උඩරට සංග්‍රාම (හෝ නුවර සංග්‍රාම) ලෙස හැඳින්වෙන්නේ බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාව සහ ශ්‍රී ලංකාවේ උඩරට රාජධානිය අතර 1796 සහ 1818 කාලවලදී ඇතිවූ යුධ ගැටුම් ය. වඩාත් පැහැදිලිව කියතොත්, බ්‍රිතාන්‍ය විසින් 1803 දී සහ 1815 දී සිදු කරන ලද උඩරට ආක්‍රමනයන් ය.

පසුබිම
1527 සිට 1658 දක්වා පැවති සිංහල-පෘතුගීසි යුද්ධයට 1638 දී මැදිහත් වූ ලන්දේසි පෙරදිග ඉන්දීය වෙළඳ සමාගම 1658 වනවිට පෘතුගීසීන්ට යටත් ව තිබූ ශ්‍රී ලංකානු ප්‍රදේශ සියල්ල අල්ලා ගන්නා ලදී. ඔවුන් ලංකාවේ මුහුදු බඩ සහ පහතරට පෙදෙස් ඔවුන්ගේ යටත්විජිත ලෙස පවත්වා ගත් අතර එය ලන්දේසි ලංකාව නමින් හැඳින්වේ. මේ අතර උඩරට රාජධානිය මධ්‍යම කදු වළල්ල තුල ස්වාධීනව පැවතිනි. 1795 දී ප්‍රංශ මැදිහත්වීමෙන් ලන්දේසි ජනරජය (නොහොත් වර්තමාන නෙදර්ලන්තය) පෙරලා දමා බතාවියානු ජනරජය නමින් රූකඩ ජනපදයක් පිහිටුවන ලදි. මේ අතර ප්‍රංශය සමග යුද්ධයක යෙදී සිටි බ්‍රිතාන්‍ය බියවූයේ යුද උපායමාර්ගිකව වැදගත් ත්‍රීකුණාමලය වරාය ප්‍රංශ පාලනයට නතු වේ යැයි සිතා ය. 1795 කිව් ලිපි සමග බ්‍රිතාන්‍ය ශ්‍රී ලංකාවේ ලන්දේසින්ට-යටත්-ප්‍රදේශ යටත් කරගන්නා ලදී. මෙයින් ත්‍රීකුණාමලය පමනක් නොව මඩකලපුව, ගාල්ල සහ යාපනය ද, මුලු දිවයිනෙහිම පහතරට වෙරළබඩ ප්‍රදේශ ද බ්‍රිතාන්‍යය යටත් විජිතයක් විය. මෙලෙස සෑදුනු බ්‍රිතාන්‍ය ලංකාව තව දුරටත් කටයුතු කළේ මුලු දිවයිනම බ්‍රිතාන්‍ය පාලනයට ගැනීමටයි.

වසර 250 ක් තිස්සේ යුරෝපානු රටවල් ලංකාව අල්ලා ගැනීමට තැත් කළද මධ්‍යම ශ්‍රී ලංකාව ස්වාධීනව පැවතුනි. නුවර රාජධානිය ඒ වනවිට පාලනය කළේ නායක්කර් වංශික රජවරු විසිනි. මීට පෙර බ්‍රිතාන්‍යයන් නුවර සමග ඇති කරගැනීමට උත්සාහ කළ ගිවිසුම් ප්‍රතික්ෂේප විය. නුවර අභ්‍යන්තර ස්ථාවරත්වයක් නොවුනේ ශ්‍රී වික්‍රම රාජසිංහ රජු ට බොහෝවිට උඩරට රදලයන්ගෙන් කුමන්ත්‍රණ එල්ල වීම හේතුවෙනි. තවද ඔහුට පෙර රජු වූ රාජාධිරාජසිංහ රජුගේ මස්සිනෙකු වූ මුත්තුසාමි කුමරු බ්‍රිතාන්‍යට අයත් ප්‍රදේශ වල සිට ඔහුට බලපෑම් එල්ල කරන්නට විය.

පළමු බ්‍රිතාන්‍ය බලකොටුවල සිටි සෙබලුන් ගණන 6000 ක් පමන වූවත් ස්වදේශීය වැසියන් ගෙන් බඳවාගත් සමන්විත සෙපොයි භටයන්ගෙන් එය තරමක් වැඩි කිරීමට හැකි විය. තවද බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවට සැලකිය යුතු නාවික ශක්තියක්ද තිබුනි. නුවර රාජධානියට ශතවර්ෂ ගණනක යුරෝපානු ආක්‍රමණ වලට මුහුනදී පලපුරුද්ද ද, කඳුකර දුෂ්කර පෙදෙසක පිහිටීම නිසා භූමියේ වාසියද තිබුනි.

පලමු යුද්ධය (1803–1805)

පළමු උඩරට යුද්ධය ඇතිවීමට හේතු වූයේ රාජසිංහ රජුගේ ඇමතියෙකු වූ පිළිමතලාවේ බ්‍රිතාන්‍යයන්ට එකතු වීමයි. ඔහු බ්‍රිතාන්‍යයන්ට රාජධානියේ ප්‍රධාන නගරය වූ මහනුවර ට යාමට උදවු කළේය. කෝපයට පත්වූ උඩරට රජුගේ ප්‍රතිචාරය වූයේ පිළිමතලාවේ ගේ පවුල ඝාතනය කිරීමයි.

බ්‍රිතාන්‍ය උඩරට අල්ලාගැනීමට මේජර් ජෙනරාල් හේ මැක්ඩොවල් යටතේ කොළඹ සිටද, කර්නල් බාර්බට් යටතේ ත්‍රීකුණාමලයෙන්ද බලඇණි දෙකක් පිටත් කරන ලදි. මෙයට 51 වැනි පාබල රෙජිමේන්තුවද, 19 වැනි පාබල රෙජිමේන්තුවද, මැලේ (හෙවත් මුස්ලිම් ජනායාගෙන් සමන්විත) පලවෙනි ලංකා රෙජිමෙන්තුවද, සිංහල (ජනයාගෙන් සමන්විත) දෙවෙනි ලංකා රෙජිමේන්තුවද, මැලේ-සිංහල (දෙජනයාගෙන්ම සමන්විත) තුන්වෙනි ලංකා රෙජිමේන්තුවද අයත්විය. උඩරට හමුදාවට අයත් අවම එක් කන්ඩායමක් හෝ මැලේ මුස්ලිම් කුමරෙකු වූ 'සන්ගුන්ග්ලෝ' යටතේ විය. මෙය රාජධානියේ තිබූ බහුජාතික ස්වභාවය නිරූපනය කෙරුනි. දරුණු සටන් අවසානයේ 1803 පෙබරවාරියේ බ්‍රිතාන්‍යයන් සෙන්කඩගල නුවරට ළඟාවන විට රජු නුවර හැරදමා ගොස් තිබුනි. ඔවුන් ඉක්මනින් නුවර බලකොටුවක් තනාගත් අතර නව රූකඩ රජු ලෙස මුත්තුසාමි කුමරු පත් කරන ලදී.

කෙසේ නමුත් මුලින් සාර්ථක ව ක්‍රීයා කළත් බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවට ඉක්මනින් ම පසු බැසීමට සිදුවිය. බ්‍රිතාන්‍යන්ට නුවර හමුදාව ගරිල්ලා සටන් ක්‍රමවලින් එල්ල කළ ප්‍රහාර දරා ගැනීමට අපහසු විය. නුවර නිමවන ලද බලකොටුව තුළ විවිධ ලෙඩ රෝග පැතිරෙන්නට විය. ස්වදේශීය සෙපෝයි භටයින් ගණනාවක් නුවර හමුදාවට එකතු විය. ඒ අතර වසර ගණනාවකට පසු ඕස්ට්‍රේලියාවට පිටුවහල් කරන ලද 'විලියම් ඕඩීන්' නම් මැලේ ජාතිකයාද විය.

නුවර හමුදාව මාර්තු මස ප්‍රති-ප්‍රහාර එල්ල කරමින් නුවර බලය නැවත අත්පත් කරගන්නා ලදී. කර්නල් බාර්බට් යුධ සිරකරුවෙකු ලෙස ගෙන, පසුව ඝාතනය කෙරුනි. මුලු බලකොටුවම අතුගා දැමුනු අතර දිවි රැකගැනීමට සමත් වූයේ 19 වෙනි බලකායේ කෝප්‍රල් ජෝජ් බාර්න්ස්ලි පමනි. (සමහර මූලාශ්‍ර වල සඳහන් වෙන්නේ 4 දෙනෙකු දිවි බේරා ගත් බවයි). මේ අතර පසුබසිමින් සිටි බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාවන් මහවැලි ගං ඉවුරු මතදී පරාජයට පත් වූ අතර ඉතිරි වූයෙ හතර දෙනෙකු පමනි.

බ්‍රිතාන්‍යයන්ගෙන් අල්ලා ගත් කාලතුවක්කු කිහිපයක් සමග උඩරට හමුදාව හන්වැල්ල නගරය දක්වා ඉදිරියට ඇදුනි. මෙහිදී බ්‍රිතාන්‍යයන්ගේ අවි බලය ප්‍රබල වූ අතර රාජසිංහ රජු නැවතත් කඳුකරයට පලා යන ලදි. මේ අතර උඩරට ආක්‍රමනය ගැන ආරංචි වූ බ්‍රිතාන්‍ය යටත් ප්‍රදේශවල සිටි වැසියන්ගේ කැරැල්ලක් බ්‍රිතාන්‍ය සාර්ථකව මර්ධනය කරන ලදි.

1798 සිට 1805 දක්වා බ්‍රිතාන්‍ය ලංකාවේ ආණ්ඩුකාරවයා වූ ෆ්‍රෙඩ්‍රික් නෝර්ත් නුවර රාජධානියට දිගින් දිගටම පීඩනය එල්ල කළේය. 1804 දී ඔහු කපිතාන් ආතර් ජොන්ස්ටන් යටතේ සේනාවක් සෙංකඩගලට පිටත් කරවන ලදි. වසර ගණනාවක් තිස්සෙ සිදු වූ ලෙසම නුවර හමුදාව නැවතත් බ්‍රිතාන්‍යයන් කඳුකරයේදි පරාජය කරන ලදි. 1805 දී නුවර හමුදාව කටුවන නගරය අල්ලා ගත්හ. මෙයද, තව 1803 මහවැලි සටන ද, නුවර රාජධානිය ලබාගත් අවසාන අති සාර්ථක යුධ ජයග්‍රහයන් විය.

පළමු උඩරට යුද්ධය නිමාව සනිටුහන් කරමින් කිසි නිල ගිවිසුමක් අත්සන් නොකෙරුනද, 1805 දී ජෙනරාල් තෝමස් මේට්ලන්ඩ් ආණ්ඩුකාරවරයා ලෙස පත් කිරීමත් සමග සටන් සියල්ල නිමාවූ බවට සැලකේ.

අන්තර් යුධ කාලය (1805–1815)
පලමු යුද්ධය සහ දෙවෙනි යුද්ධය අතර තිබූ වසර 10 ක කාලය තුල සිදුවූ සිදුවීම් නිසා දෙවෙනි යුද්ධය පලමුවැන්නෙන් සෑහෙන දුරට වෙනස් විය. 1805 දී බ්‍රිතාන්‍යයන්ට උඩරට රදලයන් සමග ගනුදෙනු කිරීමට ඉතාම අපහසු වූ නමුත්, 1815 දී රජුව නෙරපා බ්‍රිතාන්‍යයන්ට බලය දීමට කටයුතු කළේද එම රදල පිරිසමය.

ආණ්ඩුකාර තෝමස් මේට්ලන්ඩ් කටයුතු කළේ නීතීය සහ සාමාජීය වෙනස්කම් මගින් බ්‍රිතාන්‍ය බලය වැඩි දියුනු කිරීමට යි. මෙයට සිවිල් සේවය නැවත ගොඩනැගීම, ලංකා මහාධිකරණයක් නිර්මාණය කිරීමද අයත් විය. රෝමානු කතෝලිකයන් ට ඡන්ද බලය ලබා දෙන ලද අතර ලන්දේසි පල්ලියට හිමි වූ තැන අහිමි විය. මේට්ලන්ඩ් බෞද්ධ අධිකාරි බලය ද අඩපණ කිරීමට කටයුතු කළේය. ඒ අතර සංචාරකයින් රටට ගෙන්වා ගැනීම සඳහා එක් අයෙකුට භූමියෙන් අක්කර 4000 ක් (වර්ග කි.මි. 16 ක්) ලබා දෙන ලදි. 1812-13 දී ශ්‍රීමත් රොබට් බ්‍රවුන්රිග්, මේට්ලන්ඩ් ගේ තැන ගත් අතර ඔහුද මේට්ලන්ඩ් ගේ ක්‍රියා පිළිවෙලම අනුගමනය කළේය.

මෙයට හාත්පසින්ම වෙනස් ලෙස කටයුතු කළ රාජසිංහ රජු තව තවත් ව්‍යාකූල තත්වයට පත්විය. නුවර වැව නිර්මාණය 1807 අවසන් වූ නමුදු අලංකාරය මිස එහි කිසිදු ප්‍රායෝගික ප්‍රයෝජනයක් වූයේ නැත. සාම්ප්‍රදායිකව වැව් ඉදි කරනු ලැබුවේ කුඹුරු වගාව සඳහා වූ නමුත් එම ප්‍රදේශයේ එවැනි ජලය අවශ්‍ය කුඹුරු නොවීය. 1810 දී රජු පිළිමතලවුවේ ප්‍රධාන අමාත්‍ය (නොහොත් මහාධිකාරම්) ධුරයෙන් ඉවත් කරනු ලැබී ය. පිළිමතලවුවේ ඊළඟ වර්ෂයේ කැරැල්ලක් ආරම්භ කළ අතර, අනෙක් රදලයන් බියට පත් කරමින්, රජු ඔහුව ඝාතනය කරන ලදි. මේ කාලය තුල ජෝන් ඩොයිලි නම් බ්‍රිතාන්‍ය ජාතිකයා සිංහල රදලයන් ලඟින් ඇසුරු කර දැනගත් පරිදි, එකළ රදලයන් නායක්කර් වංශිකයන් ට වඩා බ්‍රිතාන්‍ය පාලනයකට කැමැත්තක් දක්වන ලදී.

දෙවෙනි යුද්ධය (1815)
1815 යුද්ධය ඇති වීමට ප්‍රධාන හේතුවක් වූයේ ඇහැලේපොල මහාධිකාරම් නින්දාවට පත් කිරීම යි. ඇහැලේපොල පිළිමතලවුවගේ බෑනා, සහ ඔහුගෙන් පසු මහාධිකාරම් තනතුරට පත්වූ තැනැත්තා විය. 1810 දී මහාධිකාරම් තනතුරට පත්වූ පටන් රජුට එරෙහිව කුමන්ත්‍රණ කිහිපයක් ම සිදුකළ ඇහැළේපොල, 1814 දී ඒවා හෙළි වීම නිසා බ්‍රිතාන්‍ය පාලන ප්‍රදේශයට පලා ගියේය. මෙයින් අධික කෝපයට පත්වූ රජු ඉතා කෲර ලෙස ඇහැලේපොල ගේ මුලු පවුලම ඝාතනය කරන ලදි. එම මරණයන්ගෙන් කම්පනයට පත්වූ නුවර වංශාධිපතිවරුන් රජුට එරෙහිව විවෘතව කැරැලි ගැසුවහ. රාජසිංහ රජු මාලිගය ගිනි තබා හඟුරන්කෙත ප්‍රදේශයේ බලකොටුවකට පලා ගියේ ය.

මේ සියල්ල අතර, ජෝන් ඩොයිලි ආන්ඩුකාර බ්‍රවුන්රිග් ට පවසන ලද්දේ නුවර රදලයින් රාජසිංහ රජු බලයෙන් පහ කිරීම සඳහා බ්‍රිතාන්‍යයන් සමග සහයෝගයෙන් කටයුතු කිරීමට සූදානම් බවයි. උඩරට සෙබලුන් ඉක්මනින් ම බ්‍රිතාන්‍ය-නුවර පාලන සීමාව පසුකර ඇහැලේපොල සොයා පැමිනි අතර සීතාවක දී ඔවුන් බ්‍රිතාන්‍ය බලකොටුවට පහර දුන්න හ. මෙයින් කුපිත වූ බ්‍රවුන්රිග් වහාම බල ඇණියක් නුවරට පිටත් කරවන ලදි. මෙම තත්වය තවත් උග්‍ර වීමට හේතු වූයේ හඟුරන්කෙත දී රාජසිංහ රජු බ්‍රිතාන්‍ය වෙලෙඳුන් කිහිප දෙනෙකුටම ශාරීරික වධ බන්දන පමුනුවා ශරීර විකෘති කොට එවීම යි.

1815 පෙබරාවාරි 10 වැනිදා ජෝන් ඩොයිලි ඇතුලු බ්‍රිතාන්‍ය හමුදාව සුලු ප්‍රතිරෝදයක් හමුවේ නුවර ට ඇතුලු වූහ. සුලු කලකට පසු ශ්‍රී වික්‍රම රාජසිංහ රජු සැඟවී සිටි ස්ථානය හෙළි වූ අතර ඔහු ඉන්දියාවේ වෙල්ලෝර් බලකොටුවට පිටුවහල් කරවන ලදි. රජු එහිදී වසර 17 කට පසු මියගිය අතර, ඔහුගේ පුත්‍රයා 1842 දී දරුවන් නොමැතිව ම මරණයට පත්විය.

මින් පසු සිදු වූ ප්‍රධානම සිදුවීම වූයේ උඩරට ගිවිසුම අත්සන් කිරීම යි. 1815 මාර්තු මසදි ජෝන් ඩොයිලි හා රදලයන් අතර ඇතිවූ සාකච්චා වලින් පසු මෙය අත්සන් කෙරුනි. ගීවිසුමේ ප්‍රධාන කරුනු නම්,

 'ශ්‍රී වික්‍රම රාජසිංහ' නම් 'මලබාරි' රජුගේ මහනුවර ඔටුන්නට හිමි සියලුම හිමිකම් අහිමි කෙරෙනු ඇත.
 රජු බලයෙන් පහකර ඇති බවට ප්‍රකාශ කරන අතර ඔහුගේ රාජවංශයේ පාරම්පරික රාජ හිමිකම් අවලංගු කෙරෙනු ඇත.
 රජුගේ සියලුම පිරිමි ඥාතීන් රටින් පිටුවහල් කෙරෙනු ඇත.
 රාජ්‍යයේ භාරකාරත්වය සම්පූර්නයෙන්ම බ්‍රිතාන්‍යය අධිරාජ්‍යයට ලැබෙන අතර, යටත්විජිත ආන්ඩුකාරවරුන් යටතේ පාලනය වනු ඇත. මීට අමතරව අධිකාරම්, දිසාව, මොහොට්ටාල, කෝරලේ, විදානේ සහ අනෙකුත් යටත් නිළදාරීන්ට පෙර තිබූ අයිතීන්, වරප්‍රසාද හා බලයන් ම හිමිවනු ඇත.
 බුද්ධාගමට එහි පැවැත්ම, සුරක්ෂිතභාවය තහවුරු කරගැනීමට අයිතිය හිමි වනු ඇත.
 සියලුම වර්ගයේ ශාරීරික වධ බන්දනයන් අහෝසි කෙරෙනු ඇත.
 පුද්ගලයෙකුට මරණ දඬුවම පැනවිය හැක්කේ ආණ්ඩුකාරවයාට පමනක් වන අතර සියලුම මරණ දන්ඩනයන් සිඳුවනු ඇත්තේ පිළිගත් රාජ්‍ය නිළධාරීන් ඉදිරියේ පමණි.
 සියලුම සිවිල් සහ අපරාධ නඩු උඩරැටියන්ගේ පිළිගත් සම්මතයන් සහ සිරිත් වලට අනුකූලව පරිපාලනය කිරීමට හැකි අතර, ඕනෑම මොහොතක අවශ්‍ය ලෙසට එයට මැදිහත් වීමට රජයට අයිතිය ලැබෙනු ඇත.
 නුවරින් පිටත, පෙර තනතුරු හෙබි අයටද බ්‍රිතාන්‍ය නීතිය යටතේ තම තනතුරු වල ක්‍රියා කළ හැකි වනු ඇත.
 තුන් කෝරලය, හතර කෝරලය සහ සබරගමුව එකතු කිරීමට නිකුත් කළ ප්‍රකාශනය අවලංගු කෙරෙනු ඇත.
 එංගලන්ත රජු සඳහා හිඟ මුදල් සහ බදු එකතු කරනු ඇති අතර ඒවා දිවයීනේ අභ්‍යන්තර දියුණුව උදෙසා ද යොදාගනු ඇත.
 ආන්ඩුකාරවයාට තනිව ම වෙළෙඳ හා වාණිජ කටයුතු පහසුකම් සැපයිය හැකි වනු ඇත.

ගිවිසුම අත්සන් කරන ලද්දේ ආන්ඩුකාර බ්‍රවුන්රිග්, ඇහැලේපොල සහ මොල්ලිගොඩ, පිළිමතලාව, මොණරවිල, දුල්ලෑව, රත්වත්ත, මිල්ලෑව, ගල්ගම සහ ගලේගොඩ දිසාවේ ලා විසිනි. පසුව එම ප්‍රදේශයේ ආන්ඩුකාරයෙකු වූ ජෝන් ඩොයිලි සහ ඔහුගේ පුද්ගලික ලේකම් වූ ජේම්ස් සදර්ලෑන්ඩ් සාක්ෂිකරුවන් වූහ.

තුන්වෙනි යුද්ධය (1817–1818)
බ්‍රිතාන්‍ය පාලනය නායක්කර් වංශිකයන්ගේ පාලනයට වඩා මෘග පාලනයක් බව වටහා ගැනිමට නුවරුන්ට වසර දෙකකට වඩා ගත නොවීය. බ්‍රිතාන්‍ය ක්‍රියාකාරකම් නොරිස්සීම ඉක්මනින්ම විශාල විවෘත කැරැල්ලක් දක්වා මඟ පෑදුනු අතර 1817 ඌව වෙල්ලස්ස කැරැල්ල එලෙස ආරම්භ විය. මෙය තුන්වෙනි උඩරට සංග්‍රාමය ලෙසද හැඳින්වේ. ඒ නම වඩා උචිත වන්නේ කැරැල්ල ඉක්මනින්ම ගරිල්ලා සටන් ක්‍රමවලින් යුක්ත යුද්ධයකට පෙරලීම නිසාය. කෙසේ වෙතත් මෙය මෙවැනි නැගීසිටීම් වල අවසානය වූයේ බ්‍රිතාන්‍යය දැක්වූ දරුණු ප්‍රතිචාරය නිසාය. ඔවුන් කැරැල්ල මැඩලූ අයුර මෙවැනිම කැරැල්ලක් නැවත ඇති වීමට ඇති හැකියාව සෑහෙන දුරට අඩු කරන ලදි.

යුද්ධයෙන් පසු
බ්‍රිතාන්‍යයන් මහනුවර රාජධානිය අල්ලා ගැනීමෙන්, වසර 400ක් පරණ නුවර රාජාධානිය පමනක් නොව, දිවයිනෙහි වසර 2357 ක දේශපාලන ස්වාධීනත්වයද අවසන් විය. භූගෝලිය පිහිටීමෙන් හා දේශපාලනිකව වෙන් ව සිටීමෙන් නුවර ප්‍රදේශය එයට ආවේණික සංස්කෘතික සහ සාමාජිය ව්‍යූහයකින් සමත් වූවද, බ්‍රිතාන්‍ය මැදිහත්වීමෙන් එය ඉතාම වේගයෙන් විවිධ වෙනස්කම් වලට භාජනය විය.

1815 ට පෙර නුවර බොහෝ ප්‍රදේශවල තිබුනේ අඩි පාරවල් වැනි පාරවල් පමනි ("රාජකීය පාරවල්" ලෙස හැඳින්වූ කිහිපයක් හැර). බ්‍රිතාන්‍යයන් කඳුකරය තුල මාර්ග ඉදිකළ අතර 1867 දි පළමු දුම්රිය මාර්ගය ඉදි කළහ.

මේවාද බලන්න

 මාතලේ කැරැල්ල
 උඩරට ගිවිසුම
 යටත් විජිත ශ්‍රී ලංකාව

සිංහලේ
කන්ද උඩරට ඉතිහාසය

උඩරට සංග්‍රාම


2000 Mules é um filme político americano de 2022 com roteiro e direção de Dinesh D'Souza. Ele alega que indivíduos alinhados aos democratas, que ele chama de "mulas" (o partido democrata também tem uma mula como mascote), foram pagos por organizações sem fins lucrativos não identificadas para coletar e depositar ilegalmente cédulas em urnas no Arizona, Geórgia, Michigan, Pensilvânia e Wisconsin durante as eleições presidenciais de 2020.

Segundo o "FACT FOCUS" da AP News, o filme é baseado em "suposições erradas, contas anônimas e análise imprópria de dados de localização de celulares" fornecidos pela . D'Souza afirmou que até 400.000 cédulas podem ter sido envolvidas nesse processo, "mais do que suficiente para pender a balança na eleição presidencial de 2020", embora a "True the Vote" não tenha alegado que nenhuma daqualas cédulas era ilegal. O filme apresentou uma única testemunha anônima que disse ter visto pessoas pegando o que ela "supôs" ser pagamentos para coleta de cédulas no Arizona; nenhuma evidência de pagamentos foi apresentada em nenhum dos outros quatro estados. O filme não apresenta nenhuma evidência de que as cédulas foram coletadas de uma organização sem fins lucrativos para serem depositadas em caixas coletoras do correio.

Conteúdo e metodologia
A Associated Press (AP) afirmou que uma análise conduzida por ela, descobriu que o filme foi "baseado em suposições defeituosas, contas anônimas e análise imprópria de dados de localização de celulares". A AP afirmou ainda que em vários condados nos cinco "Swing states", a "True the Vote" usou pings de telefone para torres de celular para identificar indivíduos que passaram perto de urnas e várias organizações sem fins lucrativos não identificadas, várias vezes por dia, concluindo que essas pessoas eram "mulas" pagas para arrecadação e depósito de cédulas. Especialistas disseram que essa geolocalização não era precisa o suficiente para distinguir as supostas "mulas" de várias outras pessoas que podiam estar caminhando ou dirigindo próximos à uma caixa coletora ou uma organização sem fins lucrativos durante o dia, como motoristas de entrega, funcionários dos correios e motoristas de táxi. A "True the Vote" afirmou que havia realizado a filtragem de "padrão de vida" de tais pessoas antes da temporada eleitoral, embora a AP tenha notado limitações dessa abordagem. O filme também afirmou que algumas das supostas "mulas" geolocalizadas também estavam presentes no que chamou de "motins antifa" em Atlanta durante os protestos de George Floyd no verão de 2020, embora a AP tenha explicado que os dados de geolocalização também não puderiam determinar com segurança o motivo daquelas pessoas estarem presentes naquele evento; eles poderiam ter sido manifestantes pacíficos, policiais ou bombeiros respondendo aos protestos, ou donos de empresas na área.

Para ilustrar o uso da tecnologia de geolocalização por telefone, no filme D'Souza fala com Gregg Phillips, que alegou que a usou para identificar dois suspeitos em um caso arquivado de homicídio em Atlanta, fornecendo sua análise ao FBI, que ele e D'Souza sugerem resultou na prisão dos suspeitos. O caso do homicídio não foi arquivado, e ambos os suspeitos foram presos por autoridades estaduais e não federais, sem indicação de que a geolocalização por telefone tenha desempenhado um papel significtivo. Phillips havia afirmado anteriormente, sem provas, que até cinco milhões de cédulas foram lançadas ilegalmente por não-cidadãos nas eleições de 2016.

O filme comparou sua metodologia de geolocalização àquela usada por investigadores federais para identificar indivíduos dentro do prédio do Capitólio dos EUA durante a invasão de 6 de janeiro de 2021, mostrando uma imagem de indivíduos nos centros de grandes círculos de incerteza, totalmente dentro do prédio, para mostrar que os indivíduos estavam lá. Grandes círculos de incerteza semelhantes seriam insuficientes para mostrar que um indivíduo estava, sequer perto, de uma caixa de depósito.

O filme mostrou um vídeo de vigilância de indivíduos supostamente depositando várias cédulas em urnas, embora não houvesse como combiná-las com os dados de geolocalização, e a maioria dos estados permite essa coleta de cédulas em nome de familiares e membros da família. Em um segmento, Phillips narra que uma mulher depositou "uma pequena pilha" de cédulas em uma urna, embora não tenha ficado claro que havia mais de uma cédula. O depósito teria ocorrido à 1h da manhã, após o que a mulher retirou as luvas de látex e as jogou fora, o que o filme caracteriza como suspeito. O incidente ocorreu em 5 de janeiro de 2021, durante o segundo turno para o Senado da Geórgia, e não durante a eleição presidencial de 2020. O filme alegou que alguns indivíduos capturados em vídeos de vigilância estavam usando luvas para evitar deixar suas impressões digitais nas cédulas, embora os vídeos fossem do outono e inverno de 2020, quando as pessoas estavam tomando precauções durante a pandemia de COVID-19.

Phillips narra um vídeo de vigilância em que um homem em uma bicicleta vai até uma caixa de depósito e deposita sua cédula. Phillips caracteriza o homem como "meio frustrado quando começa a sair", embora não houvesse evidência óbvia de frustração, supostamente porque o homem havia esquecido de se fotografar depositando a cédula. Phillips especulou, "eles começaram a exigir que as "mulas", tirassem fotos do depósito das cédulas. Parece que é assim que eles são pagos". Mais tarde, o homem tirou uma foto de sua bicicleta ao lado da caixa, levando Catherine Engelbrecht, da "True the Vote", a perguntar: "Se você está apenas votando, que razão no mundo você teria para voltar e tirar uma foto da caixa?" Autoridades eleitorais incentivaram os eleitores a compartilhar suas experiências nas mídias sociais para aumentar a participação; as imagens postadas nas mídias sociais incluíam pessoas depositando cédulas naquela caixa de depósito específica.

O secretário de Estado da Geórgia, Brad Raffensperger, disse que seu escritório investigou um vídeo de vigilância do filme que mostra um homem depositando cinco cédulas em uma caixa, descobrindo que ele depositou cédulas legalmente para si e sua família.

O 2000 Mules não informa aos telespectadores que, mesmo que os eventos que retrata tenham ocorrido, cada cédula depositada em uma caixa de depósito deve estar dentro de um envelope enviado a cada eleitor registrado que inclua as informações do registro do eleitor, assinatura e um código de barras para verificação. As cédulas sem o envelope são rejeitadas. É verdade que a votação não afirmou que nenhuma das cédulas envolvidas no suposto esquema de mulas era ilegal.

A AP informou que a afirmação do filme de que a "True the Vote" identificou 1.155 "mulas" pagas apenas na Filadélfia era falsa. O filme apresentou uma única testemunha anônima que disse ter visto pessoas pegando o que ela "supôs" ser pagamentos para depósito de cédulas no Arizona; nenhuma evidência de pagamentos foi apresentada em nenhum dos outros quatro estados. O filme não apresenta nenhuma evidência de que as cédulas foram coletadas de uma organização sem fins lucrativos para serem depositadas em caixas de depósito.

O último terço do filme consiste em um painel de discussão entre vários especialistas conservadores e de direita, todos com shows com o Salem Media Group, que atende a um público conservador e atuou como produtor executivo do filme.

A "True the Vote" não cooperou com as investigações das autoridades eleitorais da Geórgia, recusando-se a divulgar os nomes das pessoas que supostamente coletaram cédulas. A Junta Eleitoral do Estado emitiu intimações à organização em abril de 2022, buscando documentos, gravações e nomes dos indivíduos envolvidos. O "Georgia Bureau of Investigation" (GBI) examinou as alegações da "True the Vote" no outono de 2021, mas não encontrou evidências suficientes para abrir uma investigação.

Elenco
Não incluindo pessoas que aparecem apenas em imagens de arquivo.
 Dinesh D'Souza, diretor, apresentador e narrator
 Debbie D'Souza
 True the Vote: Catherine Engelbrecht, Gregg Phillips
 Apresentadores da Salem Radio Network: Dennis Prager, Sebastian Gorka, Larry Elder, Eric Metaxas e Charlie Kirk
 The Heritage Foundation: Hans von Spakovsky
 Capital Research Center: Scott Walter

Recepção
O ex-presidente Donald Trump, que afirmou ser "o verdadeiro vencedor da eleição de 2020", elogiou o filme por expor "grande fraude eleitoral" e realizou uma exibição do filme em seu resort Mar-a-Lago. D'Souza criticou a Fox News e a Newsmax por não promoverem o filme, alegando que Tucker Carlson, da Fox News, havia instruído Catherine Engelbrecht a não mencionar o filme durante sua entrevista com ela e que a Newsmax havia originalmente agendado uma entrevista com D'Souza para discutir o filme, mas este foi cancelado.

Meios de comunicação como PolitiFact, Associated Press e The Washington Post criticaram o filme por conter erros e omissões factuais, fazer alegações implausíveis e promover teorias da conspiração em torno do suposto roubo da eleição presidencial de 2020. O Post caracterizou o filme como apresentando "a teoria de fraude eleitoral menos convincente até agora".

Ver também
 537 Votes
 Recount
 Unprecedented: The 2000 Presidential Election

Ligações externas

 «2000 Mules». no Box Office Mojo

Filmes dos Estados Unidos de 2022
Filmes em língua inglesa
Filmes sobre política
Documentários dos Estados Unidos

2000 Mules


Ucigaș fără simbrie (franceză: Tueur sans gages) este o piesă de teatru absurd scrisă în limba franceză de Eugen Ionescu.  Piesa a fost compusă în anul 1958.

Personaje

  Bérenger
  Édouard
 Dany
  l'Architecte
  la concierge / la mère Pipe
 le premier sergent de ville
 le patron de bistro / l'épicier / le motocycliste / le second sergent de ville / une voix
  le premier vieillard / le vieux monsieur/ une voix
  le second vieillard / le facteur / une voix
  le clochard / l'homme ivre / une voix
   le tueur / une voix
   une voix

Vezi și
 Listă de piese de teatru românești
 Listă de piese de teatru franceze

Piese de teatru franceze
Eugen Ionescu
Teatru absurd

Ucigaș fără simbrie


T-90, Rus yapımı 3.nesil ana muharebe tankı dır.

Eski T-80'lerin yerini doldurmak için yapılmıştır. Körfez Savaşı'nda T-72'lerin Amerikan M1A1 tanklarına karşı başarısız olması sonucu geliştirilmeye başlanmıştır. Şu anda Rus ve Hindistan ordusunun kullandığı en modern tank olan T-90'lar, T-72BM tankının yüksek teknoloji ürünleri ile donatılmış halidir. Bu tanklar, T-80 tankından alınan 1G46 nişangahı Termal kamera Kontakt-5 patlayıcı duyarlı zırh (aktif zırh) ve daha güçlü motora sahip olup diğer Rus tankları gibi alçak bir profile sahiptir.

Rus ordusunda kullanılan bu tank Hindistan tarafında da üretilmekte ve kullanılmaktadır. Rusya ve Hindistan arasında 2001 yılında yapılan anlaşma ile T-90 tanklarının Bişma adıyla Hindistan'da ortak üretimine başlanmıştır. Hindistan 1000 adetten fazla tank üretmeyi planlamaktadır.

Tasarımı

Genel Özellikler
T-90, T-72BM tanklarının geliştirilmesiyle oluşmuştur. Körfez Savaşı'nda modern ateş kontrol sistemleri olmayan T-72 tanklarının Amerikan M1A1 tankları tarafından yok edilmesi Rusya'yı daha gelişmiş tanklar üretmeye yöneltmiştir.

Tankın aktif ve pasif zırhları güçlendirilmiş, bu da ağırlığın artmasına neden olmuştur. T-90'ın hızlanma ve manevra yetenekleri T-72 tanklarından daha düşüktür ancak tank yine de modern batılı tankların birçoğundan hızlıdır. Denemelerde T-90'ların kendilerinden 20 ton daha ağır olan batılı tanklarla hemen hemen aynı zırh direncine sahip oldukları görülmüştür. Ayrıca tank diğer Rus tankları gibi alçak bir silüete ve küçük iç hacime (11 m³) sahiptir.

Tankta Ştora-1 kızılötesi ve lazer ışınlarını bozucu sistem ve Kontakt-5 tepkimeli zırh (aktif koruma sistemi) gibi gelişmiş donanımlar mevcuttur.

Eski modellerdeki 840 BG motor, sonraları Hindistan'a ihraç edilen modellerdeki 1000 BG motorlarla değiştirilerek performans artışı sağlanmıştır.

125 mm'lik yivsiz top, tam sabitleme sistemi (stabilizasyon sistemi) ile donatılmıştır. Sabitleme sistemi, top hedefe kilitlendiği zaman araç hareket halinde olsa bile namluyu hedefe doğrultulmuş olarak tutar. Bu özellik T-90 gibi hareket yetenekleri yüksek olan tanklarda daha büyük önem arz etmektedir.

Hindistan ordusu T-90'ı bir adet Amerikan M1IP (üretim tarihi 1986), bir adet İngiliz Challenger 1 (üretim tarihi 1991) ve bir adet Alman Leopard 2A4 (üretim tarihi 1986) tankı ile karşılaştırmıştır. Yapılan testler sonucundan T-90 ile M1A2 arasında kayda değer hiçbir fark olmadığı kaydedilmiştir. Fakat Challenger 2 ve Leopard 2A4 tankları T-90'ı geçmiştir. Daha sonra yapılan testlerde T-90'nın Leopard 2A6 (üretim tarihi 2006) tankından daha iyi olduğu ortaya çıkmıştır. T-90'nın diğer bir avantajı da batılı tanklardan yarı yarıya daha ucuz olmasıdır. Bu test sonuçları üzerine Hindistan ordusu T-72 ürettiği fabrikalarda T-90 üretimine başlamıştır.

Kullanan Ülkeler

Toplam olarak Hindistan ve Rusya elinde 500 adet tank hazır bulunmaktadır.

 200 adet T-90SA, (Ştora ile)
  Çeşitli raporlara göre Rusya, Cezayir için 40, 180 ve 300 adet T-90S üretecek. Cezayir Ordusu'nun T-72 tanklarını T-90 seviyesine çıkarılıcaktır. 305 T-90SA.
 , 310 T-90S, 1000+ T-90 da Bişma adıyla Hindistan'da üretilecek .
 ,
 , 436 T-90A ve 307 T-90S

Teknik Veriler

Ayrıca bakınız
 Altay
 Leopard 2
 Aktif koruma sistemi

Notlar

Dış bağlantılar

 (en) T-90 hakkında bilgi
 (en) T-90 hakkında bilgi
 (en) Hindistan üretimi T-90 hakkında bilgi
 (en) T-90 resimleri
 (en) Aktif Koruma Sistemi hakkında
 (en) Şotra hakkında bilgi

Ana muharebe tankları

T-90


O tiroteio em Laguna Woods foi um tiroteio em massa em 15 de maio de 2022 na Igreja Presbiteriana de Genebra (Geneva Presbyterian Church) na cidade de Laguna Woods, Califórnia.Uma pessoas morreu, quatro ficaram gravemente feridas e uma teve ferimentos leves. Todas eram idosasO atirador, David Chou, foi preso e aguarda julgamento. Ele é cidadão chinês e sua ação teria sido motivada por tensões políticas envolvendo a China e Taiwan.O tiroteio aconteceu um dia após o massacre em Buffalo que levou à morte 10 pessoas.

Contexto
Laguna Woods é uma pequena cidade, de cerca de 18 mil habitantes, sendo que 80% dos moradores são pessoas que têm pelo menos 60 anos. Está localizada a cerca de 80 quilômetros a sudeste de Los Angeles. Já a Igreja Presbiteriana de Genebra, localizada na El Toro Road (Rua El Toro) é majoritariamente frequentada por pessoas de ascendência taiwanesa e no momento do incidente, inclusive, realizava um almoço em homenagem a um ex-pastor da congregação que voltava de Taiwan.

Tiroteio
Cerca de 40 pessoas estavam na Igreja Presbiteriana de Genebra (Geneva Presbyterian Church) no início da tarde (por volta das 14 horas em horário local) de 15 de maio de 2022, quando um homem começou a atirar dentro do templo. A polícia do Condado de Orange, que atendeu à ocorrência, reportou que recebeu um chamado por volta das 13h26, em horário local, mas quando as autoridades chegaram ao local, o atirador já tinha sido contido, tendo, inclusive, sido amarrado.

"O pastor atingiu o atirador com uma cadeira quando ele parou para recarregar sua arma", reporta o Los Angeles Times.

Os policiais chamaram o ato de conter o criminoso de "heroísmo". "Aquele grupo de fiéis mostrou o que acreditamos ser heroísmo e bravura excepcionais ao intervir para deter o suspeito. Eles, sem dúvida, evitaram ferimentos e mortes adicionais", disse o subxerife Jeff Hallock, reporta a AP.

Segundo Orange County Sheriff's Departmen, durante o almoço o criminoso trancou as portas do prédio com correntes e colocou supercola nos buracos das fechaduras. Os policiais também localizaram três bolsas dentro da igreja que continham munição adicional e dispositivos tipo coquetel Molotov.

Vítimas
John Cheng, de 52, de Laguna Niguel, foi a vítima fatal, reportou o Orange County Sheriff's Departmen um dia após o crime.

Quatro homens de 66, 92, 82 e 75 anos e uma mulher de 86 anos foram as vítimas que ficaram feridas.

Suspeito e motivação
O atirador foi identificado como David Wenwei Chou, de 68 anos. De Las Vegas, ele havia ido até o local para assistir o culto, mas ninguém o teria reconhecido como parte da comunidade, relatou uma testemunha ao Los Angeles Times.

Investigações iniciais apontam para um crime de ódio motivado por tensões políticas envolvendo China e Taiwan. "Parece que este trágico incidente foi alimentado por ódio politicamente motivado, e isso é algo que não toleramos", disse o xerife Don Barnes um dia após o crime.

Reações
O governador Gavin Newsom disse no Twitter que "ninguém deve ter medo de ir ao seu local de culto. Nossos pensamentos estão com as vítimas, a comunidade e todos os afetados por este trágico evento".

Ver também

 Massacre da igreja de Charleston
 Tiroteio em Buffalo em 2022

Referências

Massacres em 2022
Crimes nos Estados Unidos
Tiroteios em massa em 2022

Tiroteio em Laguna Woods em 2022


En teoría de grupos, el normalizador de un subconjunto S de un grupo G es el mayor subgrupo de G para el cual la acción de conjugación deja invariante a S. Cuando el conjunto consta de un solo elemento, se habla entonces de un centralizador.

Definición

En donde  es el conjunto definido como .

En particular, si S es un subgrupo de G, entonces N(S) es el mayor subgrupo de G en el cual S es un subgrupo normal.

Propiedades

El resultado más importante es que el normalizador de un subconjunto siempre es un subgrupo.

Un caso de particular interés es cuando el subconjunto es al mismo tiempo un subgrupo.

Como consecuencia del teorema anterior, un subgrupo H de G es normal en G si y sólo si N(H) = G.

 Según Lang, se consideran estas dos más:
 Si K es un subgrupo del normalizador N(H), KH es un grupo y  H  es normal en KH.
 El normalizador de H es el mayor subgrupo de G en el que H es normal.

Ejemplos

 El normalizador de cualquier subgrupo normal es el grupo completo. En particular N(<e>) y N(G) son ambos iguales a G.
 El subgrupo H de  generado por el ciclo  no es normal, por tanto su normalizador no es el grupo completo de permutaciones. En este caso, el normalizador de H es el subgrupo generado por las permutaciones .

Referencias

 .
 .

Bibliografía
 Baumslag, B.; Chandler, B.: Teoría de grupos (1972), Mc Graw-Hill de México, impreso en Colombia.
 Zaldívar, Felipe: Introducción a la teoría de grupos (2009), Sociedad Matemática Mexicana-Reverté ediciones.
 Lang, Serge: Álgebra (1973), Aguilar, Madrid, primera reimpresión.

Teoría de grupos

Normalizador


බිපාශා බාසු (1979 ජනවාරි 7 වන දින උපත ලැබූ) ප්‍රධාන වශයෙන් නිළියක් වන අතර, නිරූපිකවක් ලෙසටත් කටයුතු කලාය. 1996 දි,"ෆෝර්ඩ්'ස් ගොඩ්‍රිජ් සින්තෝල් සුපර් මොඩෙල්" තරඟයෙන් ජය ගත් ඇය ඉන්දියාවේ සිටින ප්‍රධාන නිළියන්ගෙන් අයෙකි.

මුල් දිවිය
ඇය නව දිල්ලියේ උපත ලැබු බෙන්ගාලි හින්දු පවුලකට අයත් තැනැත්තියකි. දියණියන් තිදෙනාගෙන් දෙවනියා ඇය වන අතර,වැඩිමහල් සොයුරිය "බිදිශා" වන අතර නැගණිය "විජෙයතා" ය. නව දිල්ලියේ උපත ලැබුවද,පසුව ඔවුන් කල්කටාවට පැමිණීයහ. පළමුව වෛද්‍ය විද්‍යාව ඉගෙනීමට අදහස් කල ඇය, පසුව නිරූපනයට හා රඟපෑමට ආවේ අහම්බෙනි. බාසු,12 ශ්‍රේනිය දක්වා විද්‍යාව "භවාන් ගන්ගාබ්ක්ස් කනෝරියා විද්‍යාමන්දිර් හි" ඉගෙන ගත් අතර, පසුව "භවානිපූර් ගුජරාතී එඩුයුකේශන් සොසිටි විදුහලින් ව්‍යාපාර අධ්‍යනය හදාරන ලදී. ඇය කල්කටා විශ්ව විද්‍යාලයෙන් උපාධියක් ලබා ගත්තාය. කල්කටාවේ දි ඇය අමතරව නිරූපනයට හා වැඩසටහන් වලටද පෙනි සිටියාය. ඉහත සඳහන් කල පරිදි ඇයට වෛද්‍යවරියක වීමට ඕනෑ වුව ද, විච්ඡේදන වලට ඇති අකමැත්ත නිසාවෙන් ඇය ගිනුම්කරණය සඳහා යොමු විය.  1996 දි,ඇය ප්‍රසිද්ධ නීරූපිකවක් වන "මෙහෙර් ජෙසියා " මුන ගැසුණු අතර ඇයගේ ඉල්ලීමකට අනූව බාසු "ගොඩ්‍රිජ් සින්තෝල් සුපර්මොඩෙල්" තරගයට ඉදිරිපත් වි ජයග්‍රහණය කලාය.

මූලාශ්‍ර

1979 උපත්

බිපාශා බාසු


Dvoljušturci (lat. Ostracoda), razred rakova u nadrazredu Oligostraca. danas se dijele na 4 živa podrazreda i dva fosilna.

Podrazredi
 Subclass Archaeocopa †
 Subclass Metacopa Sylvester-Bradley, 1961 †
 Subclass Myodocopa G.O. Sars, 1866
 Subclass Palaeocopa Henningsmoen, 1953
 Subclass Platycopa Sars, 1866
 Subclass Podocopa G.O. Sars, 1866

Izvori

Rakovi

Dvoljušturci


Pobedim este o comună slovacă, aflată în districtul Nové Mesto nad Váhom din regiunea Trenčín. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.158 de locuitori.

Istoric
Localitatea Pobedim este atestată documentar din 1355.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Pobedim


Nicholas John Robinson (Seattle, Washington; 22 de marzo de 1995) es un actor estadounidense. De niño, apareció en las producciones teatrales de 2008 de A Christmas Carol y Mame, y luego actuó en la serie de televisión Melissa & Joey (2010–15). Luego pasó a desempeñar un papel secundario en la película de ciencia ficción Jurassic World (2015), y asumió un papel de protagonista en varios dramas adolescentes, incluyendo The Kings of Summer (2013), The 5th Wave (2016), Everything, Everything (2017), y Love, Simon (2018).

Primeros años
Robinson nació el 22 de marzo de 1996 en Seattle, Washington. Tiene cuatro hermanos menores y dos medio hermanos mayores del matrimonio anterior de su padre. Su madre es Denise Podnar. Se graduó de la Campbell Hall School en 2014. Fue aceptado en la Escuela Gallatin de Estudios Individualizados de la Universidad de Nueva York, pero pospuso su primer año para trabajar en otra temporada de Melissa & Joey.

Carrera
Hizo su debut profesional a la edad de diez años con un papel en la adaptación teatral de la novela de Charles Dickens A Christmas Carol. El cazatalentos, Matt Casella, lo recomendó a algunas agencias y Robinson finalmente firmó con Savage Agency en Los Ángeles. Debido a la huelga del Gremio de Escritores de América de 2007–08, la familia de Robinson regresó a Washington donde continuó actuando en los escenarios de Seattle.

En 2010, Robinson fue elegido para el papel de Ryder Scanlon, sobrino del personaje de Melissa Joan Hart en la sitcom de ABC Family , Melissa & Joey, interpretando al personaje hasta su cancelación en 2015.

En 2011, mientras estaba en hiatus de Melissa & Joey, Robinson comenzó a filmar la película original de Disney Channel Frenemies junto a Bella Thorne y Zendaya; Robinson hizo el papel de Jake Logan. Frenemies se estrenó en enero de 2012 en Disney Channel.

En 2012, Robinson fue elegido para el papel principal de Joe Toy en la película The Kings of Summer del director Jordan Vogt-Roberts. También fue actor invitado en el episodio "Blue Bell Boy", durante la tercera temporada de la serie de HBO Boardwalk Empire. También comenzó a aparecer en una serie de comerciales de televisión para Cox Communications titulada "Buffer Time is Bonding Time."

A finales de 2013, Robinson fue elegido para Jurassic World, que se estrenó en 2015. Él coprotagonizó con Ty Simpkins, interpretando a un par de hermanos que visitan a su tía interpretada por Bryce Dallas Howard en Jurassic World. Interpretó a Ben Parish en la adaptación cinematográfica de la novela The 5th Wave, que se lanzó en enero de 2016. Estos papeles lo hicieron inaccesible para múltiples episodios de la última temporada de Melissa & Joey, pero regresó para los últimos tres episodios.

Interpretó el papel principal en la película independiente Being Charlie, que se estrenó en el Festival Internacional de Cine de Toronto 2015; la película fue lanzada en cines en 2016.

En 2017 protagonizó la película de comedia y drama de Krystal, y como Olly en Everything, Everything, una adaptación cinematográfica de la novela homónima.

En 2018, Robinson interpretó a Simon Spier en la película de drama adolescente Love, Simon. La película fue considerada innovadora porque fue la primera película de estudio importante que se enfocó en un romance gay. La actuación de Robinson como Simon obtuvo la aclamación de la crítica. Después de leer el guion, Robinson reveló que rompió su propia regla para no seguir haciendo películas sobre la escuela secundaria porque creía tanto en la importancia de la película.

En 2019 coprotagonizó la tercera versión cinematográfica de Native Son (Hijo nativo) de Richard Wright.

Filmografía

Cine

Televisión

Videojuegos

Teatro

Premios y nominaciones

Referencias

Enlaces externos

Actores infantiles de Estados Unidos
Actores de cine de Estados Unidos
Actores de televisión de Estados Unidos
Actores de Washington
Nacidos en Seattle

Nick Robinson


Haine negre este un film românesc din 2017 regizat de Octav Chelaru. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Adi Cărăuleanu, Bogdan Iancu și Alexandru Potocean.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2017
Filme dramatice românești

Haine negre


Herlisheim ist
 der deutschsprachige Name der Gemeinde Herrlisheim im Département Bas-Rhin in der Region Elsass in Frankreich
 der deutschsprachige Name der Gemeinde Herrlisheim-près-Colmar im Département Haut-Rhin in der Region Elsass in Frankreich.

Herlisheim


Playa Doctor's Cave o Club Playa de la Cueva del Doctor (en inglés: Doctor's Cave Beach Club; a veces también conocida como el Doctor's Cave Bathing Club) está localizada en la bahía de Montego y ha sido una de las playas más famosas en el país caribeño de Jamaica durante casi un siglo.

Se caracteriza por sus aguas cristalinas color turquesa y la arena casi blanca. Su entorno protegido ofrece aguas tranquilas, incluso alentando a los nadadores más tímidos a entrar al agua de forma segura.

Véase también
Geografía de Jamaica
Geografía de América

Referencias

Enlaces externos
Mapa de la playa

Playas de Jamaica

Playa Doctor's Cave


Agnes Henriëtte Mulder (Hardenberg, 21 de outubro de 1973) é uma política neerlandesa. É membro da Segunda Câmara, desde 2012, e membro do Apelo Democrata-Cristão (Christen-Democratisch Appèl, CDA).

Biografia

Anos iniciais
Estudou Inglês e Relações internacionais na Universidade de Groningen entre 1992 e 1998 e Liderança na Nyenrode Business University entre 2010 e 2011.

Foi gerente de contas e estagiária de gestão no ABN AMRO, entre 1998 e 2004.

Política

Início
É membro do partido político Apelo Democrata-Cristão (Christen-Democratisch Appèl, CDA). Entre 2003 e 2010, foi membro provincial do CDA em Drente e, em 2004, foi gerente da filial de Drente da Câmara de Comércio Norte da Holanda. Entre 11 de março de 2010 e 20 de setembro de 2012, foi líder partidária do CDA na Câmara Municipal de Assen.

Segunda Câmara
Desde 20 de setembro de 2012, é membro da Segunda Câmara, estando em seu terceiro mandato consecutivo (2012–2017, 2017–2021 e 2021–atual). É porta-voz para relações exteriores, energia, clima e sustentabilidade. Preside o Comitê Permanente de Assuntos Econômicos e Clima.

Entre 2003 e 2007, foi eleita pelos pares a "Melhor Membro do Parlamento". Em 2009, foi candidata ao Parlamento Europeu e conquistou quase 16 mil votos, mas não foi eleita.

Vida pessoal
Atualmente, mora em Assen, capital da província de Drente.

Ligações externas

Mulheres dos Países Baixos na política
Naturais de Hardenberg
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)

Agnes Mulder


Thomas Helland Larsen, né le  à Oslo, est un fondeur norvégien. Il est spécialiste du sprint.

Biographie
Membre du club Fossum IF, Larsen prend part à ses premières compétitions de la FIS en 2015, montant sur plusieurs podiums cet hiver.
En 2016, il connaît sa première expérience majeure, prenant part aux Jeux olympiques de la jeunesse à Lillehammer, remportant la médaille d'argent sur le cross, puis celle d'or sur le sprint classique.

Il dispute son premier championnat du monde junior en 2017, décrochant la médaille d'or en relais et la médaille d'argent en skiathlon. Il gagne ensuite le championnat de Norvège junior du sprint.

Il fait ses débuts sénior dans la Coupe de Scandinavie lors de la saison 2018-2019, finissant au mieux quinzième cet hiver. En décembre 2019, il se propulse sur le devant la scène, gagnant le sprint de Coupe de Scandinavie à Vuokatti. Il doit attendre mars 2020 pour disputer sa première manche de Coupe du monde à Drammen, marquant ses premiers points avec une  en sprint libre.

En décembre 2021, après sa victoire en Coupe de Norvège, il est sélectionné en équipe nationale pour atteindre la finale du sprint libre de Coupe du monde à Lillehammer et terminer deuxième juste derrière Johannes Høsflot Klæbo. Ensuite, à l'étape de Dresde, il décroche sa première victoire dans l'élite sur le sprint par équipes en compagnie d'Even Northug.

Palmarès

Coupe du monde
 Meilleur classement général :  en 2021.
1 podium individuel : 1 deuxième place.
 1 podium par équipes : 1 victoire.

Classements en Coupe du monde

Championnats du monde junior

En 2017, il est médaillé d'or en relais et d'argent en skiathlon à Soldier Hollow.

Jeux olympiques de la jeunesse
Lillehammer 2016 :
 Médaille d'or du sprint classique.
 Médaille d'argent du cross.

Coupe de Scandinavie
1 victoire.

Références

Liens externes

Fondeur norvégien
Naissance en avril 1998
Naissance à Oslo

Thomas Helland Larsen


Vivica Anjanetta Fox (n. 30 iulie 1964) este o actriță americană. Vivica Fox și-a început cariera cu roluri în serialele de televiziune Zilele vietilor noastre (1988) și Generations (1989-91), urmând să treacă în premieră, în rolul lui "Patti LaBelle", in sitcom-ul NBC Out All Night (1992 - 93).

Apariția lui Fox pe marele ecran a venit în 1996, cu roluri în două filme de box-office, Ziua Independenței (regia lui Roland Emmerich) și Set It Off  (regia lui F. Gary Gray).

Fox a avut roluri principale în scurtă durată a sitcomului Fox Getting Personal (1998), și CBS, în drama medicală City of Angels (2000). Din 2003 până în 2006, a jucat și a produs seriile dramatice "Lifetime" și "Missing", pentru care a primit Premiul NAACP Image pentru apariția sa remarcabilă într-o serie dramatică. Fox a produs, de asemenea, un număr de filme direct-video.

Filmografie (incompletă)
 2nd Chance for Christmas (A doua șansă de Crâciun) (2019)
 Independence Day: Resurgence (2016)
 Kill Bill: Vol. 1 - Vernita Green (2003)
 Kill Bill: Vol. 2 (2004)
 Independence Day (1996)
 Double Tack (2001)
 Teaching Mrs. Tingle (1999)
 Soul Food (1997)
 Set it Off (1996)
 Născut pe 4 iulie (1989)

Referințe

Legături externe
 Vivica A. Fox pe Cinemagia
 Vivica A. Fox pe IMDb
 Vivica A. Fox pe Instagram
 Vivica A. Fox pe Twitter

Nașteri pe 30 iulie
Nașteri în 1964
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Actrițe americane din secolul al XXI-lea
Actrițe de film americane
Actrițe de televiziune americane
Actrițe de voce americane
Americani în viață
Producători de film americani
Producători de televiziune americani

Vivica A. Fox


Nymphoides indica est une espèce de plante aquatique de la famille des Menyanthaceae, enracinée, vivace, avec des feuilles flottantes.

Taxonomie
Nymphoides indica a longtemps été considérée comme une espèce pantropicale, mais des analyses moléculaires ont mis en évidence si Nymphoides indica est asiatico-océanienne, il existe quatre autres groupes d'espèces issus d'événements d'allopolyploïdisation :
 un clade d'espèces nord-américaines N. aquatica et N. cordata
 un clade d'espèces néotropicales : N. fallax, N. grayana et N. humboldtiana
 l'espèce australienne N. montana
 l'espèce africaine N. senegalensis

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Menyanthaceae
Espèce d'Asterales (nom scientifique)

Nymphoides indica


Binangonan ist eine philippinische Stadtgemeinde in der Provinz Rizal, in der Verwaltungsregion IV, Calabarzon. Sie hat  Einwohner (Zensus ), die in 40 Barangays lebten. Sie wird als Gemeinde der ersten Einkommensklasse auf den Philippinen und als teilweise urbanisiert eingestuft.

Binangonan liegt an den Ufern des größten Binnensees der Philippinen, des Laguna de Bay. Ihre Nachbargemeinden sind Angono im Nordwesten, Teresa im Norden, Morong und Cardona im Osten. Die Topographie der Gemeinde ist gekennzeichnet durch die südlichen Ausläufer der Zentralen Luzon-Ebene. Einige Barangays liegen auf der Talim-Insel.

Baranggays

Weblink

Ort auf den Philippinen
Provinz Rizal

Binangonan


Derecho internacional puede referirse a:
 Derecho internacional público, conjunto de normas jurídicas y principios que las jerarquizan y coordinan coherentemente, destinadas a regular las relaciones externas entre los Estados, y entre otros sujetos a los cuales también se les confiere soberanía
 Derecho internacional privado, rama del Derecho que analiza las relaciones jurídicas internacionales entre privados, o donde existe un interés privado

 Derecho internacional consuetudinario o costumbre internacional, práctica seguida por los sujetos internacionales que es generalmente aceptada por éstos como Derecho
 Derecho internacional de los derechos humanos, rama del Derecho internacional desarrollada para promover y proteger los derechos humanos a nivel internacional, regional y nacional
  Derecho internacional humanitario, rama del Derecho internacional público que busca limitar los efectos de los conflictos armados protegiendo a las personas que no participan en las hostilidades o que han decidido dejar de participar en el enfrentamiento, y restringir y regular los medios y métodos de guerra a disposición de los combatiente

Derecho internacional (desambiguación)


Sveopće poslanje je poziv Isusa Krista svojim učenicima i svim vjernicima, da šire Evanđelje svim narodima svijeta. Najpoznatija inačica sveopćeg poslanja je u Evanđelju po Mateju (Mt 28,16-20), kada je na planini u Galileji, Isus pozvao svoje učenike, da krste sve narode u ime Oca i Sina i Duha Svetoga.

Sveopće poslanje postalo je ključna odrednica u kršćanskoj teologiji ističući misionarski rad, evangelizaciju i pokrštavanje. Apostoli su krenuvši iz Jeruzalema širili Evanđelje i osnivali kršćanske zajednice. Dio teologa vjeruje da se sveopće poslanje već ispunilo u 1. stoljeću djelovanjem apostola i Isusovih učenika, a ostali teolozi vjeruje da se sveopće poslanje odnosi i na sve današnje kršćane, koji trebaju širiti Evanđelje svim narodima svijeta, sve dok svi ne upoznaju Isusov nauk. Neki teolozi kao što su Eduard Riggenbach (u djelu "Der Trinitarische Taufbefehl") i J.H. Oldham (u djelu  "The Missionary Motive") tvrde da sam koncept nije postojao prije 1650. godine i da su se biblijski reci o tome tradicionalno tumačili kao da se odnose samo na Isusove učenike (za koje se vjeruje da ih je bilo oko 500).

Sveopće poslanje spominje se i u Evanđeljima po Luki i Marku, iako sa značajnim razlikama. Tako u Evanđelju po Luki, Isus šalje učenike svim narodima i daje im moć nad zlim duhovima.

Najpoznatija inačica sveopćeg poslanja je u Evanđelju po Mateju: "Jedanaestorica pođoše u Galileju na goru kamo im je naredio Isus. Kad ga ugledaše, padoše ničice preda nj. A neki posumnjaše. Isus im pristupi i prozbori: "Dana mi je sva vlast na nebu i na zemlji! Pođite dakle i učinite mojim učenicima sve narode krsteći ih u ime Oca i Sina i Duha Svetoga" (Mt, 28,16-20) Krist poziva, opravdava, posvećuje i šalje svoje učenike da naviještaju Božje kraljevstvo, kako bi sve nacije postale Božji narod. Sveopća Crkva, bez zapreka i bez granica, osjeća se odgovornom za navještaj evanđelja pred cijelim narodima. Zato je poslanje Crkve pozvati sve narode na spasenje što ga ostvaruje Bog po svome utjelovljenome Sinu.

Druge inačice sveopćeg poslanja nalaze se u Evanđelju po Marku (Mk 16, 14-18), po Luki (Lk 24,44-49), Djelima apostolskim (Dj 1,4-8 i Evanđelju po Ivanu (Iv 20,19-23). U Evanđelju po Luki, Isus je navijestio učenicima da propovijedaju pokajanje i oprost te obećava da će se "obući u Silu Odozgor". U Evanđelju po Ivanu, učenici su primili Duha Svetoga i autoritet oproštati grijehe: "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpuštaju im se; kojima zadržite, zadržani su im.(Iv 20,22-23)" Svi ti događaji dogodili su se nakon Isusova uskrsnuća i prije Isusova uzašašća na nebo.

U Evanđelju po Mateju, prije sveopćeg poslanja, Isus je poslao učenike da naviješćaju njegov nauk samo Židovima: "K poganima ne idite i ni u koji samarijski grad ne ulazite! Pođite radije k izgubljenim ovcama doma Izraelova!"(Mt 10,5-6)

Izvori

Kršćanski nauk
Isus

Sveopće poslanje


Crkva sv. Filipa i Jakova, rimokatolička crkva u Kladnjicama, općina Lećevica. S pratećom mrtvačnicom i grobljem čini cjelinu koja je zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Sagrađena je 1757. godine. Crkva sv. Filipa i Jakova podignuta je oko 1757. na mjestu starije crkve kao jednobrodna građevina od kamena s polukružnom apsidom, dvostrešnim krovom i zvonikom na preslicu s tri zvona. Sa zapadne strane glavnog pročelja prislonjen je uz crkvu trijem s dvostrešnim krovom, možda ostatak starije ckrve. Pročelje je jednostavnog oblikovanja, s vratima u središtu i po jednim pravokutnim prozorom sa svake strane. Poviše vrata nalazi se četverolisna rozeta, a u vrhu preslica. U apsidi se nalazi drveni oltar s kipom sv. Jakova. Na tabernakulu je srebrno procesijsko raspelo, mletački rad iz 18. stoljeća. Uz trijumfalni luk su niše u kojima su kipovi Blažene Djevice Marije i sv. Filipa Apostola.

Zaštita
Pod oznakom P-5031 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Nije pod zaštitom UNESCO-a.

Izvori

Katoličke crkve u Hrvatskoj
Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Lećevica

Crkva sv. Filipa i Jakova u Kladnjicama


Black Mirror britanska je znanstveno-fantastična antologijska televizijska serija autora Charliea Brookera, s Brookerom i Annabel Jones koji služe kao izvršni producenti. Promatra moderno društvo, posebno u odnosu na neočekivane učinke novih tehnologija. Epizode su samostalne, obično postavljene u alternativnu sadašnjost ili blisku budućnost, često mračnog i satiričnog tona, iako su neke više eksperimentalne i lakše.

Serija je premijerno prikazana u dvije sezone na britanskom televizijskom kanalu Channel 4 u prosincu 2011. i veljači 2013. godine. Nakon dodavanja u katalog u prosincu 2014., Netflix je otkupio program u rujnu 2015. godine. Naručio je sezonu od 12 epizoda, kasnije podijeljenih u treću i četvrtu sezonu, svaka po šest epizoda; prva je objavljena 21. listopada 2016., a potonja 29. prosinca 2017. godine. Peta sezona najavljena je 5. ožujka 2018. godine.

Black Mirror je inspiriran starijim antologijskim emisijama poput The Twilight Zone, koji su se mogli nositi s kontroverznim, suvremenim temama bez straha od cenzure. Brooker je razvio Black Mirror kako bi istaknuo teme vezane uz ljudsku ovisnost o tehnologiji, stvarajući priče koje sadrže "način na koji sada živimo" i način na koji bismo mogli živjeti za 10 minuta ako smo nespretni".

Serija je dobila pozitivne recenzije i zabilježila je porast interesa na međunarodnoj razini, osobito u Sjedinjenim Američkim Državama nakon što je uvrštena u Netflixov katalog. Godine 2017. dobro prihvaćena epizoda "San Junipero" iz treće sezone osvojila je prvu nagradu Emmy za udarne termine za Black Mirror, a nagradu za izvanredne televizijske filmove i izvanredno pisanje za ograničenu seriju, film ili dramski specijalni album za Brookea.

Epizode
Seriju je izvorno naručio Channel 4 u Ujedinjenom Kraljevstvu, a premijerno je prikazana u prosincu 2011. Druga sezona prikazivana je tijekom veljače 2013. U rujnu 2015. Netflix je kupio program, postavljajući sezonu od 12 epizoda kasnije podijeljenih u dvije sezone od šest epizoda. Prva od tih sezona objavljena je na Netflixu diljem svijeta kao cjelokupna treća sezona 21. listopada 2016. godine. Četvrta je sezona izdana 29. prosinca 2017. godine. Peta sezona (3 epizode) izdana je 2019. godine.

Proizvodnja

Koncept i stil

Izvori

Britanske serije

Black Mirror


Opalinata ya da Opalinida genellikle kurbağaların sindirim sistemlerinde bulunan parazitik tekhücreli canlılardır. Vücut yüzeylerinde sil ya da kamçılar bulunur. Çoğalmaları bölünerek gerçekleşen eşeysiz ve gametler yoluyla gerçekleşen eşeyli bölünmeden meydana gelir. Mastigophora'nın yaklaşık 400 türü bilinen bir alt sınıfıdır.

Cinsler
 Opalina
 Protoopalina
 Cepedea
 Zelleriella

Placidozoa
Kamçılılar

Opalinidler


Die Liste der Hochkippen im Rheinischen Braunkohlerevier enthält die Hochkippen (Abraumhalden) im Rheinischen Braunkohlerevier.

Hintergrund

Beim Betrieb einer Tagebaugrube ist es nicht immer möglich, die auf der Abbauseite anfallenden Abraummassen vollständig innerhalb des Tagebauloches auf der ausgekohlten Seite zu verkippen (verstürzen). Insbesondere beim Aufschluss und in der Frühphase des Betriebes, vor Erreichen der vollen Teufe, ist es oft notwendig, das Deckgebirge nach außerhalb des Tagebauloches zu verbringen. Falls nicht in der Umgebung ein Restloch eines anderen, bereits ausgekohlten Tagebaues liegt, für dessen Verfüllung das Material genutzt werden kann, muss Material an geeigneter Stelle auf freiem Feld verkippt werden. Hier entsteht dann mit der Zeit ein künstlicher Berg, allgemein Halde oder (Hoch-)Kippe genannt. Liegt die Kippe auf freiem Feld außerhalb eines Tagebaus, spricht man auch von einer Außenkippe. Auch beim Verkippen innerhalb eines Tagebaufeldes (dabei kann es sich um denselben Tagebau handeln, aus dem der Abraum stammt, oder einen anderen) kann eine Hochkippe entstehen, wenn die Höhe der Kippe über das Niveau des umliegenden Geländes hinausreicht; hier spricht man von einer Überhöhten Innenkippe. Nur in wenigen Fällen wurden die Hochkippen später wieder abgetragen und das Material anderswo zum Verfüllen benutzt.

Die Hochkippen im Rheinland haben meist die Form eines Tafelberges mit einem großflächigen Hochplateau. So kann nach erfolgter Setzung des Materials und Rekultivierung der Oberfläche mit Lössboden das Plateau landwirtschaftlich genutzt werden. Die Seitenhänge sind zur Stabilisierung und zur Vermeidung von Erdrutschen meist bewaldet angelegt. Auf einigen Kippen sind zur Ausnutzung der günstigen Höhenlage Windkraftanlagen und/oder Sendemasten aufgestellt worden.

Da im Rheinischen Revier – zumindest bei den modernen Großtagebauen im Nord und Westrevier – die Kohle im Vergleich zu anderen Revieren besonders tief liegt, ergibt sich teilweise eine sehr große Menge anfallenden Abraums. Da diese Menge nur zum Teil zum Verfüllen verwendet werden konnte, ergab sich eine entsprechend große Zahl von teils sehr hohen Kippen, im Rheinland meist nur als Höhe bezeichnet, die bis zu 200 Meter über das umliegende Gelände erheben.

Aktuell (Stand 2012) ist die Sophienhöhe die einzige Hochkippe im Revier, auf die noch Massen verstürzt werden. Alle anderen Kippen sind bereits rekultiviert.

Liste

Siehe auch
 Liste der Bergbauhalden im Saarland

Einzelnachweise

!Hochkippen
!Rheinisches Braunkohlerevier
Hochkippen im Rheinischen Braunkohlerevier


Fölsvölungur (fræðiheiti: Apus pallidus) er fugl sem tilheyrir ætt svölunga.

Tenglar

Svölungaætt

Fölsvölungur


Humboldt ist eine Kleinstadt (mit dem Status "City") im Humboldt County im mittleren Norden des US-amerikanischen Bundesstaates Iowa. Das U.S. Census Bureau hat bei der Volkszählung 2020 eine Einwohnerzahl von 4.792 ermittelt.

Geografie
Humboldt liegt am westlichen Des Moines River. Etwa vier Kilometer südlich der Stadt fließt dieser mit dem östlichen Arm (Eastern Fork Des Moines River) zusammen.

Die Stadt liegt auf 42°43′15″ nördlicher Breite und 94°12′55″ westlicher Länge und erstreckt sich über 12,4 km², die sich auf 12,0 km² Land- und 0,4 km² Wasserfläche verteilen.

Die Nachbarorte von Humboldt sind Dakota City (unmittelbar an der östlichen Stadtgrenze gelegen), Badger (17,6 km südöstlich) und Rutland (11,2 km nordwestlich).

Die nächstgelegenen größeren Städte sind Waterloo (194 km ostsüdöstlich), Iowas Hauptstadt Des Moines (184 km südöstlich), Nebraskas größte Stadt Omaha (290 km südwestlich), Sioux City (206 km westlich) und Minneapolis, die größte Stadt Minnesotas (326 km nordnordöstlich).

Verkehr
Im Zentrum der Stadt kreuzen der in Nord-Süd-Richtung verlaufende U.S. Highway 169 und der Iowa Highway 3. Alle weiteren Straßen innerhalb des Stadtgebiets sind in der Nummerierung untergeordnet.

Im Nordwesten des Stadtgebiets liegt der Humboldt Municipal Airport. Der nächstgelegene größere Flughafen ist der Fort Dodge Regional Airport im 25,8 km südlich gelegenen Fort Dodge, über den die Region mit Zubringerflügen Anschluss an den Minneapolis-Saint Paul International Airport hat.

Söhne und Töchter der Stadt

 Frank Gotch (1878–1917), Ringer
 Bruce L. Clark (1880–1945), Paläontologe
 Christian Clemenson (* 1958), Schauspieler

Weblinks

 Offizielle Website
 www.city-data.com

Einzelnachweise

Gemeindegründung 1863
Alexander von Humboldt als Namensgeber

Humboldt (Iowa)


Canistrum triangulare é uma espécie de planta do gênero Canistrum e da família Bromeliaceae.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 1963 por Lyman Bradford Smith.

Forma de vida
É uma espécie epífita e herbácea. Tem folhas lanceoladas.

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil.

Distribuição
A espécie é endêmica do Brasil e encontrada no estados brasileiro do Espírito Santo. A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Ligações externas

 Canistrum triangulare no projeto Flora e Funga do Brasil

Canistrum
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo
Plantas descritas em 1963

Canistrum triangulare


John Alfred Gambling (February 5, 1930 – January 8, 2004) was an American radio personality. He was a member of the Gambling family, three generations of whom - John B., John A. and John R. - were hosts of WOR Radio's (New York City, 710 AM) morning show Rambling with Gambling (now known as The John Gambling Show) over the course of more than 75 years (1925–2000 and 2008–2013).  He is the author of "Rambling with Gambling" published in 1972.

Rambling With Gambling was listed in the Guinness World Records of 2003 as the "world's longest-running radio show;" a record since surpassed by the Grand Ole Opry. The program offered the first on-air broadcast of school closings and helicopter traffic reports. In a smooth baritone, Gambling also interviewed celebrities, politicians, and other newsworthy people.

Gambling graduated from the Horace Mann School in 1947 where he played on its football team, and from Dartmouth College in 1951.  He grew up in Teaneck, New Jersey where his father owned a home. "Mane good people came to live in the township, among them Ferde Grofe, composer of The Grand Canyon Suite and other fine music.  The senior John Gambling of WOR lived in Teaneck with his wife and his son John. The family later moved to Manhasset, New York, Long Island.

John A. Gambling was inducted into the National Radio Hall of Fame in 2000. John A. was the host from 1959 to 1991. From 1985 to 1991, John R. was his co-host.

Gambling died of heart failure at a hospital in Venice, Florida.

References

External links

1930 births
2004 deaths
American radio personalities
Mass media people from Teaneck, New Jersey
Dartmouth College alumni

John A. Gambling


Ikki Arai (født 8. november 1993) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub JEF United Chiba.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Ikki Arai


An Ascolepis brasiliensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni George Bentham och Charles Baron Clarke. An Ascolepis brasiliensis in nahilalakip ha genus nga Ascolepis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ascolepis

Ascolepis brasiliensis


Zemitz er en by og kommune i det nordøstlige Tyskland, beliggende i Amt Am Peenestrom i Landkreis Vorpommern-Greifswald. Landkreis Vorpommern-Greifswald ligger i delstaten Mecklenburg-Vorpommern. Kommunen var indtil 1. januar 2005 en del af Amt Wolgast-Land.

Geografi
Zemitz er beliggende omkring syv kilometer syd for Wolgast og syv kilometer nord for Lassan. I kommunen ligger ud over Zemitz, landsbyerne Bauer, Hohensee, Seckeritz og Wehrland. Mod øst grænser kommunen op til Peenestrom.

Vandløbet Brebowbach løber gennem kommunen og videre til Peenestrom. Eneste nævneværdige sø i kommunen er den ca. 10 hektar store Hohe See ved landsbyen Hohensee. Syd for byen Zemitz findes det 43 meter høje Rauhe Berg, der er det højeste punkt i kommunen.

Eksterne kilder og henvisninger

 Byens side  på amtets websted
 Statistik

Byer i Mecklenburg-Vorpommern
Kommuner i Mecklenburg-Vorpommern
Amt Am Peenestrom
Byer i Kreis Vorpommern-Greifswald

Zemitz


Revolta din Ținutul Sării (în ) a reprezentat o rebeliune armată a secuilor din depresiunea Praid-Sovata, aflați în arealul exploatărilor de sare din apropierea orașului Târgu Mureș (areal care corespunde zonei etnografice maghiare Sóvidék – în ). Aceasta s-a desfășurat în perioada 29 martie– într-o zonă controlată de către Armata României în numele Consiliului Dirigent, în perioada de asigurare de către trupele române, din punct de vedere militar, a liniei de demarcație din Transilvania.

Rebeliunea s-a declanșat ca efect al unei interpretări greșite a unei informații oficiale transmise în timpul perioadei de disfuncționalitate asociată cu depunerea jurământului de fidelitate față de statul român. Suplimentar, revoltații s-au bazat în mod eronat pe sprijinul militar al Diviziei Secuiești, sprijin pe care aceasta nu era capabilă să-l acorde.

Populația din zonă nu a reacționat unitar, ridicându-se împotriva ordinii existente doar un număr mic de sate, iar acestea au putut asigura, conform lui Szekeres Lukács Sándor, numai un număr de circa 200 de oameni înarmați. După etapa de început, în care jandarmii locali au fost copleșiți, intervenția trupelor regulate ale Regatului României a restabilit situația inițială.

Bilanțul final al evenimentelor a indicat ca efect al rebeliunii un total de 7 decese directe (4 insurgenți secui și 3 jandarmi români) și 12 decese indirecte (toți fiind civili secui). În temperarea exceselor revoltei, dar și ulterior, în normalizarea vieții locuitorilor zonei, l-a jucat pastorul reformat Ferenc Laár al bisericii reformate din Praid.

Context

Geografic
Ținutul Sării () corespunde unor localități din zona Sărățeni-Sovata-Praid-Corund. În centrul acestuia se află localitatea Ocna de Sus. Zona corespunde, în principal, văii râului Corund și văii superioare a Târnavei Mici, fiind situată cu predilecție în depresiunea Praid-Sovata.

Militar și politic
În conformitate cu convenția militară de la Belgrad din 13 noiembrie 1918, Ținutul Secuiesc a intrat în zona de ocupație a Armatei României. În timpul avansului trupelor române, Consiliile Naționale de la Miercurea Ciuc (comitatul Ciuc) și Odorheiu Secuiesc (comitatul Odorhei) nu au planificat sau pregătit vreo rezistență armată, interzicând chiar acest lucru. Pe data de 15 decembrie, aliniamentul prevăzut ca linie de demarcație a fost atins. Alături de soldații români, în zonă au fost trimiși și jandarmi (dislocați la Sovata și Praid în număr de 18).

Cu toate că, în conformitate cu prevederile de armistițiu, administrația civilă ungară ar fi trebuit să gestioneze teritoriul preluat de trupele române, în ianuarie 1919 Consiliul Dirigent, aflat la Sibiu, a început să preia puterea de stat, privind teritoriile locuite de secui ca parte a statului român. A existat în luna ianuarie 1919 la Odorheiu Secuiesc o tentativă de înființare a unei Republici Secuiești, care însă a eșuat.

Ocupația militară a fost în același timp însoțită de adunarea armelor de la populație, care a fost obligată să le predea. Astfel de exemplu, în prima jumătatea lunii ianuarie, jandarmii din Praid au mers la Corund pentru aceasta, din casă în casă. Cu toate acestea, nu toate armele au fost strânse, o parte din acestea fiind ascunse de oamenii locului.

Conform dr. Szekeres Lukács Sándor, alături de rechiziții au existat însă și furturi sau răpiri din partea trupelor române, precum și pedepse ordonate de autoritățile militare sub formă de bătaie (unele urmate chiar și de decese), aplicate unor membri ai populației locale. Aceste acte s-au adăugat amintirilor puțin plăcute care, conform aceluiași autor, fuseseră lăsate de trupele române la fața locului, în timpul ofensivei Armatei României în Transilvania în 1916.

Preludiu
Cu toate că oamenilor li se ceruse în mod repetat să predea armele, o serie de membri ai populației nu au dorit să le predea. Aceștia au sperat într-un război cu caracter național care să alunge trupele române, considerate de secui ca invadatoare. Pe de altă parte, depășirea celei de-a doua linii de demarcație în ianuarie 1919 de către Armata Română a determinat o situație care se putea complica foarte mult, iar la , Consiliul de Miniștri ungar a decis pentru prima dată că nu mai avea o altă soluție decât rezistența armată.

Un moment potrivit pentru a trece la acțiune a părut a se ivi în primăvara 1919, când a început să se vehiculeze ideea unei rebeliuni pe plan local, coordonată cu un atac al trupelor Diviziei Secuiești. Coordonatorii unei astfel de revolte, aflați la Târgu Mureș, ar fi urmat să se bazeze pe sprijinul militar al Diviziei Secuiești, sprijin pe care aceasta nu era capabilă însă să-l acorde. Ca atare, din partea marii unități au fost trimiși la Târgu Mureș curieri care să comunice și să clarifice acest lucru.

În martie 1919 sabotajele s-au înmulțit, astfel că oficialitățile militare române au devenit mai intransigente. De asemenea, ziarele și revistele de limbă maghiară din Transilvania au devenit tot mai greu de procurat, în timp ce în aceeași perioadă, trimiterile poștale din Ungaria au fost pur și simplu arse în stația de cale ferată de la Cluj. Ca și consecință a lipsei unor informații exacte, s-au înmulțit zvonurile, tema cea mai frecventă a acestora fiind o presupusă ofensivă a armatei ungare. Au existat, de asemenea, zvonuri care au preconizat o retragere a trupelor române. Printre cei care își ascunseseră în mod eficient armele se afla un grup cu 40 de membri condus de un anume Andor Kovács, iar grupul acestuia a fost pus în alertă de zvonurile care au indicat că armata ungară va alunga trupele române.

Pe acest fond, o telegramă transmisă la data de  gării Dămieni, în care se afirma că autoritățile române nu le mai cer jurământul către statul român lucrătorilor de căi ferate de stat maghiari, a fost interpretată ca o dovadă a faptului că ocupația trupelor române urma să înceteze.

Revolta

29–30 martie
În aceeași zi, lucrătorii feroviari secui au sărbătorit vestea la cârciumă, anunțând că trupele ungare urmau să vină. După-amiază, un jandarm român care venea dinspre Miercurea Nirajului ducând cai, a fost atacat lângă Eremitu de secui și rănit cu un cuțit. Rănitul a fost transportat imediat la medic. În același timp, vestea adusă de telegramă s-a răspândit rapid pe valea superioară a Nirajului.

La Miercurea Nirajului, grupul lui Andor Kovács a atacat postul local de jandarmi, aceștia fiind capturați și închiși într-o pivniță. Ulterior au fost trimiși curieri spre văile Nirajului Mare și Nirajului Mic, pentru a solicita sătenilor să se alăture insurgenței. Acestora li s-au transmis atât informația eronată precum că există speranța că Divizia Secuiască va ataca pentru a elibera zona de trupele române, cât și informația despre jandarmul român rănit, căruia rebelii îi luaseră arma.
În istoria orală a locurilor, există și varianta unor misterioși curieri din Cluj care ar fi trebuit  să ajungă în zonă, pentru a-i informa pe localnici precum că acțiunea Diviziei Secuiești fusese contramandată.
Locuitorii din zonă nu au reacționat unitar. Cei din Mătrici s-au îndreptat spre Târgu Mureș, dar văzând că cei din Hodoșa nu li se alătură, s-au întors la casele lor. Sătenii din Mărculeni și Cându, alături de alții, s-au îndreptat însă spre zona Sovata.

31 martie
La 31 martie la Eremitu, revoltații au oprit trenul local care venea de la Praid, ocupând calea ferată și trăgând din pădure cu armele. Un grup de aproximativ 100 de rebeli s-au îmbarcat în tren și s-au dus la Sovata, unde a ajuns în jurul orei 12. Aici, în urma unei lupte în care unul dintre jandarmii români a fost omorât și mai mulți au fost răniți, grupul a ocupat postul local de jandarmi. Ulterior rebelii au luat în stăpânire poșta și gara, capturând și cele 25 de puști găsite în depozitul local de armament.

După ocuparea clădirilor publice din Sovata, de la Sărățeni le-au venit secuilor întăriri și a început un proces de organizare a rebeliunii în teritoriul înconjurător. Spre Praid a fost trimis un detașament în care se aflau și oameni din grupul lui Kovács Andor, având armele ascunse în trei căruțe. Grupul a sosit în localitate în jurul orelor 16–17 și cu ajutorul locuitorilor a reușit să-i dezarmeze pe cei 12 jandarmi români aflați acolo, în câteva minute. Singurul care a scăpat a fost locotenentul care-i comanda, acesta fugind prin cimitirul catolic. Mai târziu însă și acesta a fost capturat în timp ce se deplasa spre Corund și bătut până a devenit inconștient, fiind readus la Praid, unde sătenii deja se organizau pentru apărare. O patrulă a fost organizată pentru a prinde pe militarii români care ar mai fi trecut prin sat.

George Kovats, un lider al rebelilor din Eremitu, a propus organizarea unui detașament care să meargă spre Târgu Mureș. Din Praid au pornit mesageri călare spre satele din jur pentru a le ridica la luptă, fără a avea însă succes, din cauza lipsei de arme. În același timp, oamenii din satele din jur care veniseră la Praid au început să se întoarcă la casele lor.

În stadiul respectiv al rebeliunii, insurgenții din Praid au tras câteva concluzii, anume că: 1) revolta acoperă doar câteva sate, 2) pacea locuitorilor din Praid a fost tulburată de străini, 3) va urma cu siguranță o expediție de pedepsire, din partea trupelor române. Ca atare, jandarmii români deja capturați urmau să fie păstrați drept ostateci. De asemenea, pe drumurile care duceau spre Praid au fost trimise gărzi înarmate, pentru a nu putea intra în sat trupe străine în cursul nopții.

Câțiva jandarmi români care în mod obișnuit erau dislocați în Praid, dar fuseseră plecați la Corund în timpul evenimentelor relatate mai sus, au dorit să se întoarcă în localitate. Fiind somați de gărzile secuiești care apărau Praidul să se oprească, au ripostat cu armamentul din dotare. Ca efect, trei dintre apărători au fost răniți în luptă, aceștia decedând în cursul dimineții următoare de 1 aprilie.

1 aprilie

Decesul celor trei gărzi proprii a stârnit mânia populației din Praid, care a dorit să-i execute pe jandarmii români deja capturați, în piața satului. Doar acțiunea viguroasă a pastorului Ferenc Laár al bisericii reformate din Praid, a împiedicat executarea jandarmilor români ținuți ostateci. De teama că atacul trupelor române ar fi urmat să tulbure ceremonia funerară, cei trei au fost îngropați în aceeași zi. La înmormântare a participat o mare parte din populația locală, în contextul unei atmosfere generale de indignare și de supraexcitare.

În aceeași zi, între Atid și Atia un nou incident a crescut numărul de victime. La Atid un fost soldat secui întors din Rusia a recunoscut între 2 jandarmi români care fuseseră trimiși drept curieri spre Praid, un fost tovarăș de arme. A început astfel o ceartă în urma căreia cei doi jandarmi au fost dezarmați. Începând să scape spre Atia, respectivii jandarmi au fost înconjurați de mulțime și linșați.

Între timp au început să sosească vești precum că efective numeroase de trupe românești urmau să sosească în zonă și a început să răzbată faptul că trupele ungare nu vor acționa concret pentru eliberarea teritoriului aflat în cauză. Pentru intelectualii aflați în zonă care putuseră folosi telefonul pentru a lua contact cu orașele învecinate, a devenit evident faptul că dimensiunea revoltei era de mică amplitudine și că aceasta se desfășura doar în câteva sate, fiind inițiată ca urmare a unor informații eronate. Ca atare, aceștia au încercat să tempereze zelul insurgenților și să se ocupe de securitatea jandarmilor români reținuți.

Reacția armatei române

2 aprilie
Circa 200 de soldați și 30 de jandarmi au fost trimiși pe valea Nirajului și spre depresiunea Praid-Sovata. Au avut loc ciocniri cu insurgenții la Dămieni și Eremitu, soldate cu răniți. De asemenea, un batalion trimis anterior spre Odorhei ca urmare a preocupării existente privind posibilitatea unei rebeliuni bolșevice a fost redirecționat spre depresiune. Nu a existat altă rezistență armată, astfel că la sosire, soldaților batalionului le-a revenit doar sarcina de a afla cine sunt vinovații pentru cele întâmplate, de a-i găsi și de a-i prinde pentru a fi deferiți autorităților.

Cu acest scop, conform lui Szekeres Lukács Sándor, unitățile române au adoptat tactici de intimidare, mărșăluind cu întregul efectiv și cu artileria prin sate. După ce au făcut acest lucru la Corund, la ordinul ofițerului comandant cu gradul de colonel, artileria a fost instalată pe poziții pe pantele de la Calonda, cu scopul de a amenința Corundul. Îmbrăcat în odăjdii, preotul paroh Mihály Hadnagy împreună cu profesorul Knopp Vencel au pornit să înduplece ofițerii unității "să salveze satul", în timp de ofițerul comandant a solicitat predarea vinovaților. Mulți dintre insurgenți însă, în următoarele zile au fugit, fie ascunzându-se înarmați în păduri, fie profitând de condițiile iernii într-o printr-o altă modalitate de a se ascunde.

O delegație formată din preotul catolic Béla Kicsid din Praid, pastorul calvin Ferenc Laár, directorul școlii Mihály Kovács și profesorul György Kakucs, s-a pregătit pentru a porni demersurile în vederea atenuării previzibilei durități a intervenției trupelor române. Delegația a așteptat până la ora 19, trupele române ajungând însă în satul Praid noaptea.

3–6 aprilie
În data de 3 aprilie au început arestările, sub comanda unui locotenent-colonel, fiind reținuți și interogați în localul jandarmeriei (conform lui Szekeres Lukács Sándor inclusiv prin folosirea unor metode violente, care au dus la decesul a 4 persoane), 80 de locuitori din Praid. În următoarele zile, toți cei reținuți din localitățile înconjurătoare (Mătrici, Sovata, Ocna de Sus, Corund, etc...) au fost dirijați tot spre Praid.

În dimineața zilei de 6 aprilie, unul dintre principalii inculpați, Gagyi Lázár, care încercase să-i mobilizeze la revoltă pe locuitorii din Șiclod, a reușit să fugă. În aceeași zi a fost anunțată execuția lui Dénes Farkas, vinovat de rănirea prin împușcare a locotenentului român Donetea în ziua de 31 martie la Praid. Cu scopul de a asista la aceasta, populația a fost adusă în piața localității Praid. După citirea sentinței și a motivației acesteia, condamnatul, soldații și populația s-au îndreptat spre cimitirul catolic, unde Dénes Farkas a fost executat prin împușcare. Condamnat la moarte a fost și Pál G. Dénes din Sovata.

Alte arestări legate de evenimentele din depresiunea Sovata-Praid au fost făcute pe teritoriul comitatului Odorhei, inclusiv în orașul de reședință al acestuia, până la . Acești inculpați au fost cercetați la Odorheiu Secuiesc. La Dămieni, între 30–40 de oameni au fost pedepsiți cu bătaia, pentru participare la revoltă. Au mai fost pronunțate de asemenea încă alte 5 condamnări la moarte pentru cele petrecute la Atid.

Epilog
La Praid, unitățile armatei române au rămas timp de 3 săptămâni. Au existat în perioada respectivă și condamnări la închisoare. Majoritatea celor implicați în rebeliune însă s-au ascuns, unii dintre insurgenți stând multă vreme prin păduri sau prin alte părți (chiar și un an și jumătate, sau până la 2–3 ani) până la declararea unei amnistii. 29 de arestați au stat în captivitate mai multe luni, în timpul detenției decedând 2 dintre cei arestați.

Sub amenințarea unor pedepse aspre, inclusiv colective, populația a fost anunțată să predea tot armamentul și muniția de război, rămase de la fosta armată austro-ungară.

An de an, cei arestați în timpul revoltei au fost chemați la tribunal, cazul fiind închis de abia în 1927, după ce în 1926 preotul Ferenc Laár din Praid, devenit între timp parlamentar, s-a adresat prin intermediul grupului său parlamentar cu acest scop lui Octavian Goga, care era în guvernul de la acel moment, ministru al Afacerilor Interne. Timp de 1 an, până în noiembrie 1927, negocierile politice duse au întârziat finalizarea cazului. Acesta fost închis după un proces de 11 zile care a implicat audierea a 120 de inculpați și de martori, la Tribunalul Brașov. Toți inculpații, mai puțin cei refugiați în Ungaria au fost scutiți de pedeapsă, pe motiv că la acel moment nu erau cetățeni români. Dintre cei refugiați în Ungaria, unii au fost condamnați la închisoare pe viață sau până al 15 ani de muncă silnică.

Conform doctorului în drept Szekeres Lukács Sándor, născut în Ocna de Sus, absolvent al Universității Babeș-Bolyai și în același timp autor al unor cărți despre istoria secuilor din Transilvania, cei 8 ani și jumătate de tărăgăneli judiciare au reprezentat o bună ocazie atât de a intimida pe secuii din România cât și una de a umfla buzunarele celor responsabili, de către rudele celor inculpați, prin mecanismul corupției.

Bilanțul final al evenimentelor urmărit în arhive indică un total de 1.000 de participanți la evenimentele din Ținutul Sării. Din acest total, 200 a fost numărul secuilor înarmați. Victimele directe au fost reprezentate de 4 civili secui și 3 jandarmi români, totalul victimelor indirecte ridicându-se ulterior la 12, toate fiind reprezentate de civili secui.

In memoriam

Astăzi, crucea de la căpătâiul caporalului de jandarmi Florea Constantin, decedat la vârsta de 25 de ani Sovata în 31 martie 1919, are statut de monument.

Rămășițele lui Dénes Farkas au fost mutate la Sărățeni în 1941, în perioada în care Ardealul de Nord a fost sub stăpânirea Ungariei. O cruce de piatră există astăzi la locul fostului său mormânt temporar.

Note

Bibliografie
  Știrban, Marcel; Iancu, Gheorghe; Țepelea, Ioan; Racovițan, Mihai; Cap. IV Unirea și desăvârșirea statului național unitar (arhivă) în Istoria României. Transilvania. Vol. II; Ed. Gheorghe Barițiu; Cluj-Napoca; 1997
  Szekeres Lukács Sándor; A sóvidéki lázadás 1919 tavaszán (1919. márc 29.-április 6.); Hazanezo, XXII. évfolyam 1. szám 2011; pp. 18-23
Lectură suplimentară
  Józsa András; A sóvidéki lázadás 1919 tavaszán; A Maros megyei magyarság történetébõl; Marosvásárhely; 1997; pp. 275-294

1919 în România
1919 în Ungaria
Bătălii pentru apărarea Marii Uniri (1918-1920)
Istoria județului Harghita
Istoria județului Mureș (interbelic)
Istoria județului Odorhei (interbelic)
Istoria secuilor
Revolte

Revolta din Ținutul Sării


Joachim du Bellay, (d. 1522 - ö. 1 Ocak 1560) Fransız Rönesans şairi; Pleiade grubunun üyesi.
Fransız edebiyatında İtalyan Rönesansi´ndan ödünç aldığı sone bicimini ilk kullanan sairdir. du Bellay, Fransız Edebiyatı´nın Savunması ve Yüceltilmesi adlı önemli bir makale yazdı (1549). Makalede, Orta Çağ boyunca çoğu sair tarafından kullanılan Latince´yi savunan şairlere karşı Fransızca´yı savundu. Du Bellay, Fransızca´nin Latince ya da Yunanca´nın rakibi olamadığını kabul etmekle beraber bu iki dilin olanaklarının çokça kullanılması nedeniyle solmaya yüz tuttuğunu, ancak Fransızca´nın bu sorunun çözümüne yeni bir soluk getirebileceğini düşünmekteydi. Fransız yazarlarını, Fransızca´yı Yunanca ve Latince´den alıntılarla, lehçe ve teknik deyimler açısından güçlendirme çağrısı yaptı.

1522 doğumlular
1560 yılında ölenler
16. yüzyıl yazarları
Fransız şairler

Joachim du Bellay


Kys er en dansk eksperimentalfilm fra 1991 instrueret af Imme Rietz.

Handling

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1991

Kys (eksperimentalfilm)


Šejh Abdurahman Sirrija (Fojnica 1775. − Oglavak 1847.), bosanskohercegovački je teolog bošnjačkog podrijetla, kaligraf, pjesnik i osnivač Tekije na Oglavku, šejh svih 12 priznatih tarikata (kadirijskog, nakšibendijskog, bektašijskog, mevlevijskog, jesevijskog, rifaijskog, čištijskog, bedevijskog, kubravijskog, šazilijskog, desukijskog i halvetijskog).

Životopis
Godine 1700. godine u Fojnicu na mjesto kadije dolazi Fadlulah, visoko obrazovani muftija iz Amasije i rodonačelnik obitelji Sikirić, koji tada nosi prezime Balta-oğlu. U nekim izvorima pored njegovog imena nalazimo odrednicu Mevlevi, što govori da je bio šejh i da je pripadao mevlevijskom tarikatu, a u nekim izvorima naziva se Fadil Bosnevi. U prijevodu s turskog na hrvatski jezik riječ "balta" znači sjekira, pa je to ujedno bila odrednica prezimena Sikirić. Balta-zadeov otac bio je Abdulah Razi, a njegov Mustafa porijeklom iz Damaska. Balta-oğlu je bio djed Abdurahmana Sirrije. Prema predaji, Abdurahamn Sirrija je ime dobio tako što se u snu oca Mehmeda, fojničkog kadije, i majke pojavio njima nepoznati šejh (Husein ef. Zukić) koji ih je obavijestio da će dobiti sina i rekao da mu daju ime Abdurahman. Abdurahman Sirrija je rođen 1775. u Fojnici, gdje je završio medresu.  Učenik šejha Huseina ef. Zukića postao je 1790. i dobio je nadimak Sirri (sposoban da upoznaje tajne života i svijeta).

Oženio se udovicom Lejlom, kćerkom imama iz Ostružnice Mula Ahmeda, koja je imala posjede na Oglavku, te mu je šejh Husein ef. Zukić naredio da tu izgradi nakšibendijsku tekiju i turbe (na lokalitetu Pločnik) u čast šejha Huseina Horosanija koji je poginuo u vojsci Mehmeda II. pri pohodu na Kozograd. Tekija je izgrađena 1798, a posjećivale su je značajne vjerske i političke ličnosti iz tog perioda, poput bosanskih namjesnika Mehmeda Vedžihi-paše, Moralija Namik-paše i Mehmeda Kamil-paše.

Kao šejh Oglavačke tekije, stekao je veliku popularnost u čitavoj Bosni, ali i Hercegovini, gdje su sufijske ideje teško prodirale. Za kratko vrijeme Oglavak je postao mjesto gdje se slivao veliki broj najuglednijih i najutjecajnijih ljudi iz političkog života onovremene Bosne i Hercegovine. Od Oglavka je napravio duhovno središte na Balkanu, a od tekije derviški centar tog vremena. Iskazati poštovanje Sirriji dolazili su hercegovački upravitelj Ali-paša Rizvanbegović, a zatim i vođa pokreta za bosansku autonomiju Husein-kapetan Gradaščević. Pored njih dvojice, Sirrijini učenici su bili i sarajevski muftija Muhamed Šakir Muidović, mostarski muftija Mustafa Sarajlić, a prema nekim predajama i Ilhamija Žepčak. Među svim posjetama, posebno se izdvaja dolazak Omer-paše Latasa na Oglavak. Ovaj upravitelj, koji je u Bosnu došao 1850. godine s misijom da pokori odmetnute bosanske feudalce, bio je svjestan uloge i utjecaja koji je Sirrija imao u društvu. Njegova posjeta oglavačkoj tekiji postaje značajnijom posebno zbog činjenice da je šejh Sirrija u vrijeme autonomnog pokreta 1831/32. godine bio na strani Husein-kapetana Gradaščevića. Značajnu pomoć radu i održavanju tekije dao je travnički vezir Selim Sirri-paša, čijom je bujuruldijom 1824. godine omogućeno da se iz taksita fojničke nahije izdvajaju određena sredstva (100 groša na godinu) koja su usmjerena za potrebe tekije i musafirhane. Sultan Mahmud II. oslobodio je 1835. fermanom Sirriju i tekiju svih poreza.

Abdurahmanu Sirriji je sinove Abdulatifa i Šakira i kćerke Vasviju, Šaćiru i Aišu rodila druga žena Latifa, kćerka imama iz Pločara. Napisao je 24 pjesme (21 na turskom i tri na bošnjačkom), a bavio se i kaligrafijom. Sirrijine pjesme su i danas među dervišima najomiljenije ilahije, koje oni pri svojim sastancima uče.

Umro je u Oglavku 23. ožujka 1847. godine. Turbe mu je podigao Ali-paša Rizvanbegović, a stihovani tarih na turbetu napisao je sin Šakir. Teško je oštećeno tokom Drugog svjetskog rata, a porušili su ga, zajedno s tekijom i Horosanijevim turbetom, pripadnici HVO-a 1993. godine. Pokušali su i oskrnaviti kosti, ali ih nisu uspjeli naći. Tekija i dva turbeta obnovljena su 1998, a 2018. proglašena su nacionalnim spomenicima Bosne i Hercegovine.

Izvori

Vanjske povezice
 Abdurahman Sirrija

Bošnjački književnici
Životopisi, Fojnica
Bošnjački derviški šejhovi

Abdurahman Sirrija


Misrati ist der Familienname folgender Personen:
 Hala Misrati, libysche Fernsehmoderatorin
 Motasem Al-Misrati, libyscher Fußballspieler

Misrati


داسو فالكون 20  نفاثة أعمال فرنسية الصنع وهى الأولى في عائلتها من صنع داسو للطيران. يطلق عليها في بعض الأوقات لقب «فالكون ميستار».

المواصفات
 الطول: 17 متر.
 المسافة بين الجناحين: 16.5 متر.
 الارتفاع : 5.5 متر.
 مساحة الأجنحة: 42 متر².
 الوزن فارغة: 11,567 كجم.
 الوزن محملة: 14,515 كجم.
 المحرك: محركان من النوع (Garrett ATF3-6-2C Turbofan).

طرازات
 فالكون 20 : صنعت واحدة فقط :نسخة تجريبية.
 فالكون 20 سي : الإنتاج الأول للطائرة، عرف بأنه النعيار الأمثل للطائرة فالكون 20. طور لاحقا إلى الطراز دي.
 فالكون 20 سي سي : تشبه فالكون 20 سي عدا أنها زودت بإطارات ذات ضغط منخفض.
 فالكون 20 دي : زودت بمحرك أقوى وهو (GE CF-700-2D) ذو الاستهلاك القليل للوقود، وزودت بخزانات وقود أكبر.
 فالكون 20 إيه : زودت بمحرك أقوى وهو (GE CF-700-2D-2).
 فالكون 20 إف : زودت بخزانات وقود أكبر.
 فالكون 20 إف إتش : النسخة التجريبية من الطائرة فالكون 200.
 فالكون 20 جي : نسخة للدوريات البحرية، ومجهزة بمحركين توربيان من نوع (ATF3-6-2C).
 فالكون 20 إتش : التصميم الأصلى لفالكون 200.
 فالكون 200 : طراز جديد مزود بمحركان (ATF3-6A-4C) من زنة 2360 كجم.
 فالكون إس تي : جهزت برادار ميدانى ونظام ملاحة الخاص ب الطائرة ميراج الثالثة.
 إتش يو 25 إيه جارديان (HU-25A Guardian) : نسخة فالكون 20 جى المخصصة لقوات غفر السواحل الأمريكية.
 إتش يو 25 بي جارديان (HU-25B Guardian) : ذات نظام تحكم في التلوث.
 إتش يو 25 سي جارديان (HU-25C Guardian).
 جارديان 2 : نسخة لغفر السواحل من فالكون 200. لم تنتج أبدا حتى الآن.
 سي سي 117 : التصميم الكندى من فالكون 20 سي في عام 1970.
 فان جيت فالكون : الاسم التسويقى للطائرة في الولايات المتحدة الأمريكية.
 فالكون 20 سي 5 / دي 5 / إيه 5 / إف 5 :
هي طائرة فالكون 20 زودت بمحركات من نوع (TFE-731-5AR-2C) أو (TFE-731-5BR-2C) ونظام مضاد للجليد، نظام تحكم في الكهرباء والمحرك، ونظام إقلاع أتوماتيكي.

المستخدمون
خدمت فالكون 20 بجميع طرازاتها في العديد من الدول ضمن القوات العسكرية وتلك الدول كالتالى :

  (القوات الجوية الملكية الأسترالية.).
  (طائرتان من طراز 20 إيه، خدمت منذ عام 1973.).

 القوات الجوية الملكية الكندية.
 القوات الكندية.

  (ثلاثة طائرات في الفيلق الرئاسي بالقوات الجوية المصرية.).
  (القوات الجوية الفرنسية.).

 القوات الجوية الإيرانية.
 البحرية الإيرانية.

  (القوات الجوية الباكستانية).

  (القوات الجوية السودانية.).
  (القوات الجوية العربية السورية.).

  (قوات حرس السواحل الأمريكي.).

مصادر

 الصفحة الإنجليزية.

انظر أيضا
 داسولت افياسيون.

طائرات أعمال فرنسية 1960–1969
طائرات داسو
طائرات ذات أجنحة سفلية
طائرات نفاثة ثنائية المحركات

داسو فالكون 20


El arroyo de la Cruz  es un curso de agua uruguayo que atraviesa el Departamento de Florida en Uruguay.
En su desembocadura sus coordenadas son 33,9971339 S y 56,1316542 W.

Nace en la Cuchilla Grande Inferior y desemboca en el río Santa Lucía Chico tras recorrer alrededor de 28 km. Pertenece a la cuenca del río Santa Lucía.

Referencias

Enlaces externos
 [//m.youtube.com/watch%3Fv%3DxV3NB050Myc&ved=2ahUKEwjjkLuRkvSAAxV1iJUCHf7NDeYQtwJ6BAgaEAI&usg=AOvVaw0sIF81DH4JlNqCkklp2Lot Arroyo de la cruz. Florida, Uruguay. ]

Cruz
Cuz
Cuenca del río Santa Lucía (Uruguay)

Arroyo de Cruz


Thunøgade i Aarhus blev anlagt og navngivet i 1889. Navngivet efter øen Tunø, men gaden har beholdt den gamle stavemåde. Den ligger mellem Grønnegade og Hjelmensgade. Gaden er omtrent 580 meter lang. Det første gadestykke blev anlagt allerede i 1872 af en overlærer I.I. Olsen. Vejstykket anlagde han over sit eget grundstykke, som strakte sig fra Ny Munkegade, der dengang var en markvej, og frem til den endnu ikke anlagte Norsgade. Det blev benævnt Olsens Vej.

Allerede i 1882 kom der forespørgsel fra en del beboere om, at Olsens Vej måtte få offentlig status og navn; men på grund af en del uoverensstemmelser beboerne imellem skete dette først i 1890, hvor byrådet erklærede gaden for offentlig og gav den navnet Thunøgade. I 1890 fik Thunøgade gangforbindelse til Høegh-Guldbergs Gade ved anlæggelsen af Thunøstien.

Hvor Thunøgade og Hjelmensgade mødes, blev der sidst i 1970'erne, i haven ved den tidligere Kiers villa, etableret en stor kvarterslegeplads kaldet Børnenes Jord.

Kilder og henvisninger

Gader i Aarhus

Thunøgade


Elizabeth Arciniega Haag (Ciudad de México) es una actriz de nacionalidad mexicana y suiza.

Vida
Elizabeth Arciniega estudió literatura dramática y teatro en la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM). Posteriormente tomó varios cursos de perfeccionamiento actoral con prestigiados profesores como Adriana Barraza y Ludwik Margules.

Sus primeras actuaciones fueron interpretando roles protagónicos en obras. En Poesía en voz muda de Luis Mario Moncada ganó el primer premio a al mejor actriz en el V concurso nacional de teatro para la adolescencia organizado por el Instituto Nacional de Bellas Artes (INBA), Departamento del Distrito Federal (DDF), SOCICULTUR y el centro de orientación para adolescentes AC otorgado por José Solé. Por su interpretación de Laura Winfield en El Zoológico de Cristal, fue nominada a la revelación femenina por la Asociación Mexicana de Críticos de Teatro (AMCT). Después vinieron numerosas actuaciones en teatro, en telenovelas y programas de televisión y algunas películas. En resumen ha participado en más de 50 producciones y la mayoría de sus personajes protagonistas pertenecen al ámbito teatral.

Las telenovelas Mujeres engañadas y María Belén son puntos altos en su carrera porque han sido exportadas a todo el mundo desde 2000/01. Elizabeth interpretó a la abogada que defendía a la niña protagonista María Belén.

Otro punto culminante en su carrera fue en 2008 en la película de James Bond - Quantum of Solace donde actuó a la novia de Sr. White - el maleante y enemigo de Bond.

En 2004 se casó con un suizo y se mudó a Zúrich donde fundó el grupo de teatro LaVox Theater en el cual, es directora y actriz. LaVox Theater es el primer grupo de teatro en español dirigido por una profesional en Zúrich.

Filmografía (Ejemplos)

Teatro
 1985: Poesía en voz muda
 1990: El gran teatro del mundo
 1990: Las visitas tienen sueño
 1991-92: Cuando la radio conmovió a México
 1994: El otro exilio: Homenaje Albert Camus
 1994-95: Jardín de pulpos
 1997: Bajo las sábanas
 2005: Ultramar
 2008-10: Rosa de dos aromas
 2012-15: Biografía de mujer
 2016-18: Sueño de monja

Telenovela
 1990: Yo compro esa mujer
 1997: Desencuentro
 1999: Mujeres engañadas
 2000: Mujer casos de la vida real
 2001: María Belén
 2005: Linea di confine

Películas
 2002: La hija del caníbal / Lucía Lucía
 2005: Grounding (Swissair)
 2008: James Bond 007: Quantum of Solace

Directora
 2008-10: Rosa de dos aromas
 2012-15: Biografía de mujer
 2016-18: Sueño de monja

Referencias

Enlaces externos

 Homepage Elizabeth Arciniega

Nacidos en Ciudad de México
Actores de televisión de México
Actrices de cine de México
Actores de teatro de México
Emigrantes mexicanos hacia Suiza

Elizabeth Arciniega


American Airlines Tennis Games 1974 var en tennisturnering, der blev spillet i Tucson, Arizona, USA i perioden 30. marts - 7. april 1974. Det var den første udgave af den turnering, der senere udviklede sig til Indian Wells Masters, og den var en del af Grand prix-serien i tennis 1974.

John Newcombe vandt herresingletitlen med en finalesejr over Arthur Ashe med 6−3, 7−6. I herredoublerækken blev det amerikansk sejr, idet Charlie Pasarell og Sherwood Stewart vandt finalen med 6−4, 6−4 over Tom Edlefsen og Manuel Orantes.

Præmier

Den samlede præmiesum for turneringen androg US$ 150.000.

Resultater

Herresingle

Turneringen havde deltagelse af 64 spillere.

Herredouble

Turneringen havde deltagelse af 24 par.

Eksterne henvisninger
 ATP World Tour - Result Archive - Tuscon 1974

Noter

Indian Wells Masters
Grand prix-serien i tennis 1974

American Airlines Tennis Games 1974


Matsuyama may refer to:

Places
Matsuyama, Ehime, the capital city of Ehime Prefecture, Japan
Matsuyama, Kagoshima, a former town in Soo District in Kagoshima Prefecture, Japan
Matsuyama, Miyagi, a town in Shida District in Miyagi Prefecture, Japan
Matsuyama Town, which changed its name to Higashimatsuyama, Saitama on 1 July 1954
Matsuyama, Yamagata, a town in Akumi District in Yamagata Prefecture, Japan
Matsuyama, Taihoku or Songshan District, a district in Taipei, Taiwan

Other uses
Matsuyama (surname)

See also
松山 (disambiguation)

Matsuyama (disambiguation)


Nuri Şeker (1857, Uşak - 1958, Uşak), Uşak Şeker Fabrikası kurucularından biri olan Türk iş insanı.

Uşak'a 7 km uzaklıkta bulunan Kalfa mahallesinde doğmuştur. Medrese tahsilini Uşak`ta bitirdikten sonra köyünde çiftçiliğe dönmüştür. Susam bitkisinden yağ üretimi konusunda çalışmıştır. Bir müddet sonra şeker pancarı yetiştirme denemelerinde başarılı olunca 1923 yılında Mehmet Hacım öncülüğünde kurulan Uşak Terakki Ziraat Türk Anonim Şirketine, Mehmet Hacım'ın bizzat daveti ile kâtip üye olarak katılmıştır. Uşak Şeker Fabrikası kuruluş çalışmaları için, şirket idare heyeti tarafında Ankara'da işleri takip etmekle görevlendirilmiştir. Uşak Şeker Fabrikası'nın 1926 yılında işletmeye açılmasından sonra bir süre kâtip olarak şirkette çalışmıştır. Fabrikanın 1930 yılında Sanayi Maden Bankası'na devredilmesi üzerine köyüne dönerek çiftçiliğe devam etmiştir.

1857 doğumlular
Uşak doğumlu iş insanları
1958 yılında ölenler
Osmanlı iş insanları
20. yüzyıl Türk iş insanları
Türkiye Şeker Fabrikaları
Uşak'ta ölenler
Türk çiftçiler

Nuri Şeker


Commission des droits de l'homme peut désigner :
 Afrique : Commission africaine des droits de l'homme et des peuples ;
 Conseil de l'Europe : Commission européenne des droits de l'homme ;
 Nations unies : Commission des droits de l'homme des Nations unies ;
 Organisation des États américain : Commission interaméricaine des droits de l'homme ;
 Union européenne : Sous-commission des droits de l'homme du Parlement européen ;
 Chili : Commission chilienne des droits de l'homme ;
 États-Unis : Commission Tom Lantos des droits de l'homme ;
 France : Commission nationale consultative des droits de l'homme ;
 Mali : Commission nationale des droits de l'homme ;
 Mexique : Commission nationale des droits de l'Homme ;
 Niger : Commission nationale des droits de l'Homme et des libertés fondamentales ;
 Ouganda : Commission des droits de l'homme ;
 Commission des citoyens pour les droits de l'homme.

Voir aussi

Commission des droits de l'homme


Earlington Carl Tilghman, known as Sonny Til (August 18, 1928 – December 9, 1981), was an American singer. He was the lead singer of The Orioles, a vocal group from Baltimore, Maryland, inducted into the Rock and Roll Hall of Fame in 1995.

By 1960 Til was the only original member left.  He led the Orioles from its establishment until his death in 1981 of heart failure, complicated by diabetes.

Discography

With the Orioles
 Today (Dobre Records DR1016, 1978)
 "Old Gold / New Gold" (RCA LSP-4538, 1971)

With Band
 Back to the Chapel (Dobre Records DR1026, 1978)

References

Jubilee Records artists
Vee-Jay Records artists
Apex Records artists
1928 births
1981 deaths
20th-century American singers

Sonny Til


Alice Soares (Uruguayana, 1917 — Porto Alegre, 21 de marzo de 2005) fue una pintora, y diseñadora brasileña.

Trayectoria
Su contacto con el arte, comenzó en la infancia, alentada por sus padres, que le traían papel y bocetos como distracción. Se diplomó en pintura en 1943, y en la especialidad de escultura en 1945, por el "Instituto de Artes" de la Universidad Federal de Rio Grande do Sul (UFRGS). En ese mismo año de su graduación, comenzó a enseñar en el Instituto de Artes y, en abril de 1980 recibió el título de "profesora emérita" de la UFRGS.

La búsqueda de la mejora fue un objetivo constante en la trayectoria de esta diseñadora y pintora. Realizó un curso de cerámica con Wilbur Olmedo, grabado en metal con Iberê Camargo, y otro curso con Horácio Juárez, en Buenos Aires. Participó de la 1ª Bienal de São Paulo a inicio de los años 1950, y realizó muestras individuales de pinturas y de diseños en el Museo de Arte de Rio Grande do Sul, en 1959. Participó de salones, y conquistó varios premios.

En la mayor parte de su vida, trabajó en el estudio que compartía con su amiga, también pintora Alice Brueggemann. En más de 60 años de dedicación al arte, "las niñas" fueron el tema constante de su obra.

Reconocimientos
En 2003, Alice Soares recibió el Premio Líderes & Vencedores, en la categoría Expresión Cultural, ofrecido por la Asamblea Legislativa de Rio Grande do Sul.

Publicaciones
 . 1998. Alice Brueggemann & Alice Soares. Editor Galería de Arte Mosaico, 64 pp.

Véase también
Lista de pintores do Brasil
Pintura en Rio Grande do Sul

Referencias

Enlaces externos
Jornal da Universidade Federal do Rio Grande do Sul - edición de marzo de 2002
Pintura de Alice Soares, retrato hecho por Maria Tomaselli Cirne Lima y breve biografía de la artista
As meninas de Alice Soares
Más obras de Alice Soares

Pintores de Brasil del siglo XX
Diseñadores de Brasil

Nacidos en Uruguayana
Alumnos de la Universidad Federal de Río Grande del Sur
Profesores de la Universidad Federal de Río Grande del Sur
Pintoras de Brasil

Alice Soares


زيادة الله بن إبراهيم (172 هـ- 223 هـ/ 788 -837م): من ملوك الأغالبة بإفريقية. وهو رابعهم، ولي بعد وفاة أخيه أبو العباس عبد الله سنة 201 هـ، وجاءه التقليد من قبل المأمون العباسي.

اضطربت البلاد عليه، فكثرت الفتن، وضعف أمره، حتى لم يبق على طاعة سنة 209 هـ من إفريقية إلا قابس والساحل وطرابلس وقبائل نفزاوة. ثم قوي أمره وأنجدته نفزاوة، فجهز أسطولًا عظيمًا سنة 212 هـ وسيره إلى جزيرة صقلّيّة، فاستولى على معظم حصونها. وتوفي في القيروان. قال الزركلي: كان زيادة الله فصيحًا أديبًا، يعرب في كلامه من غير تقعر. وهو الذي بنى سور سوسة، وأول من سمي (زيادة الله) من ولاة بني الأغلب .

سياسته

كثرت حركات الخروج عن الطاعة في أيام زيادة الله حتى إنه لم يعد يسيطر في بعض السنوات إلا على حاضرته وما يحيط بها، وترجع أسباب الاضطراب إلى استمرار زيادة الله على سياسة أخيه الجائرة مع الناس واستخفافه بالجند. ومن الثورات التي قامت في وجهه ثورة ابن الصقلبية في سنة 207هـ/ 822م في باجة التي قضى عليها بسهولة، وثورة عمرو بن معاوية القيسي سنة 208هـ/ 823م التي عرفت بثورة القصرين، فقضى عليها أيضاً، ثم ثورة منصور الطَنْبذي سنة 209هـ/ 824م في تونس التي كادت تودي بالدولة الأغلبية. واستطاع زعيمها إلحاق هزيمة قوات زيادة الله أكثر من مرة، حتى خرجت مدن كثيرة عن طاعته، واستبد بها القواد الذين دخلوا في طاعة الطنبذي، ومنها باجة والجزيرة وصَطْفورة وبَنْزَرْت والأرس وغيرها. ولم يبقَ في يد زيادة الله سوى عدد قليل من المدن، كما حاول الطنبذي احتلال القيروان نفسها، وإنهاء حكم زيادة الله سنة 209هـ/ 824م فلم ينجح، وضرب منصور الطنبذي السكة باسمه.

حاول علماء إفريقية التوسط بين زيادة الله والطنبذي كأبي محرز وأسد بن الفرات، ولكن الحرب لم تتوقف، إلى أن قام زيادة الله بهجوم كبير في منتصف جمادى الآخر سنة 209هـ/ 12 تشرين الأول 824م، فانهزم الطنبذي إلى قصره بتونس، ولاذ رجاله بالفرار، ولكنه ما لبث أن استجمع قواه، وعاود القتال من جديد، وتضعضع حال زيادة الله ثانية، حتى كاد يخسر كل شيء، ولم يبق في يده إلا قابس ونفزاوة وطرابلس، ولم ينقذه إلا خلاف نشب بين منصور الطنبذي وعامر بن نافع أحد قادته، إذ انقلب عامر على الطنبذي واعتقله وسجنه في جزيرة جَرْبة ثم قتله. ولم تنتظم الأمور لعامر بن نافع فاضطر إلى الفرار بسبب التمزق في صفوف جنده، ولم تنته الفتنة إلا بوفاته، بعد مدة من الاضطراب دامت ثلاثة عشر عاماً.

بعد أن استتب الأمر لزيادة الله الأغلبي قرر الشروع بفتح صقلية سنة 212هـ/ 827م، فجهز حملة أسند قيادتها إلى القاضي الفقيه أسد بن الفرات الذي كان على علمه فارساً شجاعاً، ونزلت الحملة في مَزارة على أقصى الشاطئ الجنوبي الغربي، وهي أول عملية إنزال في صقلية من سلسلة عمليات طويلة استمرت مدة اثنتين وخمسين عاماً، وانتهت بفتح سرقوسة سنة 264هـ.

وفاته

توفي زيادة الله سنة 223هـ/ 838م بعد ولاية حافلة بجلائل الأعمال والخطوب، استمرت أكثر من إحدى وعشرين سنة، وخلفه في الإمارة أخوه الأغلب أبو عقال المعروف بخَزَر أو خزرون.

في الإعلام
ظهرت شخصية زيادة الله في مسلسل فايكنغز وقام بالدور الممثل المصري خالد أبو النجا. والمؤرخون العرب يقولون أن سبب غزو صقلية كان الفايكنج (النورمان).

مراجع

تونسيون في القرن 9
أغالبة
أمراء إفريقية الأغالبة
حكام القرن 9
عرب في الحروب الإسلامية البيزنطية
عرب في القرن 9
ملكيون في إفريقيا في القرن 9
وفيات 838
ولاة إفريقية

أبو محمد زيادة الله بن إبراهيم