Gladstone () is a coastal city in the Gladstone Region, Queensland, Australia. Gladstone has an urban population of 34,703, and together with Boyne Island and Tannum Sands, had an estimated population of 50,317 at August 2021. This urban area covers .

It is  by road north-west of the state capital, Brisbane, and  south-east of Rockhampton. Situated between the Calliope and Boyne Rivers, Gladstone is home to Queensland's largest multi-commodity shipping port, the Port of Gladstone.

Gladstone is the largest town within the Gladstone Region and the headquarters of Gladstone Regional Council is located in Gladstone.

History

Before European settlement, the Gladstone region was home of the Gooreng Gooreng, Toolooa (or Tulua), Meerooni and Baiali (or Byellee) Aboriginal tribes.

In May 1770, , under the command of James Cook, sailed by the entrance to Gladstone Harbour under the cover of darkness. Matthew Flinders, during his 1801–1803 circumnavigation of Australia, became the first recorded European to sight the harbour in August 1802. He named the harbour Port Curtis, after Admiral Roger Curtis, a man who was of assistance to Flinders a year earlier at the Cape of Good Hope. John Oxley conducted further exploration of the harbour and surrounding countryside in November 1823. Oxley was dismissive of the region, noting the harbour was difficult to enter, the countryside was too dry, and the timber useless for construction purposes.

Nevertheless, in 1847 the British attempted to establish the new colony of North Australia at Port Curtis. Colonel George Barney was chosen to lead this experiment in colonisation and his expedition was eventful. On 25 January 1847, the Lord Auckland, carrying 87 soldiers and convicts, arrived off the southern entrance of Port Curtis and promptly ran aground on shoals off the southern tip of Facing Island. The settlers spent seven weeks on the island before being rescued by the supply ship Thomas Lowry and delivered the intended site of settlement, the region now known as Barney Point. On 30 January at a proclamation ceremony, Barney was sworn in as Lieutenant Governor of the colony of North Australia. The convict settlement lasted barely two months and cost the Imperial government £15,000. A change of government in Britain ordered the withdrawal of Barney and the settlers. However, interest in the region remained.

By 1853, Francis MacCabe was surveying the site of a new town on the shores of Port Curtis under the protection of several detachments of Native Police. Maurice O'Connell was appointed government resident the following year, resulting in an influx of free settlers as land became available throughout the region.

Gladstone State School opened on 1 April 1861 and is one of the oldest state primary schools in Queensland. On 14 November 1968 its name was changed to be Gladstone Central State School.

In 1863, the town became a Municipality with Richard Hetherington elected Gladstone's first mayor. The fledgling town was named after the British Prime Minister William Ewart Gladstone and has a 19th-century marble statue on display in its town museum.

Development of Gladstone was slow until 1893 when a meatworks was established at Parsons Point.

Parson's Point Provisional School opened on 1 August 1898, becoming Parson's Point State School on 1 February 1913. The school was relocated and renamed Gladstone South State School in 1945.

On 2 March 1949, a major cyclone hit Gladstone, resulting in extensive damage to the town.

Gladstone State High School opened on 2 February 1953.

In 1963, Queensland Alumina Limited established its alumina refinery on the site of the old meatworks. Gladstone's port facilities were expanded and the city launched into an era of industrial development and economic prosperity.

Gladstone West State School opened on 24 January 1966.

Rosella Park State School was opened on 17 May 1971.

Clinton State School opened on 29 January 1974.

Toolooa State High School opened on 27 January 1981.

Kin Kora State School opened on 9 October 1981.

In 1985 the Gladstone Christian Community School opened as a primary school operated by the Gladstone Baptist Church. In 1998, it changed its name to Trinity College. From 2013 it offered classes from Prep to Year 12.

St Stephens Lutheran College opened in 1998, but closed at the end of 2016. The school had lost 20% of its enrolment due to families moving away to find work, leaving only 216 students in classes ranging from Prep to Year 12 making it no longer viable to operate the school.

Gladstone Cinemas, a locally owned and operated independent cinema, opened in March 2001.

The Gladstone Library building opened in 2003.

In the  Gladstone had a population of 33,418 people.

At June 2018 Gladstone, together with Boyne Island and Tannum Sands, had an estimated urban population of 45,130.

Heritage listings
Gladstone has a number of heritage-listed sites, including:
 94 Auckland Street: Gladstone Central State School, Block B
 Gladstone-Monto Road: Glengarry Homestead
 Goondoon Street: Our Lady Star of the Sea Church & School
 1 Goondoon Street: Port Curtis Sailing Club Clubhouse
 33 Goondoon Street: Gladstone Post Office
 40 Goondoon Street: Kullaroo House
 114 Goondoon Street: Commonwealth Bank Building
 144 Goondoon Street: Gladstone Regional Art Gallery and Museum (Old Town Hall)
 Roseberry Street: Fig Tree
 6 Short Street: Port Curtis Co-operative Dairy Association Ltd Factory
 16 Yarroon Street: Gladstone Court House

Population
According to the 2016 census of population, there were 33,418 people in the Gladstone urban centre.
 Aboriginal and Torres Strait Islander people made up 4.6% of the population.
 76.0% of people were born in Australia. The next most common countries of birth were New Zealand 3.7%, Philippines 2.3%, England 2.1%, India 1.3% and South Africa 1.0%.
 84.4% of people only spoke English at home. Other languages spoken at home included Tagalog 1.1%, Filipino 0.8%, Afrikaans 0.5%, Mandarin 0.4% and Hindi 0.4%.
 The most common responses for religion were No Religion 29.9%, Catholic 22.2% and Anglican 15.7%.

Geography

Gladstone and Rockhampton are the two major cities in the Central Queensland region.

Suburbs

 Gladstone Central*
 Barney Point
 Callemondah
 Clinton
 Glen Eden
 Kin Kora
 Kirkwood
 New Auckland

 O'Connell
 South Gladstone
 South Trees
 Sun Valley
 Telina
 Toolooa
 West Gladstone

* – the historic center of the city and major business district

Climate
Gladstone experiences a Tropical Savanna Climate (Köppen climate classification aw) and is one of the southernmost places in Australia to have this classification. Extreme temperatures in Gladstone have ranged from . These temperatures were recorded by the Bureau of Meteorology.
The temperature recording for the below table were performed at the following location— 23.86°S 151.26°E 75 m AMSL

Industry

Gladstone's primary industries are mining-related. The Port of Gladstone is the fifth-largest multi-commodity port in Australia and the world's fourth-largest coal-exporting terminal. The port consists of a number of wharves and terminal facilities. Boyne Wharf is used by the Boyne Island aluminium smelter and was opened in August 1982. The western harbour basin has been expanded, primarily to allow increased exports of liquified natural gas (LNG). Furthermore, in 2016, a plant was constructed on Curtis Island to produce and export LNG, a construction project that contributed heavily to city's population and housing boom. Major exports include coal, alumina, aluminium, cement products, sodium cyanide and ammonium nitrate. Each year 50 million tonnes of coal passes through the port, making up 70% of the total exports.

Gladstone harbor is within the World Heritage Area of the Great Barrier Reef and has historically supported a thriving seafood industry. In August 2011, a Fisheries Queensland spokesman said they received reports of fish with milky eyes. A spokesman from the Gladstone Fish Markets claimed that diseased fish were still being caught in large numbers in November 2011. Losses to the local seafood industry have been estimated at A$36 million a year.

Gladstone is also a tourism destination, with cruise ships regularly docking at the port.

Education
Gladstone has a range of primary schools and secondary schools.

Gladstone Central State School is a government primary (P-6) school for boys and girls at 74 Auckland Street. In 2017, the school had an enrolment of 342 students with 24 teachers (22 full-time equivalent) and 16 non-teaching staff (12 full-time equivalent).

Gladstone West State School is a government primary (P-6) school for boys and girls at Boles Street, West Gladstone. In 2017 the school had an enrolment of 647 students with 46 teachers (43 full-time equivalent) and 31 non-teaching staff (20 full-time equivalent).

Gladstone South State School is a government primary (P-6) school for boys and girls at 153 Toolooa Street, South Gladstone. In 2017 the school had an enrolment of 330 students with 22 teacher (20 full-time equivalent) and 24 non-teaching staff (16 full-time equivalent).

Clinton State School is a government primary (P-6) school for boys and girls at Harvey Street, Clinton. In 2017 the school had an enrolment of 912 students with 64 teachers (59 full-time equivalent) and 46 non-teaching staff (28 full-time equivalent).

Kin Kora State School is a government primary (P-6) school for boys and girls at 43 Hibiscus Avenue, Kin Kora. In 2017 the school had an enrolment of 801 students with 57 teachers (51 full-time equivalent) and 27 non-teaching staff (19 full-time equivalent).

Rosella Park School is a government school for boys and girls aged from five to eighteen years who have moderate to severe intellectual impairments at 20 Park Street (corner of Rosella Street), West Gladstone. In 2017 the school had an enrolment of 75 students with 20 teachers (19 full-time equivalent) and 30 non-teaching staff (19 full-time equivalent). Due to the specialised nature of the school, its students are drawn from all over Gladstone and beyond into the wider Gladstone Region.

Gladstone State High School is a government secondary (7–12) school for boys and girls at 30 Dawson Road, West Gladstone. In 2017 the school had an enrolment of 1509 students with 123 teachers (115 full-time equivalent) and 61 non-teaching staff (45 full-time equivalent).

Toolooa State High School is a government secondary (7–12) school for boys and girls at 2 Phillip Street, South Gladstone. In 2018 the school had an enrolment of 1,004 students with 85 teachers (79 full-time equivalent) and 51 non-teaching staff (33 full-time equivalent).

It has two main private schools: St Johns and Trinity College.

It also has two university campuses, Central Queensland University. Gladstone was also formerly home to CQIT (TAFE) Gladstone Campus, before it combined with Central Queensland University, becoming the Gladstone City Campus.

Community facilities
The Gladstone Regional Council operates Gladstone Library at 39 Goondoon Street, Gladstone.

The Gladstone branch of the Queensland Country Women's Association meets at the QCWA Hall at 88 Oaka Lane, Gladstone Central.

Recreation

Gladstone has direct access to Heron Island, Wilson Island, Curtis Island and other islands from the marina and local airstrips.

Boyne Island and Tannum Sands

Boyne Island and Tannum Sands have grown in popularity because of their beautiful beaches and relaxed lifestyle. The Millennium Esplanade is a big attraction where there are lots of shelters, barbecues and walking paths, and long stretches of beach. Boyne Island and Tannum Sands are not part of the Gladstone township but are part of the Gladstone region and formerly part of the Calliope Shire.

Lake Awoonga

A little further afield (25 km south of Gladstone) is Lake Awoonga. The recreation area has free barbecues, swimming, landscaped walking trails, as well as a caravan park. The lake has been stocked with several fish species since 1996, and over 2 million barramundi have been released. In addition to the fishing, Lake Awoonga has many natural attractions, especially the wildlife, with more than 225 species of birds (or over 27% of Australia's bird species) found in the region. Lake Awoonga is also the primary source of Gladstone's water supply. Awoonga dam is not part of the Gladstone township but is part of the Gladstone region and formerly part of the Calliope Shire.

Politics
In the House of Representatives, Gladstone is located within the division of Flynn, a traditionally marginal seat currently held by Liberal National MP Colin Boyce, who was first elected in 2022. At the state level, it is within the electorate of Gladstone, and is a safe Labor seat held by Glenn Butcher, who has represented it since the 2015 Queensland state election.

Transport
The Dawson Highway originates in Gladstone, and it runs westwards for approximately  to Springsure.

Rail

Gladstone is a major stop on the North Coast railway line, with long-distance passenger trains operated by QR Traveltrain stopping in the area. Gladstone is also the transshipping point for export coal from the Moura and Blackwater coal basins and is one of the largest coal export ports in The Southern Hemisphere. Currently, coal trains of up to 1.7 km in length and 10,600 tonnes' gross weight are run by rail operators Aurizon and Pacific National to unload at coal terminals at Barney Point, Clinton, and Yarwun. Domestic coal is also railed to the Gladstone Power Station and the Queensland Alumina Limited refinery. An extensive rail facility is located at Callemondah to support these operations.

Gladstone was also a major terminus for rail freight and bulk fuel, with extensive marshaling yards at Gladstone, South Gladstone, and Auckland Point. As is the case in much of Queensland this traffic, declining from the 1990s, has now ceased with goods carried by road.

Air
Gladstone Airport is located in the western suburbs of Gladstone about  (8-minute drive) from the centre of the city.

The main provider of scheduled passenger air services has been QantasLink, using mostly Bombardier Q400 aircraft though Flight West Airlines and Ansett also previously offered service. Strategic Airlines briefly offered services in 2011 and Virgin Australia commenced flights in October 2011 and now offers up to 6 return flights a day to Brisbane mostly on ATR 72 aircraft with Embraer 190 and Boeing 737 also a regular appearance in the schedule. New players JetGo started flying direct services from Sydney in December 2014. The service was offered twice daily, in 36-seat Embraer 135LR jets but ceased in February 2015. Bonza announced in February 2022 that the airport would become one of its 17 destinations with the airline planning to fly to Melbourne from Gladstone. Services are scheduled to start in May 2023.

In May 2009, a $65 million upgrade to the airport and nearby area was undertaken, which reached completion in 2011.

Sea
The Port of Gladstone is Queensland's largest multi-commodity port and the fifth-largest multi-commodity port in Australia. It is the world's fourth-largest coal-exporting terminal.

Media

News Publications

Gladstone has a free fortnightly independent community newspaper called Gladstone News, delivered to 220 business hotspots and community points.

Radio
4CC is Gladstone's local AM commercial radio station, owned by Grant Broadcasters. 4CC has one full-time announcer based in Gladstone to present the station's local breakfast show. The station broadcasts to Central Queensland on four separate frequencies via three AM transmitters in Gladstone, Biloela and Rockhampton, and an FM translator in Agnes Water on the Discovery Coast.

Hit Central Queensland is Gladstone's local FM commercial radio station, owned by Southern Cross Austereo. Hot FM has two full-time announcers based in Gladstone to present the station's flagship weekday breakfast program, which is also broadcast to Rockhampton and Emerald.

Gladstone also receives radio stations that carry local programming from Rockhampton including commercial radio stations Triple M Central Queensland and 4RO. Triple M broadcasts on a separate FM frequency in Gladstone.

ABC Capricornia also broadcasts into Gladstone from Rockhampton, using a separate FM frequency. Until November 2014, ABC Capricornia maintained a local news bureau in Gladstone where a local journalist was based to cover the Gladstone region. Some local news bulletins on ABC Capricornia were also broadcast live from Gladstone. However, in what was a controversial decision, the ABC's Gladstone office was permanently closed in late 2014 as a cost-cutting measure following the Federal Government's decision to withdraw $254 million in funding to the ABC.

91.9 Fresh FM is Gladstone's local community radio radio station, which has a Christian radio format.

Television

WIN Television, Seven Queensland, Southern Cross Ten, ABC and SBS stations are all able to be received in Gladstone.

The Central Queensland editions of WIN News and Seven Local News, both regularly feature news content directly relating to the Gladstone region. Seven Queensland employ a journalist and camera operator in Gladstone, while WIN Television dispatch a news crew from Rockhampton to cover news stories in Gladstone.

The weekly 'What's On' segment on Seven Local News is also presented from Gladstone.

Sports teams
The most popular sport in Gladstone is rugby league. The city hosted an NRL game in Round 5 of the 2018 NRL season between the Gold Coast Titans and Manly Warringah Sea Eagles, which attracted a sellilou crowd of 5,135 to Marley Brown Oval. The local competition is the Gladstone District Rugby League.

Local Sports Teams
 Gladstone PCYC Roller Derby: Gladstone Hustlers, Gladstone Haul Stars
 Australian rules football / AFL Capricornia: Gladstone Suns
 Cricket / Gladstone Cricket Inc.: Gladstone Brothers, The Glen, Yaralla
 Basketball / Queensland Basketball League: Gladstone Port City Power (Men's) & (Women's)
 Soccer / CQ Premier League: Clinton FC
 Soccer / Gladstone Senior Mens: Central SC, Clinton FC, Gladstone United FC, Meteors FC, Yaralla FC.
 Rugby league / Gladstone District Rugby League: Past Brothers, Valleys, Wallabys Rugby union / Central QLD Rugby Union: Gladstone RUFC Volleyball / Volleyball Queensland: Gladstone Thunder''

Notable residents
James Henry Ashton (1819–1889) – founder of Ashton's Circus, died and buried in Gladstone
William Robert (Bill) Golding (1890–1985) – builder, historian, local government councillor, local government head, public servant, public service head.
Percival Albert Gourgaud (1881–1958) – public servant, public servant head.
Gary Larson (b. 1967) – Former Queensland and Australian Rugby League player.
Henry John (Jack) Manning (1889–1978) – company managing director, journalist, newspaper executive, newspaper owner.
Hayley Marsten (b. 1994) – awarded country singer/songwriter.
Frederick Woolnough Paterson (1897–1977) – barrister, communist, farmer, local government councillor, Member of Lower House, school teacher, soldier.
Valentine Thomas Vallis (1916–2006) – poet, opera critic, university reader, soldier, local government counter clerk

Sister City
As part of Sister Cities Australia Inc. (SCA) the Gladstone Region began a Sister City relationship with Saiki City, Oita Prefecture, Japan in 1996.

See also

 Beautiful Betsy
 The Boyne Valley
 Kroombit Tops National Park

References

External links

 University of Queensland: Queensland Places: Gladstone
 Gladstone Information
 Aerial film footage of Queensland places, State Library of Queensland. Contains aerial footage of Gladstone
 A.E. Nineham's Photographs of Gladstone 1896, State Library of Queensland

1847 establishments in Australia
Coastal cities in Australia
Gladstone Region
Populated places established in 1847
Port cities in Queensland
Fishing communities in Australia

Gladstone, Queensland


Hajssyn (; , ) ist eine Stadt im Osten der ukrainischen Oblast Winnyzja mit etwa 26.000 Einwohnern (2020) und ist Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons Hajssyn.

Geografische Lage
Hajssyn liegt auf einer Höhe von  knapp 82 km südöstlich von Winnyzja am Ufer der Sob (), einem 125 km langen, linken Nebenfluss des Südlichen Bugs. Zur Stadtratsgemeinde zählt neben der eigentlichen Stadt auch die nordwestlich der Stadt gelegene Siedlung Mlynky (). Durch Hajssyn verläuft die Fernstraße M 12/ E 50.

Geschichte
Die erstmals 1600 schriftlich erwähnte Ortschaft hatte 1629 822 Einwohner. Sie erhielt 1744 das Magdeburger Stadtrecht und lag zunächst in der polnischen Woiwodschaft Bracław. Im Zuge der dritten polnischen Teilung wurde Hajssyn 1795 ein Teil des Russischen Reiches und gehörte dort zum Gouvernement Podolien.

Nach dem Russischen Bürgerkrieg kam die Stadt zur Ukrainischen SSR innerhalb der Sowjetunion. Von 1975 bis 1979 lag bei Hajssyn die "DDR-Baustelle" an der Druschba-Trasse. Seit dem Zerfall der Sowjetunion 1991 ist die Stadt ein Teil der unabhängigen Ukraine.

Persönlichkeiten
Der Graphiker und Kunstprofessor Andrij Tschebykin kam 1946 in Hajssyn zur Welt.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in der Oblast Winnyzja
Ersterwähnung 1600
Rajon Hajssyn

Hajssyn


Dracaena ombet es una especie de planta perteneciente a la familia de las asparagáceas, anteriormente incluida en las ruscáceas. Se encuentra en África tropical.

Descripción
Es un árbol que alcanza un tamaño de 2-8 m de altura, con un tronco bifurcado, produce una resina de color rojo. Las hojas forma densas rosetas  en los extremos de las ramas, estas son lineales con una amplia base, de 40-60 x hasta 3 cm, disminuyendo gradualmente hasta la punta que es aguda, gruesa y rígida, con márgenes lisos, planos a cóncavos en la parte superior. La inflorescencia en forma de panícula de  0,5 m de largo, muy ramificada, glabra o pubescente;con brácteas diminutas, ovado-lanceoladas. Tépalos blanquecinos, de 4-6 mm de largo, lineales. Estambres algo más cortos que los tépalos; filamentos aplanados. El fruto en forma de bayas de 10-12 mm de diámetro.

Distribución
Se encuentra a una altitud de 1000-1800 metros en Yibuti, Eritrea, Etiopía y Sudán.

Taxonomía
Dracaena ombet fue descrita por Heuglin ex Kotschy & Peyr. y publicado en Plantae tinneanae sive descriptio plantarum in ... 47, en el año 1867.
Etimología
Ver: Dracaena

ombet: epíteto
Sinonimia
Draco ombet (Heuglin ex Kotschy & Peyr.) Kuntze

Referencias

ombet
Plantas descritas en 1867
Flora de África oriental
Plantas descritas por Heuglin
Plantas descritas por Kotschy
Plantas descritas por Peyritsch

Dracaena ombet


O Estádio República de Italia é um estádio multiuso localizado na cidade de Ciudad Evita, no partido de La Matanza, na província de Buenos Aires, na Argentina. A praça esportiva, usada principalmente para o futebol, pertencente ao Sportivo Italiano, foi inaugurada em 10 de octubro de 2005 e tem capacidade aproximada para 8 000 espectadores.

História
A história do "República de Italia" começou em 1º de junho de 1989, data em que foi assinado o contrato entre o Ministério da Economia da Argentina e os representantes do Conselho de Administração do Sportivo Italiano para a aquisição da propriedade de 16 hectares em Ciudad Evita. Após 50 anos de existência, o clube finalmente conseguiu ter seu próprio campo. O estádio "Azzurro", como é também conhecido, foi inaugurado em 10 de outubro de 2005, com um amistoso entre o Sportivo Italiano e o Boca Juniors. A inauguração oficial foi no domingo, 13 de novembro de 2005, contra o Flandria, em partida válida pelo Torneio Metropolitano da Primera B.

Origem do nome
O estádio leva o nome "República de Italia", em homenagem ao país de origem da comunidade que fundou o clube.

Ver também
 Esporte da Argentina
 Futebol na Argentina
 Club Sportivo Italiano

Ligações externas
 Informações do estádio no site oficial do Sportivo Italiano
 Página do estádio  no portal esportivo Soccerway
 Página do estádio  no portal esportivo Transfermarkt
 Página do estádio  no portal esportivo Estadios de Argentina

Estádios de futebol da Argentina
Estádios de futebol inaugurados em 2005

Estádio República de Italia


Telica ist ein  hoher aktiver Vulkan in Nicaragua.

Lage und Umgebung
Der Telica liegt 15 Kilometer östlich von León. Im Südosten befinden sich der Vulkan El Liston und das Geothermalgebiet Hervideros de San Jacinto.

Der Vulkankomplex besteht aus mehreren ineinander verwachsenen Kegeln, die größtenteils in Nordwest-Südost-Richtung angeordnet sind. Im steilen Hauptkegel befindet sich ein Doppelkrater mit 700 Metern Durchmesser und etwa 120 Metern Tiefe.

Vulkanismus
Der Telica gilt als einer der aktivsten Vulkane Nicaraguas. Seit der Zeit der spanischen Eroberung sind zahlreiche Ausbrüche überliefert. Berichte von einem Ausbruch des Santa-Clara-Kraters im Südwesten des Vulkankomplexes aus dem 16. Jahrhundert beziehen sich aus heutiger Sicht ebenfalls in Wirklichkeit eher auf den Telica.

Im Mai 2011 brach der Vulkan erstmals seit 1948 wieder aus. Die Eruption ging mit einem Erdbeben und einer 1,2 Kilometer hohen Aschewolke einher, etwa 60 Dörfer in der Umgebung mussten evakuiert werden.

Weblinks

Einzelnachweise

Schichtvulkan
Berg in Nicaragua
Berg in Mittelamerika
Departamento León

Telica


مارتينا سوشا (ولدت 20 نوفمبر, 1980 في نوفي زامكي) هي لاعبة تنس محترفة من سلوفاكيا.

بطول 1.70 متر (5 اقدام و 7 انش) وتزن 57 كيلو (126 رطل). وتلعب باليد اليمنى وباليدان من اجل الضربة ا لخلفية.

وصلت سوشا في 22 أبريل, 2002 إلى أعلى ترتيب لها في رابطة مخترفات التنس في المرتبة رقم 37.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من نوفي زامكي
لاعبات كرة مضرب سلوفاكيات
لاعبو كرة مضرب أولمبيون من سلوفاكيا
لاعبو كرة مضرب شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية لعام 2004
مواليد 1980
مواليد في نوفي زامكي
رياضيون من إقليم نيترا

مارتينا سوشا


Viktor Schauberger (n. 30 iunie 1885 în Holzschlag, Mühlviertel, Oberösterreich, d. 25 septembrie 1958, Linz), a fost un pădurar, naturalist, filosofie și inventator austriac. A avut trei copii: Walter, Margarete, Huberta.

Biografie
S-a născut într-o familie de pădurari din tată în fiu, Fidus in silvis silentibus (încredere în pădurile tăcute, liniștite) era deviza familiei. Încă din copilărie a fost fascinat de modul de curgere al apei izvoarelor și a căutat să-i înțeleagă misterul.

Crește într-un mediu natural și, refuzând să urmeze studii universitare pe care le considera ca fiind distrugătoare a capacităților creatoare, urmează simple studii silvice într-o școală de stat. Exercită apoi funcțiile de pădurar și de paznic de vânătoare până la mobilizarea în 1914 în primul război mondial,  unde avea să fie rănit.

După război, își reia meseria de pădurar lângă Linz. Urmarea lipsei de cai de tracțiune după război, el asigură transportul lemnului pe un torent de apă, punând în practică cunoștințe de plutărit din tradiția familiei.

În perioada 1920 - 1924 administrează un district forestier sălbatic de 21 000 ha, la Bernerau, aparținând prințului Adolf de Schaumburg-Lippe, pentru valorificarea lemnului. Viktor Schauberger  propune construirea unui canal de flotaj lung de 50 km, cu deflectoare ce dădeau apei o mișcare elicoidală alternativă, pentru transportul lemnului.

Între anii 1924 - 1928 devine consultant de stat pentru flotajul lemnului și construiește mai multe canale de flotaj și baraje în diverse țări europene (Iugoslavia, Turcia, Bulgaria ș.a.). Barajele sunt echipate cu dispozitive noi, revoluționare, unele ce ranforsează structura, altele care regularizează temperatura apei deversate în aval. Este obligat să demisioneze din cauza ostilității șefilor.

Publică în anul 1933 la Viena, prima sa carte Unsere Sinnlose Arbeit.

În anul 1934 este convocat personal de către Hitler, interesat de reputația și cunoștințele lui despre silvicultură și ingineria apei. Schauberger refuză să lucreze pentru Reich.

În 1941, o intrigă a unor membrii din Asociația Vieneză a Inginerilor, duce la internarea forțată a lui Schauberger într-un spital de boli mentale în Mauer-Öhling, în observație permanentă de către SS.

Luftwaffe  îl convoacă pentru a găsi soluții la criza producției de energie. În 1942, este forțat de a lucra și pune la punct în lagărul de concentrare Mauthausen-Gusen, aparate de zbor discoidale, de tipul farfuriilor zburătoare. Concepe două dispozitive, Repulsine și Propulsine, bazate pe principiul și forța imploziei.

În 1944 împreună cu mai mulți ingineri, au fost mutați în localitatea Leonstein. La sfârșitul războiului, întreaga documentație a proiectelor a fost sechestrată de armata americană. Este ținut în detenție timp de 9 luni, și interogat.

În 1958, la 73 de ani, un consorțiu american îi propune să-și pună teoriile în aplicare pe teritoriul S.U.A., și i se oferă un buget nelimitat. Schauberger acceptă oferta însă datorită unor neînțelegeri este nevoit să renunțe și nu obține dreptul de întoarcere în Austria decât abandonând americanilor toate prototipurile și planurile și angajându-se de a nu mai lucra niciodată în domeniul imploziei. La cinci zile după întoarcerea în țară, moare la Linz pe 25 septembrie 1958.

Invenții
Victor Schauberger a dezvoltat tehnologii bazate pe implozie. Implozia are la bază un vortex autoîntreținut care evoluează în mediu fluid (apă, aer). Când fluidul trece printr-un tub cu diametru progresiv mai mic, are tendința de a curge în spirală, într-o turbulență cicloidă, iar la ieșirea din tub, are loc o eliberare gigantică de energie, care poate să producă levitație.

Pornind de la această teorie, Schauberger a conceput un motor cu implozie care a stat la baza conceperii aparatelor de zbor (discuri zburătoare) Repulsin și Propulsine, submarine, sisteme de purificare a aerului și aparate de producere neconvențională a energiei electrice.

Citate
«Munca noastră este întruchiparea voinței noastre. Manifestarea spirituală a acestei munci este efectul ei. Atunci când asfel de muncă este făcută în mod corespunzător aduce fericire, și atunci când este executată incorect cu siguranță aduce suferința. Omenire! Voința ta este supremă! Tu poți comanda Natura dacă vrei însă supune-te ei!»

«Totul este guvernat de către o singură lege. O ființă umană este un microcosmos, cu alte cuvinte legile care predomină în cosmos de asemeni funcționează și în spațiul minuscul al ființei umane.»

Lucrări publicate
În limba engleză

The Water Wizard: The Extraordinary Properties of Water, Gill & MacMillan 1999. ISBN 978-1858600482
Nature as Teacher: New Principles in the Workings of Nature, Gill & MacMillan 1999. ISBN 978-1858600567
The Fertile Earth: Nature's Energies in Agriculture, Soil Fertilisation and Forestry, Gill & MacMillan 2000. ISBN 978-1858600604
The Energy Evolution: Harnessing Free Energy from Nature, Gill & MacMillan 2000. ISBN 978-1858600611

În limba română
 Vrăjitorul apei. Extraordinarele descoperiri ale lui Viktor Schauberger, Ed. Excalibur, 2009,  ISBN 973-1930-23-7
 Natura ca profesor,  Ed. Vidia, 2013, ISBN  978-606-8414-10-2
 Pământul fertil,  Ed. Vidia, 2013,  ISBN 978-606-8414-23-2
 Inteligența și dinamica energiei, Ed. Vidia, 2014, ISBN 978-606-8414-24-9

Note

Vezi și
 Biomimetism
 Bionică
 Dinamica fluidelor
 Efectul Coandă
 Hidrodinamică
 Programul spațial nazist

Legături externe

Schauberger Family Trust (PKS)
Schauberger-Verlag
PKS - Pythagoras Kepler System
Schauberger.co.uk
Implosion Magazine. Revistă trimestrială dedicată descoperirilor științifice și investigarea ideilor lui Viktor Schauberger. Site - ul și revista în limba germană.
Vortex-world.org - Repulsin
Listă completă cuprinzând descrierea patentelor originale Schauberger

Video
Viktor Schauberger Vortex Video

Bibliografie

Nașteri în 1885
Decese în 1958
Naturaliști austrieci
Silvicultori austrieci
Inventatori austrieci

Viktor Schauberger


අසර්බයිජානය යන නමින් නිල වශයෙන් හඳුන්වනු ලබන මෙම රට යුරේෂියාහි කෝකසස් ප්‍රාන්තයේ පිහිටි රටකි. බටහිර ආසියාව හා නැගෙනහිර යුරෝපය අතර පිහිටා ඇති අතර  එහි මායිම් වන්නේ නැගනෙහිරින් කැප්සියන් මුහුදත්, උතුරින් රුසියාව, ඊසාන දෙසින් ජෝර්ජියාව, බටහිරින් ආමේනියාව හා දකුණින් ඉරානයත්ය. නකචිවා මායිම් වන්නේ උතුරින් හා නැගෙනහිරින් ආමේනියාවත්, බටහිරින් හා දකුණින් ඉරානයට හා කෙටි දේශසීමාවකින් යුත් වයඹ තුර්කියට වේ. බහුතරයක් ආමේනියානුවන් වෙසෙන නගොනෝ තරබන් ප්‍රාන්තය අසර්බයිජානයේ නිරිත දෙසින් පිහිටි අතර, එය 1991 අසර්බයිජානයෙන් වෙන්වී නිදහස් රාජ්‍යයක් බවට පත්විය. නමුත් එය කිසිදු රාජ්‍යයකින් රාජතාන්ත්‍රික වශයෙන් පිළිනොගන්නා බැවින් තවමත් අසර්බයිජානයේ කොටසක් ලෙස පිළිගනියි. අසර්බයිජානයේ වෙසෙන ජනයාගෙන් බහුතරයක් තුර්කි හා මුස්ලිම් ජාතිකයින් වන අතර, ලෞකික හා ඒකාබද්ධ සමුහාණ්ඩුවක් පවතින පැරණි හා ඓතිහාසික වටිනාකමින් යුත් සංස්කෘතික ලක්ෂණයන්ගෙන් හෙබි නගරයකි. අසර්බජානය ගුවාමි රසායන අවි තහනම් කිරීමේ සංගමයේ ආරම්භක සාමාජිකයෙකි. 1993 දී සැප්තැම්බර්හි දී පොදු රාජ්‍ය මණ්ඩලීය නිදහස් රාජ්‍යයන් අතරට ද අසර්බයිජානය එක් විය. යුරෝපියානු කොමිසමේ විශේෂ නියෝජිතයකු රට තුළ සිටින අතර එක්සත් ජාතීන්ගේ සංවිධානය, OSCE, යුරෝපා සංගමය සහ නේටෝ සාම හවුලෙහි ද සාමාජිකයෙකි.

මූලාශ්‍ර

බටහිර ආසියානු රටවල්

අසර්බයිජාන්


Perais Portekiz'de Vila Velha de Ródão belediyesine bağlı olan, 81,84 km2 yüzölçümüne sahip, 589 nüfuslu (2001) bir bucaktır. (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Vila Velha de Ródão

Perais


El Festival Internacional de Cine de Cartagena (España), también conocido como FICC, es un certamen cinematográfico de carácter internacional que se lleva a cabo desde el año 1972 en la ciudad de Cartagena. Es el certamen cinematográfico más antiguo de la Región de Murcia.

Historia
La idea surge en el año 1971 del C.N. de la Armada Antonio Gadea Asensi, y al año siguiente se convoca la primera Semana Internacional de Cine Naval, de la mano del Centro de Iniciativas y Turismo de Cartagena, acogiendo una idea que estaba en la mente de muchos, que era ofrecer un homenaje a los hombres y mujeres de la Mar, tan entrañablemente enraizados en la ciudad, de la que forman parte y a la que dan unas características especiales. En 1976 el certamen pasó a denominarse Semana Internacional de Cine Naval y del Mar, y ya, algunos años después, en 2005 cambió su denominación por la de Festival Internacional de Cine de Cartagena, por lo que dejó de ser un certamen temático para ser un festival cinematográfico general.

El primer presidente que tuvo el Festival de Cine fue Mariano Carles Egea, y su primer director Rafael Rodríguez Martínez.

El festival se realiza anualmente en el mes de diciembre por la Asociación del Festival de Cine de Cartagena, otorgando el trofeo Carabela de Plata "Ciudad de Cartagena" al mejor de los filmes presentados en la Sección Oficial de Cortometrajes, así como los premios Submarino Peral a la Mejor Dirección, al Mejor Guion y a la Mejor Fotografía. En la Sección MURcine, dedicada a los jóvenes realizadores de la Región de Murcia se premia también el mejor cortometraje con el trofeo referencia del festival, la Carabela de Plata "Ciudad de Cartagena". En cuanto a la Sección Oficial de Largometrajes, la mejor película es galardonada con el Premio Jurado Joven, formado por estudiantes de la Universidad Politécnica de Cartagena y del Centro Asociado de la UNED en Cartagena.

Características

Durante el festival se exhiben alrededor de unas 60 obras audiovisuales, divididas en las diferentes secciones que forman el conjunto del mismo. También se han realizado distintas actividades y talleres relacionados con el mundo del cine a lo largo de los 40 años de historia del festival.

Secciones y Categorías
 Sección Oficial de Largometrajes: En donde se proyectan largometrajes internacionales de calidad, y que no han sido estrenados en salas comerciales de la ciudad y del entorno. El mejor largometraje es galardonado con el "Premio Jurado Joven" otorgado por votación de los alumnos de la Universidad Politécnica de Cartagena y de la UNED
 Sección Oficial de Cortometrajes: En esta sección se proyectan los cortometrajes seleccionados para competir. Es de carácter internacional, y la película ganadora es galardonada con la  Carabela de Plata "Ciudad de Cartagena" , que está dotado con una suma de 3.000 euros. En esta sección también se premia a la mejor fotografía, al mejor guion y a la mejor dirección con el premio "Submarino Peral"
 Sección MURcine: Dedicado especialmente a los realizadores de cortometrajes de la Región de Murcia. El ganador de esta sección competitiva es galardonado con la  Carabela de Plata "Ciudad de Cartagena"  y una remuneración económica de 1.500 euros.
 Sección Cuento Animado: Se proyectan largometrajes de animación, que son disfrutados por un gran número de niños de la Comarca de Cartagena. Esta sección no es competitiva.
 Sección Documental: A lo largo de la historia del festival se han proyectado infinidad de documentales relacionados, en un principio, con la temática marinera. Posteriormente, el  FICC se centró principalmente en documentales de temática social. Esta sección no es competitiva.

Cursos, talleres y actividades paralelas

A lo largo de los 40 años del festival se han realizado multitud de actividades paralelas, relacionadas en su mayoría con la temática cinematográfica, tales como pueden ser el cine a la carta, los talleres de guion, mesas redondas sobre temática fílmica, proyecciones paralelas, los llamados "Aperitivos FICC", etc.

En este último año el FICC colaboró en el curso "Cine Concentrado", organizado por la FAVCAC (Federación de Asociaciones de Vecinos de Cartagena). El curso se realizó durante tres semanas y los alumnos se acercaron al cine por medio del guion, la dirección, la producción, el rodaje y la postproducción. Como trabajo final, los alumnos rodaron un corto que se proyectó en el FICC/39.

Así mismo, también se realizó un exposición artística multidisciplinar denominada "No me cuentes películas" y cuya temática principal era el mundo del cine y sus películas.

Carabela de Plata "Ciudad de Cartagena"

Películas que han obtenido el máximo galardón del festival:

Enlaces externos

 Festival Internacional de Cine de Cartagena (sitio oficial)

Cartagena
Premios de cine
Arte de la Región de Murcia
Cultura de Cartagena

Festival de Cine de Cartagena (España)


La biocompatibilidad de las resinas dentales (composite) se refiere al análisis de los materiales dentales utilizados en la odontología para determinar si reúnen los requisitos indispensables de biocompatibilidad, bioestabilidad y funcionalidad, con el fin de evitar efectos sistémicos adversos en pacientes.

Los materiales biocompatibles asumen la función de los tejidos en los órganos naturales para imitar las propiedades de dichos tejidos en su ambiente natural. En épocas recientes dentro de la odontología, se están utilizando materiales más estéticos para satisfacer la demanda del estándar de belleza actual, incluso en decremento de otras propiedades más importantes como serían; la resistencia del material, su durabilidad y su biocompatibilidad. Tal es el caso de la resina dental compuesta (composite).

Historia

En odontología, diversos materiales son empleados tanto con fines preventivos como restaurativos, dando importancia vital en la estética de estos materiales por lo que el uso de las resinas compuestas o composites, es común para satisfacer necesidades de carácter estético.

En principio, la resina dental se presentó como un sustituto eficaz y estético a la amalgama dental, en 1962 el Dr. Ray L. Bowen, de la Unidad de investigación de la American Dental Association ADA, desarrolló un nuevo tipo de resina compuesta, el bisfenol A glidicil metacrilato (bis-GMA), una resina dimetacrilato, partículas de relleno y un agente de conexión de silano orgánico que producía la adhesión entre las partículas de relleno y la matriz de resina. Actualmente hay en el mercado más tipos de matriz de resina y de rellenos, como es el caso del trietilenglicol dimetacrilato (TEGDMA), y el dimetacrilato de uretano (UDMA), su uso se volvió muy común, desplazando en parte el uso de la amalgama dental, aunque se discutió relativamente poco acerca de su biocompatibilidad.

Dado el uso tan ampliamente difundido y comercializado  en la práctica clínica de estos composites es importante conocer las interacciones de los materiales que la conforman con el sistema biológico humano. Los ensayos in vitro son estudios prácticos y útiles para evaluar los efectos potencialmente nocivos.

Biocompatibilidad
La biocompatibilidad de este material depende de dos cosas, la liberación de sus componentes mediante erosión y abrasión, y la estructura final de la superficie.

Varios autores han reportado la correlación entre el aumento de formación de placa dental e irritación gingival adyacente a las restauraciones hechas con resina.

El verdadero problema viene con liberación de sustancias de la matriz de resina, que inducen efectos locales en los tejidos (pulpa, mucosa oral y las encías) y también efectos sistémicos adversos.

La abrasión y erosión provocan que se liberen sustancias tales como monómeros no polimerizados (el grado de conversión en la aplicación de resinas en el campo clínico no llega al 80%), además de iniciadores, estabilizadores e inhibidores (canforoquinona, peróxido de benzoílo, etcétera).

Citotoxicidad
La resina dental es ampliamente utilizada en la actualidad como material de restauración estético por la mayoría de los odontólogos, sin embargo es importante conocer los riesgos que esto implica, debido a las sustancias que forman su matriz orgánica, que ha demostrado tener efectos de citotoxicidad y genotoxicidad.

Se han realizados estudios altamente sofisticados que emplean las actuales técnicas de biología molecular para determinar el riesgo potencial de la naturaleza química de  estas sustancias que incluye la identificación de riesgos, análisis dosis-respuesta, la respuesta y reparación celular, análisis genotoxico y efectos potencialmente mutagenicos.
La citotoxicidad de las sustancias liberadas por las resinas se da una vez absorbidas por el organismo, estas sustancias pueden interactuar química y osmóticamente con los eritrocitos, llevándolos a liberar su hemoglobina teniendo así, un efecto hemolítico.

Además hay estudios que demuestran la genotoxicidad de la matriz de resina en las células.

Genotoxicidad
En estudios hechos en células in vivo se ha demostrado que el uso de ciertos monómeros puede causar un daño en el ADN y puede haber efectos de genotoxicidad, los monómeros de HEMA y el TEGMA son hasta ahora los que se han demostrato que tienen el mayor índice de genotoxicidad.

La degradación de la resina puede efectuarse mediante influencia química, mecánica y/o térmica. Por ejemplo se han encontrado que derivados biológicos como la colinesterasa y la pseudocolinesterasa pueden degradar el monómero de los compuestos de la resina, esto ocurre posterior a la liberación de las sustancias del metacrilato durante la polimerización.

La degradación de los metacrilatos resulta de la liberación de diferentes tipos de productos tales como la formación del formaldehído vía oxidación, la formación de ácido metacrílico y otras moléculas las cuales dependen de la sustancia química a degradar.

La degradación de estos productos tóxicos, ha reportado en estudios realizados en animales in vivo; que el monómero de  HEMA y TEGMA administrado en diferentes vías (oral, subcutáneo e intravenoso), fueron eliminadas completamente 24 horas posteriores a su administración, la ruta de excreción fue la vía urinaria y heces fecales.

El bisfenol A (otra molécula proveniente de la degradación) se ha identificado en saliva y orina (de pacientes donadores de estas muestras biológicas a quienes se les colocaron composites) entre una y veinticuatro horas después de la colocación de la restauración.

La alternativa a los composites
En respuesta a los problemas asociados al uso de composites en tratamientos dentales, se están llevando a cabo investigaciones para crear lo que se ha dado en llamar "esmalte dental artificial", una sustancia que a nivel químico es idéntico al natural. Se piensa que en un futuro próximo estas sustancias reemplazarán por completo a los composites.

Véase también
 Odontología estética
 Composite

Referencias

Bibliografía

Vaca MJ, Ceballos L, Fuentes MV, Osorio R, Toledano M, García-Godoy F. «Sorción y solubilidad de materiales formulados con resina». Odontoestomatol v.19 n.6 Madrid nov.-dic. 200

Wataha JC, Hanks CT, Strawn SE, Fat JC. «Cytotoxicity of components of resins and other dental restorative materials». ORAL REHABIL 1994 Jul;21(4):453-62.

Hanks CT, Craig RG, Diehl ML, Pashley DH. «Cytotoxicity of dental composites and other materials in a new in vitro». ORAL REHABIL 1994 Jul;21(4):453-62. device.

Ebru Urcan, Harry Scherthan, Marianthi Styllou, Uschi Haertel, Reinhard Hickel, Franz-Xaver Reichl, Journal compilation Nordic Pharmacological Society. Basic & Clinical Pharmacology & Toxicology, Induced DNA Damage by Dental Resin Monomers in Somatic Cells, 106, 124–129 2009.

Rios, RÍOS, M1, CEPERO, J2, KRAEL, R3, DAVIDENKO, N3, GONZÁLEZ, A2. «Estudio in vitro de la actividad citotóxica de resinas dentales tipo BIS-GMA». Biomecánica, 11, 2003, pp.3-9

Enlaces externos

Materiales usados en odontología

Toxicidad de las resinas dentales (composite)


البِنصر الإصبع الرابعة من أصابع اليد وتقع بين الوسطى والخنصر.

مراجع

طرف علوي
أصابع اليد

بنصر


Labirintul binecuvântării este un film românesc din 1998 regizat de Jon Gostin.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Vezi și
 1998 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1998

Labirintul binecuvântării


Tatiana Volosojar (, ; n. 22 mai 1986, Dnipro) este o patinatoare artistică ucraineană de origine rusă, multiplu medaliată olimpic.

Activitate

Note

Legături externe

Nașteri în 1986
Nașteri pe 22 mai
Sportive din secolul al XXI-lea
Ucraineni din secolul al XXI-lea
Femei din Ucraina
Competitori la Jocurile Olimpice de iarnă din 2006
Competitori la Jocurile Olimpice de iarnă din 2010
Competitori la Jocurile Olimpice de iarnă din 2014
Sportivi ucraineni în viață

Tatiana Volosojar


Uafhængig olympisk deltager ved sommer-OL 1992. ottehalvtreds sportudøvere fra Makedonien, Serbien og Montenegro deltog i tretten sportsgrene under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De konkurrerede som uafhængig deltagere under det olympiske flag og kom på 44. plads med én sølv- og to bronzemedaljer.

Medaljer

Medaljevindere

Eksterne henvisninger
 Resultater og profilside  på sports-reference.com

Jugoslavien ved sommer-OL
Lande ved sommer-OL 1992

Uafhængige olympiske deltagere ved sommer-OL 1992


Dr. Vojislav Koštunica () (d. 24 Mart 1944), Sırp siyasetçi. Sırbistan'ın 7. başbakanıdır. Ayrıca Yugoslavya Federal Cumhuriyeti'nin de Slobodan Milošević'ten sonraki son devlet başkanıydı.

Belgrad Üniversitesi'nin Hukuk Fakültesi'nde doktora eğitimini tamamlamıştır. Tito'nun komünist hükûmetini eleştirdikten sonra 1974'te işsiz kaldı. 1989'da Demokrat Parti'nin kurucularından biri oldu. Daha sonra olduğu Sırbistan Demokrat Partisi'nin liderliğine seçildi.

Popülist bir siyasetçi olan Koštunica'nın eski Komünist Partisi'yle bir bağlantısı yoktur (Slobodan Milošević'in partisinin geldiği yer). Hem demoktratlar hem de milliyetçilerden destek alarak Eylül 2000'de Sırbistan muhalefeti de cumhurbaşkanlığı için destekledi.

Kaynakça

|-

|-

1944 doğumlular
Sırbistan başbakanları
Yaşayan insanlar
Belgrad doğumlu sporcular
Belgrad Üniversitesinde öğrenim görenler
Sırp milliyetçileri

Vojislav Koštunica


Motława (; ) is a river in Eastern Pomerania in Poland. The source is in Szpęgawskie Lake, northeast from the town of Starogard Gdański. It goes through Rokickie Lake to Martwa Wisła, a branch of the Vistula. The total length of the river is estimated at 68 km, with an area of 1511.3 km².

The city of Gdańsk is situated at its mouth in the Martwa Wisła. In Gdańsk, the Motława ferry crosses the river, a service that has run since the year 1687.

The Polish name Motława is derived from the Old Prussian language. In German the river is known as Mottlau.

A common theory for the etymology of the cities Gdańsk and Gdynia is that they are named after an older Polish and Kashubian name for the river, Gdania.

References

External links

Rivers of Poland
Rivers of Pomeranian Voivodeship
1Motława

Motława


Guillaume Lemay-Thivierge es un actor y productor canadiense, más conocido por haber interpretado a Max en Nitro.

Biografía
Es hijo de Françoise Lemay, y su hermano menor es el actor Vincent Lemay-Thivierge.

Tiene una hija, Charlie Lemay-Thivierge, fruto de una relación anterior. En 2001 comenzó a salir con la actriz Mariloup Wolfe, con quien se casó en septiembre de 2006. Tienen dos hijos: Manoé Lemay-Thivierge (25 de mayo de 2010) y Miró Lemay-Thivierge (5 de diciembre de 2011).

Carrera
En 2008 interpretó a Max en la película Nitro. En 2010 prestó su voz para la traducción en Francés canadiense de la exitosa película infantil Toy Story 3, donde interpretó a Ken.

Filmografía

Series de televisión

Películas

Productor

Premios y nominaciones

Referencias

Enlaces externos

 Guillaume Lemay-Thivierge
 Guillaume Lemay-Thivierge on TV.com

Actores de televisión de Canadá
Actores de Canadá
Actores de cine de Canadá

Guillaume Lemay-Thivierge


Gazul natural lichefiat (GNL) este gaz natural (predominant metan, CH4, cu un amestec de etan C2H6) care a fost răcit în formă lichidă pentru ușurința și siguranța depozitării sau transportului fără presiune. Ea necesită aproximativ 1 / 600th volumul de gaze naturale în stare gazoasă (în condiții standard de temperatură și presiune). Este inodor, incolor, netoxic și ne-coroziv. Pericolele includ inflamabilitatea după vaporizare în stare gazoasă, congelare și asfixie. Procesul de lichefiere implică îndepărtarea anumitor componente, cum ar fi praful, gazele acide, heliul, apa și hidrocarburile grele, care ar putea cauza dificultăți în aval. Gazul natural este apoi condensat într-un lichid la o presiune apropiată de atmosferă prin răcirea acestuia la aproximativ -162 ° C (-260 ° F); presiunea maximă de transport este stabilită la aproximativ 25 kPa (4 psi).

Legături externe
GIIGNL 2018 Annual Report (video)
LNG educational Video. How Natural Gas is compressed into Liquid Natural Gas for transport (Shell).
 Center For LNG
 LNG news and industry magazine
 Gasworld website
 New LNG Plant Technology
 What is LNG and how is it becoming a U.S. energy source?
 Liquefied Natural Gas in the US: Federal Energy Regulatory Commission (FERC)
 LNG safety
 Alternative Fuel Vehicle Training From the National Alternative Fuels Training Consortium
 LNG Safety "The Risks and Dangers of LNG" is an exhaustive report prepared by CH·IV International President, Jeff Beale, analyzing the points made in a controversial Anti-LNG video.
 LNG Terminal Siting Standards Organization Advocating Government Adoption of LNG Industry Standards
 Prospects for Development of LNG in Russia Konstantin Simonov's speech at LNG 2008. 23 aprilie 2008.
 The Terrorist Threat to Liquefied Natural Gas: Fact or Fiction?
 Asia's growing share in global LNG market  via World Review

 BP's Energy Outlook 2035 with access to downloads of global historical data
 The Global Liquefied Natural Gas Market: Status and Outlook – (Adobe Acrobat *.PDF document)
 California Energy Commission: The Outlook for Global Trade in Liquefied Natural Gas Projections to the Year 2020  – (Adobe Acrobat *.PDF document)
 Guidance on Risk Analysis and Safety Implications of a Large Liquefied Natural Gas (LNG) Spill Over Water – (Adobe Acrobat *.PDF document)
 The International Group of Liquefied Natural Gas Importers (GIIGNL)
 The LNG Industry 2008 - (Adobe Acrobat *.PDF document)
 Society of International Gas Tanker and Terminal Operators World LNG Industry Standards

Gaz natural lichefiat
Benzină
Gaz natural
Producția de petrol
Gaze industriale
Combustibili lichizi

Gaz natural lichefiat


Takis Biniaris (, * 1955 in Athen) ist ein griechischer Sänger und Komponist.

Als Gewinner des griechischen Vorentscheids vertrat er sein Land beim Eurovision Song Contest 1985 in Göteborg mit der selbstkomponierten Pop-Ballade Miazoume und erreichte dort den 16. Platz. Im Jahr 1991 nahm er erneut an der Vorauswahl teil, konnte aber keinen Sieg davontragen.

Weblinks

Interpret eines griechischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Sänger
Musiker (Griechenland)
Grieche
Geboren 1955
Mann

Takis Biniaris


Skýrleikaregla stjórnsýsluréttarins er óskráð meginregla í lögfræði er setur kröfur um að efni úrlausna stjórnvalda skuli vera bæði ákveðið og skýrt. Öllum aðilum máls á því að vera ljós hver afstaðan er til réttinda og/eða skyldna þeirra í því máli, og eftir atvikum skýrt frá með ákveðnum hætti hvað fólk skuli gjöra eða ekki gjöra. Reglan er jafnframt talin ná yfir ýmis önnur samskipti stjórnvalda, svo sem við álitsumleitan og leiðbeiningar þeirra til aðila tiltekins máls eða almennar leiðbeiningar.

Lögfræði
Stjórnsýsluréttur

Skýrleikaregla stjórnsýsluréttarins


Cercopimorpha este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Cercopimorpha

Cercopimorpha


K125 ou K.125 peut faire référence à :
 Litaniae de venerabili altaris Sacramento (K.125), une œuvre de Wolfgang Amadeus Mozart ;
 Panhard K125, un camion du constructeur français Panhard ;
 Sonate K. 125, une œuvre pour clavier du compositeur italien Domenico Scarlatti.

K125


École Normale Supérieure, također poznata i pod imenom ENS, jedna od najprestižnijih francuskih visokoškolskih ustanova (grande école).

Središnji kampus nalazi se u Ulm ulici u 5. pariškoj četvrti. Ostali kampusi nalaze se na Boulevard Jourdanon (Pariz) i predgrađu Montrougea, a biološki objekt ima u Foljuifu.

Zajedno čine neformalnu ENS grupu. Kako bi se razlikovala od ostalih, pariška se institucija često naziva ENS-Paris ili ENS-Ulm.

Poznati maturanti
 Alain Badiou, francuski filozof
 Jacques Derrida, francuski filozof postmodernizma
 Werner Hamacher, njemački književni kritičar
 Serge Haroche, francuski fizičar
 Pierre Louis Dulong, bio je francuski kemičar i fizičar
 Édouard Louis, suvremeni francuski pisac

Vanjske poveznice
 École Normale Supérieure

Pariz
Visokoškolske ustanove u Francuskoj

École Normale Supérieure


Robert Munro "Bobby" McKean (født 8. december 1952, død 15. marts 1978) var en skotsk fodboldspiller (midtbane).

McKean startede sin karriere hos St. Mirren, men skiftede i 1974 til Glasgow-storklubben Rangers. Her var han med til at vinde tre skotske mesterskaber, to FA Cup-titler og to udgaver af Liga Cuppen.

McKean spillede desuden én kamp for Skotlands landshold, en venskabskamp mod Schweiz 7. april 1976.

I en alder af kun 25 år døde McKean i 1978 i sin bil af kulilteforgiftning, få dage før Rangers' pokalfinale mod ærkerivalerne Celtic.

Titler
Skotsk mesterskab
 1975, 1976 og 1978 med Rangers

FA Cup
 1976 og 1978 med Rangers

Scottish League Cup
 1976 og 1978 med Rangers

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Rangers F.C.
Fodboldspillere fra St. Mirren F.C.

Bobby McKean


17556 Pierofrancesca este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
17556 Pierofrancesca este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Colleverde de Vincenzo Silvano Casulli. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,33 ua, o excentricitate de 0,18 și o înclinație de 1,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 17001-18000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1993
Centura de asteroizi

17556 Pierofrancesca


Heartwork je četvrti studijski album britanskog ekstremnog metal sastava Carcass. Diskografska kuća Earache Records objavila ga je 18. listopada 1993. u Ujedinjenom Kraljevstvu, a u SAD-u ga je 11. siječnja 1994. objavio Columbia Records, čime je postao jedini uradak skupine koji je objavio neki veći izdavač. Nazvan je "prijelomnim" uratkom i "remek-djelom srednjeg doba", ali i jednim od najznačajnijih albuma u žanru melodičnog death metala. Pojavio se na 67. mjestu britanske ljestvice albuma.

O albumu
Jedini je Carcassov album na kojem je svirala ista postava kao i na prijašnjem uratku. Članovi sastava bili su svjesni da bi im melodičnost pjesama na uratku mogla omogućiti proboj u glavnu glazbenu struju i priskrbiti im ugovor s većim izdavačem. Zapravo su već bili u pregovorima s Earache Recordsom i Columbia Recordsom za ekskluzivni ugovor za sjevernoameričko tržište, što im je bio dodatan poticaj. U svibnju 1993. skupina je otišla u Parr Street Studios u Liverpoolu i do lipnja je snimala uradak s producentom Colinom Richardsonom. Tijekom snimanja došlo je do nesuglasica među članovima, zbog čega je gitarist Michael Amott napustio sastav nakon završetka snimanja i naknadno je osnovao skupinu Spiritual Beggars, a u Carcassu ga je privremeno zamijenio Mike Hickey. Earache Records objavio je album 18. listopada 1993. u Europi, dok ga je u siječnju 1994. u Sjevernoj Americi objavio Columbia Records. Nije ispunio komercijalna očekivanja; pojavio se na 67. mjestu britanske glazbene ljestvice i 23. mjestu američke ljestvice Top Heatseekers, ali nije se pojavio na ljestvici Billboard 200. Iako je skupina slabiji komercijalni uspjeh pripisala manjku podrške Earache Recordsa, Earache je izjavio da je za to zapravo kriv neuobičajeno visok udio prihoda skupine (50 %) zbog kojeg nije raspolagao s dovoljno novca kojim bi financirao objavu singla i tako podržao komercijalni uspjeh uratka.

Skulpturu prikazanu na omotu, "Life Support 1993", dizajnirao je H. R. Giger; radi se o novijoj inačici skulpture koju je izradio krajem 1960-ih.

U The Pathologist's Reportu gitarist Bill Steer tvrdi da mu je Heartwork omiljeni Carcassov album. Skupina Carnal Forge nazvala se po pjesmi s Heartworka.

Prodano je barem 81.000 primjeraka albuma. Objavljen je i istoimeni singl na kojem se nalaze naslovna pjesma i pjesme koje se nisu pojavile na samom uratku, "This is Your Life" i "Rot 'n' Roll".

Popis pjesama

Recenzije
Johnny Loftus, glazbeni recenzent s mrežnog mjesta AllMusic, dodijelio mu je četiri i pol zvjezdice od njih pet, nazvao ga prijelomnim uratkom pionira grindcorea i dodao da ga čini spoj melodije i "antiglazbe" tipične za Carcass; izjavio je i da "bi određeni čistunci mogli osuditi melodične dijelove u solažama ili pomake prema konvencionalnim strukturama[,] ali Heartwork spada u rijetke albume na kojima se tako pažljivo secira i ponovno sastavlja izvorni oblik da se čini kako su dodatni dijelovi tijela oduvijek bili ondje." Godine 2013. Hank Schteamer iz Pitchforka nazvao ga je Carcassovim "remek-djelom srednjeg dijela karijere" i izjavio da je "do danas vjerojatno najbolji primjer ekstremne metal skupine koja se priklanja sjaju i šepurenju rocka, ali koja pritom ne gubi svoju ključnu žestinu." Internetski časopis The Metal Observer dao mu je 10 od 10 bodova i izjavio je da je skupina tim albumom napravila velik korak u glazbenom razvoju te da odbojne ilustracije i "patološki stihovi" pripadaju prošlosti. Recenzent je glazbu opisao "nekim oblikom death metala", ali je istaknuo da je melodičniji i pamtljiviji od pjesama s prijašnjih uradaka. Istaknuo je i da je produkcija "blaža" od one na prijašnjem albumu Necroticism – Descanting the Insalubrious, pretpostavivši da je razlog tomu težnja skupine za većim komercijalnim uspjehom. Sam Warren iz internetskog časopisa Tartarean Desire izjavio je da je Heartwork Carcassovo remek-djelo koje je odredilo nove standarde za death metal. Pohvalio je spoj oblika pjesama, pamtljivih melodija, grubih vokala i "bubnjanja oštrog poput britve" te rekao da bi svaki obožavatelj metala trebao posjedovati taj album.

U svibnju 2013. Heartwork je uvršten u dvoranu slavnih časopisa Decibel; time je postao stoti album koji je uvršten na taj popis i drugi Carcassov album koji se ondje pojavio (prvi je Necroticism).

Godine 2017. Rolling Stone postavio je Heartwork na 51. mjesto popisa "100 najboljih metal albuma svih vremena".

Zasluge

Carcass
 Steer – gitara
 Owen – bubnjevi
 Walker – bas-gitara, vokali
 Amott – gitara

Ostalo osoblje
 Colin Richardson – produkcija
 Keith Andrews – tonska obrada
 Dave Buchanan – pomoćnik pri tonskoj obradi
 Andrea Wright – pomoćnica pri tonskoj obradi
 H. R. Giger – skulptura na naslovnici
 Jurg Kümmer – fotografija
 Andrew Tuohy – dizajn

Izvori

Albumi iz 1993.
Britanski glazbeni albumi

Heartwork


Foro es un misterioso género de ave que vivió desde principios a mediados del Eoceno en el límite entre el Ypresiense y el Lutetiano, hace unos 48 millones de años. Es conocido de fósiles hallados en la formación Green River de Wyoming.

Sus relaciones son desconocidas. A veces es clasificado en su propia familia, Foratidae. Puede o no haber estado emparentado con los Cuculiformes (incluyendo a los turacos) y a veces es visto como el "eslabón perdido" entre los cucos y/o los turacos y el enigmático hoacín de la Amazonia, debido a que comparte características en su cráneo y mandíbulas con el hoacín, mientras el resto del esqueleto tiene características propias de los musofágidos. Este último puede estar relacionado con distintos tipos de aves modernas; sus afinidades constituyen uno de los grandes enigmas de la ornitología.

Adicionalmente, el género del Eoceno Onychopteryx de Argentina ha sido relacionado con el hoacín y Foro; incluso se lo ha considerado como sinónimo más moderno de este último. Los que es cierto es que los Cuculiformes, especialmente los turacos, están entre los candidatos más probables a ser los parientes vivos más cercanos del hoacín. También se conoce un hoacín primitivo, Hoazinoides, de mediados del Mioceno de Colombia, el cual no contradice la idea de que Foro panarium fue un miembro antiguo del linaje de los hoacines, siendo en ese caso probablemente mejor considerarlo como un opistocomiforme basal - o tal vez cuculiforme - y no de una familia distinta. Por otro lado, se ha propuesto que el hoacín pertenece a un muy distinto clado de (probable) origen en el Cretáceo, las Metaves. Como no se conoce con ninguna certeza la historia evolutiva del linaje de los hoacines a través del Paleógeno, F. panarium no puede apoyar o contradecir estas hipótesis.

Lo que se puede decir de Foro, es que tenía un cuerpo robusto, de no más de 30 centímetros de largo, con un cráneo dotado de un pico corto y robusto, probablemente adaptado a una dieta frugívora; las patas eran relativamente largas y fuertes, por lo que pudo ser parcialmente terrestre, mientras que tenía con alas relativamente cortas, por lo que es probable que fuera un ave que no volaba grandes distancias . Consecuentemente, no es muy probable que sea congenérico con Onychopteryx, dado que en su época Norte y Suramérica estaban aún separadas por cerca de 1.600 kilómetros de mares someros, si bien ser capaz de volar le permitiría incluso a un linaje de aves sedentarias difundirse a través de todas las Américas, si bien de manera lenta, lo que refuerza que Foro y Onychopteryx parecen ser distintos géneros, pero sin embargo de alguna manera relacionados y, posiblemente, parientes muy cercanos.

Referencias

Cuculiformes
Aves del Eoceno
Aves extintas de América del Norte
Géneros de aves

Foro (ave)


Florian Thomas Rulitz (Celovac, 1980.) austrijski je povjesničar.

Rođen je 1980. godine u Celovcu u Austriji. Doktorirao je povijest 2011. godine s temom sudbine zarobljenih vojnika poraženih vojska Hrvata i Slovenaca u Koruškoj na kraju Drugoga svjetskog rata 1945. godine.

Istražuje zločine iz razdoblja poraća na prostoru između Alpa i Jadrana. Rulitz je znanstveno-povijesni stručnjak za područja bleiburške i viktrinške tragedije. Rezultate njegovih istraživanja objavilo je na četiri jezika i u više izdanja nekoliko poznatih sveučilišnih i znanstvenih izdavača. Djelo je opširno recenzirano i preporučeno od međunarodne historografije na temelju više neovisnih recenzija.

Godine 2011. objavio je knjigu Die Tragödie von Bleiburg und Viktring. Partisanengewalt in Kärnten am Beispiel der antikommunistischen Flüchtlinge im Mai 1945., koja je prevedena na slovenski (2013.), engleski (2016.) i hrvatski jezik (20xx. godine).

Izvori

Austrijski povjesničari

Florian Thomas Rulitz


Diese Liste gibt den Fortschreibungsstand vom 5. September 2014 wieder und enthält 105 Baudenkmäler.

Ensembles

Ensemble Arbeitersiedlung Hornschuchshausen
Der Fabrikant Fritz Hornschuch ließ in der Nachbarschaft seiner Spinnereifabriken in Mainleus zwischen 1913 und 1940 eine Arbeitersiedlung errichten. Die Pläne basieren auf einem Wettbewerbsentwurf des Architekten Rolf Behringer von 1912 und stammen ab 1935 überwiegend von C. W. Esser. Die Bebauung der bis 1923 weitgehend abgeschlossenen ersten beiden Ausbaustufen zeigt einerseits reich gegliederte Einfamilienhausreihen mit für die Gartenstadtidee entwickelten Bauformen und andererseits große Doppelhäuser mit Geschosswohnungen. An erhöhter Stelle wurden eine Gaststätte mit Metzgerei, eine Bäckerei sowie Wohnungen zu einer schlossartigen Dreiflügelanlage zusammengefasst, in deren nach Süden zum Tal hin offenen Hofseite ein monumentales Kriegerdenkmal eingefügt ist. Nördlich sind eine ansteigende, baumbestandene Grünfläche sowie das ehemals Waschhaus angeordnet. Bis in die 1920er Jahre wurde versucht, mit romantisierender Architektur, Bildung von Platzräumen, zusammenhängenden Wohngebäuden und den Gemeinschaftseinrichtungen wie Turnhalle (westlich der Holzstraße), Gasthaus und Gärtnerei (größtenteils dem Neubau der B 289 gewichen) gleichsam eine betriebsfamiliäre Atmosphäre zu schaffen. Dominanz und Fürsorge des Fabrikanten kommen zudem in der 1925 nach Plänen von Paul Bonatz östlich auf einem Hügel oberhalb der Arbeitersiedlung angelegten Villa Hornschuchshöhe (Vgl. Denkmalliste Stadt Kulmbach, Seidenhof 23) städtebaulich zum Ausdruck. Die Weiterentwicklung der Bebauung in den 1930er Jahren erfolgte zunächst durch die Errichtung einer Hitlerjugend-Gebietsführerschule und eines Hitlerjugend-Heims mit großer Grünfläche nördlich der Kulmbacher Straße sowie einer katholischen Kirche (noch nach Plänen Rolf Behringers) am östlichen Rand der Siedlung. Benannt nach der Fabrikantenfrau Minnalotte Hornschuch wurde nördlich der Hornschuchstraße ein werkseigener Kindergarten eingerichtet und der Ausbau der Siedlung mit Ein- und Zweifamilienhäusern (typische Siedlerhäuser) abgeschlossen. Die neben jeder Haustür angebrachten Tafeln mit Betriebszeichen und Jahr der Erbauung spiegeln die Zugehörigkeit zur hornschuchschen Spinnereifabrik wider. Aktennummer: E-4-77-136-1.

Baudenkmäler nach Gemeindeteilen

Mainleus

|}

Buchau

|}

Danndorf

|}

Dörfles

|}

Gundersreuth

|}

Hornschuchshausen

|}

Motschenbach

|}

Pöhl

|}

Proß

|}

Prötschenbach

|}

Rothwind

|}

Schimmendorf

|}

Schmeilsdorf

|}

Schwarzach

|}

Unterauhof

|}

Veitlahm

|}

Wernstein

|}

Willmersreuth

|}

Witzmannsberg

|}

Wüstenbuchau

|}

Wüstendorf

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Mainleus

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Mainleus
Baudenkmaler Mainleus

Liste der Baudenkmäler in Mainleus


Santa Leocádia de Geraz do Lima, Portekiz'de Viana do Castelo belediyesine bağlı olan, 7,35 km² yüzölçümüne sahip, 1.058 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Viana do Castelo

Santa Leocádia de Geraz do Lima


Connecticut became a U.S. state in 1788, which allowed it to send  congressional delegations to the United States Senate and United States House of Representatives beginning with the 1st United States Congress in 1789. Each state elects two senators to serve for six years, and members of the House to two-year terms.

These are tables of congressional delegations from Connecticut to the United States Senate and the United States House of Representatives.

Current delegation

Connecticut's current congressional delegation in the  consists of its two senators and its five representatives, all of whom are Democrats.

The current dean of the Connecticut delegation is Representative Rosa DeLauro of the , having served in the House since 1991.

United States Senate

United States House of Representatives

1789–1793: 5 seats
Connecticut was granted five seats in the House until the first US census in 1790.

1793–1823: 7 seats
Following 1790 census, Connecticut was apportioned seven seats.

1823–1843: 6 seats
Following 1820 census, Connecticut was apportioned six seats.

1843–1903: 4 seats
Following 1840 census, Connecticut was apportioned four seats.

1903–1933: 5 seats
Following 1900 census, Connecticut was apportioned five seats.

1933–2003: 6 seats
Following 1930 census, Connecticut was apportioned six seats.

2003–present: 5 seats
Following 2000 census, Connecticut was apportioned five seats.

Key

See also

List of United States congressional districts
Connecticut's congressional districts
Political party strength in Connecticut

References

Connecticut
Politics of Connecticut
Congressional delegations

United States congressional delegations from Connecticut


ටෘකු (, මෙය Taroko ලෙස ද රෝමානුකෘත කෙරේ) ජනයා යනුවේන හැඳින්වෙන්නේ ස්වදේශික තායිවාන ජන කොට්ඨාසයකි. තායිවානයේ ටෘකුවරුන් වාසය කරන ප්‍රදේශය තරෝකෝ ලෙස හැඳින්වේ. 2004 ජනවාරි 15 සිට විධායක යුවාන්, චීන සමූහාණ්ඩුව විසින් ටෘකු ජනයාව නිල වශයෙන් පිළිගැනීම ලබා දී ඇත. මෙම පිළිගැනීම ලද තායිවානයේ 12වන ආදිවාසී කණ්ඩායම ටෘකු ජනයා වේ.

මින් පෙර, ටෘකු සහ සීදික් යන ජන කොට්ඨාස දෙක අතායල් කාණ්ඩයට වර්ග කොට තිබිණි. ටෘකු ජනයා "නාම පරිශෝධන" ව්‍යාපාරයක දී තමන්ට වෙනස්ම තත්ත්වයක් ලබාදෙන ලෙස ඉල්ලා සිටියහ.

1914 ටෘකු යුද්ධයේ දී ටෘකුවරුන් ජපනුන්ට එරෙහිව සටන් වැදී ඇත.

මේවාත් බලන්න
ටෘකු භාෂාව
මෝනා රුදාඕ
වුෂේ සිද්ධිය

ආශ්‍රේයයන්

තායිවාන ආදිවාසීන්
තායිවානයේ ජන වර්ග

ටෘකු ජනයා


El territorio lateral del tálamo constituye una agrupación de núcleos cerebrales en el aspecto lateral del tálamo cerebral. De los núcleos laterales parten fibras de vuelta en dirección de la circunvolución del cíngulo y otras estructuras del sistema límbico.

Divisiones
La masa nuclear lateral del tálamo suele dividirse en una porción ventral y otra dorsal, cada uno con su secuencia de núcleos de asociación.

Los núcleos ventrales incluyen:
 núcleo ventral anterior (VA)
 núcleo ventral lateral (VL)
 núcleo ventral posterior (VP) que, a su vez, se divide en dos
 ventral posteromedial (VPM)
 ventral posterolateral (VPL)
Los núcleos posteriores de la región lateral del tálamo son:
 pulvinar
 núcleo lateral posterior
 núcleo lateral dorsal

Función
En conjunto con el núcleo anterior del tálamo el territorio lateral del tálamo se asocian con funciones relacionadas con la memoria, el aprendizaje y ciertas conductas emocionales alimenticias, de albergue y sexo.

Enlaces externos
 Búsqueda NIF - "Anterior Nuclear Group"  dentro del Neuroscience Information Framework

Tálamo

Territorio lateral del tálamo


Kiriş köprü, en yaygın kullanılan köprü tipidir.

Söz gelimi bir hendek üstüne yerleştirilmiş bir tahta, yalın bir kiriş köprü oluşturur. Tahta üstündeki yükün etkisi, kirişteki eğilme gerilmeleriye karşılanır. Yalın dayanıklı kiriş köprüde, yalnızca iki dayanak vardır ve üstündeki herhangi bir yük, kirişin alt tarafında çekme gerilmesi, üst tarafında basma gerilmesi doğurur. Bu gerilmeler, yükü kaldırmak için yeterli dengelemeyi sağlar. Kirişi düz tutan kuvvetle, statiğin temel yasasına göre, onu bükmeye çalışan yüke eşit olmalıdır. Bu nedenle, belirli miktarda gereçten yapılan kalın bir kiriş, ince bir kirişten daha dayanıklı olacaktır. Küçük köprülerin dışındaki kiriş köprüleri, ya I ya T profiller biçiminde ya da kutu biçiminde yapılır.

Ayrıca bakınız
 Asma köprü
 Baskül köprü
 Kemer köprü

Kiriş köprü


Stato da Màr ili Domini da Mar ("Država mora") bio je naziv koji su Mlečani dali svojim morskim i prekomorskim posjedima. Posjedi su uključivali Istru, Mletačku Dalmaciju, Mletačku Albaniju, Negroponte, Moreju (Kraljevstvo Moreja), Egejsko vojvodstvo, otok Kretu (Kraljevina Kandija) i otok Cipar. Ovi posjedi su činili jedan od 3 podjedinice Republike Venecije, uz Dogado (grad Veneciju) i Kopnene posjede (Domini di Terraferma) u sjevernoj Italiji.

Izvori

Vidi još
 Dogado
 Domini di Terraferma

Mletačka Republika
Hrvatske zemlje pod mletačkom vlašću

Mletački prekomorski posjedi


Automobilele Mercedes-Benz W126 au fost o serie de mașini S-Class, produse de Mercedes-Benz între anii 1979 și 1992. Lansată în septembrie 1979, ca succesor al Mercedes-Benz W116, aceasta a fost a doua generație de vehicule care au primit această denumire, ca prescurtare de la "Sonderklasse" sau "clasă specială". Ca elemente inovative, acestea erau dotate cu numeroase elemente de siguranță marca Mercedes, printre care și primele centuri de siguranță cu pretensionare.
Inițial, autovehiculele W126 erau produse numai cu motorizare cu 6 cilindri în linie V8, turbo-diesel, și caroserii tip sedan. Versiunea C126 coupe cu 2 uși, a fost lansată în septembrie 1981.
Perioada de producție a acestui model, de 12 ani, între 1979 și 1992 (producția a continuat chiar până în 1994 în Africa de Sud), a fost cea mai lungă, după cea a primei serii de mașini S-Class, lansată la mijlocul anilor 1950, cu variantele 300S și 300Sc.

Istoric

După lansarea seriei W116, de la începutul anilor 1970 (care includea și ediția limitată Mercedes-Benz 450 SEL 6.9), Mercedes a demarat proiectarea unei noi generații S-Class în luna octombrie a anului 1973. Sub denumirea de "Proiect W126", acesta avea obiective bine definite: o mașină care șă ofere mai mult confort, o manevrabilitate mai ușoară și un consum mai mic. Acestea aveau ca finalitate menținerea autovehiculelor S-Class în fruntea clasamentului de vânzări, ca cel mai bine vândut sedan de lux din lume. Pentru Mercedez Benz reducerea consumului constituia o prioritate, chiar și pentru versiunile cu motorizare V8, de mare capacitate, a seriei S-Class.
În ceea ce privește designul caroseriei, obiectivul principal al echipei de proiectare a modelului W 126, condusă de Bruno Sacco, era acela de a crea o mașină mai elegantă și mai aerodinamică decât seria anterioară. Folosirea materialelor și a aliajelor mai ușoare, împreună cu testările eficiente, garantau un consum cu 10% mai mic față de cel al predecesorului său.
După 6 ani de dezvoltare, Mercedes-Benz W 126 a fost prezentat oficial la Internationale Automobil-Ausstellung, la Frankfurt, în septembrie 1979. Seria inițială includea 7 modele standard (SE S-Klasse-Einspritzmotor, SD S-Klasse-Diesel, și cu ax alungit, tip sedan (SEL, SDL): modele 280 SE/SEL, 380 SE/SEL, 500 SE/SEL ȘI 300 SD. Modele cu ax alungit (SEL) au primit denumirea tehnică de V126, dar aceasta nu era cunoscută publicului larg. În 1981, versiunea coupe C126 (SEC-acronim folosit pentru denumirea din limba germană – S-Klasse-Einspritzmotor-Coupe) a W126 S-Class a fost lansată la IAA, împreună cu Mercedes-Benz 500 SEC. În același an, Wheels Magazine a desemnat Mercedes-Benz W126 380 SE ca fiind mașina anului.
Cu toate că modelul de top al generației trecute, Mercedes-Benz 450SEL 6.9 a fost complet înlocuit, noul W126 a păstrat suspensiile hidropneumatice ale motorizării 6.9, ca o opțiune disponibilă pentru modelul 500SEL și, mai târziu, pentru 420SEL și 560SEL.
La patru ani de la inițierea Energy Program pentru producerea mașinilor cu un consum mic de combustibil, întreaga serie de autovehicule a fost retrasă complet de piață. În septembrie 1985 seria a fost prezentată din nou la IAA Frankfurt. În afară de schimbările vizibile aduse barelor de protecție, parasolarelor și utilizarea unor noi aliaje, modificările aduse pe partea de motorizare erau destul de notabile. Noutatea consta în adăugarea a două noi modele de motoare V8 cu 6 cilindri de 4.2 și 5.6 litri, dar și în îmbunătățirea celor deja existente.
Generația W126 a fost înlocuită de noul W140 în 1991, deși este cunsocut faptul că o fabrică asociată din Africa de Sud a continuat producția până în 1994. Diferitele variante de caroserii ale W126 S-Class au atins împreună un total de 892 123 de mașini vândute (din care 818 063 Sedan, și 74 060 Coupe), ceea ce a făcut ca W126 să fie cea mai populară generație S-Class produsă de Mercedes vreodată.

Stilizare

Din 1973 până în 1975, designerii Mercedes au lucrat la ceea ce avea să fie succesorul lui W116. După prezentarea mai multor concepte, în decembrie 1975,  designul noului W126 a fost aprobat în 1976. Imediat după aceasta, s-au demarat lucrările pentru designul variantei Coupe, aceasta fiind finalizată în 1977. Ulterior Facelift Mercedes 560 SEL(V126) tendițele de design adoptate pentru acest model aveau să predomine în crearea mai multor modele ulterioare, în anii '80. În comparație cu predecesorul său, W116, noul model avea o construcție mai aerodinamică, ba chiar a fost primul sedan produs de Mercedes care nu era dotat cu clasicele bare de protecție cromate.  În schimb, s-au folosit bare de protecție modelabile, din poliuretan, care se potriveau perfect cu celelalte accesorii ale autovehiculului. Pe 3 martie 1977 și, ulterior, pe 6 septembrie 1977,  Mercedes a solicitat brevet de patentare a designului, la Oficiul de Brevetare al SUA.

Modele

Gama de autovehicule W126 (cu denumirile aferente capacității motorului) era alcătuită inițial din modelele de serie 280, 300, 380 și 500. După retragerea, și reintroducerea generației S-Class, aceasta includea modelele 260, 300, 350, 420, 500 și 560. Variantele disponibile se rezumau la SE (cu lungime axială medie), SEL (cu ax alungit), și variantele Diesel (SD și SDL).

Dimensiuni și masă

Cronologie

Particularități

Noile particularități / opțiuni de lux includeau numeroase dotări de siguranță, confort și tehnologice. Deși majoritatea acestora sunt disponibile pentru autovehiculele produse în prezent, fiecare dintre ele era considerată semnificativă în anii '80. Felul armonios și practic în care acestea se îmbinau, precum și durabilitatea lor garantată, a adus puncte în plus pentru noul W126.

Siguranță
Airbag-urile - opționale pentru protejarea pasagerului din drepta. Airbag-ul pentru șofer a fost lansat în anul 1981, acesta fiind opțional (însă devine o dotare standard, din 1985, la modelele 500 SEL și 500 SEC); iar airbag-ul pentru locul din dreapta a fost lansat în 1987, și a devenit disponibil din 1988, (fiind de asemenea opțional; din cauza costurilor acestuia, puține automobile W126 au primit această dotare). Începând cu anul 1989, airbag-ul pentru pasager a fost inclus ca opțiune standard pentru versiunea cu motorizare V8, vândută în SUA, iar în 1990 a fost votată ca dotare standard pentru toate modelele ce aveau să fie produse începând cu 1991.

Sistem de Control al Tracțiunii (TCS), folosit pentru prima dată de Mercedes. Disponibil numai pentru vehiculele de producție europeană din 1989, iar în 1991 acesta a devenit dotare standard pentru modelele 500 SEL și 500 SEC din SUA.

Pretensionarea pentru centurile de siguranță, sau ETR, permitea tuturor centurilor autovehiculului – cu excepția celei din mijloc-spate cu care erau dotate mașinile tip sedan – să se blocheze în poziție, în cazul în care erau sesizate anumite condiții care puteau duce la un accident, cum ar fi frânarea bruscă.

Sistemul Anti-Blocare la Frânare (ABS), după ce a fost utilizat în premieră de predecesorul lui W126, W116, a fost o dotare opțională până în 1986, cu excepția modelelor 500 SEL și 500 SEC pentru care era standard.

Suprafețele cutate, amplasate atât în partea din față, cât și în cea din spate a automobilului, absorbeau șocurile în caz de accident, și reduceau gradul de vătămare al ocupanților acestuia.

Stopurile canelate duceau mai departe designul inițiat odată cu lansarea lui W116, și ajutau la maximizarea vizibilității mașinii, chiar și în condiții meteo și de mediu nefavorabile.

Al treilea stop de frână. Începând cu anul 1986, modelele produse în SUA erau dotate cu un al treilea stop de frână, amplasat în centrul lunetei, ca o extra-măsură de siguranță.

Folosirea aliajului dur de oțel (HSLA)în fabricarea automobilului.

Confort și comoditate
Luminile ajutătoare montate pe partea de dedesubt a portierelor confereau pasagerilor o mai bună vizibilitate în întuneric la coborârea din mașină. Iar la modelele tip sedan, lămpile pentru citit amplasate în plafon erau orientate direct către ocupanții banchetei din spate, pentru a evita distragerea atenției conducătorului auto.

Sistemul de încălzire al locurilor din față, cu opt trepte și două faze, avea două opțiuni ce permiteau memorarea poziției scaunului și a spătarului pentru confortul șoferului și a poziției scaunului pentru pasagerul din dreapta. Acesta era o dotare standard pentru modelele 560 SEL/SEC, și una opțională pentru celelalte versiuni.

Sistemul "Chesterfield" cu două trepte de încălzire a banchetei din spate, care permitea ajustarea tetierelor în patru poziții distincte la modelele 500 SEL și 560 SEL.

Ca o opțiune pentru modelele 500 SEL și 560 SEL, bancheta din spate putea fi dotată cu o cotieră din lemn de nuc, pentru confortul pasagerilor, reducând astfel ocupabilitatea mașinii la varianta 2 + 2.

Sistemul de climatizare automat, care folosea un senzor interior de măsurare a temperaturii. Acest senzor era montat pe plafon, imediat lângă butonul de activare a trapei, astfel că atunci când trapa era deschisa, acesta detecta curentul de aer rece și regla degajarea căldurii din interior.

Senzorul exterior de temperatură, cu display LCD, montat în consola automobilului, sub vitezometru, pentru a atenționa șoferul asupra condițiilor meteo. Acesta avea un indicator cu gradație Fahrenheit pentru modelele din SUA, și cu gradație Celsius pentru restul țărilor.

Inovații tehnologice ale sistemului de propulsie
Transmisie automată în patru trepte, cu senzor topografic care monitoriza poziția vehiculului (fie în pantă ascendentă, sau descendentă) și poziția pedalei de accelerație. Rezultatul a fost capacitatea de a reduce accelerația în cazul coborârii unui deal, și menținerea poziției automobilului din clasa S, fără acționarea continuă a frânei, după oprirea acestuia, în cursul urcării unei pante. Transmisia era setată să pornească în treapta a doua, pentru a permite roților rotațiile necesare pentru un demaraj lin. Această opțiune de demaraj putea fi pornită sau oprită, dintr-un întrerupător cu care erau dotate mașinile de producție europeană, pentru se adapta unui condus de mare viteză, sau condusului specific condițiilor de iarnă.

Seria W126 a păstrat sistemul de suspensii hidropneumatice cu senzor de egalizare al predecesorului său, W116 450 SEL 6.9. în cazul autovehiculelor tip sedan, erau disponibile 2 versiuni ale suspensiilor egalizatoare: suspensii hidraulice montate doar pe partea din spate, care foloseau două rezervoare de azot pentru a egaliza poziția mașinii, sau sistemul de suspensii hidraulice pentru toate cele 4 roți, care puteau fi ajustate în trei poziții distincte. Variantele coupe ale seriei veneau dotate din fabrică doar cu sistemul de suspensii hidraulice pentru partea din spate. În SUA, suspensiile egalizatoare pe spate erau o dotare standard pentru modelele 560 SEL și 560 SEC, și opționale pentru variantele 500 SEL și SEC. Sistemul de suspensii hidraulice pentru toate cele 4 roți nu a fost disponibil niciodată pentru mașinile vândute pe piața Nord-Americană.

Sistemul Cruise Control utiliza senzorul topografic al transmisiei, pentru a ajusta lubrifierea accelerației, reducând sau crescând nivelul acesteia, după caz, cu scopul de a menține viteza dorită. Rezultatu a fost un Sistem Cruise Contro care funcționa perfect, fără reducerea sau creșterea involuntară a vitezei, cauzată de poziția vehiculului în timpul mersului.

Motorizare
În septembrie 1985, două modele noi de motoare SOHC cu 6 cilindri, M103 (deja folosite pentru producția noii serii de automobile de mărime medie Mercedes-Benz W 124), au înlocuit motoarele M110 DOHC de 2.8 litri. Versiunea carburată a fost și ea înlocuită de un motor cu injecție de 2.6 litri, în timp ce motorul de 3.0 litri a înlocuit motorul M110 cu injecție. La fel de inovativ era și motorul V8 de 4.2 litri, creat pentru a înlocui versiunea de 3.8 litri, folosită pentru mașinile tip sedan, coupe și SL-Class din seria W 126. Motorul de 5.0 litri a fost modificat, fiind dotat cu aprindere electrică și injecție electro-mecanică, precum sistemul Bosch KE-jetronic. Puterea a crescut la 245 hp (183 kW). Începând cu luna septembrie a anului 1987, era disponibilă și o nouă versiune ECE a motorului V8 M117 de 5.0 litri, cu o putere de 265 hp (198 kW).
Motorul cu cea mai mare capacitate a fost versiunea V8 de 5.5 litri, care era o versiunea îmbunătățită a celui de 5.0 litri. O creștere a cursei pistoanelor a rezultat într-o nouă creștere a numărului de cai putere dezvoltați la 272 hp (203 kW). O versiune cu o compresie mai mare era de asemenea disponibilă, la cerere, care producea 300hp (220 kW). Aceasta putea fi achiziționată doar fără convertor catalitic. Dar chiar și așa, această versiune de motorizare ECE avea să îndeplinească cerințele privitoare la emisia de noxe a Comunității Europene.
Între 1981 și 1985, în America de Nord, a fost disponibilă și o versiune de 3.0 litri, cu 5 cilindri dipuși în serie. În 1986, modelul 300 SD a fost înlocuit de 300 SDL. Acesta făcea parte din a doua generație a seriei W 126. Motorul cu 5 cilindri a fost înlocuit de noua versiune cu 6 cilindri, și acesta era disponibil numai la automobilele cu ax prelungit. Noul motor avea o putere de 148 hp (110 kW), față de versiunea anterioară care dezvolta 125 hp (93 kW). Primele mașini cu filtru diesel de particule au apărut în 1986, în California, și ulterior, din 1987, toate vehiculele cu motor diesel ale producătorului au fost dotate cu acest nou tip de filtru. Acest filtru nu era suficient de rezistent la uzură, astfel că, mai târziu, a fost înlocuit de un catalizator diesel de oxidare.

Versiuni speciale
AMG oferea kituri complete de modificare a caroseriilor tuturor versiunilor existente în seria W126, precum și un kit de mari dimensiuni pentru versiunea coupe. În plus, aceștia ofereau și diverse opțiuni de tunning pentru motoarele W126, cel mai cunoscut fiind DOHC 6.0 litri, care avea la bază versiunea standard de motorizare, 117.968. În plus, se ocupau și de modificarea transmisiei, din automată în manuală, opțiune solicitată foarte rar, și diferite console radio/TV.

Fabrica Trasco Bremen producea o versiune de limuzină alungită din seria W126, cunoscută și sub denumirea de 1000SEL.

Un număr destul de mare de producători de caroserii produceau mașini decapotabile, care aveau la bază versiunea coupe (SEC) a lui W126. Compania Caruna din Elveția producea și o variantă decapotabilă, cu 4 uși a modelului SEL din seria W126 (dar aceasta era dotată cu portiere spate mai mici, cele disponibile în versiunea standard a modelului SE). Un astfel de automobil se află încă în posesia familiei regale olandeze, aceștia folosind-o ca mijloc de transport la casa de vacanță din Italia, Porto Ecole.

Asemeni modelului actual S-Guard, și în trecut erau produse variante speciale ale lui W126 pentru transportul demnitarilor și președinților din întreaga lume. Cele mai des întâlnite modificări pentru astfel de mașini erau axul alungit, geamurile anti-glonț și caroseriile blindate.

Raliuri
Două automobile 500 SEC modificate de AMG au participat la cursa 24 Hours de la Spa. Niciuna din cele două nu a ajuns la finiș: prima a avut probleme cu cutia de viteza, în timp ce a doua a suferit o defecțiune la axul din spate.

Premii
Pe parcursul perioadei de producție, seria W126 S-Class a câștigat numeroase premii. În 1981, modelul W126 380 SE a fost numit mașina anului, în topul publicat de Wheels Magazine, iar în 1988 și 1989, W126 a fost numit "cea mai sigură mașină pentru pasageri" de către U.S. Highway Loss Data Institute. În 1990, acesta s-a clasat pe poziția a treia în topul Initial Quality Survey, realizat de J.D. Power. În 1987, 1988, 1989 și 1990, ani in care W 126 atingea cea mai amre cifră de vânzări, producătorul Mercedes-Benz a înregistrat cel mai mare index de satisfacție a clienților, conform J.D. Power.

Realizări
Seria W 126 de automobile S-Class a fost cea mai populară serie produsă vreodată, conform numărului de bucăți produse. Perioada de producție a acesteia, de 12 ani, nu a fost depășită de nicio altă serie, nici înainte, nici după lansare.
Continuarea producției de autovehicule W 126, în Africa de Sud până în 1994, după ce în 1991 deja Mercedes lansase noul W 140 S-Class, este dovada vie a succesului de care această serie s-a bucurat în cadrul pieței de export. Multe astfel de mașini au apărut cu regularitate în filme de succes, mult după sistarea producției. Mulți lideri mondiali ai vremii au fost văzuți conducând Mercedes-Benz W 126. Nelson Mandela a deținut un 500SE roșu. Saddam Hussein conducea un 560SEL blindat. Chiar și în prezent, multe state folosesc W 126 ca mașini oficiale, pentru transportul demnitarilor și al conducătorilor lor.

Referințe

Bibliografie

Manuale service

Legături externe

 The unofficial W126 page – history and details of the W126
 Fuenfkommasechs.de – German website with vast information on development, model history, engines and innovations

Vehicule Mercedes-Benz

Mercedes-Benz W126


Kongre turizmi, giderek artan kongre ve konferans faaliyetlerinin ortaya çıkardığı turizm koludur. Dünya genelinde 1995 yılında 20.000 olan kongre organizasyonu, 2005 yılında 35.000'in üzerinde gerçekleşmiştir. Kongre turizminde önde gelen ülkelerden Avusturya'da 2005 yılında bir önceki yıla kıyasla yüzde 17'lik artış kaydedilerek 1 milyon konaklama sınırı aşılmış, turizm hareketinden elde edilen ciroda da yüzde 7'lik artış sağlanmıştır. Kongre turizmi,otellerde siyasi partilerin,özel şirketlerin,holdinglerin vs. toplantılarının yapıldığı yerlerdeki turizm türüdür.

Dış bağlantılar
 Kongre ve Toplantı Rehberi
 Yurt içi ve Yurt dışı Kongre Portalı

Turizm
Turizm
Türlerine göre turizm

Kongre turizmi


متلازمة البقع البيضاء  هي عدوى فيروسية تصيب روبيان البينيدي. هذا المرض معدي وقاتل بدرجة كبيرة. يقتل الروبيان بسرعة. ويسبب هذه المتلازمة عائلة من الفيروسات تسمى  فيروسات النيما. ويرجع سبب حدوث هذا المرض إلي عائلة من الفيروسات المتقاربة والتي تندرج تحت اسم مركب الفيروسات العصوية لمتلازمة البقعة البيضاء (WSSV) والتي تسبب مرض متلازمة العقدة البيضاء (WSS)

التاريخ
قد كان أول وباء تم الإبلاغ عنه بسبب ذلك الفيروس في تايوان عام 1992 وعلي الرغم من ذلك جاءت تقارير الخسائر بسبب متلازمة البقعة البيضاء من الصين عام 1993، حيث أدي ذلك إلى انهيار افتراضي في صناعة زراعة الروبيان. وقد تبع ذلك تفشي المرض في اليابان وكوريا في نفس العام، وكذلك تايلاند والهند وماليزيا عام 1994، وبحلول عام 1996 كان الفيروس قد أثر بشدة على شرق آسيا وغربها. وتم الإبلاغ عنه في الولايات المتحدة الأمريكية في أواخر عام 1995، وفي عام 1998 وصل أمريكا الوسطي والجنوبية، وفي المكسيك عام 1999 وعام 2000 في الفلبين وفي المملكة العربية السعودية عام 2011، وحاليا يعرف وجوده في كل المناطق المنتجة للروبيان ماعدا أستراليا.

الفيرولوجيا (مبحث الفيروسات)
فيروس متلازمة البقعة البيضاء هونوع من الفيروس في جنس whispovirus من عائلة متلازمة البقع البيضاء وهوالنوع الوحيد في تلك العائلة ويخدم ذلك كونه نمط النوع.

التصنيف

يعد فيروس متلازمة البقعة البيضاء، فيروس دناوي مزدوج الحبل (ds حمض نووي ريبوزي منقوص الأكسجين virus) حيث يقع في المجموعة 1 في نظام بالتيمور للتصنيف (تصنيف بلتيمور system)

المجموعة
 دناوي مزدوج الحبل (ds DNA)

الترتيب

 لم يعين

تركيب الفيروس
فيروس متلازمة البقعة البيضاء (WSSV) هوفيروس قضيبي الشكل، مزدوج الحبل، فيروس دناوي DNA، حيث تتراوح أحجام أغلفة جزيئات الفيروس التي تم الإبلاغ عنها بين 240:380 نانومتر في الطول و70:159 نانومتر في القطر وكذلك يتراوح لب قفيصة النواة (nucleocapsid) بين 120:205 في الطول و95: 165 في القطر، ويملك الفيروس غلاف غشائى خارجي دهني مزدوج الطبقة، وأحيانا يكون له زائدة تشبة الذيل علي طرل واحد من الفريون (الجسيم الفيروسي).
وتتكون قفيصة النواة (الغشاء النووي) من 15 من اللوالب الرأسية البارزة التي تقع علي طول المحور الطولي وكل لولب له اثنان من التصدعات (التحززات) المتوازية، مكونة من 14 من القسيمات القفصية الكروية كل منها قطره 8 نانومتر.

الچينوم
وقد تم تجميع تسلسل الحمض النووي كاملة من WSSV الجينوم في تسلسل دائري من 292967 سنة مضت. ويشفر 531 المفترضة إطارات القراءة المفتوحة.
واحد من البروتينات - WSSV449 - لديه بعض التشابه لاستضافة أنبوب البروتين ويمكن أن تعمل مثل أنبوب من خلال تفعيل المسار NF كيلوبايت.

دورة الحياه
تكاثر الفيروس يكون نووي. النسخ، قالب DNA هوطريقة النسخ. الفيروس يصيب مجموعة المضيف الواسعة بشكل غير عادي من القشريات. وانتقال الفيروس بشكل رئيسي يكون عن طريق الابتلاع عن طريق الفم، والطرق التي تنقلها المياه في المزارع(نقل أفقي)، والانتقال العمودي من القريدس«الأم المصابة» في حالة مفرخات الجمبري.وجود الفيروس في المخزونات الطبيعية من الجمبري، وخاصة في المياه الساحلية المجاورة لمناطق استزراع الجمبري في الدول الآسيوية، ولكن لم يتعين بعد ملاحظة نفوق جماعي من الروبيان البرية.

سريريا
لدي الفيروس مجموعة واسعة من المضيفين. في حين الروبيان يتمكن من البقاء على قيد الحياة مع الفيروس لفترات طويلة من الزمن، ويمكن لعوامل مثل الإجهاد أن يتسبب في انتشار مرض البقع البيضاء (WSD).كان المرض شديد الخطورة ويؤدي إلى معدلات وفيات 100 ٪ في غضون أيام في حالة الروبيان penaeid المستزرع. معظم الروبيان المستزرع penaeid (Penaeus monodon, Marsupenaeus japonicus, Litopenaeus vannamei, and Fenneropenaeus indicus) هي الحاضن الطبيعي للفيروس.تم العثور على العديد من الجمبري غير penaeid أيضا المصابه بشده خلال التحديات التجريبية. (Cherax , Astacus) يتم الإبلاغ عن الروبيان في المياه العذبة (Macrobrachium). العديد من القشريات مثل سرطان البحر crabs (Scylla spp., Portunus spp.) ،جراد البحر الشوكي (Panulirus)، جراد البحر، المصابه ومتغيرة الشده تبعا لمسرح الحياة للمضيف ووجود الضغوطات الخارجية (درجة الحرارة والملوحة والأمراض البكتيرية والملوثات).
وتشمل العلامات السريرية لل WSSV انخفاض مفاجئ في استهلاك الغذاء والخمول، وبشرة فضفاضة وتغيير اللون في كثير من الأحيان يميل إلى الحمرة، ووجود بقع بيضاء من 0,5-2,0 مم في القطر على السطح الداخلي للذراع، الزوائد والبشرة علي قطاعات البطن.

الباثولوج d
في المضيف، WSSV يصيب طائفة واسعة من الخلايا من الأدمة والأصل أرومية متوسطة. تعتبر التغيرات النسيجية في الظهارة الخيشومية، الغدة antennal، الأنسجة haematopoeitic، النسيج العصبي، والنسيج الضام والأنسجة الطلائية المعوية.
الخلايا المصابة لديها انسداد داخل النواة البارزة، والتي، مبدآيا، تُصبغ «يوزيني»eosinophilic، ولكنها تتلون بالملونات القاعديه مع تقدم العمر؛النواة المتضخمه ذات الكروماتين التهامشي، والمقاصة الحشويه. الباثولوجيا تتضمن نخر الأنسجة واسع النطاق، والتفكك.
تظهر بقع البيضاء على قذيفة من الجمبري المصاب تحت مجهر المسح الإلكتروني الكبيرة، البقع على شكل قبة على درع قياس 0,3-3 ملم في القطر.تظهر بقع بيضاء صغيرة من 0,02-،1 ملم كـ مجالات مرتبطة على سطح بشرة.
التركيب الكيميائي لل بقع مشابه لدرع، والكالسيوم يساهم في تشكيل 80-90 ٪ من إجمالي المواد ومقترح أن يكون مشتقا من التشوهات في البشرة الجليدية.وقد تم الإبلاغ عن عدد من التغيرات البيوكيميائية بعد الإصابة بهذا الفيروس:يقلل استهلاك الجلوكوز وزيادة التركيز مادة اللاكتات في البلازما، زيادة نشاط 6 فوسفات الجلوكوز انخفاض تركيز الدهون الثلاثية.وأيضا قناة أنيون لتنظيم الجهد تعتمد على الحبيبات الخيطية.

التشخيص
الإصابة بWSSV تختلف من التهابات penaeid الأخرى الموصوفة Yellowhead فيروس (YHV) والمعدية الطبقة الجلدية وفيروس نخر الدم (HHNV) في النتائج النسيجية وصفها بأنه YHV لديها انخفاض في خصوصية الأنسجة، إصابة الأنسجة الظهارية في الأمعاء فقط وHHNV يسبب انسداد داخل النواة التي يتم صبغتها «يوزيني» eosinophillic ولكن لا تتغير على مدار العدوي.
التشخيص السريع والمحدد من الفيروس يمكن أن يتحقق باستخدام تفاعل البوليميراز المتسلسل متداخلة أوكمية.

العلاج
لا توجد علاجات متاحة لل WSS.

الوقاية
ويستخدم عدد كبير من المطهرات على نطاق واسع في مزارع الروبيان والمفرخات لمنع تفشي المرض. تخزين البذور الروبيان غير المصابة وتربية لهم بعيدا عن الضغوطات البيئية مع الحذر الشديد لمنع التلوث هي تدابير إدارية مفيدة.
يبدواختيار الموقع، واحد من المفتاح الوقائي الأكثر أهمية في مرض البقعة البيضاء. Kakoolaki وآخرون في عام (2013) أظهرت منطقة مع تقلبات منخفضة نسبيا لارتفاع درجة حرارة الماء (أكثر من 29) من مزارع الروبيان تقع في جنوب إيران، لديها الروبيان أكثر مقاومة ضدWSSV.وعلاوة على ذلك، تدعي شركتان بأنهما قد وضعتا نظاما للوقاية قادر على القضاء على الفيروس من الماء. وتعتمد هذه الأنظمة على تطهير المياه، والسماح للروبيان بالنموفي بيئة أكثر رقابة.

مراجع

وصلات خارجية
 المزارع النموذجية لتربية ورعاية الجمبرى وأهم أنواع الجمبرى للدكتور عصام محمد إبراهيم.
 نطاق فيروسي فيروسات النيما

أمراض فيروسية
أمراض فيروسية حيوانية
بنيدات
روبيان
زراعة مائية
علم الفيروسات الحيوانية
فيروسات الدنا
متلازمات في الحيوانات
متلازمات في قشريات

متلازمة البقع البيضاء


Drastamat Kanayan (1 Mayıs 1883; Surmali - 8 Mart 1956; Boston), daha çok "Dro" lakâbı ile tanınan Ermeni isyancı, eşkıyâ; daha sonra asker ve siyâsetçi.

Rus İmparatorluğu'nun Erivan Eyâleti'ne bağlı Sürmeli'de (günümüzde Iğdır ilinin Tuzluca ilçesine bağlı Sürmeli köyü) doğdu. Erivan'da okudu. Çarlık yönetimine karşı devrimci harekete katıldı. Ermeni Devrimci Federasyonu (Taşnaksutyun) üyesi oldu. Şubat 1905'te Bakü'de ortaya çıkan Ermeni-Azeri çatışmasında, Ermeni ölümlerinden sorumlu tuttuğu şehrin Rus valisi, Prens Nakashidze'yi, 11 Mayıs 1905'te bombalı saldırıyla sokak ortasında öldürdü.

I. Dünya Savaşı'nda Rusya İmparatorluk Ordusu'na bağlı olarak oluşturulan Ermeni Gönüllü Tugayları'nda görev aldı. 1918 nisanında kurulan Demokratik Ermeni Cumhuriyeti tarafından "Batı Ermenistan yönetimi askerî komiserliği"ne atandı. Kars ve Erzurum cephelerinde Osmanlı Ordusu'na karşı savaştı. Aynı yıl Ermenistan savunma bakanlığına getirildi.

1918 tarihinde birlikleriyle Iğdır üzerine taarruz ederken Melekli-Taşburun arasında, Erivan Gimnazyumu ve Iğdır'dan çocukluk arkadaşı olan Iğdır Cumhuriyeti Başkanı Ali Ekber Tufan komutasındaki milis Türk birliklerine karşı mağlup olmuştur. Esir düşmek üzereyken son anda kurtulmuş ve bölgeye gelen 6.000 kişilik İngiliz birliklerinden silah temin ederek 28 Ekim 1920 tarihinde tekrar taarruz etmiştir.

Mart 1920'deki Ermeni-Azeri Savaşı'nda ve 28 Ekim - 7 Kasım 1920 tarihlerinde gerçekleşen Ermeni-Türk Savaşı'nda Ermeni ordusunu idâre etti. 8 Kasım 1920'de Iğdır Halk Kuvvetleri ve Kâzım Karabekir komutasındaki TBMM ordusu tarafından bozguna uğratılarak Gümrü'yü de teslim etti. Daha sonra 30 Kasım 1920'de kabul edilen Gümrü Antlaşması'nı imzalayan Ermeni heyetinde yer aldı.

1 Aralık 1920'de Ermenistan'ın bolşevikler tarafından işgâli üzerine İran'a geçti. Daha sonra Almanya'ya yerleşti.

II. Dünya Savaşı'nda Alman ordusu (Wehrmacht) bünyesinde Ermenilerden oluşturulan 812'inci taburun başına getirildi. Sovyetler Birliği'nin Almanlar tarafından işgâli sırasında, Kırım ve Kuzey Kafkasya cephesinde çatıştı. Savaştan sonra savaş suçlusu ilan edildi, fakat daha sonra affedildi. Ardından Beyrut'a yerleşerek ticarete başladı. Ticaret hayatına yakalandığı hastalıktan dolayı ara vermek zorunda kalan "Dro", ABD'ye götürüldü. 1956'da Boston'da öldü. Mezarı, 2000 yılında ABD'den Ermenistan'a taşındı.

Dış bağlantılar
 "İşte, bir numaralı insanlık düşmanı" haberi, Yenişafak Gazetesi
 tallarmeniantale.com'da D. Kanayan
 armenian-history.com biyografisi

Kaynakça

1883 doğumlular
1956 yılında ölenler
Ermeni generaller
Kurtuluş Savaşı'nda Ermeni askerler
Iğdır doğumlular
Ermeni asıllı Amerikalılar
Ermeni antikomünistler

Drastamat Kanayan


Belgic (navire de 1873)
 Belgic (navire de 1885)

Homonymie de bateaux

Belgic