnte zu treffen. Preise von bis zu 20.000 € für bestimmte Molluskenarten sind nicht selten. Meist reisen Verkäufer frühzeitig an um freitags ihre Stände aufzubauen. Samstags und sonntags wird in der Regel verkauft. Die Geschäfte der meisten Händler müssen die Anreise und die Kosten für Transport und Unterkunft tragen. Nur wenige Muschelhändler leben deshalb von diesen Geschäft, sondern betreiben es nebenher, oft als Erweiterung der eigenen Sammeltätigkeit. Es werden häufig Gehäuse getauscht und auf vielen Fachbörsen gibt es extra dafür vorgesehene Tauschtische. Vorträge und Seminare zur Weiterbildung runden das Programm ab.

Wichtige Fachbörsen

Europaweit gibt es vier wichtige Fachbörsen für Muschel- und Schneckengehäuse, welche im Folgenden genannt werden:

 Internationale Shelpenbeurs in Antwerpen (Belgien)
 Bourse des Coquillages Paris (Frankreich)
 Bourse des Coquillages Ottmarsheim (Frankreich)
 Internationale Schneckenbörse Öhringen Öhringen (Baden-Württemberg, Deutschland)
 Tschechische Internationale Muschelbörse Prag (Tschechische Republik)

Von den oben genannten Börsen ist die Antwerpener Schneckenbörse mit ca. 60 bis 70 Händlern die größte weltweit. Die einzige deutsche Fachbörse für Muscheln und Schnecken findet seit 2003 in Öhringen statt und wird vom Club Conchylia e.V., dem deutschen Molluskensammler-Verein organisiert. In Frankreich finden neben den oben genannten großen Börsen, zusätzlich mehrere kleine in der Bretagne und Südfrankreich statt.

International erwähnenswert ist die COA-Convention in den USA, wobei COA für Conchologists of America steht. Sie ist ebenfalls eine wichtige Börsenveranstaltung, welche jedes Jahr an verschiedenen Orten abgehalten wird.

Einzelnachweise

Convention
Sammeln von Naturalien
Malakologie

Conchylienbörse


Le Fonds national de la Microfinance (FNM) est un établissement public béninois à caractère social, culturel et scientifique doté d'une personnalité juridique et d'une autonomie de gestion administrative et financière. crée en 2006 par un décret, il est placé sous la tutelle du Ministre chargé des Affaires sociales et de la Microfinance avec pour objectif d'apporter des fonds et des subventions aux populations notamment aux plus pauvres.

Création

Missions
le fond a plusieurs objectifs dont entre autres
 refinancer et mettre en place des lignes de crédit au profit des partenaires stratégiques;
 garantir et bonifier les prêts tant au profit des partenaires stratégiques que des populations ;
 accorder des appuis institutionnels et renforcer les capacités des partenaires stratégiques.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Économie du Bénin
 Condition des femmes au Bénin
 Fonds national pour la promotion de l'entreprise et de l'emploi des jeunes

Liens externes
Site web officiel

Établissement public à caractère administratif au Bénin

Fonds national de la microfinance


Universitatea Bar-Ilan (în ) este o universitate publică religioasă în spiritul iudaismului ortodox integraționist , deschis spre lume, ( cu sediul în orașul Ramat Gan. ea a fost înființată în anul 1955 și se numește după rabinul Meir Bar Ilan (Berlin), unul din conducătorii sionismului religios. Universitatea Bar Ilan și-a propus să ofere un cadru academic de propagare a studiilor iudaice (legate de iudaism) și a științelor generale, după principiul "Torá im Derekh Eretz" (Tora cu Obiceiul Pământului) formulat de părinții iudaismului ortodox integraționist, rabinii Samson Rafael Hirsch și Azriel Hildesheimer.

Universitatea numără circa 27.700 studenți (inclusiv 17500 pentru primul titlu, 8.100 pentru masterat, 2.100 pentru doctorat), 1062 în cadrul colegiilor regionale care îi sunt afiliate - la Ashkelon, Kineret, Galileea de vest și Tzfat și un personal de 1.000 cadre didactice. 14.600 dintre studenți beneficiază de burse.

Cele mai căutate facultăți ale universității sunt cele de drept, economie, inginerie, psihologie, informatică, asistență socială,  management și logistică, științe politice, și facultatea de științe sociale integrate.
Președintele Universității este în prezent profesorul de chimie Arie Zaban (Tzavan), iar rectorul ei este profesoara de psihologie Myriam Faust.
Facultatea de științe iudaice de la Bar Ilan este cea mai mare de acest gen din lumea academică și s-a distins, între altele, prin proiectul "Shot "al Responselor Rabinice.
Universitatea are 9 cămine studențești - două administrate de Asociația studenților și în care locuiesc bărbați și femei, și șapte administrate de universitate, destinate separat femeilor, bărbaților sau cuplurilor căsătorite fără copii.

Galerie

Referințe

Legături externe
 Saitul oficial al Universității Bar Ilan

Bar Ilan
Fondări în 1955

Universitatea Bar Ilan


An Epidendrum tuxtlense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hágsater, García-cruz ngan Luis M. Sánchez. An Epidendrum tuxtlense in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum tuxtlense


الروبية الزنجبارية هي عملة لزنجبار من عام 1908 نهاية عام 1935. وقد تم تقسيمها إلى 100 سنت. وقد تم استبدالها في عهد السلطان علي بن حمود.

التاريخ
استبدلت الروبية مكان الريال الزنجباري بقيمة ⅛2 روبية = 1 ريال وهي تعادل الروبية الهندية، وهي أيضا كانت تستخدم كعملة متداولة. واستمرت الروبية الزنجبارية مساوية للروبية الهندية حتى نهاية 1 يناير 1936 عندما استبدلت بالشلن الأفريقي وبقيمة ½1 شلن شرق أفريقي= 1 روبية زنجبارية.

النقود
بدأ استخدام النقود البرونزية عام 1908 بجميع الفئات من 1 و 10 سنت، وعم النيكل في 20 سنت. لايوجد عملات أخرى تم اصدارها.

النقود الورقية
اصدرت حكومة زنجبار العملات الورقية عام 1908 وهي من فئة 5 و 10 و 20 و50 و 100 و 500 روبية، وقد اضيف 1 روبية عام 1920. واستمر إصدار الورق حتى عام 1928. وتلك العملات الورقية نادرة جدا. فحتى الكتالوجات العالمية للنقود اصدرت تقريرا بأن عملة من فئة 100 روبية إصدار عام 1916 وبحالة جيدة جدا قد بيعت في مزاد بمبلغ وقدره 7360$ عام 1960.

المصادر

مصادر خارجية
 تاريخ زنجبار

اقتصاد تنزانيا
السكة الإسلامية
انحلالات سنة 1935
تأسيسات سنة 1908
تأسيسات سنة 1908 في زنجبار
تاريخ زنجبار
روبية
سلطنة زنجبار
عملات إفريقية
عملات حديثة ملغاة
عملات في الإمبراطورية البريطانية

روبية زنجبارية


أيش ها توراة (بالعبرية:אש התורה = نار التوراة) هي منظمة يهودية أورثودوكسية ويشيفا (مدرسة يهودية دينية حيث يتم تعليم مصادر الهلاخاه (الشريعة اليهودية) وخاصة التلمود) وهي من الجماعات التي تدعم بقوة الحركة الصهيونية ودولة إسرائيل. وتنشط في مجال تنمية الوعي اليهودي الأرثودوكسي والإطلاع على ما يعتبرونه «التراث الإسرائيلي» وتساهم بمنح دراسية إلى إسرائيل للشباب والنشء اليهودي في أمريكا.

قامت الحكومة الإسرائيلية بمنحها ما نسبته 40% من الأراضي المواجهة للجدار الغربي للهيكل المزعوم والمعروف تاريخياً لدى المسلسين بـحائط البراق.
مقر المنظمة الرئيسي في القدس القديمة ولها مراكز في 35 مدينة حول العالم لكل مركز إدارته المستقلة وتمويله المنفصل.

تاريخ المنظمة
تم تأسيس امنظمة أيش ها توراه عام 1974 في القدرس على يد الحاخام نوح فاينبرغ Noah weinberg بعد عن أن انفصل من يشيفا أور سوماياش التي شارك هو نفسه بتأسيسها قبل ذلك.

الفلسفة التعليمية
تتبع أيش ها توراه التنظيم الهيكلي الحاخامي وتجمع بين التعليم التلمودي الكلاسيكي وبناء مهارات القيادة. وتركز على تعليم الميتزفا (التعاليم التوراتية) والتاريخ اليهودي من وجهة النظر الأورثودوكسية.

التمويل
يأتي الدعم المالي (و السياسي واللوجيستي بطبيعة الحال) لمنظمة أيش ها توراه الإسرائيلية من عدة شخصيات ومؤسسات سياسية واقتصادية وتجارية وحتى فنية. وتعد من أكثر المنظمات غير الربحية تلقياً للمساعدات المالية من الشركات الأمريكية.

برامج المنظمة
تدخل المنظمة في عدة نشاطات بدءاً من صحة المرأة وتوعيتها ومروراً بتثقيف العالم عن دور إسرائيل وأهميته في العالم وتمتد حتى إنتاج الأفلام والبرامج التلفزيونية. ومن أهم مشاريعها برنامج clarion fund  الذي يقوم بنشر ما يسميه «الوعي لمخاطر الإسلام الراديكالي» وقامت بإنتاج واحد من أشد البرامج الوثائقية عنصرية ضد الإسلام بعنوان: «هوس: حرب الإسلام الراديكالي ضد الغرب» هوس. وفي حركة استفزازية قامت المؤسسة المذكورة بتوزيع ملايين النسخ من هذا الفيلم عبر ارفاقها بالصحف اليومية على شكل هدية.

مراجع

انظر أيضا
 المدرسة العبرية العادية (المغرب)

وصلات خارجية
 Aish.com
 AishLatino.com - Aish en Español
 Western Wall Camera
 Aish Audio Center
 Hasbara Fellowships
 HonestReporting
 Relentless
 Partners Conference

ثقافة يهود ليتوانيون في إسرائيل
عطاء
معاداة الإسلام
منظمات دينية مقرها في إسرائيل
منظمات يهودية مقرها في إسرائيل
هيئات تعليمية أسست في 1974

أيش ها توراه


Vila Maior Portekiz'de São Pedro do Sul belediyesine bağlı olan, 14,09 km2 yüzölçümüne sahip, 1.127 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
São Pedro do Sul

Vila Maior (São Pedro do Sul)


حرب القبائل هي لعبة متصفح لا تحتاج إلى تحميل، تسير أحداثها في العصور الوسطى كل لاعب يتحكم في قرية صغيرة ويسعي للحصول على المجد والشهرة.و هي تحاكي الحرب في حالة لعبة، وهي لعبة ألمانية

المميزات

العالم الواحد في حرب القبائل غير مُحدد بوقت معين للانتهاء، ولكنه يظل يعمل طالما هناك تحالفات تتصارع من أجل البقاء... وينتهي العالم فقط: عندما تحتل تحالف واحد العالم بالكامل.. فيحفروا اسمهم في التاريخ بحروف من نور.
الإستراتيجيات الحربية التي تُطبق في اللعبة.. استراتيجيات جاءت بحكم نوعية اللاعبين المهتمين باللعبة في المقام الأول فالكثيرون يطبقوا استراتيجيات سون تزو الحربية الشهيرة، والبعض يطبق استراتيجيات أخرى لم تسمع عنها بحياتك.
كل عالم له خصائص تختلف عن العوالم الأخرى ولهذا كل عالم له طريقة في اختيار الأستراتيجية التي تلعب بها وطريقة احتلال القرى، فهناك العوالم تسمح للاعضاء بدعم وإرسال موارد الي لاعبين من خارج قبيلتهم وعوالم تمنع هذا الشئ، وامثلة أخرى كثيرة، ممكن يجعلك تشعر بشكل دائماً بوجودة شيء جديد في اللعبة.
الدعم الفني في اللعبة من أفضل فرق الدعم الفني، فالتذاكر يتم الرد عليها في اقل من 24 ساعة، ودائماً ما يستخدمون اللغة العربية الفصحى في الردود.
إدارة تقوم بتطبيق القوانين بشكل جاد وحازم ولهذا من النادر ومن الصعب جداً ان يستطيع اللاعبين الغش في اللعبة باستخدام أكثر من حساب أو غيرها من مثل هذه الوسائل لانه حتى إذا استطاع ان يخدع الأدارة لفترة من الوقت يُغلق حسابه

أنواع القري
 القرى الهجومية: تقوم هذه القرية على بناء القوة الهجومية لمقاتليها وتدريبهم على مهارات الاستكشاف والهجوم. الأسلحة المستخدمة هي محطمة الحائط والتي تحتاج إلى الحماية، المقاليع, مقاتل الفاس، فارس خفيف وفارس ثقيل
 القرى الدفاعية: وهي قرى متخصصة في الدفاع ويمكنها التعاقد مع القرى المحاربة لحماية ممتلكاتها في أثناء الهجوم أو الغارة على القرى والاعداء الاخرين. الأسلحة المستخدمة هنا هم مقاتلو الرمح، مقاتلو السيف، رماة القوس، فارس ثقيل، المنجانيق
 قبائل النبلاء: هي كالقرى الهجومية ولكنها تضم اربع إلى خمس نبلاء والذين يعطون القدرة على احتلال قرى أخرى
 قرى قبائل الكشافة : تضم ما يقارب عشرة آلاف كشاف للتجسس وكسب المعلومات
 قرى الدعم: تتميز بعدات دفاعية كيبرة تفوق معدات القرى الدفاعية وتستخدم هذه القرى لحماية القرى الهجومية أو قرى النبلاء

مراجع

وصلات خارجية
 موقع حرب القبائل
 شرح سريع للعبة حرب القبائل

ألعاب المتصفح
ألعاب فيديو 2003
ألعاب متصفح جماعية على الإنترنت

حرب القبائل


An Festuca soukupii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Stancík. An Festuca soukupii in nahilalakip ha genus nga Festuca, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Festuca

Festuca soukupii


Parodia oxycostata ist eine Pflanzenart aus der Gattung Parodia in der Familie der Kakteengewächse (Cactaceae). Das Artepitheton oxycostata leitet sich vom griechischen Wort oxys für 'scharf' sowie dem lateinischen Wort costatus für 'gerippt' ab und verweist auf die scharf gerippte Pflanzen.

Beschreibung
Parodia oxycostata wächst einzeln und bildet nur selten kleine Gruppen. Die graugrünen abgeflacht kugelförmigen bis kugelförmigen Triebe erreichen Wuchshöhen von bis zu 9 Zentimeter und Durchmesser von 9 bis 12 Zentimeter. Die sechs bis zwölf scharfkantigen Rippen besitzen kinnartige Vorsprünge. Die kreisrunden anfangs weißen Areolen werden später grau und sind schließlich kahl. Die abgeflachten und verdrehten Dornen sind rötlich braun bis leuchtend gelb und werden mit zunehmendem Alter heller. Der einzelne, meist abwärts gerichtete Mitteldorn weist eine Länge von bis zu 2 Zentimeter auf. Die meist zwei Randdornen sind 1,6 bis 2,5 Zentimeter lang. Einer von ihnen ist abwärts gerichtet. Gelegentlich sind bis zu acht zusätzlich Dornen von bis zu 6 Millimeter Länge vorhanden.

Die glockenförmigen, gelegentlich sogar urnenförmigen, Blüten erreichen Längen von 4 bis 5 Zentimeter und Durchmesser von 4,5 bis 7 Zentimeter. Ihr Perikarpell und die Blütenröhre sind mit Schuppen, weißer Wolle und rötlich braunen Borsten besetzt. Die Narben sind rot. Die mit gelblich grauer Wolle und rötlich braunen Borsten besetzen Früchte sind 2,5 bis 2,7 Zentimeter lang und enthalten helmförmige, glänzend schwarze Samen.

Verbreitung, Systematik und Gefährdung
Parodia oxycostata ist im brasilianischen Bundesstaat Rio Grande do Sul verbreitet.

Die Erstbeschreibung als Notocactus oxycostatus durch Albert Frederik Hendrik Buining und Arnold J. Brederoo wurde 1973 veröffentlicht. Andreas Hofacker stellte die Art 1998 in die Gattung Parodia. Ein weiteres nomenklatorisches Synonym ist Peronocactus oxycostatus  (1999, unkorrekter Name ICBN-Artikel 11.4).

Die Unterart Parodia oxycostata subsp. gracilis  wird nicht mehr anerkannt.

In der Roten Liste gefährdeter Arten der IUCN wird die Art als "", d. h. als gefährdet geführt.

Literatur

Einzelnachweise

Weblinks

Parodia (Kakteen)
Oxycostata

Parodia oxycostata


الإلبان أو الدَرّ أو  هي عملية إفراز الحليب من الغدد الثديية في فم الرضيع والمدة التي تُرضّع فيها الأم لتغذية صغارها تُسمَّى مدة الدرّ. وهي عملية تحدث في جميع إناث الثدييات وتسمى عند البشر بعملية الرضاعة الطبيعية.

وتكوين اللبن هو الحفاظ على إنتاج الحليب. وهذه المرحلة تتطلب البرولاكتين والأوكسيتوسين.

الرضاعة الطبيعية

أهميه الرضاعة الطبيعية للطفل :
 السعادة والاطمئنان
 الوقاية من الأمراض
 التغذية الكاملة المتوازنه
 المناعة الطبيعية
 النمو العقلي

الفوائد الصحية التي يجنيها الرضع من الرضاعة الطبيعية:

1- يوفّر للرضّع جميع العناصر المغذية التي يحتاجونها للنماء بطريقة صحية.

2- يحتوي على أضداد تساعد على حماية الرضّع من أمراض الطفولة الشائعة- مثل الإسهال والالتهاب الرئوي .

3- يساعد على ضمان الغذاء المناسب للرضّع.

4- تقلل من احتمالية إصابتهم لفرط ضغط الدم وارتفاع نسبة الكولسترول في الدم في كثير من الأحيان .

5- تقل معدلات تعرضهم لمرض السكري وفرط الوزن والسمنة.

6- تحقيق نتائج أفضل في اختبارات جسّ الذكاء.

الرضاعة الطبيعية ليست مهمة للطفل فقط، بل مفيدة للأم أيضاً، ومن فوائدها:
 توفير السعادة للأم: فهي تشبع غريزة وعاطفة الأمومة لديها.
 تكسب الأم راحة ووقتاً وجهداً أقل: فلا تحتاج لإعداد الرضعة الاصطناعية.
 تعجل في عودة أجهزة جسمها إلى الحالة الطبيعية فيما قبل الحمل: خاصة الرحم وملحقاته، وذلك بتأثير إفراز هرمون أوكسيتوسين، الذي يزداد إفرازه بتأثير مص الطفل لثدي أمه عند الرضاع.
 تقليل نسبة الإصابة بحالات نزف بعد الولادة: وبالتالي تحمي الأم من مرض فقر الدم ومضاعفاته.
 مانع حمل طبيعي: لأن هرمون (البرولاكين) يزداد إفرازه أثناء رضاع الطفل من أمه حيث يؤدي إلى إيقاف الدورة الشهرية لفترة محددة قد تستمر طوال مدة الإرضاع.
 التقليل من نسبة الإصابة بسرطان الثدي والمبيض.
 تقليل خطورة إصابة الأمهات بأنيميا نقص الحديد ووهن العظام: وسهولة انكسار عظام الحوض.

مدة الرضاعة في الإسلام
يقول تعالى: .

التأثيرات الهرمونية

يتم إفراز الحليب نتيجة انسحاب هرمون البروجستيرون بعد الولادة والذي ينتج عنه التأثير المحفز لهرمون
البرولاكتين فعند امتصاص الرضيع لحلمة الثدي ترسل إشارات عصبية إلى المخ ( الفص الأمامي من الغدة النخامية
) فتقوم الغدة النخامية بإفراز هرمون البرولاكتين الذي يصل مع الدم إلى ثدي الأم ويساعد على إنتاج الحليب في
القنوات اللبنية .
آما أن الغدة النخامية تفرز هرمونات أخرى مثل الاآسيتوسين والفازوبروسين آمحفزات لإفراز الحليب من الغدد
اللبنية إلى القنوات لكي تكون في متناول الطفل .

الرضاعة بدون حمل والمفتعلة

اسباب افراز الحليب من ثدي المراة بدون حمل يرجع إلى زيادة في هرمون البرولاكتين، أو ما يسمى باللغة العربية هرمون الحليب. وهو هرمون يفرز من الغدة النخامية الموجودة تحت الدماغ .

التطور

انظر أيضا
 ضرع
 رضاعة طبيعية
 فشل الرضاعة
 صعوبات الرضاعة الطبيعية

مراجع

 منظمة الصحة العالمية، عشر حقائق عن الرضاعة الطبيعية، تموز/ يوليو 2012
كتاب :موسوعة صحة العائلة (( دار العلم للملايين ))

وصلات خارجية
 How mammals lost their egg yolks—Did mammals develop nutritional milk before or after they abandoned yolky eggs? (New Scientist, 18 March 2008)

رضاعة
تكاثر الثدييات
جهاز الغدد الصماء عند الإناث
حليب
حليب الثدي
صفات جنسية ثانوية مميزة
غدد
غدد خارجية الإفراز
فيزيولوجيا الحيوان

رضاعة


<noinclude>

El Equipo de Superleague Fórmula de Olympiacos CFP es la rama del Olympiacos CFP que compite en la Superleague Fórmula. Lleva disputando esta misma competición desde su inicio.

Resultados

2008

2009

2010

Chris van der Drift se clasificó para la Super Final, pero no pudo competir en ella tras sufrir graves daños en una carrera. Esto hizo que le tuvieran que llegar al hospital con un codo roto, dos costillas rotas, un hombro dislocado y dos dedos rotos. Yelmer Buurman corrió en su lugar.

Referencias

Olympiacos
Equipos deportivos de Grecia


Prințesa Sophia Matilda de Gloucester (29 mai 1773 – 29 noiembrie 1844) a fost strănepoata regelui George al II-lea și nepoata de frate a regelui George al III-lea.

Biografie
Tatăl ei a fost Prințul William Henry, Duce de Gloucester și Edinburgh, al treilea fiu al Prințului Frederick de Wales. Mama ei a fost Maria, Ducesă de Gloucester și Edinburgh, fiica nelegitimă a lui Edward Walpole. A fost botezată la 26 iunie 1773 de episcopul de St David. A avut trei nași: Ducele de Cumberland, unchiul patern; Ducesa de Cumberland, mătușa ei prin alianță; și regina Danemarcei și a Norvegiei, mătușa paternă. Regelui i s-a cerut să fie naș însă a refuzat, supărat pe căsătoria fratelui său cu Maria Walpole, o femeie de rând.

Sophia a fost considerată ca o potențială mireasă pentru Ducele de Clarence (care mai târziu a domnit ca regele William al IV-lea), însă ea nu a fost entuziastă de această căsătorie. Sophia nu s-a căsătorit niciodată și nu a avut copii.

Note

Nașteri în 1773
Decese în 1844
Prințese engleze și britanice
Casa de Hanovra

Prințesa Sophia de Gloucester


Pavilhão João Rocha, športska je dvorana Sporting Clube de Portugal, jednog od najvećih portugalskih športskih klubova. Nalazi se u Lisabonu, ima kapacitet od 3000 gledatelja, a koriste ga Sportingovi odjeli za dvoranski nogomet, hokej, košarka, rukomet i odbojka. Otvoren je 21. lipnja 2017.

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena web stranica Sporting CP. (Na engleskom)

Sporting CP
Športski objekti
Športski objekti u Lisabonu
Športski objekti u Portugalu

Pavilhão João Rocha


(qui signifie « colonne vertébrale de la péninsule ibérique ») est un genre éteint de dinosaure théropode Spinosauridae de la formation Papo Seco du Crétacé inférieur (Barrémien) du Portugal. Le genre contient une seule espèce, , connue à partir de plusieurs os assortis appartenant à un même individu.

Découverte et dénomination
Le premier matériel fossile a été découvert en 1999, avec des expéditions supplémentaires de 2004 à 2008. Après avoir été décrit comme un spécimen de Baryonyx en 2011, il a été établi qu'il s'agissait d'une espèce unique en 2019. Du matériel supplémentaire a été découvert lors d'une expédition en 2020, après quoi Iberospinus a été décrit comme un nouveau genre et une nouvelle espèce en 2022 par Mateus et Estravis-López.

Le nom générique, « Iberospinus », est dérivé de « ibero », un nom romain pour la péninsule ibérique, et le latin « spinus », signifiant épine, d'après les épines neurales allongées des Spinosauridae apparentés. Le nom de l'espèce, « natarioi » honore Carlos Natário, le découvreur de l'holotype.

Classification
Iberospinus a été localisé chez les Spinosauridae, en dehors des  et des Spinosaurinae. Cependant, Mateus & Estraviz-López (2022) expliquent que le matériel fossile présente certaines caractéristiques des Baryonichinae, suggérant une relation plus étroite avec le groupe. Un cladogramme rectifié d'après les auteurs descripteurs est présenté ci-dessous :

Liens externes

Notes et références

Notes

Références

Theropoda
Taxon fossile décrit en 2022
Paléontologie au Portugal
Spinosauridae

Iberospinus


Liberya, resmî olarak Liberya Cumhuriyeti; Batı Afrika kıyısında, kuzeybatıda Sierra Leone, kuzeyde Gine, doğuda Fildişi Sahili'ne sınırları bulunan bir ülke. Anlamı "özgürlerin toprağı" olan Liberya, daha önceden köleleştirilmiş Afrika asıllı Amerikalıların özgür çocukları tarafından kurulmuştur. Siyah Afrika'nın sömürge yönetimi olarak Amerikan Kolonizasyon Derneği'nin siyahi muhacirleri yönlendirmesi ve 1847'de ABD'den bağımsızlık kazanan kıtanın en eski cumhuriyeti olan Liberya, son dönemde iki iç savaşa sahne oldu: Liberya İç Savaşı (1989-1996) ve İkinci Liberya İç Savaşı (1999-2003). İkinci iç savaş, yüzbinlerce insanın göçüne ve ekonominin çökmesine neden olmuştur.

Ülke ismi
1822 yılında Amerika Birleşik Devletleri'nde serbest bırakılan köleler tarafından kurulan ülkenin adı, latince sözcük olan liber (Türkçe: Özgür) sözcüğü baz alınarak oluşturulmuştur. Ülkenin başkenti olan Monrovia'da Amerika Birleşik Devletleri'nin eski başkanlarından James Monroe'den esinlenerek oluşturulmuştur.

Coğrafya

Liberya, Batı Afrika'da yer almakta olup, ülkenin güneybatısında Kuzey Atlantik Okyanusu ile sınır komşusudur. 4° ve 9°K enlemleri ile 7° ve 12°B boylamları arasındadır.

Çok karmaşık yüzey şekilleri olan Liberya'nın yaklaşık 560 km'yi bulan kumlu ve alçak kıyı şeridi boyunca lagünler, bataklıklar ve yer yer kayalık burunlar uzanır. Genişliği 23–40 km arasında değişen bu kesimin gerisindeki hafif engebeli tepeler birdenbire yükselerek yerini dar bir orman kuşağına bırakır. Ortalama yüksekliği 180–300 m olan bu kuşağı orman örtüsünün seyrekleştiği bir plato izler. Vadilerle yarılmış bu platonun yüksekliği 450–650 m arasında değişir.

Liberya'nın kuzey kesimi dağlıktır. 1350 metreye kadar yükselen tepeler vardır. Bu bölgenin en yüksek noktası olan Nimba Dağları, Gine sınırında bulunan Guest House (Konuk Evi) Tepesi'nde 1.381 m'ye ulaşır.

Dağlık bölgeden doğan Mano ve Moro ırmakları güneybatı yönünde akarak Atlas Okyanusu'na dökülür. Fildişi Kıyısı sınırını oluşturan Cavalla Nehri'nin bir bölümü ulaşıma elverişlidir. Öteki önemli akarsular Lofa, St.Paul, St.John ve Cestos'dur. St. Paul Nehri üzerinde, başkentin 27 km kuzeydoğusundaki çavlanlarda kurulan baraj önemli bir hidroelektrik kaynağıdır.

Ülke topraklarının tabanında yer alan granit, şist ve gnays oluşumlu kayaç katmanı yoğun kıvrılma ve kırılmalara uğramıştır. Bu katmanın arasına yer yer demir içeren itabirit oluşumları sokulur. Kıyı boyunca kumtaşı yatakları uzanır. Egemen toprak dokusunu, daha çok ağaçların yetişmesine olanak sağlayan ince lateritli topraklar oluşturur.

İklim

İklim özellikle kıyı kesiminde yıl boyunca sıcak ve nemlidir. Yağış mevsimi mayıstan ekime, kurak mevsim ise kasımdan nisana değin sürer. Aralık aylarında Sahra'dan kıyıya doğru esen ve harmattan olarak bilinen tozlu ve kuru çöl rüzgârları da iklimi etkiler. Yıllık ortalama sıcaklık 18 °C ile 29 °C arasındadır. Kış sıcaklık ortalaması 24 °C,yazın ise 33 °C 'dir. Kıyı şeridinde 5.080 mm'yi bulan yıllık yağış miktarı, iç kesimlere doğru azalarak 1.780 mm'ye kadar iner.

Tropik yağmur ormanları ülke topraklarının yaklaşık yüzde 40'ını kaplar. Sayıca 26 değişik türü kapsayan kerestelik ağaç türlerinin başında demirağacı, Baphia nitida ve maun gelir. Ormanlarda birçok maymun, antilop ve kemirici hayvan yaşar. Ayrıca cüce suaygırına ve bazı karıncayiyen türlerine rastlanır. Fil, yabanıl manda ve pars giderek ortadan kalkmaktadır. Sürüngen varlığı oldukça zengindir. Başlıca yılan türleri siyah kobra ve engerektir. Üç ayrı timsah türü belirlenmiştir.

Demografi

Milliyet:<ref>{{Web kaynağı |url=http://www.joshuaproject.net/countries.php |başlık=Joshua Project "Liberia – People Groups" |erişimtarihi=14 Ocak 2013 |arşiv-url=https://web.archive.org/web/20121224065850/http://www.joshuaproject.net/countries.php |arşiv-tarihi=24 Aralık 2012 |ölüurl=hayır }}</ref> Kpelle (851.000), Bassa (568.000), Grebo (388.000), Kru (268.000), Araplar (45.000).Din: Animizm: %43,4, Hristiyan: %39,1 (Protestanlık: %17,5, Katolikler: %13,2, bağımsız kiliseler: %8,1), İslam: %16,4.

Politik
Liberya hükûmeti Amerika Birleşik Devletleri hükûmet sistemi baz alınarak kurulmuş üniter anayasal bir cumhuriyettir ve temsili demokrasi ile yönetilir. Güçler ayrılığı ilkesi vardır. Yürütme cumhurbaşkanı başkanlığında, yasama Liberya meclisince ve yargı yargıtay tarafından sürdürülür.

Cumhurbaşkanı, devletin başkanıdır ve aynı zamanda başkomutanıdır.

Ekonomi
Liberya'da büyük ölçüde tarım ve demir cevheri ihracatına dayanan, gelişme yolunda bir piyasa ekonomisi yürürlüktedir. Yakın dönemde açık kapı politikasının ve yabancı sermayeye tanınan kolaylıkların katkısıyla sağlanan yüksek ekonomik büyüme hızı, 1980'lerin başında artan ithal petrol maliyetinin ve dünya çapındaki durgunluğun etkisiyle bir yavaşlama sürecine girmiştir.

1988 verilerine göre ülkenin gayrı safi millî hasılası (GSMH) 975 milyon Amerikan doları, büyüme hızının nüfus artış hızının gerisinde kalması nedeniyle oldukça düşük bir gelişme seyri izleyen kişi başına düşen millî geliri ise 400 ABD dolarıdır. 2011'de ülkenin nominal GSYİH'sı 1.154 milyar ABD Doları iken, kişi başına düşen nominal GSYİH 297 ABD Doları ile dünyanın üçüncü en düşük seviyesiydi.

Kaynakça

Dış bağlantılar
Haluk Hastürk, "Liberya'da Özgürlük ve Ölüm: Bir İç Savaşı Anlamak", Birikim Dergisi, Kasım-Aralık 2003, Sayı:175-176

Batı Afrika ülkeleri

Liberya


La Travellers Aid Society of New York (TAS-NY) a été fondée par  à New York en 1907. Treize autres femmes chrétiennes et juives éminentes, dont la travailleuse sociale Belle Moskowitz, formaient le premier conseil d'administration de la Société.

Rôle de l'organisation
L'objectif de la Travellers Aid Society était de fournir un soutien aux femmes voyageant seules afin de les protéger du danger moral. Le TAS-NY croyait que la plus grande menace pour les femmes voyageuses au début du XXe siècle était le trafic d'esclaves blanches, défini comme la coercition des femmes « blanches » à la prostitution et leur vente ultérieure à des proxénètes ou à des clients masculins. Des agents de la Travellers Aid Society ont patrouillé la gare de Grand Central Terminal et Pennsylvania Station, ainsi que les jetées de la ville où les paquebots transatlantiques accostaient, à la recherche de femmes qu'ils ont identifiées comme vulnérables. Les services consistaient généralement à escorter en toute sécurité les femmes, immigrantes et nées dans le pays, à des adresses en ville, à d'autres voies de transport ou à un foyer d'hébergement temporaire, comme la Young Women's Christian Association. Le premier siège social du TAS-NY était une maison de quatre étages située à quelques pas de Grand Central Terminal au 238 East 48th St dans le quartier de Turtle Bay.

Lorsque Grace Dodge est décédée en 1914, le secrétaire général  est devenu leader de la Travellers Aid Society. Baker a supervisé l'expansion de son travail dans la ville. En 1917, le TAS-NY avait des agents en service dans tous les principaux terminaux ferroviaires de New York et du New Jersey et a rencontré tous les paquebots transatlantiques entrants, ainsi que certains navires nationaux. Baker démissionna brusquement du TAS-NY en 1919.

Références

Violence contre les femmes aux États-Unis

Travelers Aid Society of New York


An Digitaria polybotryoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robyns ngan Van der Veken. An Digitaria polybotryoides in nahilalakip ha genus nga Digitaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Digitaria (Poaceae)

Digitaria polybotryoides


Grænseland er en dansk dokumentarfilm fra 2011, der er instrueret af Ina Lindgreen.

Handling
Filmen handler om at være midt imellem, om at være på vej fra en virkelighed til en anden. Om at gå fra barn til voksen, fra dreng til mand. Og om de oplevelser og ikke mindst tanker som er så vigtige, når man oplever dem for første gang. En film om identitet i en overgangsfase.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2011

Grænseland


ADSL (acrónimo en inglés de Asymmetric Digital Subscriber Line) es un tipo de tecnología de línea de abonado digital DSL.

Consiste en la transmisión de datos digitales apoyada en el cable de pares simétricos de cobre que lleva la línea telefónica convencional o línea de abonado (Red Telefónica Conmutada, PSTN), siempre y cuando la longitud de línea sea de hasta inclusive 10 km medidos desde la central telefónica, o no haya otros servicios por el mismo cable que puedan interferir.

Descripción del ADSL

ADSL es una tecnología de acceso a Internet de banda ancha, lo que implica una velocidad superior a una conexión por módem en la transferencia de datos, ya que el módem utiliza la banda de voz y por tanto impide el servicio de voz mientras se use y viceversa. Esto se consigue mediante una modulación de las señales de datos en una banda de frecuencias más alta que la utilizada en las conversaciones telefónicas convencionales (300 a 3400 Hz), función que realiza el enrutador ADSL. Para evitar distorsiones en las señales transmitidas, se necesita instalar un filtro (discriminador, filtro DSL ) que se encarga de separar la señal telefónica convencional de las señales moduladas de la conexión mediante ADSL.

Esta tecnología se denomina "asimétrica" porque las capacidades de descarga (desde la red hasta el usuario) y de subida de datos (en sentido inverso) no coinciden. La tecnología ADSL está diseñada para que la capacidad de bajada o descarga sea mayor que la de subida, lo que se corresponde con el uso de Internet por parte de la mayoría de usuarios finales, que reciben más información de la que envían (o descargan más de lo que suben).

En una línea ADSL se establecen tres canales de comunicación:
 canal de envío de datos,
 canal de recepción de datos, y,
 canal de servicio telefónico normal.

La obtención de estos tres canales se puede realizar mediante dos técnicas: La primera, consiste en utilizar FDM para asignar una banda tanto al canal de datos ascendente como al descendente, estas dos bandas son divididas a su vez en subcanales mediante TDM, estos canales pueden ser de alta y baja velocidad. La segunda técnica es la cancelación de Eco, utilizada en módems analógicos muy concretos como el V.32 y el V.34 ITU-T.

Las empresas de telefonía implantan versiones mejoradas de esta tecnología, como ADSL2 y ADSL2+, con capacidad de suministro de televisión y video de alta calidad por el par telefónico. Supone una dura competencia entre las compañías telefónicas y los cableoperadores, y la desaparición de ofertas integradas de voz, datos y televisión, a partir de una misma línea y dentro de una empresa o varias, que ofrezca estos tres servicios de comunicación por un mismo medio: Triple play. El uso de un mayor ancho de banda para estos servicios limita todavía más la distancia a la que pueden funcionar por el par de hilos.

ADSL2 y ADSL2+ incorporan mecanismos de modulación y gestión de los recursos físicos avanzados, de modo que no solamente aumentan la capacidad del ADSL convencional de 8 Mbit/s a 12 y 24 Mbit/s respectivamente, sino que introducen mejoras para evitar las interferencias o ruido, y disminuir los efectos de la atenuación, de ahí que se alcancen distancias de hasta 9 km.

El ADSL es una tecnología que utiliza el par de cobre y tiene menos ancho de banda que otras tecnologías como cablemódem o Metro Ethernet, cuyo cableado urbano está compuesto por hilos de fibra óptica en lugar del par de cobre implementado en su mayor parte en las décadas de 1950 y 1960.

Ventajas y desventajas del ADSL

La tecnología ADSL presenta ventajas e inconvenientes respecto a la conexión telefónica a Internet por medio del módem.

Ventajas

 Ofrece la posibilidad de hablar por teléfono al mismo tiempo que se navega por Internet, porque voz y datos trabajan en bandas separadas por la propia tecnología ADSL y por filtros físicos (splitters y microfiltros).
 Utiliza la infraestructura existente de la red telefónica básica. Ventajoso, tanto para los operadores que no tienen que afrontar grandes gastos para la implantación de esta tecnología, como para los usuarios, ya que el costo y el tiempo que tardan en tener disponible el servicio es menor que si el operador tuviese que emprender obras para generar nueva infraestructura.
 Ofrece mucha mayor velocidad de conexión  que la obtenida mediante marcación telefónica a Internet; de hecho, no se necesita el "marcado" tal como lo conocemos, sino que se conecta independientemente de la conexión tradicional de voz. Este es el aspecto más interesante para los usuarios. En la gran mayoría de escenarios, es la tecnología con mejor relación velocidad/precio.
 Cada circuito entre abonado y central es único y exclusivo para ese usuario. Es decir, el cable de cobre que sale del domicilio del abonado llega a la central sin haber sido agregado y, por tanto, evita cuellos de botella por canal compartido, lo cual sí ocurre en otras tecnologías, que utilizan un mismo cable para varios abonados (por ejemplo: el cablemódem).

Desventajas

 No todas las líneas telefónicas pueden ofrecer este servicio, debido a que las exigencias de calidad del par, tanto de ruido como de atenuación, por distancia  a la central, son más estrictas que para el servicio telefónico básico. De hecho, el límite teórico para un servicio aceptable equivale a 5,5 km de longitud de línea; el límite real suele ser del orden de los 3 km.
 Debido a los requerimientos de calidad del par de cobre, el servicio no es económico en países con pocas o malas infraestructuras, sobre todo si comparamos con los precios en otros países con infraestructuras más avanzadas.
 La calidad del servicio depende de factores externos, como interferencias en el cable o distancia a la central, al no existir repetidores de señal entre esta y el módem del usuario final. Esto hace que la calidad del servicio fluctúe, provocando en algunos casos cortes y/o disminución de caudal. Existen miles de fuentes de interferencias electromagnéticas, desde el agua hasta los motores eléctricos, pasando por las instalaciones internas del cliente de los cables de corriente eléctrica o de hilo musical. Este problema no existe en la fibra óptica donde se transmite luz láser en un medio protegido por una cubierta opaca, ya que la luz es inmune a aquellas interferencias.
 Sus capacidades de transmisión son muy inferiores a otras tecnologías como Hybrid Fibre Coaxial (HFC), comúnmente denominado cable coaxial o fibra óptica.

Tabla comparativa de velocidades

Véase también

 ADSL2
 ADSL2+
 Cablemódem
 Enrutador ADSL
 Guifi.net
 I2P
 Internet móvil
 Red Telefónica Conmutada
 SHDSL
 Tarifa plana
 Triple play
 VDSL

Referencias

Enlaces externos

Términos de telecomunicaciones
Línea de abonado digital
Recomendaciones ITU-T

Línea de abonado digital asimétrica