Bispo vagante ou bispo errante (em latim: episcopus vagans ou episcopi vagantes, no plural) é uma expressão que, historicamente significava "bispo itinerante", ou seja, bispos sem bispado permanente. Hoje, bispos vagantes, particularmente, coloquialmente e muitas vezes pejorativamente, refere-se a clérigos que aparecem como bispos depois de terem sido ordenados bispos de maneira irregular ou separados da Igreja mãe à qual devem o episcopado.

História conceitual
Originalmente, episcopi vagantes referia-se simplesmente a bispos sem sé. Uma razão para isso poderia ser que eles foram enviados em uma viagem para fazer proselitismo. Tal função ainda pode ser encontrada, por exemplo, com os bispos do coro na Carantânia e na Panônia nos séculos VIII e IX ou com os missionários da Ilha de Man. A designação também é usada para missionários irlandeses do séc. X com títulos episcopais.  A consagração episcopal ilegítima fora das grandes estruturas da Igreja é, portanto, apenas uma das várias razões para o possível status de um episcopus vagans no sentido da terminologia histórica e técnica.

Critérios
Atualmente, os chamados bispos vagantes representam majoritariamente grupos pequenos ou muito pequenos. Eles operam sem comissão ou reconhecimento jurídico de qualquer uma das grandes ou maiores Igrejas cristãs. Em particular, os bispos vagantes não pertencem à Igreja Católica Romana, à União das Antigas Igrejas Católicas de Utrecht ou à Comunhão Anglicana como bispos. Bispos vagantes podem induzir a um cisma na Igreja.

Eles costumam usar títulos excessivamente sofisticados (arcebispo, exarca, católico, metropolita, papa, patriarca, primaz), mas na verdade eles ocupam cargos apenas em seu próprio nome, sem autoridade eclesiástica.

O maior número de bispos que podem ser descritos como episcopi vagantes vive nos Estados Unidos da América.

Igreja Católica Romana
A Igreja Católica Romana distingue a eficácia sacramental e, portanto, a validade da consagração de um bispo de sua permissibilidade de acordo com o direito canônico. A eficácia depende da justa intenção do consagrador e da observância dos elementos essenciais do rito de consagração. Além disso, o consagrador deve estar na sucessão apostólica. Nestas condições existem ordenações episcopais eficazes e válidas não só dentro como fora da comunhão com o Papa, assim em todas as Igrejas Orientais. Consequentemente, as ordenações de certas pessoas também podem ser consideradas válidas, mas ilegais e puníveis em certas circunstâncias. Comumente chamados de bispos vagantes, o clero é visto como irregular, com pelo menos muitos assumindo que sua ordenação é inválida até prova em contrário. Seu tratamento após a aceitação em plena comunhão com o Papa varia de caso para caso.

No início da Idade Média - no trabalho missionário na Germânia e na Escandinávia - os bispos missionários sem diocese permanente desempenharam um papel importante. Estes muitas vezes agiam em nome de governantes seculares ou eram equipados com uma carta do Papa. Eles deveriam estabelecer novos bispados e, por meio de seu trabalho, expandir a esfera de influência dos governantes cristãos. O exemplo mais conhecido é Bonifácio, que foi ordenado bispo pelo Papa Gregório II em Roma em 722 e recebeu o pálio em 732.

Antiga Igreja Católica
Além disso e desviando-se da posição católica romana, o princípio desenvolvido no caso de Arnold Harris Mathew aplica-se à Igreja Católica Antiga desde Eduard Herzog (1915): nulla ecclesia sine episcopo, nullus episcopus sine ecclesia (não há igreja sem bispo, não há bispo sem Igreja). Enquanto a primeira parte desta máxima pode ser rastreada até Irineu de Lyon e Tertuliano, a segunda parte não foi previamente formulada desta maneira geral. A declaração significa que - ao contrário da visão católica romana - "a falta de uma eleição ou nomeação legal também pode invalidar uma consagração".

A Comissão Episcopal Internacional da União das Antigas Igrejas Católicas de Utrecht discutiu as seguintes características para uma ordenação episcopal válida fora da Igreja Católica Romana e considera válida qualquer ordenação episcopal que for realizada:

 Por (pelo menos) um bispo validamente ordenado;
 Publicamente;
 Para um bispado realmente existente (diocese) ou uma paróquia realmente existente;
 Com a imposição das mãos e a invocação do Espírito Santo sobre o consagrado.

Se um desses pontos é questionável, fala-se de um "bispo vagante" ou de um "bispo errante", conforme se queira enfatizar a invalidade ou a validade da consagração.

Igreja Ortodoxa e Comunhão Anglicana
Na Igreja Ortodoxa e Anglicana, como na Igreja Católica Romana, aplica-se o antigo princípio da Igreja de que nenhuma congregação pode estar subordinada a dois bispos ao mesmo tempo (a chamada jurisdição sobreposta). As Igrejas Ortodoxas dão primazia à comunidade sobre o sacramento, a consagração episcopal só pode ocorrer dentro de uma verdadeira comunidade, portanto, uma pessoa não pode ser um bispo sozinho.

Hoje
Há atualmente um certo número de pessoas que foram consagradas ao episcopado e que animam grupos religiosos na sucessão apostólica desta ou daquela Igreja. Muitos desses bispos afirmam descender das consagrações de Arnold Harris Matthew da Antiga Igreja Católica Romana ou as de Joseph-René Vilatte e do arcebispo católico vietnamita Pierre Martin Ngo Dinh Thuc.

Exemplos

As linhas de consagração dos chamados bispos vagantes que existem hoje geralmente podem ser rastreadas até as seguintes pessoas como consagradoras:

 Séc. VI
 Jacó Baradeus

 Séc. XV
 Agostinho Luciani

 Séc. XVIII
 Dominique Varlet
 Séc. XIX
 Antonio Francisco Xavier Álvares
 Jules Ferrette
 José René Vilatte
 Séc. XX
 Arnold Harris Matheus
 Jan Maria Michał Kowalski
 Marcel Lefebvre
 Carlos Duarte Costa
 Antonio de Castro Mayer
 Pierre Martin Ngô Đình Thục
 Michel Guérard des Lauriers
 Aftimios Ofiesh

 Séc. XXI
 Richard Williamson
 Emmanuel Milingo

Clérigos de grupos e Igrejas sedevacantistas também podem ser descritos como "vagantes".

Além disso, existem comunidades teosóficas que reivindicam uma linha de consagração na sucessão apostólica para seus próprios bispos, muitas vezes com direitos disputados por terceiros.

Referências
Bispos
Bispos por tipo
Episcopado católico

Bispos vagantes
Direito canônico

Bispo vagante


කේ. තවමනී දේවි යනු ලාංකික සම්භවයක් සහිත, 1940 යුග වලදී ඉන්දියානු දෙමළ සිනමාව තුල රංගනයේ යෙදුනු නිළියකි. ශ්‍රී ලංකාවේ යාපනය හි, ධනවත් පවුලක උපන් තවමනී ගේ පියා අධිනීතීඥයෙකු විය. දෙමාපියන්ගේ මග පෙන්වීම යටතේ කුඩා කාලයේදීම තවමනී, ඉන්දියාවේ මැඩ්‍රාස් නුවරට සංක්‍රමණය වූවාය.

මදුරාසියේදී ඇය භරත නාට්‍යම් සහ කර්ණාටක සංගීතය හදාරමින්, ඉන්දියානු දෙමළ සිනමාවට ගීත ගායනයෙන් හා රංගනයෙන් දායක වූවාය. සිනමාව තුල ඇගේ විශිෂ්ඨ ගායනයක් ලෙස "සිංගලාතු කුයිල්" (කෝකිල ගීතය) හැඳින්වෙයි. 1947 තිරගත වූ එම්ජීආර් ගේ රාජකුමාරී චිත්‍රපටයේ ප්‍රධාන නිළිය වූවේද තවමනී යී. ඊට අමතරව ශකුන්තලා (1940), වන මෝහිනී, නාටිය රාණි, ක්‍රිෂ්ණ කුමාර් සහ භක්ත කාලතී යන දෙමළ චිත්‍රපටවලටද තවමනී දේවී දායක වී තිබේ.

මූලාශ්‍ර

රංගන ශිල්පීන්
1925 උපත්
2001 මරණ

කේ. තවමනී දේවි


බයිබලීය චරිතය සඳහා, see රූබෙන් (බයිබලය) බලන්න.

හෙබ්‍රෙව්  බයිබලය ප්‍රකාර, රූබෙන්ගේ ගෝත්‍රය () යනු   ඊශ්‍රායෙලයේ ගෝත්‍ර අතුරින් එකක් විය.

ජොෂුවා විසින් භූමිය යටත් කර ගනු ලැබීමෙන් පසුව හා ක්‍රිපූ 1050 දී පමණ, පළමු  ඊශ්‍රායෙල රාජධානිය පිහිටුවීමට පෙර, රූබෙන්ගේ ගෝත්‍රය, ඊශ්‍රායෙල ජාතික ගෝත්‍ර අතරවූ ලිහිල් සහසන්ධීයනයක කොටසක් විය. මධ්‍යම රජයක් නොපැවති අතර, අර්බුදකාරි තත්ත්ව පැවති කලෙක ජනතාව සඳහා නායකත්වය සැපයුනේ  වීරයෝ නමින් හැඳින්වුනු යාවත් කාර්ය නායකයන් විසිනි. ( වීරාවලිය බලන්න)

රූබෙන්ගේ ගෝත්‍රය


Un golpe de suerte es una obra de teatro  de Juan José Alonso Millán, estrenada en 1995.

Argumento
Emilio, un hombre que afirma tener su "golpe de suerte" ya que una bruja le ha echó un sortilegio y que huye de su novia, llega por azar a un hotel donde conoce a Susana la hija del dueño del hotel de la que se enamora. La obra transcurre en la habitación del hotel.

Estreno
 Teatro Muñoz Seca, Madrid, 7 de febrero de 1995.
 Dirección: Juan José Alonso Millán.
 Escenografía: Enrico Serafini.
 Intérpretes: Manuel Tejada y Victoria Vera, sustituida luego por Ágata Lys.

Referencias
 Crítica del estreno en el diario El País
Crítica del estreno en el Diario ABC
Referencia a la obra den el Diario ABC
 Bambalina y tramoya, Jaime Siles, César Oliva. Página 143
 Anales de la literatura española contemporánea, Society of Spanish and Spanish-American Studies, 1997. Página 574

Obras de teatro de Juan José Alonso Millán
Obras de teatro de 1995

Un golpe de suerte (obra de teatro)


Lyski este o gmină (district administrativ) rurală în powiatul Rybnik, voievodatul Silezia, în sudul Poloniei. Localitatea de reședință este satul Lyski, care se află la aproximativ 13 kilometri vest de Rybnik și la 46 kilometri vest de capitala regională Katowice.

Gmina acoperă o suprafață de 57,83 kilometri pătrați și avea în 2006 o populație totală de 8.924 locuitori.

Gmina conține o parte din zona protejată denumit Parcul Rudy.

Gmine învecinate
Gmina Lyski se învecinează cu orașele Racibórz și Rybnik și cu gminele Gaszowice, Kornowac, Kuźnia Raciborska și Nędza.

Galerie

Legături externe
 Polish official population figures 2006

Lyski

Comuna Lyski


La route régionale 115 () est une route régionale allant de Sunnanvik à Siuntio jusqu'à Siuntio en Finlande.

Présentation
La seututie 115 est une route régionale d'Uusimaa.
La route 115 part de la Kantatie 51, passe par la gare de Siuntio et se termine au village de Siuntio.

Références

Annexes

Liens externes

Articles connexes
 Seututie

115

Transport à Siuntio

Seututie 115


Sezonul 1999-2000  este ultimul sezon pentru Dunărea Galați în liga a II-a. Sezonul următor va evolua în liga a III-a pentru prima dată în istorie cel mult patru sezoane. Haralambie Antohi va rămâne totuși pe banca gălățeană chiar și in liga a III-a sezonul următor dar pentru doar un sezon el aflându-se la Dunărea Galați încă din 1995-1996 atunci când a părăsit-o pe Oțelul Galați în 1994-1995 care s-a aflat într-un moment critic la acel moment când au fost schimbați trei antrenori. Primul fusese chiar Haralambie Antohi care a fost schimbat cu Ioan Sdrobiș iar apoi definitiv Vasile Simionaș. Oțelul Galați nu a mai suferit o așa schimbare bruscă de antrenori cam din 1988-1989 căci până in acel sezon echipa mergea excelent și nu era cazul de prea multe schimbări s-a întâmplat poate doar in 2005-2006 ca Oțelul Galați să aibă întradevăr o schimbare bruscă de antrenori dar apoi sau chiar înainte nu a mai fost cazul. Revenind la Haralambie Antohi el chiar dacă a stat la Dunărea Galați în 1996-1997 și 1997-1998 tocmai că exact în acel sezon când echipa a evitat la limită retrogradarea! a fost înlocuit cu Mihai Ciobanu. Dar a revenit iarăși în 1998-1999 și de atunci nu a mai părăsit această formație decât după 2000-2001 bineînțeles cu o excepție că a fost înlocuit de data asta cu Virgil Roșu și Viorel Turcu respectiv. În acest sezon încearcă să rămână în acest eșalon dar fiindcă formația nu avea din păcate puterea de a rămâne fiindcă nu avea mulți jucători de valoare majoritatea fiind fără experiență ori nu erau foarte cunoscuți dar și că erau necopți pentru echipă nici dacă ajunge in liga a III-a nu scapă de lipsa experienței care dă bătăi de cap echipei pe parcursul ligii a III-a nu exista degeaba sintagma vorba aia la pomul sărac nici boii nu trag! la această echipă se pare că chiar se adeverea nu glumă!. Spre deosebire de celelalte sezoane când echipa întradevăr arăta cu totul și cu totul alta.

Echipă

Echipă

Transferuri

Sosiri

Plecări

Clasamentul după 34 de etape se prezintă astfel:

Sezon

Seria II

Rezultate

Rezultate

Sezon intern

Sezoanele echipei Dunărea Galați

Dunărea Galați în sezonul 1999-2000


Matheus Soares Noronha (Parambu, 10 de setembro de 1998) é um político brasileiro filiado ao Partido Liberal (PL). Nas eleições estaduais do Ceará em 2022, foi eleito Deputado federal após conquistar 150.823 votos.

Biografia
Filho dos políticos, Genecias Noronha (PL), que ocupou o cargo de Deputado Federal pelo Ceará e de Aderlânia Noronha (SD), Deputada estadual do Ceará, Matheus nasceu no município de Parambu, no interior do Ceará.

Filiado ao Partido Liberal (PL), no ano de 2022, candidatou-se ao cargo de Deputado Federal. No pleito, foi eleito com 150.823 votos.

Desempenho eleitoral

Ligações externas

 Matheus Noronha no Instagram

Nascidos em 1998
Naturais de Parambu
Membros do Partido Liberal (2006)
Deputados federais do Brasil pelo Ceará

Matheus Noronha


Kanada nahm in London an den Olympischen Spielen 2012 teil. Es war die insgesamt 25. Teilnahme an Olympischen Sommerspielen. Das Canadian Olympic Committee nominierte 274 Athleten in 24 Sportarten.

Medaillen

Medaillenspiegel

Medaillengewinner

Gold

Silber

Bronze

Teilnehmer nach Sportarten

Badminton

Basketball

Beachvolleyball

Bogenschießen

Boxen

Fechten

Fußball

Gewichtheben

Judo

Kanu

Kanurennsport

Kanuslalom

Leichtathletik
Laufen und Gehen

Springen und Werfen

Mehrkampf

Moderner Fünfkampf

Radsport

Bahn

Mehrkampf

Straße

Mountainbike

BMX

Reiten

Ringen

Rudern

Schießen

Schwimmen

Segeln
Fleet Race

Synchronschwimmen

Taekwondo

Tennis

Tischtennis

Triathlon

Turnen

Gerätturnen

Rhythmische Sportgymnastik

Trampolinturnen

Wasserspringen

Weblinks

 Canadian Olympic Team (englisch)

Einzelnachweise

Kanada
Sommerspiele 2012

Olympische Sommerspiele 2012/Teilnehmer (Kanada)


ශාක නොයෙකුත් ශ්‍රේණි සමුහයක් ඔස්සේ දැනට පවත්නා සංකිර්ණ ආවෘත බීජක ශාක බවට පරිණාමය වී පවති. මේවා මෙකි අවධියට පරිණාමය වී ඇත්තේ ආදි යුගයේ පැවති ඇල්ගි, බ්‍රයෝෆයිටාවන්, ලයිකෝපෝඩාවන් පර්නාංග සහ විවෘත බීජක වලිනි. මෙලෙස සරල ශාක ඒවා පරිණාමය වන පරිසරය තුළ අඛන්ඩව දියුණුවී නව ශ්‍රේණි සාදයි. මෙකි නව ශ්‍රේණිවල ශාක විශේෂ අවසානයේදි වඩාත් ඔවුන්ගේ පුර්වජයන්ට වඩා බොහෝ ආකාර වලින් සාර්ථකත්වයට පත්ව ඇත. තව දුරටත් බොහෝ සත්ත්ව ලෝක අධ්‍යයනයන්ට අනුව සංකිර්ණ විශේෂණයන් ඇති වනුයේ වඩාත් සංකිර්ණව එම අවස්ථාව වන විටදී පැවති විශේෂ වලිනි.

සාක්ෂි වලට අනුව ඇල්ගි විශේෂ පොලොවෙහි තුල ඇති වුයේ වසර මිලියන 1200 කටත් ප්‍රථමවය. භෞමික ශාක ඇති වුයේ ඉන් බොහෝ කාලයකට පසුව වසර මිලියන 500 කට ප්‍රථමයෙන් වු ඕඩෝවිසියන් යුගයේදීය. මේවා සිලුරියන් යුගයේදි හෙවත් වසර මිලියන 420 කට ප්‍රථමයෙන් වු යුගයකදී වඩාත් හොදින් විවිධත්වයට පත්වන ලදී. මෙම ශාක විවිධත්වයට පත්වීමේ ඵල ඩෙවෝනියන් පොසිල වල කැපිපෙනෙන ලෙස දක්නට ඇති අතර ඒවාට Rhynie තිරුවානා  යැයි කියනු ලැබේ.යමහල් වල ශිලා භාවකය වී ඇති මේවා යුගයේ ශාක වල සෛලීය විස්තර සංරක්ෂණය කොට ගෙන ඇත. ඩෙවෝනියන් යුගයේ මැද භාගය වන විට පැවති ශාක වල, අද පවතින ශාක වල හඳුනාගත් බොහොමයක් ගති ලක්ෂණ පැවතී ඇත. පත්‍ර සහ ඵල පිළිබදව සොයා ගන්නා ලද ඒවාය. ඩෙවෝනියන් යුගයේ අගභාගයේදී මෙකි ශාක යම්කිසි විදග්ධතාවයකට ලක්ව ඇති අතර එමගින් වඩ‍ාත් උස හාක සහිත වනාන්තර සෑදිමට හැකියාව ලැබී ඇත. ඩෙවෝනියන් සමයට පසුව පරිණාමය හා සම්බන්ධ බලපෑම් දිගටම පැවත ඇත. බොහෝමයක් ශාක වර්ග සාපේක්ෂ වශයෙන් Permo-Triassic වදවී යාමෙන් බෙරී පැවත ඇති අතර ප්‍රජාවන්ගේ ව්‍යුහයන් ඇතැම් අවස්ථා වලදී වෙනස්ව පවති. මෙම හේතුවෙන් සපුෂ්ප ශාක Triassic යුගයේදි ඇති වී ඇත. (වසර මිලියන 200 කට ප්‍රථමයෙන්) වඩාත් මෑතකදී පරිණාමය වු ශාක වර්ගය වනුයේ තෘණ වර්ගයි. මේවා වසර මිලියන 40 කට ප්‍රථමයෙන් වඩාත් වැදගත් ස්ථානයක් ගති. මෙම තෘණ වර්ග සහ වෙනත් අනෙකුත් විශේෂ අඩු කාබන් ඩයොක්සයිට් ප්‍රමාණයක් සහ උණුසුම් වියළි තත්ත්ව පවතින නිවර්තන කලාප වල පසුගිය වසර මිලියන 10 ක කාලයක් මුළුල්ලේ ඔවුන්ගේ පරිවෘත්තිය ක්‍රියාවලින‍් පවත්වා ගෙන යෑම සදහා නව ක්‍රමෝපායන් ඇති කර ගෙන ඇත.

වෙනස්වන ජීවන චක්‍ර
සියළුම බහුසෛලික ශාක සඳහා අවධි දෙකකින් යුතු ජීවන චක්‍රයක් ඇත. (ඇතැම් අවස්ථා වලදී මෙය පරම්පරාවක් ලෙසට හැදින්වේ.) මින් එක් අවධියක් ජන්මානුශාක වන අතර ඒවා සඳහා තනි වර්ණ දේහ පවති. (මෙය 1n ලෙස හැදින්වේ) මේවා මගින් ජන්මානු නිෂ්පාදනය කරනු ලබයි. (ස්ත්‍රී සහ පුරුෂ ජන්මානු) අනෙකුත් අවධිය වනුයේ බීජානු ශාකය වන අතර ඒවා සඳහා   යුගලවු  වර්ණ දේහ පවති. (මෙය 2n ලෙස හැදින්වේ.) මේවා මගින් බීජානු නිෂ්පාදනය කරනු ලබයි. මෙම අවධි දෙක ඇතැම් අවස්ථා වලදී එකහා සමාන වන අතර ඇතැම් අවස්ථාවන්හිදි ඒවා එකිනෙකට හාත්පසින් වෙනත් ශාක වර්ග දෙකක් වේ.

ශාක පරිණාමයේ යටපත් කිරීමේ රටාව ශාක අවධියෙහි කැපිපෙනෙන අඩුවීමක් ඇති වීම සහ බීජානු ශාක අවධියෙහි ප්‍රමුඛවීමක්ඇති කරයි. භෞමික ශාක වල පුර්වජයන් වන ඇල්ගි සෑම අවස්ථාවකදීම ඒකගුණ ජීවන චක්‍රයක් පෙන්නුම් කරන අතර ඒක සෛලික යුක්තානුවක් සාදමින් ද්විගුණ හෙවත් 2n අවධියක් ඇති කර ගනී. සියළුම භෞමික ශාක ද්විගුණ ඒවා වන අතර එනම් ඒවා සඳහා ඇති සියළුම ඒක ගුණ සහ ද්විගුණ අවධි සියල්ලම බහු සෛලික වේ.

මෙලෙස ඉහතින් සඳහන් කල ආකාරයට භෞමික ශාක සඳහා ද්විකවක ජීවන චක්‍රයක් පැවතිමේ පැහැදිලි කිරීම සඳහා සිද්ධාන්ත දෙකක් භාවිතා වේ.

මින් පලමු වැන්න අන්තර් නිවේශණ සිද්ධාන්තය වන අතර (මෙය විරෝධී හෝ අන්තරස්ථ සිද්ධාන්තය ලෙසද හැඳින්වේ) එමගින් බීජානු අවධිය යන්න කෘත්‍යමය වශයෙන් නව සොයාගැනීමක් බවට විශ්වාස කරනු ලබයි. මෙලෙස බීජානු අවධිය ඇති වීම
සිදුවන්නේ අලුතෙන් ඇති වුණු යුක්තානුවේ සෛල අනූනන විභාජනයට ලක්වීමෙන් වන අතර එහි සෛල පසු අවධියකදී උණන විභාජනයට ලක්වීමෙන් බීජානු නිපදවනු ලබයි. මෙම සිද්ධාන්තය මගින් විස්තර කරන ආකාරයට ප්‍රථම බීජානුව ජන්මානුවට වඩා වඩාත් වෙනස් රූපානු දර්ශයක් ඇති කර ගන්නා අතර ඒවා එකකට එකක් ස්වාධීන වේ. මෙය අප දන්නා බ්‍රයෝෆයිටාවන් සමග වඩාත් හොඳින් සංසන්දනය කල හැකි අතර මෙහිදි තලසාකාර ජන්මානු ශාකය සරල බීජානු ශාකයක් මගින් පරපෝෂි තත්ත්වයට පත් කරනු ලැබේ. මෙහිදි බිජාණුධානියක් මගින්  එවා එකිනෙකට සම්බන්ධ කරනු ලබයි. ආදි සරල බීජානු ශාක වල වඩ‍ාත් කැපිපෙනෙන ලෙස ඉහළ යන සංකිර්ණතාවය ඇති වී ඇත්තේ ඒවා සඳහා ප්‍රභාසංස්ලේශණය සිදු කර ගන්නා සෛල ඇතිවීමත් සමගය. මෙමගින් ඒවා බීජානු ශාකය මත යැපිමෙන් නිදහස් වී ඇති අතර මෙය අද දින දක්නට ඇති ඇතැම් Hornworts (Anphoceros) වල පෙන්නුම් කරයි. අවසානයේදී ප්‍රතිඵලය වනුයේ බිජානු ශාක වල අවයව සහ වාහිණි පටක ඇතිවීමෙන් එය වඩාත් ප්‍රමුඛ අවධිය වීමයි. මෙලෙස විකසනය වීමෙන් සනාලශාක හෙවත් ට්‍රැකියෝෆයිටාවන් ඇතිවුණි. මෙම සිද්ධාන්තය සඳහා වඩාත් හොදින් ආධාර සපයනු ලැබුවේ ඉතා කුඩා Cooksonia ප්‍රභේද ජන්මානු ශාක පරමුපරාව මගින් වඩාත් හොඳින් ආධාර ලැබීම යන නිරීක්ෂණය මත පදනම්වය. වඩාත් විශාල අක්ෂීය දේහ ව්‍යුහයක් සහිත වීමෙන් සහ ප්‍රභාසංස්ලේශක පටක වඩාත් වැඩි ප්‍රමාණයක් පැවතීමෙන් හා එසේ විමෙන් හොඳින් සංදාරණය වීමට හැකියාව ලැබීමෙන් ප්‍රමාණවත් පරිදි බිජානු ශාක අවධියක් ඇති කිරීම සඳහා වඩාත් හොඳ මාධ්‍යයක් සපයනු ලබයි.

වෙනත් සංකල්පයක් වනුයේ පරිණාමය පිළිබඳව වු සිද්ධාන්තයයි. (සමජාත සිද්ධාන්ත) මෙමගින් විග්‍රහකරනුයේ යුක්තානුව ජනනය වීමෙන් පසු ඌණන විභාජනය සිදුවීමට ඇති වු ප්‍රමාදයක් හේතුවෙන් බීජානු වල ඇති වීම ක්ෂණයකින් සිදුවු බවයි. එකම ජානමය ද්‍රව්‍ය භාවිතා කෙරුණ ද ඒක ගුණ සහ ද්විගුණ අවධි දෙකම පෙනුමෙන් එකහා සමාන වේ. මෙමගින් ඇතැම් ඇල්ගි වල හැසිරීම විග්‍රහ කෙරෙන අතර ඒවා මගින් ප්‍රත්‍යවර්ථි ලෙස එකහා සමාන බීජානු හා ජන්මානු ශාක ඇති කරනු ලබයි. භෞමික පරිසරය සඳහා පසු කාලීනව ඇති කර ගන්නා අනුවර්ථනයක් වනුයේ භෞමික පරිසරය තුළ දී ඇති විය හැකි විජලනයේ ආරක්ෂා වීමට ක්‍රමෝපායන් ඇති වීමයි. මෙමගින් ලිංගිකව සිදු කරන ප්‍රජනනය අපහසු වන අතර එයට ප්‍රතිඵලයක් වශයෙන් ලිංගිකව ක්‍රියාකාරි ජන්මානු වල සරල වීමක් සිදුව ඇත. තවද බීජානු අවධිය වඩාත් හොඳින් විකසනය වීමෙන් ජල ප්‍රතිරෝධි බීජානු මගින් ව්‍යාප්ත වීමට වඩා හොඳ හැකියාවක් ලැබී ඇත. මෙම පරිණාමය පිළිබඳව වු සංකල්පය පැහැදිලි කිරීම සඳහා එක හා සමාන සංකිර්ණත්වයකින් යුතු බිජානු ශාක සහ ජන්මානු ශාක වල පටක ව්‍යුහය අධ්‍යයනය කිරී‍මෙන් අවබෝධයක් ලබාගත හැකිය.

ආශ්‍රිත ලිපි

 Evolution of herbivory
 Evolutionary history of life
 Paleobotany
 Plant evolutionary developmental biology
 Timeline of plant evolution

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

 Evolution And Paleobotany at Britannica

Evolution of plants
Plant sexuality

ශාක වල පරිණාමයේ ඉතිහාසය


Stanley Tennenbaum (* 11. April 1927 in Cincinnati; † 4. Mai 2005 in Princeton) war ein US-amerikanischer mathematischer Logiker.

Tennenbaum machte 1945 einen Ph. B. Abschluss (Bachelor of Philosophy) an der University of Chicago, besuchte danach die Graduate School, machte aber keine weiteren Abschlüsse und promovierte auch nicht. Tennenbaum war sehr unkonventionell und hatte viele verschiedene akademische Stellen, teilweise als Gastwissenschaftler, teilweise mit permanenter Anstellung (tenure, so an der University of Rochester). Insbesondere interessierte er sich auch für den Unterricht an Grundschulen und unterrichtete dort häufig (in der Regel nachdem er sich spontan kurz zuvor bei der Schulleitung anmeldete) – das war auch ein Thema, das er viel mit Kurt Gödel diskutierte. Er starb an seinem zweiten Herzanfall, als er Freunde in Princeton besuchte.

Tennenbaum bewies fundamentale Resultate in der Modelltheorie, wie den Satz von Tennenbaum (1959), der besagt, dass kein abzählbares Nicht-Standardmodell der Peano-Arithmetik rekursiv sein kann, und der Mengenlehre. 1971 bewies er mit Robert M. Solovay die Unabhängigkeit der Suslin-Hypothese (SH) von den Zermelo-Fraenkel-Axiomen der Mengenlehre. Zuerst zeigte er 1963 die relative Konsistenz der Negation der SH und 1965 mit Solovay die relative Konsistenz der SH. Ihre Arbeiten zeigten damals das große Potential der gerade von Paul Cohen eingeführten Forcing-Methode. Von ihm stammt ein neuer geometrischer Beweis der Irrationalität von .

Weblinks
 Akihiro Kanamori Historical Remarks on Suslin's Problem, pdf

Einzelnachweise

US-Amerikaner
Mathematischer Logiker (20. Jahrhundert)
Geboren 1927
Gestorben 2005
Mann

Stanley Tennenbaum


20th Digital Studio (também conhecida em tela como simplesmente 20th Digital e anteriormente conhecido como Fox Digital Studio de 2008 a 2013 e Zero Day Fox de 2013 a 2020) é uma empresa americana de produção e distribuição de webséries e filmes para web fundada em 2008 como uma mídia digital, e é uma subsidiária da 20th Century Studios, uma divisão da Walt Disney Studios, que é uma divisão da The Walt Disney Company. Seu foco evoluiu para financiar e produzir conteúdo de gênero de formato curto por novos cineastas do mundo digital e dos festivais de cinema.

Produziu séries da web como The Ropes, de Vin Diesel, Wolfpack of Reseda, Let's Big Happy, Suit Up, Bad Samaritans e Suit Up 2, além de filmes como Shotgun Wedding. Suit Up, estrelado por Marc Evan Jackson, é o primeiro dos programas do estúdio a ser escolhido para uma segunda temporada. Foi produzido em parceria com a DirecTV.

A 20th Digital Studio é um dos estúdios da 21st Century Fox que foram adquiridos pela Disney em 20 de março de 2019.

Filmografia

Séries de televisão
 The Ropes (2011)
 Wolfpack of Reseda (2012)
 Let's Big Happy (2012)
 Suit Up (2012)
 Bad Samaritans (2013)
 Suit Up 2 (2014)
 Phenoms (2018)
 Small Shots (2018)

Filmes
 Shotgun Wedding (2013)
 How to Be a Man (2013)
 Parallels (2015)
 Mono (2016)
 Grimcutty (2022)
 Matriarch (2022)

Logotipo
O logotipo original da Fox Digital Studio foi criado em 2007 pelo artista gráfico em movimento e 3D Robert Holtby, residente do Reino Unido. A partir de 2013, Holtby atualizou o logotipo para refletir o novo rebranding da Fox Digital Studio, como "Zero Day Fox" e para movê-lo mais de acordo com os outros logotipos da 20th Century Fox criados pela Blue Sky Studios.

O atual logotipo do 20th Digital Studio foi feito de acordo com o logotipo da 20th Television, após a remoção da marca "Fox" da Disney dos ativos da 21st Century Fox adquiridos em 2019 para evitar confusão com a Fox Corporation.

Referências

Ligações externas

Fundações na Califórnia em 2008
Empresas fundadas em 2008
20th Century Studios
Empresas de produção cinematográfica dos Estados Unidos
Empresas produtoras de televisão dos Estados Unidos
Empresas de entretenimento dos Estados Unidos
Empresas da Califórnia
Walt Disney Studios
Aquisições da Disney
Estúdios de produção da Disney

20th Digital Studio


كفرسير أو كفرصير هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء النبطية في محافظة النبطية. تبعد عن العاصمة بيروت 58 كلم، ويبلغ ارتفاعها عن سطح البحر 503 متر. عدد سكانها 5008 نسمة بينهم 2500 ناخب، أما عدد المغتربين فيبلغ 1000 مغترب معظمهم في كندا وأميركا والخليج العربي. تشتهر البلدة بزراعة التبغ والحبوب وببعض الصناعات المحلية. من أهم معالمها الأثرية هي قلعة العبر وهي قلعة أثرية يعود بناؤها إلى حقبة تاريخية قديمة، كما تنتشر في البلدة العديد من المنتزهات السياحية. تأسس أول مجلس بلدي فيها سنة 1963 وكان برئاسة محمد رزق.

التسمية
يحتمل أن يكون اسم كفرصير سريانياً حديثًا، فكلمة (سير) تعني الجرة. أما بالصاد فيعني الرسول المبعوث، وكفر تعني قرية. وعليه يكون المعنى قرية الرسول.

التعليم والمدارس
تحوي كفرصير على ثلاث مؤسسات تربوية وهي المدرسة الرسمية (متوسطة مختلطة)، والمهنية الرسمية، ومدرسة الآفاق (مدرسة خاصة- متوسطة)

كان من أوائل من علّم في كتّاب بلدة كفرصير الشيخ محمد علي عواضة في نهاية العهد التركي حيث كان يأخذ 100 قرش تركي عن كل ولد (مقابلة في مجلة النادي العام 1973م)، كذلك الشيخ محمد صالح ريحان في نهاية القرن التاسع عشر ومطلع القرن العشرين وأعقبه ابنه الشيخ أسد الله ريحان الذي كان لديه معرفة جيدة باللغة العربية وآدابها وكذلك الحساب. ثم أصبح معلماً متدرجاً في مدرسة كفرصير الرسمية التي افتتحت أبوابها في العام 1892م. من صفين ابتدائيين، واستمر بالتدريس لغاية العام 1930م (تاريخ إقفال المدرسة من قبل وزارة المعارف) ثم عادت وزاولت نشاطها العام 1932م من دون الشيخ أسد الله الذي لم يكن لديه إلمام باللغة الفرنسية (الشرط المطلوب لكي يتثبت كوكيل معلم). ثم افتتح ابنه الشيخ خليل مدرسة ابتدائية خاصة في البلدة لتعليم الناشئة كذلك درس في القرى المجاورة.

بدأ التدريس في البلدة من خلال غرفتين بجانب الحسينية لغاية فترة الخمسينيات التي لم تكتمل المرحلة الابتدائية خلالها، وقد تناوب على التعليم كل من المعلمين المنفردين: أحمد غربية (النبطية)، جعفر عز الدين، نزيه الخطيب (برجا)، محمد رمال (الدوير)، سامي علوش (دير الزهراني). وكان من أوائل من نال شهادة السرتفيكا من أبناء البلدة كل من رياض سكافي، أديب سبيتي، محمد رزق، والشيخ أمين قميحة، ولكن من مدرسة النبطية في مطلع الأربعينيات. ثم استؤجرت فيما بعد عدة غرف لاستيعاب الطلاب إلى أن تم بناء مدرسة ابتدائية كاملة في العام 1961م على أرض تبرع بها عادل عسيران وعلى نفقة الأهالي لكل من طلاب بلدتي كفرصير والقصيبة. وكانت أول دفعة سرتفيكا في العام 1962م. وأول دفعة بريفيه في العام الدراسي 1967/1968م.

جمعيات ونوادي في كفرصير
 النادي الثقافي الاجتماعي - كفرصير: تأسس عام 1971 ميلادي.
 الجمعية التعاونية الإنتاجية في بلدة كفرصير
 رابطة كفرصير: تأسست عام 1953
 نادي الرسالة الرياضي- كفرصير

وكان لتأسيس الرابطة الخيرية لشباب كفرصير في العام 1953م دور هام في تحسين أوضاع البلدة على مختلف الصعد عبر أجيالها المختلفة، كذلك كان لدخول الأحزاب الوطنية دور معاضد لهذه المهمة حتى أصبحت بلدة كفرصير مختلفة كلياً عن قرى مجاورة لها، بل إنها أصبحت تعتبر بمثابة «المحور» لبلدات القاقعية وصير الغربية والقصيبة وبريقع وعدشيت، لجهة انفتاحها الثقافي وتخليها عن التعصب السياسي والعائلي.

المراجع

أماكن مأهولة في لبنان
أماكن مأهولة في محافظة النبطية
قرى جبل عامل
مدن لبنان
منطقة النبطية
أماكن مأهولة في قضاء النبطية

كفرصير


Belize is a country with a rich variety of wildlife, due to its unique position between North and South America, and a wide range of climates and habitats for plant and animal life. Belize's low human population, and approximately  of undistributed land, provides an ideal home for more than 5000 species of plants, and vast numbers species of animals — with several hundred vertebrates including armadillos, snakes, and monkeys.

Non-vertebrates

The vast majority of Belizean animals are from diverse lineages that are 'non-vertebrates', with many arthropods, molluscs, annelida, nematodes and often countless others often poorly studied.

Vertebrates

Mammals

Birds

The avifauna of Belize include a total of 590 species, of which two are globally endangered and four have been introduced by humans.

Amphibians

There are many species of salamanders, toads, and frogs found in the tropical forests of Belize such as the rufescent salamander, red-eyed tree frog, Maya rain frog, marine toad, and Mexican burrowing toad. Out of 450 species of salamanders found in the world, only six types are found in Belize, all of which belong to the family Plethodontidae. This group of salamanders are the lungless salamanders, meaning they do not breath through lungs, but instead through the pores of their moist skin. There are three species of toads living in Belize, out of more than 300. The largest known toad can be found in Belize, the marine toad. It can grow up to 20 cm (8 in), and weight as much as 1.2 kg (2.5 lb.). These toads are more commonly found in human settlements rather than in the wild, so they are easily seen by tourists. They have adapted to human settlements, so they will eat cat or dog food left out for house pets.

There are more than 800 species of rain frogs that exist, and eight of them are found in Belize. They vary in size, from the Maya rain frog which is about 2.5-3.5 cm (1 in), to the Central American rain frog which can be 9 cm (3.5 in) long. Rain frogs are usually terrestrial, so they can be found on the forest floors, in or near pools, ponds, and streams. They are different from tree frogs in their color; usually having more earth tones with dark markings on their backs and legs. Out of more than 700 species of tree frogs, 12 of them can be found in Belize. Unlike rain frogs, they have more bright colors such as orange, blue, red and yellow to warn predators that they are poisonous. Tree frogs, like their name, are most commonly found in trees. Despite their skinny legs, they are very good jumpers and climbers.

Reptiles

In Belize, there are 2 species of crocodilians that roam around the waters, the American crocodile and Morelet's crocodile. Although both of these species are not particularly aggressive, they are found as a danger to humans. The American crocodile can grow up to 6.4 m (21 ft), on average being about 4 m (13 ft). They are usually found in the swamps and lowlands of Belize. Morelet's crocodile, which is smaller, can grown up to 4 m (13 ft) but the average size is 2.5 m (8 ft). These crocodiles are mostly seen along the coast of Northern and Central Belize in freshwater.

Belize has many species and types of turtles. There are three species of hard-shelled sea turtles such as the loggerhead, which on average is 2.3 m (7.5 ft) long and 540 kg (1190 lb.). They are found in the open oceans and coastal waters of Belize. Another is the green sea turtle which on average is 1.5 m (5 m) and can weigh up to 100 kg (220 lb.). Green sea turtles migrate across open seas but are primarily found in shallow coastal waters. The third type of hard-shelled sea turtle that can be found in Belize is the hawksbill turtle. This sea turtle is only about 1 m (3.3 ft) and does not exceed 50 kg (110 lb.), and they are usually found near coral reefs or rocky areas of the sea. Five species of mud and musk turtles are found in the fresh water bodies of Belize: narrow-bridged musk turtles, Tabasco mud turtles, white-lipped mud turtles, scorpion mud turtles, and Mexican giant musk turtles. Two of the species of turtles that live primarily on land in Belize are the furrowed wood turtle and the slider turtle. Some other species of turtles commonly found in Belize are Central American river turtles which live in fresh water and their average size is about 65 cm (25 in), and snapping turtles which can tolerate any type of body of water, and on average are about 47 cm (18 in).

Belize is home to many tropical snake species, including both venomous and nonvenomous snakes. The families found in Belize consist of Colubridae, Boidae, Elapidae and Viperidae, of which the latter two families are highly venomous and may present a potential health hazard to humans if provoked. Out of 1500 species of colubrids known, 60 of these species live in the tropical habitats of Belize. Many of the colubrid species found in Belize are often Neotropical forms of the Neartic colubrids found in Mexico, the United States, and Canada, with some of the species of colubrid snakes consisting of the water snakes, brown snakes, garter snakes, whip snakes, green snakes, rat snakes, and king snakes.

Colubrid snakes differ from other Belize snakes in a few ways. Colubrids typically do not have a definable jaw line, and often have heads that are not much thicker than the neck, if at all. In addition, they have several rows of teeth on the roof of their mouth, as well as single row of teeth on the bottom jaw, but they do not have elongated, hollow fangs in the upper jaw as some of the venomous snakes often do. The only species in the family Boidae that is found in Belize is the boa constrictor, which includes a separate locality form (potentially a separate subspecies) from Crawl Cay. A dwarf form, Belizean boa constrictors can reach up to a maximum length of  but typically only reach a length of . Their patterns typically consists of brown or black squarish markings on a grey or brown background that become progressively rounder, larger, and darker towards the tail, and this pattern helps them to camouflage in their surroundings, often in leaf litter, bushes, and tree canopies, to remain hidden from both prey and predators.

Boa constrictors and many of the colubrid species kill their prey primarily via constriction, grabbing their prey within their jaws before throwing coils of their muscular bodies around the prey item and squeezing a great amount of pressure, killing their prey by asphyxiation and ruptured blood capillaries. Boa constrictors are ambush hunters, while colubrids will vary between being either active hunters or ambush hunters.

The venomous snakes in Belize can be split into two families: the Viperidae, and the Elapidae. The Viperidae of Belize contains pit vipers such as rattlesnakes, lanceheads, and the cantils. Most of the venomous snakes in Belize are in this family. Some of the specific species found in Belize are the fer-de-lance, (Bothrops asper) which can grow up to 2.5 m (8 ft) in length, the eyelash viper (Bothriechis shlegelii), which can grow up to 1 m (3 ft), and the Neotropical rattlesnake (Crotalus durissus), with can reach a length of 1.5 m (5 ft).

Both pit vipers (which are venomous) and boa constrictors (which are not) are usually ambush hunters that will remain hidden, laying in wait in a single general area, potentially up for several days, before striking a prey item that crosses their path with immense speed. There are only 3 species of the family Elapidae that are found in Belize, all of which are classified as different species of coral snakes. Coral snakes are often found in bright vivid patterns which represent a warning to potential predators or aggravators, also of which are known to be mimicked by the colubriod milk snakes as a form of Batesian mimicry. Coral snakes from Belize are typically small, rarely ever grow longer than 1 m (3 ft). However, their venom is known to be a very powerful neurotoxin.

There are eight species of geckos that inhabit Belize. They are very small, harmless lizards, that can climb walls due to their big toes and claws that allow them to cling easily. This is why they are often found in homes of people in Belize, hanging on the walls. They are usually a length of 5–10 cm (2–4 in), not including the tail. The size of the tail can vary dramatically because of the gecko's ability to detach it and grow another. There is one species of gecko that can only be found in Belize, which is the Belize leaf-toed gecko. The world's smallest reptile, the Caribbean dwarf gecko, which on average is 4 cm (1.5 in) long, has also made its home in Belize.

See also
List of endemic species of Belize
List of butterflies of Belize

References

Environment of Belize

Fauna of Belize


La veritè nella bugia (La verdad de la mentira, en español) es una farsa giocosa per musica en un acto con música de Carlo Coccia y libreto de Giuseppe Maria Foppa. Se estrenó en octubre de 1809 en el Teatro San Moisè de Venecia.

Referencias

Enlaces externos

Óperas de Carlo Coccia
Óperas en italiano
Óperas de 1809
Óperas estrenadas en Venecia

La verità nella bugia


شقاوة بنات فيلم مصري إنتاج عام 1963، قصة عدلي المولد، من إخراج طلعت علام.

تجسد سعاد حسني دور فتاة تعمل عند حسام (أحمد رمزي) الشاب المستهتر متعدد العلاقات وغير المسئول، ووالده. وفي يوم تتعرض للضرب عندهم فتهرب وتعود لأخوتها بالقاهرة وتعمل معهم في كافيتريا الجامعة، تتعاون مع زميلات لها لتنتقم من حسام فتجسد دور شخصية أخرى تتصل بالخطأ في منزل حسام ثم يتعرف عليها ويطلب مقابلتها وفي كل مرة تحدث مشكلة له إحداها هو تخلي بنت الباشا عنه. وقد كان والده يريده أن يتزوجها، وبعد عدة مرات يكتشف حسام أنها نفس الفتاة التي كانت تعمل لديهم وأنها كانت متنكرة.

ينتهي الفيلم بأن يتعلم حسام من أخطائه ويطلبها للزواج من أهلها البسطاء ويوافق أبوه في نهاية الفيلم على الزواج.

تمثيل
 رشدي أباظة.
 حسن فايق.
 أبو بكر عزت.
 سميرة محسن.
 نوال أبو الفتوح.
 عدلي كاسب.
 سعاد حسني.
 أحمد رمزي.
 يوسف فخر الدين.

روابط خارجية

مراجع

أفلام أحمد رمزي
أفلام سعاد حسني
أفلام مصرية إنتاج 1963

شقاوة بنات (فيلم)


Shogo Fujimaki (født 13. juni 1989) er en japansk professionel fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Ventforet Kofu og Gainare Tottori.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Shogo Fujimaki


Robert Arthur Kardashian () este o personalitate americană de televiziune și om de afaceri. El a devenit cunoscut apărând în "Keeping Up With The Kardashians". Este de asemenea cunoscut și ca designer de șosete, având firma Arthur George.

Viața personală
Robert s-a născut pe 17 martie 1987, în Los Angeles, California în familia avocatului Robert Kardashian și Kris Jenner (numită Kardashian pe acea vreme), având 3 surori mai mari, Kourtney, Kim și Khloe Kardashian, el fiind mezinul familiei Kardashian și unicul frate.
Părinții lui divorțează în 1991, iar mama sa se recăsătorește cu Bruce Jenner.
Rob capătă surori vitrege. În 1995, Kris Jenner naște primul ei copil cu Bruce Jenner, pe Kendall, iar în 1997 o naște pe Kylie.
Mai târziu în 2003, tatăl lui moare din cauza cancerului esofagian, Rob având doar 16 ani.
Din 2007, Rob începe o relație cu actrița Adrienne Bailon, relație care se sfârșește în 2009. După mai multe relați, începe o relație cu cântăreața Rita Ora și după multe speculații acesta confirmă relația în octombrie 2012. În decembrie 2012, Rob o acuză pe Rita că l-a înșelat cu 20 de bărbați.
În 2016, începe o relație cu modelul Blac Chyna, relație care i-a creat un adevărat scandal cu familia sa. La puțin timp după, Chyna rămâne însărcinată cu copilul lui Rob. Pe 10 noiembrie 2016 aceasta naște o fetiță pe care au numit-o Dream Renee Kardashian. Rob și Chyna se despart și se împacă de mai multe ori la rând, până la urmă despărțindu-se.

Cariera
În 2007, Robert devine celebru pentru emisiunea surorilor sale, "Keeping Up With The Kardashians". Rob își face apariția și în alte emisiuni cum ar fi "Kourtney and Khloe Take Miami", Khloe&Lamar, etc.
În 2013 își deschide propria firmă de șosete, numită Arthur George - Arthur dupaă numele lui mic și după numele bunicului său și George după numele mic al tatălui său.

Referințe

Legături externe
 https://facebook.com/robkardashian
 https://twitter.com/robkardashian
 https://www.shoparthurgeorge.com/

Nașteri în 1987
Personalități de televiziune din SUA
Oameni din Los Angeles
Frați celebri

Rob Kardashian


İhsan Tekin, (1919, Daday - ?) İstanbul eski valisi.

1919 yılında Kastamonu'da doğmuştur. Baba adı Mehmet, anne adı Melek. 1937'de Kastamonu Lisesini ve 1941 yılında Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesi'ni bitirmiştir.

Kastamonu Maiyet Memurluğu ve Devrakani ile Cide Kaymakam Vekilliklerinden sonra Tuzluca, Devrek, Mecitözü, Akdağmadeni ve Düzce Kaymakamlıklarını yapmıştır.

Denizli ve Konya Vali Muavinliklerinden sonra 1960'ta Uşak Valiliğine atanmıştır. Daha sonra Konya Valiliği ardından Eskişehir ve Merkez Valiliği yapmış, son olarak 7 Şubat 1978 - 9 Nisan 1979 tarihleri arasında İstanbul Valiliği'ne atanmış ve bu görevinde iken istifa edip emekli olmuştur.

Almanca bilir. Evli ve 3 çocuk babasıdır.

Kaynakça

Tekin, İhsan
Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesinde öğrenim görenler
İstanbul valileri
Ölüm tarihi bilinmeyenler

İhsan Tekin


Als Illerkanal werden zwei Wasserkanäle bezeichnet, die zur Energiegewinnung parallel zur Iller in den Jahren ab 1910 bzw. in den Jahren 1919–1927 gebaut wurden. Die EnBW, die LEW und weitere Firmen betreiben mit ihm mehrere Laufwasserkraftwerke.

Verlauf
Das flussaufwärts gelegene Kanalbauwerk nimmt seinen Anfang als linksseitiger Abzweig aus der Iller bei Mooshausen, einem Ortsteil von Aitrach, und wird nach etwa 20 Kilometer bei Kirchberg an der Iller in die Iller zurückgeleitet. In diesem Abschnitt befinden sich vier Illerkraftwerke der EnBW: IKW II bei Tannheim, IKW III bei Unteropfingen, IKW IV bei Dettingen und das Klein-Wasserkraftwerk Mooshausen.

Der zweite Illerkanal, der 1910 fertiggestellt wurde, zweigt ca. 900 Meter flussabwärts bei Filzingen, einem Ortsteil von Altenstadt (Iller) nach rechts von der Iller ab und mündet nach ca. 31 Kilometer in Neu-Ulm in die Donau. Im oberen Teil betreibt die "Untere Iller AG" (UIAG), ein Tochterunternehmen der LEW und der E.ON Wasserkraft drei Wasserkraftwerke in Altenstadt, Untereichen und Au. Nach einem Abfluss hin zur Iller bei Kanalkilometer 12 wird der Illerkanal vorübergehend auch als "Wieland-Kanal" bezeichnet, da er direkt durch das Gelände der Wieland-Werke verläuft, die auf ihrem Werksgelände ein firmeneigenes Wasserkraftwerk betreiben. Im Stadtgebiet Neu-Ulm betreiben die Stadtwerke Ulm/Neu-Ulm (SWU) das Wasserkraftwerk Ludwigsfeld und das Wasserkraftwerk Neu-Ulm.

Im letzten Abschnitt, kurz vor der Einmündung in die Donau, befindet sich als Trainingsgelände die Kanu-Slalom-Strecke der "Ulmer Paddler", die auch vom Verein "Ulmer Kanufahrer e.V." genutzt wird.

Geschichte
In den Jahren 2010 bis 2012 wurde für etwa 6 Millionen Euro die bestehende Brücke über dem linksseitigen Illerkanal und die A7 bei Kirchdorf an der Iller abgebrochen und eine neue Brücke errichtet. Im darauffolgenden Jahr 2013 erneuerte der Eigentümer das Einlaufbauwerk am Illerkanal beim Wehr Mooshausen. Deswegen wurde der Kanal bis zum Kraftwerk Tannheim trockengelegt.

Literatur

Weblinks

 Regierungspräsidium Tübingen
 Gemeinnützige Versorgung mit Elektrizität - Der Bezirksverband Oberschwäbische Elektrizitätswerke (OEW) 1909–1939 Von Kurt Diemer (PDF; 205 kB)

Einzelnachweise

Wasserstraße
Kanal in Bayern
KIllerkanal
Bauwerk im Landkreis Biberach
Fließgewässer im Landkreis Biberach
Bauwerk im Landkreis Ravensburg
Fließgewässer im Landkreis Ravensburg
Bauwerk im Alb-Donau-Kreis
Gewässer im Alb-Donau-Kreis
Gewässer im Landkreis Neu-Ulm
Gewässer im Landkreis Unterallgäu
Bauwerk im Landkreis Unterallgäu
Bauwerk im Landkreis Neu-Ulm
Erbaut in den 1910er Jahren

Illerkanal


La voïvodie de Poméranie (en ) était une unité de division administrative du royaume de Pologne et du Commonwealth polono-lituanien de 1454/1466 jusqu'au premier partage de la Pologne en 1772. À partir de 1613, sa capitale était Skarszewy.

Le nom Poméranie dérive du slave po more, signifiant "au bord de la mer".

Histoire
La voïvodie comprenait les terres orientales de la région historique de Poméranie, qui depuis la prise de contrôle teutonique de Gdańsk en 1308 était détenue par l'État de l'ordre teutonique. Après le soulèvement de 1454 de la Confédération prussienne et la guerre de Treize Ans, la région retomba dans la couronne polonaise selon la deuxième paix de Thorn en 1466. Avec les voïvodies de Chełmno (ancien Kulmerland) et de Malbork (Marienburg) et le prince-évêché de Warmie (Ermland), elle formait la province autonome de Prusse royale. L'autonomie de la région a ensuite été abolie à la suite de l'union de Lublin en 1569 et la région a été incorporée à la Couronne polonaise.

Dans les anciennes sources anglaises et généralement en allemand, l'appellation de Pomerérélie (en allemand : Pommerellen ou Pomerellen, rendu Pomorze Gdańskie en polonais) prévaut, car le nom Pomerania (en allemand : Pommern) fait généralement référence au duché occidental de Poméranie (en polonais : Księstwo Pomorskie), gouvernée par la Maison des Griffons, devenue vassale de l'empereur des Romains en 1181. À leur tour pour leur soutien dans la guerre de treize ans, les ducs Griffons en 1455 gagnèrent les districts de Lauenburg et de Bütow en tant que fiefs polonais, lesquels, à l'extinction de la dynastie en 1637, retombèrent aux mains de la couronne polonaise. Toutefois, le traité de Bromberg (1657) les a donnés aux margraves de Brandebourg, également maîtres de la province impériale adjacente de Poméranie.

Pour la Couronne polonaise, un fait s'est avéré fatal : après l'établissement en 1525 de la Prusse Ducale sur les territoires restants de l'ordre Teutonique, la Voïvodie de Poméranie a été séparé deux territoires, qui étaient tous deux détenus par la maison montante de Hohenzollern, depuis 1618 en union personnelle avec le Brandebourg-Prusse. Après que la couronne polonaise eut renoncé à la suzeraineté sur la Prusse ducale par le traité de Wehlau de 1657 et que les margraves de Brandebourg eurent pris le titre de roi de Prusse en 1701, les Hohenzollern cherchèrent à lier leurs territoires. À la veille des partages de la Pologne, le roi Frédéric II de Prusse en 1771 a finalement incorporé Lauenburg et Bütow dans la province de Poméranie. Au cours de la première partition l'année suivante, il annexa en outre la voïvodie de Poméranie à la Prusse royale, puis la rebaptisa province de Prusse-Occidentale – laquelle comprenait toute la Poméranie polonaise à l'exception de la ville de Gdańsk (Dantzig), qui ne fut incorporée qu'après le Deuxième partage de la Pologne de 1793.

Aujourd'hui, la région administrative historique correspond à peu près à l'actuelle voïvodie de Poméranie, polonaise, laquelle comprend également les terres de Słupsk (Stolp), qui appartenaient autrefois au duché de Poméranie, ainsi que le territoire de l'ancienne voïvodie de Malbork.

Administration
Siège du gouverneur de voïvodie (Wojewoda) :
 Skarszewy

Conseil régional (sejmik generalny) :
 Starogard Gdański

Conseils régionaux (sejmik poselski i deputacki) :
 Człuchów
 Tuchola
 Świecie
 Starogród
 Puck

Divisions administratives :
 Comté de Człuchów, (Powiat Człuchowski), Człuchów
 Comté de Gdańsk, (Powiat Gdański), Gdańsk
 Comté de Kościerzyna cierzyna, (Powiat Kościerzyński), Kościerzyna
 Comté de Mirachowo, (Powiat Mirachowski), Mirachowo
 Comté de Nowe, (Powiat Nowski), Nowe
 Comté de Puck, (Powiat Pucki), Puck
 Comté de Skarszewy, (Powiat Skarszewski), Skarszewy
 Comté de Stargard, (Powiat Starogrodzki) Starogard Gdański
 Comté de Świecie, (Powiat Świecki), Świecie
 Comté de Tczew, (Powiat Tczewski), Tczew
 Comté de Tuchola, (Powiat Tucholski), Tuchola

Articles connexes
 Voïvodie de Poméranie (1919-1939)

Références

Prusse royale
Histoire de la Pologne
Poméranie
Poméranie
Poméranie

Voïvodie de Poméranie (1466-1772)


Folk UnderGround is a musical group from Minneapolis, Minnesota, USA, who blend traditional music and new songs with dark and darkly comic themes. The members include Lorraine Garland (violin and vocals), Trevor Hartman (drums, accordion, and vocals), and Paul Score (guitar and vocals).

The band formed in the summer of 2002 when guitarist Paul Score and Trevor Hartman began playing tunes from Garland's old band, The Flash Girls. "Before Long," explained Score in one interview, "Lorraine was telling us how to play them correctly, and it went to the wee hours of the morning, and we just had a blast".

The group has two albums, Buried Things, featuring new songs written by Neil Gaiman and Jane Yolen (among others), along with a selection of traditional songs.  The second, Get Y'er Hands Off 'Me Booty!, is a live album of (mostly) traditional songs.

Though they have since broken up, the group used to play as the opening act for "Puke and Snot" (a comedy duo) at the Minnesota Renaissance Fair.

References

Musical groups from Minnesota

Folk UnderGround


Klaus Herm est un acteur allemand, né le  à Berlin et mort le  dans cette même ville.

Biographie
Né de parents acteurs, il prend des cours de théâtre à l'école d'art dramatique du Deutsches Theater, puis avec Agnes Windeck, après ses études secondaires.

Il joue d'abord sur les scènes de Berlin, puis travaille au Deutsches Theater de 1943 à 1947.

Dès 1961, il figure régulièrement à la télévision. Il joue avec Eberhard Fechner, et tourne pour Rainer Erler, Dieter Wedel, Hartmut Griesmayr, Wolfgang Becker, Claus Peter Witt, Michael Günther ou encore Franz Peter Wirth.

En outre, on peut l'apercevoir dans de nombreux épisodes de la série Tatort, Le Renard et Derrick.

Klaus Herm décède le 24 mai 2014 à l'âge de 89 ans dans sa ville natale de Berlin. Il est enterré dans le cimetière Heerstraße à Berlin-Westend.

Filmographie partielle

Cinéma

 1954 : Le Roi grenouille (Der Froschkönig) : Peter Page
 1955 : Heldentum nach Ladenschluß : Paul Bauer
 1958 : Scala – total verrückt : L'électricien
 1963 : Es war mir ein Vergnügen : Le costumier
 1973 : Nerze nachts am Straßenrand : Erich Regler, policier local

Télévision

 1974 : Tatort (épisode Eine todsichere Sache) : Kunach
 1974 : Der kleine Doktor : Commissaire Lucas
 1976 : Alle Jahre wieder – Die Familie Semmeling : Kagel, représentant de l'agence de voyage
 1977 : Tatort (épisode Himmelblau mit Silberstreifen) : Erwin Seifert
 1978 : Tatort (épisode Trimmel hält ein Plädoyer) : Johannes Hees
 1978 : Derrick (épisode Pension de famille) : Mr. Pacha
 1979 : Tatort (épisode Gefährliche Träume) : Commissaire Hinze, du département des stupéfiants
 1981 : Derrick (épisode Mort d'un Italien) : Gustav Grabbe
 1982 : Derrick (épisode Un voyage à Lindau) : Mr. Wörner
 1983 : Das Traumschiff: Karibik : Dr. Erich Waseck
 1984 : Derrick (épisode Maître Prestel) : Mr. Soskind
 1985 : Schöne Ferien – Urlaubsgeschichten aus Portugal : Friedrich Sperber
 1986 : Derrick (épisode Le témoin oculaire) : Erich Schuster
 1987 : Derrick (épisode Le dernier voyage) : Emil Miele
 1988 : Le Renard (épisode Um jeden Preis)
 1989 : Derrick (épisode Cri dans la nuit) : Wossnitz, le concierge
 1990 : Derrick (épisode Judith) : Le professeur Laux
 1990 : Derrick (épisode Assurance retraite) : Alfons Koppel
 1991 : Derrick (épisode Le cercle infernal) : Gossmann, le propriétaire
 1992 : Café Meineid (épisode Anno 1992)
 1994-1999 : Schwarz greift ein : Konrad Hellmann
 1994 : Derrick (épisode Cruauté, insensibilité, froideur) : Rudolf Lakonda
 1995 : Derrick (épisode Des gens comme il faut) : Le curé
 1997 : Derrick (épisode Le message universel) : Kruse
 1998 : Die Unbestechliche : Georg Engel
 2004 : Siska (épisode Briefe aus dem Knast)

Références

Liens externes

Acteur allemand de cinéma
Acteur allemand de télévision
Naissance en janvier 1925
Naissance à Berlin
Décès en mai 2014
Décès à Berlin
Décès à 89 ans

Klaus Herm


Macaria este în mitologia greacă zeița care reprezintă o moarte binecuvântată. Era fiica lui Hades și a Persefonei, iar frații ei sunt Melinoe și Zagreus.

Macaria mai este și numele fiicei lui Heracle, mama ei fiind Deianira. Se spune că ea a fost jerfită după moartea cumplită a tatălui ei.

Mitologia greacă

Macaria


Laboratory Virtual Instrument Engineering Workbench (LabVIEW) is a system-design platform and development environment for a visual programming language from National Instruments.

The graphical language is named "G"; not to be confused with G-code.  The G dataflow language was originally developed by LabVIEW. LabVIEW is commonly used for data acquisition, instrument control, and industrial automation on a variety of operating systems (OSs), including macOS and other versions of Unix and Linux, as well as Microsoft Windows.

The latest versions of LabVIEW are LabVIEW 2023 Q1 (released in April 2023) and LabVIEW NXG 5.1 (released in January 2021). NI released the free for non-commercial use LabVIEW and LabVIEW NXG Community editions on April 28, 2020.

Dataflow programming
The programming paradigm used in LabVIEW, sometimes called G, is based on data availability. If there is enough data available to a subVI or function, that subVI or function will execute. The execution flow is determined by the structure of a graphical block diagram (the LabVIEW-source code) on which the programmer connects different function-nodes by drawing wires. These wires propagate variables and any node can execute as soon as all its input data become available. Since this might be the case for multiple nodes simultaneously, LabVIEW can execute inherently in parallel. Multi-processing and multi-threading hardware is exploited automatically by the built-in scheduler, which multiplexes multiple OS threads over the nodes ready for execution.

Graphical programming

LabVIEW integrates the creation of user interfaces (termed front panels) into the development cycle. LabVIEW programs-subroutines are termed virtual instruments (VIs). Each VI has three components: a block diagram, a front panel, and a connector pane. The last is used to represent the VI in the block diagrams of others, calling VIs. The front panel is built using controls and indicators. Controls are inputs: they allow a user to supply information to the VI. Indicators are outputs: they indicate, or display, the results based on the inputs given to the VI. The back panel, which is a block diagram, contains the graphical source code. All of the objects placed on the front panel will appear on the back panel as terminals. The back panel also contains structures and functions which perform operations on controls and supply data to indicators. The structures and functions are found on the Functions palette and can be placed on the back panel. Collectively controls, indicators, structures, and functions are referred to as nodes. Nodes are connected using wires, e.g., two controls and an indicator can be wired to the addition function so that the indicator displays the sum of the two controls. Thus a virtual instrument can be run as either a program, with the front panel serving as a user interface, or, when dropped as a node onto the block diagram, the front panel defines the inputs and outputs for the  node through the connector pane. This implies each VI can be easily tested before being embedded as a subroutine into a larger program.

The graphical approach also allows nonprogrammers to build programs by dragging and dropping virtual representations of lab equipment with which they are already familiar. The LabVIEW programming environment, with the included examples and documentation, makes it simple to create small applications. This is a benefit on one side, but there is also a certain danger of underestimating the expertise needed for high-quality G programming. For complex algorithms or large-scale code, a programmer must possess extensive knowledge of the special LabVIEW syntax and the topology of its memory management. The most advanced LabVIEW development systems offer the ability to build stand-alone applications. Furthermore, it is possible to create distributed applications, which communicate by a client–server model, and are thus easier to implement due to the inherently parallel nature of G.

Widely-accepted design patterns
Applications in LabVIEW are usually designed using well-known architectures, known as design patterns. The most common design patterns for graphical LabVIEW applications are listed in the table below.

Benefits

Interfacing to devices
LabVIEW includes extensive support for interfacing to devices such as instruments, cameras, and other devices. Users interface to hardware by either writing direct bus commands (USB, GPIB, Serial) or using high-level, device-specific drivers that provide native LabVIEW function nodes for controlling the device.

LabVIEW includes built-in support for NI hardware platforms such as CompactDAQ and CompactRIO, with a large number of device-specific blocks for such hardware, the Measurement and Automation eXplorer (MAX) and Virtual Instrument Software Architecture (VISA) toolsets.

National Instruments makes thousands of device drivers available for download on the NI Instrument Driver Network (IDNet).

Code compiling
LabVIEW includes a compiler that produces native code for the CPU platform. The graphical code is converted into Dataflow Intermediate Representation, and then translated into chunks of executable machine code by a compiler based on LLVM. Run-time engine calls these chunks, allowing better performance. The LabVIEW syntax is strictly enforced during the editing process and compiled into the executable machine code when requested to run or upon saving. In the latter case, the executable and the source code are merged into a single binary file. The execution is controlled by LabVIEW run-time engine, which contains some pre-compiled code to perform common tasks that are defined by the G language. The run-time engine governs execution flow, and provides a consistent interface to various operating systems, graphic systems and hardware components. The use of run-time environment makes the source code files portable across supported platforms. LabVIEW programs are slower than equivalent compiled C code, though like in other languages, program optimization often allows to mitigate issues with execution speed.

Large libraries
Many libraries with a large number of functions for data acquisition, signal generation, mathematics, statistics, signal conditioning, analysis, etc., along with numerous for functions such as integration, filters, and other specialized abilities usually associated with data capture from hardware sensors is enormous. In addition, LabVIEW includes a text-based programming component named MathScript with added functions for signal processing, analysis, and mathematics. MathScript can be integrated with graphical programming using script nodes and uses a syntax that is compatible generally with MATLAB.

Parallel programming
LabVIEW is an inherently concurrent language, so it is very easy to program multiple tasks that are performed in parallel via multithreading. For example, this is done easily by drawing two or more parallel while loops and connecting them to two separate nodes. This is a great benefit for test system automation, where it is common practice to run processes like test sequencing, data recording, and hardware interfacing in parallel.

Ecosystem
Due to the longevity and popularity of the LabVIEW language, and the ability for users to extend its functions, a large ecosystem of third party add-ons has developed via contributions from the community. Most of these add-ons are available for direct download and installation into LabVIEW using VI Package Manager (VIPM), the official package manager for LabVIEW add-ons. National Instruments also hosts a marketplace for both free and paid LabVIEW add-ons called the NI Tools Network.

User community
There is a low-cost LabVIEW Student Edition aimed at educational institutions for learning purposes. There is also an active community of LabVIEW users who communicate through several electronic mailing lists (email groups) and Internet forums.

Home Bundle Edition
National Instruments provides a low cost LabVIEW Home Bundle Edition.

Community Edition
National Instruments provides a free-for-non-commercial use version called LabVIEW Community Edition. This version includes everything in the Professional Editions of LabVIEW, has no watermarks, and includes the LabVIEW NXG Web Module for non-commercial use. These editions may also be used by K-12 schools.

Criticism
LabVIEW is a proprietary product of National Instruments. Unlike common programming languages such as C or Fortran, LabVIEW is not managed or specified by any third party standards committee such as American National Standards Institute (ANSI), Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), International Organization for Standardization (ISO).

Non-textual
Since G language is non-textual, software tools such as versioning, side-by-side (or diff) comparison, and version code change tracking cannot be applied in the same manner as for textual programming languages. There are some additional tools to make comparison and merging of code with source code control (versioning) tools such as subversion, CVS and Perforce.

No zoom function
There is no ability to zoom in to (or enlarge) a virtual instrument (VI) which will be hard to see on a large high-resolution monitor. However, the ability to zoom has been added into LabVIEW NXG. On May 23, 2023, during the morning keynote address at the NI Connect conference in Austin, Texas, it was announced that zoom capability is expected in the Summer 2023 release of LabVIEW. Since adding the undo feature in LabVIEW 5.0 (May 1998), zoom has been the most requested feature.

Release history
In 2005, starting with LabVIEW 8.0, major versions are released around the first week of August, to coincide with the annual National Instruments conference NI Week, and followed by a bug-fix release the following February.

In 2009, National Instruments began naming releases after the year in which they are released. A bug-fix is termed a Service Pack, for example, the 2009 service pack 1 was released in February 2010.

In 2017, National Instruments moved the annual conference to May and released LabVIEW 2017 alongside a completely redesigned LabVIEW NXG 1.0 built on Windows Presentation Foundation (WPF).

Repositories and libraries
OpenG, as well as LAVA Code Repository (LAVAcr), serve as repositories for a wide range of Open Source LabVIEW applications and libraries. SourceForge has LabVIEW listed as one of the possible languages in which code can be written.

VI Package Manager has become the standard package manager for LabVIEW libraries. It is very similar in purpose to Ruby's RubyGems and Perl's CPAN, although it provides a graphical user interface similar to the Synaptic Package Manager. VI Package Manager provides access to a repository of the OpenG (and other) libraries for LabVIEW.

Tools exist to convert MathML into G code.

Related software
National Instruments also offers a product named Measurement Studio, which offers many of the test, measurement, and control abilities of LabVIEW, as a set of classes for use with Microsoft Visual Studio. This allows developers to harness some of LabVIEW's strengths within the text-based .NET Framework. National Instruments also offers LabWindows/CVI as an alternative for ANSI C programmers.

When applications need sequencing, users often use LabVIEW with the TestStand test management software, also from National Instruments.

The Ch interpreter is a C/C++ interpreter that can be embedded in LabVIEW for scripting.

DSP Robotics' FlowStone DSP also uses a form of graphical programming similar to LabVIEW, but is limited to the robotics industry respectively.

LabVIEW has a direct node with modeFRONTIER, a multidisciplinary and multi-objective optimization and design environment, written to allow coupling to almost any computer-aided engineering tool. Both can be part of the same process workflow description, and can be virtually driven by the optimization technologies available in modeFRONTIER.

See also
 Comparison of numerical-analysis software
 Dataflow programming
 Fourth-generation programming language
 Visual programming language
 Graphical system design

Related software titles
 Lego Mindstorms NXT, whose programming environment NXT-G is based on LabVIEW, and can be programmed within LabVIEW.
 20-sim
 LabWindows/CVI
 MATLAB/Simulink
 Virtual instrumentation
 CompactDAQ
 CompactRIO
 TOMVIEW

Free and open-source packages
 PWCT — GPL license
 DRAKON — public domain, with some open-source components

References

Further reading

Articles on specific uses

Articles on education uses

External links

Cross-platform software
Numerical analysis software for Linux
Numerical analysis software for macOS
Numerical analysis software for Windows
Numerical programming languages
Numerical software
Pedagogic integrated development environments
Software modeling language
Synchronous programming languages
Visual programming languages

LabVIEW


La isla Raben (en alemán: Rabeninsel, es decir Isla de los cuervos) es una isla fluvial alemana en el río Saale que pertenece administrativamente al estado de Sajonia-Anhalt. Posee una superficie 41 hectáreas con 1,2 kilómetros de largo por 580 metros de ancho. Se encuentra deshabitada. La isla es accesible a través de dos puentes ubicados en el norte y el este. La isla Raben es parte de una reserva natural de 90,7 hectáreas de superficie.

Véase también
Isla Qarasu
Isla Quail
Isla Quibble
Isla Qum

Referencias

Archipiélagos e islas de Sajonia-Anhalt
Islas fluviales de Alemania

Isla Raben


The Kingdom of Aragon (; ; ; ) was a medieval and early modern kingdom on the Iberian Peninsula, corresponding to the modern-day autonomous community of Aragon, in Spain. It should not be confused with the larger Crown of Aragon, which also included other territories—the Principality of Catalonia (which included the former Catalan Counties), the Kingdom of Valencia, the Kingdom of Majorca, and other possessions that are now part of France, Italy, and Greece—that were also under the rule of the King of Aragon, but were administered separately from the Kingdom of Aragon.

In 1479, upon John II of Aragon's death, the crowns of Aragon and Castile were united to form the nucleus of modern Spain. The Aragonese lands retained autonomous parliamentary and administrative institutions, such as the Corts. The arrangement remained until the Nueva Planta decrees, promulgated between 1707 and 1715 by Philip V of Spain in the aftermath of the War of the Spanish Succession, centralised power in Spain.

History

Independent kingdom
Aragon was originally a Carolingian feudal county around the city of Jaca, which in the first half of the 9th century became a vassal state of the kingdom of Pamplona (later Navarre), its own dynasty of counts ending without a male heir in 922. The name Aragón is the same as that of the river Aragón, which flows by Jaca. It might derive from the Basque Aragona/Haragona meaning "good upper valley" (haran+goi+ona, where haran = "valley", goi = "upper, high", and ona = good). Alternatively, the name may be derived from the earlier Roman province of Hispania Tarraconensis.

On the death of Sancho III of Navarre in 1035, the Kingdom of Navarre was divided into three parts: (1) Pamplona and its hinterland along with western and coastal Basque districts, (2) Castile, and (3) Sobrarbe, Ribagorza and Aragon. Sancho's son Gonzalo inherited Sobrarbe and Ribargorza. His illegitimate son Ramiro received Aragon. Gonzalo was killed soon after and all the land he owned went to his brother Ramiro, thus becoming the first de facto king of Aragon, although he never used that title.

By defeating his brother, García Sánchez III of Navarre, Ramiro achieved independence for Aragon. His son Sancho Ramírez, who also inherited the kingdom of Navarre, was the first to call himself "King of the Aragonese and Pamplonese". As the Aragonese domains expanded to the south, conquering land from Al Andalus, the capital city moved from Jaca to Huesca (1096), and later to Zaragoza (1118). After Alfonso the Battler died childless in 1135, different rulers were chosen for Navarre and Aragon, and the two kingdoms ceased to have the same ruler. By 1285 the southernmost areas of what is now Aragon had been taken from the Moors.

Dynastic union with the County of Barcelona

The Kingdom of Aragon gave the name to the Crown of Aragon, created in 1150 with the dynastic union resulting from the marriage of the Princess of Aragon, Petronilla, and the Count of Barcelona, Ramon Berenguer IV. Their son Alfonso II inherited all of the territories ruled by his father and mother. The King of Aragon also held the title of Count of Barcelona and ruled territories that consisted of not only the present administrative region of Aragon, but also Catalonia, and later the kingdoms of Majorca, Valencia, Sicily, Naples and Sardinia.

The King of Aragón was the direct ruler of the Aragonese region, and held the titles of Count of Provence, Count of Barcelona, Lord of Montpellier, and Duke of Athens and Neopatria. Each of these titles gave him sovereignty over a certain region, and these titles changed as he won and lost territories. In the 14th century, his power was greatly restricted by the Union of Aragon.

Union of the Crowns of Aragon and Castile and afterwards
The Crown of Aragon became a part of the Spanish monarchy after the dynastic union with Castile, which supposed the de facto unification of both kingdoms under a common monarch. The house of Barcelona held the Crown until 1410, when it went extinct. Subsequently, in 1412 the Aragonese secured the election of a Castilian prince, Ferdinand of Antequera, to the vacant Aragonese throne, over strong Catalan opposition. One of Ferdinand's successors, John II of Aragon (1458–1479), countered residual Catalan resistance by arranging for his heir, Ferdinand, to marry Isabella, the heir presumptive of Henry IV of Castile.

In 1479, upon John II's death, the crowns of Aragon and Castile were united to form the nucleus of modern Spain. Aragonese territories retained their autonomous parliamentary and administrative institutions, such as the Corts, until the Nueva Planta decrees, which were promulgated between 1707 and 1715 by Philip V of Spain in the aftermath of the War of the Spanish Succession. The decrees de jure ended the kingdoms of Aragon, Valencia and Mallorca, and the Principality of Catalonia, and merged them with Castile to officially form the Spanish kingdom. A new Nueva Planta decree in 1711 restored some rights in Aragon, such as the Aragonese Civil Rights, but upheld the end of the political independence of the kingdom.

The previous Kingdom of Aragon remained as an administrative unit until 1833, when it was divided into the three existing provinces. In the aftermath of Francisco Franco's death, Aragon became one of the autonomous communities of Spain in 1982.

Image gallery

See also
List of Aragonese monarchs
List of Aragonese royal consorts
List of Navarrese monarchs
Counts of Barcelona

References

Kingdom of Aragon
Aragon
Medieval Spain
Spanish Renaissance
Early Modern history of Spain
Aragon
Aragon
Aragon
States and territories established in 1035
States and territories disestablished in 1707
1035 establishments in Europe
1707 disestablishments in Spain

Kingdom of Aragon


لحام الغاز هو نوع من أنواع اللحام نستخدم فيه غاز الأكسجين مع غاز آخر لتوليد الحرارة الكافية لصهر سلك اللحام.

مصادر الأكسجين
 من الهواء المحيط مباشرة: مما يعطي أقل حرارة ممكنة
 من الهواء المحيط ولكن عبر مشعل اللحام.
 أكسجين نقي من أسطوانة مضغوطة: مما يعطي أعلى حرارة ممكنة

أنواع الغازات المستخدمة مع الأكسجين
 غاز الأسيتلين: ويعطي درجة حرارة تصل إلى 5589 فهرنهايت.
 غاز الهيدروجين
 الغاز الطبيعي: ويعطي درجة حرارة تصل إلى 4600 فهرنهايت.
 غاز البروبان: ويعطي درجة حرارة تصل إلى 4579 فهرنهايت.
 غاز البروبيلين: ويعطي درجة حرارة تصل إلى 5193 فهرنهايت.

أنواع مشاعل اللحام
 المشعل ذو الضغط المتعادل: ويستخدم في حالة ما إذا كان ضغط الأكسجين والغاز الأخر متساويين.
 المشعل الحاقن: ويستخدم في حالة ما إذا كان ضغط الأكسجين أكبر من ضغط الغاز الأخر.

السلامة
لحام الأوكسي-أستيلين والقطع به ليس أسلوبا صعبا في اللحام، لكن هناك بعض جوانب السلامة التي لا بد من مراعاتها عند أداء هذه العملية، مثل:

لا يجب استخدام أكثر من (1\7) (سُبع) ما تتسع له الاسطوانة من غاز في الساعة الواحدة، فإن الاستهلاك بأكثر من هذا المعدل قد يتسبب بخروج الأسيتون داخل الاسطوانة إلى الخرطوم، وقد يصل إلى بوري اللحام.

الأسيتلين خطر عند الضغط الذي يتجاوز 15 رطل لكل بوصة مربعة، فإنه يصبح غير مستقر، وقد يتحلل مع انفجار.

التهوية الملائمة عند اللحام تساعد على تجنّب التعرض للكيماويات الغازية.

أهمية حماية العينين:

يجب ارتداء ملابس وأدوات الحماية في كل الأوقات، بما فيها حماية العينين من الوهج والشرر المتطاير. ينبغي ارتداء نظارات حماية خاصة، لأداء وظيفتين هما: حماية عين اللحّام، وتوفير رؤية واضحة لا تتأثر بالأدخنة المتوهجة. في الأربعينات من القرن الماضي كان يتم ارتداء النظارات التي يستعملها مذيبو الكوبالت في معامل السبك واستمر استعمالها حتى الثمانينيات، لكنها لم توفر حماية من الأشعة الفجائية، والأشعة فوق البنفسجية وتحت الحمراء و"الضوء الأزرق"، مما تسبب في إصابات حادة وتضررت أعين الكثيرين. في الستينيات تم استعمال نظارات الديديميوم التي صنعت أساساً من أجل نافخي الزجاج، لكن الكثيرين اشتكوا من تضرر أعينهم من الأشعة تحت الحمراء و«الضوء الأزرق» وحدّة الضوء الناتج من اللحام على الأعين. أما اليوم فيمكنك أن تجد حماية ممتازة للأعين مصممة خصيصا للحام الألمونيوم بالغاز، توفر رؤية جيدة خلال أدخنة الصوديوم المتوهجة وتوفر حماية كاملة من الأشعة فوق البنفسجية وتحت الحمراء و«الضوء الأزرق» والأشعة الفجائية الصادمة للعين، بما يتوافق مع معيار ANSI Z87-1989 للسلامة للعدسات ذات الاستعمال الخاص.

تسرب الغاز:

غازات الوقود الأكثف من الهواء (كالبروبان والبروبيلين والبيوتان وغيرها) قد تتجمع في المناطق المنخفضة إذا سُمح لها بالتسرب. لذلك ولتجنب خطر الاشتعال يجب التزام الحذر عند استخدام هذه الغازات بالقرب من السراديب أو مصارف المجاري. وقد تتسبب الوصلات غير المحكمة بالتسرب ثم الاشتعال أثناء الاستخدام، مما يسبب خطراً للأفراد والممتلكات.

السلامة مع الاسطوانات:

عند استخدام اسطوانات أو حاويات الوقود والأكسجين يجب أن تكون مربوطة بإحكام إلى الحائط أو عمود رأسي أو عربة متنقلة. اسطوانات الأكسجين تستلزم مزيدا من العناية لأن الضغط فيها قد يصل إلى 21 ميجاباسكال (3000 رطل-قوة لكل بوصة مربعة = 200 درجة ضغط جوي) عند ملئها، فإن سقطت وارتطم صمامها بشيء وانكسر فإن الاسطوانة ستصبح كصاروخ مندفع بقوة مميتة بدفع الأكسجين المضغوط، مما يجعله قادراً على اختراق الجدران المبنية. لهذا السبب فمن الخطورة تحريك اسطوانة الأكسجين إلا إذا كان غطاء صمامها مركباً بإحكام في مكانه.

توجد ثلاثة صمامات في مجموعة اللحام بالغاز: صمام الاسطوانة، وصمام التحكم، وصمام البوري. ولكل غاز توجد هذه الصمامات الثلاثة. يوجد الغاز داخل الاسطوانات والحاويات بضغط عالٍ. ويتم عادةً ملء اسطوانات الأكسجين إلى 2200 رطل لكل بوصة مربعة. ووظيفة صمام التحكم تحويل الضغط العالي للغاز إلى تدفق بضغط منخفض مناسب لعملية اللحام. لذلك يجب أن لا يستخدم الغاز ذي الضغط العالي بصورة مباشرة للحام أبداً.

التأثر الكيميائي:

التعرض للمواد الكيميائية هو خطر – أقل وضوحا – من أخطار اللحام. فالتعرض لبعض المعادن أو أكاسيدها أو أول أكسيد الكربون قد يؤدي إلى أضرار صحية حادة. تنتج المواد الخطرة من الوقود أو من قطعة الشغل أو من طبقة حماية قد تكون موجودة على قطعة الشغل. يمكن تجنب الأضرار من التعرض للكيماويات الضارة عن طريق زيادة التهوية في مكان اللحام.

الوقود الأكثر استعمالاً في عمليات اللحام بالغاز هو غاز الأستيلين، وهو يتفاعل على مرحلتين. المرحلة الرئيسية عبارة عن تفكك الأستيلين بوجود الأكسجين لإنتاج الحرارة وأول أكسيد الكربون وغاز الهيدروجين

CH2 + O2 → 2CO + H2

أما المرحلة الثانوية من التفاعل فيتم فيها اتحاد الهيدروجين مع أول أكسيد الكربون مع المزيد من الأكسجين لإنتاج ثاني أكسيد الكربون وبخار الماء. وعندما لا تتمكن المرحلة الثانوية من حرق كل المواد الناتجة عن المرحلة الرئيسية فإن كميات كبيرة من أول أكسيد الكربون تنبعث من اللحام، وهذا غالبا هو الشائع في أكثر عمليات اللحام. غاز أول أكسيد الكربون هو أيضا ناتج رئيسي من نواتج العديد من عمليات الاحتراق الأخرى غير المكتملة.

في الغالب تكون القطع المعدنية عبارة عن سبائك من عدة معادن. وتكون معادن النحاس والألمونيوم وغيرها مختلطة عادةً بالبريليوم، وهو معدن سام للغاية. وعندما يتم لحام هذا المعدن أو قصه تنطلق أدخنة فيها تركيز عالٍ من هذا المعدن السام. وكثرة التعرض للبريليوم تسفر عن ضيق التنفس والسعال المزمن ونقصان في الوزن، مصحوباً بإرهاق وضعف عام. عناصر سبائكية أخرى كالزرنيخ والمنغنيز والفضة والألمونيوم تسبب الأمراض أيضا للذين يستنشقونها.

الطبقات التي تستعمل لتغطية المعادن هي أكثر شيوعا من ذلك أيضا. وتشمل الزنك والكادميوم والفلوريدات حيث تستخدم لحماية الحديد والفولاذ من الصدأ. المعادن المجلفنة أيضا عليها طبقة كبيرة من الزنك. والتعرض لأكسيد الزنك يؤدي للإصابة بمرض يسمى «حمّى أدخنة المعادن»، وتستمر المعاناة من أعراض هذا المرض 24 ساعة فقط لكنها تظل أمراً مؤذياً. والتعرض للزنك يشبه الإنفلونزا العادية من حيث الأعراض مثل السخونة والشعور بالبرد والسعال والإرهاق.

هذه المعلومات وفرتها هيئة السلامة والصحة المهنية الأمريكية OSHA

مراجع

أدوات قطع المعادن
أكسجين
بروبان
تقانات الهيدروجين
غازات صناعية
لحام
أسيتيلين
بوتان (كيمياء)

لحام بالغاز


The president of Syria (), officially the president of the Syrian Arab Republic (), is the head of state of the Syrian Arab Republic. They are vested with sweeping powers that may be delegated, at their sole discretion to their vice presidents. They appoint and dismiss the prime minister and other members of the Council of Ministers (the cabinet) and military officers. Bashar al-Assad is the 19th and current president of Syria. Bashar Al-Assad is the son of former president, Hafez al-Assad, who was the longest-serving president serving 29 years. Al-Assad is currently the second longest-serving president marking the 23rd year of his presidency in 2023 when he entered the post on 17 July 2000.

Term of office
Article 88 of the 2012 constitution states that the president serves a seven year term and "can be elected for only one more successive term." Article 155 states that Article 88 applies to the president "as of the next presidential elections."

Eligibility criteria

On 31 January 1973, Hafez al-Assad implemented a new constitution, which led to a national crisis. Unlike previous constitutions, this one did not require that the president of Syria must be a Muslim, leading to fierce demonstrations in Hama, Homs and Aleppo organized by the Muslim Brotherhood and the ulama. They labeled Assad as the "enemy of God" and called for a jihad against his rule. Robert D. Kaplan has compared Assad's coming to power to "an untouchable becoming maharajah in India or a Jew becoming tsar in Russia—an unprecedented development shocking to the Sunni majority population which had monopolized power for so many centuries." The main objection to the constitution from demonstrators was that Islam was not specified as the state religion. In response to riots, the Syrian Constitution of 1973 was amended to stipulate that Islam was the religion of the president.

A new constitution was approved in February 2012. Article 84 of Syria's 2012 constitution requires that candidates for the presidency must:
Be at least 40 years old
Be Syrian by birth, of parents who are Syrians by birth
Enjoy  civil  and  political  rights  and  not  convicted  of  a  dishonorable  felony, even if he was reinstated
Not be married to a non-Syrian wife
Have lived in Syria for 10 years continuously upon nomination

Further eligibility requirements in the 2012 constitution include:
The religion of the President of the Republic is Islam; Islamic jurisprudence shall be a major source of legislation; The State shall respect all religions, and ensure the freedom to perform all the rituals that do not prejudice public order; The personal status of religious communities shall be protected and respected. (Article 3, which describes the office of the presidency.  The requirements in the section including the age requirement are from the section on the requirements for nomination.)

A candidate must be supported by at least 35 members of the People's Assembly (Article 85)
The President cannot carry another nationality (Article 152)

Powers and removal
Powers:

Commander in Chief of the army and armed forces
Representing Syria in international relations
Developing and implementing national policy
Appointing and dismissing the Prime Minister and Ministers
Creating and overseeing the implementation of general state policy
Vetoing or accepting laws
Declaring a state of emergency
Concluding international treaties
Granting amnesty
Granting honors and medals
Dissolving the People's Assembly
Passing laws when the legislature is not in session or in emergency situations
Submitting matters to binding national referendum
Drafting laws
Removal
Upon submission of resignation to the People's Assembly
At the end of 7-year term if not nominated for re-election, or second 7-year term if re-elected
In the case of permanent incapacity or death
Upon conviction for high treason by the Constitutional Court after proposal by one-third of Assembly and approval by two-thirds

List of presidents

Latest election

References

External links

Politics of Syria
Government of Syria

President of Syria


Millî Güvenlik Konseyi, 12 Eylül Darbesi ile ülke yönetimine el konulmasından sonra yasama yetkisini kullanmak üzere Genelkurmay Başkanı Orgeneral Kenan Evren, Kara Kuvvetleri Komutanı Orgeneral Nurettin Ersin, Hava Kuvvetleri Komutanı Orgeneral Tahsin Şahinkaya, Deniz Kuvvetleri Komutanı Oramiral Nejat Tümer ve Jandarma Genel Komutanı Orgeneral Sedat Celasun'dan oluşan askerî cunta.

7 Kasım 1982 günü yapılan 1982 Türkiye anayasa referandumunda Anayasa'nın %91,37 oy oranı ile kabul edilmesi sonucu Anayasa'nın geçici birinci maddesi uyarınca Kenan Evren, yedi yıllığına cumhurbaşkanı seçildi. Millî Güvenlik Konseyinin varlığı da 6 Kasım 1983 tarihindeki genel seçimlerin ardından Türkiye Büyük Millet Meclisinin Başkanlık Divanının oluştuğu 7 Aralık 1983'te sona ermiştir. Anayasa'nın geçici ikinci maddesi uyarınca Millî Güvenlik Konseyi üyeleri, altı yıl süreyle Cumhurbaşkanlığı Konseyi üyesi sıfatını aldılar.

Üyeleri

Kaynakça

TBMM 1980-1983 MGK üyesi
1980'de Türkiye'de kurulan oluşumlar
1983'te Türkiye'de feshedilmiş oluşumlar
12 Eylül Darbesi

Millî Güvenlik Konseyi


Maxine Caulfield é uma personagem fictícia da franquia de jogos eletrônicos Life Is Strange, da Square Enix. Criada pela desenvolvedora de jogos francesa Dontnod Entertainment, ela aparece pela primeira vez no jogo Life Is Strange (2015) como protagonista principal ao lado de Chloe Price. Sua voz original é feita pela atriz estadunidense Hannah Telle.

A personagem recebeu uma recepção geralmente positiva na imprensa especializada em jogos eletrônicos, embora alguns veículos a tenham rotulado como "genérica" e "não autêntica".

Desenvolvimento da personagem
No primeiro jogo da franquia, lançado em 2015, Max Caulfield e a sua capacidade de rebobinar o tempo é o mecanismo central da jogabilidade do jogo. Enquanto a personagem principal rebobina o tempo, efeitos visuais como pós-processamento, dupla exposição e sobreposição de partículas de espaço na tela foram empregados como uma abordagem artística a ser retratada. A personagem foi criada usando arquétipos bem conhecidos, inicialmente para estabelecer um ponto de acesso do jogador e posteriormente para subvertê-los. Os elementos sobrenaturais foram desenvolvidos como uma metáfora para o tumulto interno da personagem, a fim de servir ao realismo, e especialistas foram contratados para lidar com o assunto do suicídio de adolescentes.

O sobrenome de Max faz referência a Holden Caulfield de The Catcher in the Rye de J. D. Salinger, e sua personalidade como um "rebelde icônico" é ecoada pelo espírito de desafio e caracterização de Max como uma estranha em sua comunidade. "Max está sempre olhando para o passado. Ela tem uma câmera velha, reluta em tomar decisões. Christian Divine a escreveu [de uma forma que] às vezes ela usa algumas expressões mais antigas", disse Michel Koch em uma entrevista em junho de 2015 ao Polygon. Max foi a segunda protagonista feminina em um título da Dontnod Entertainment. A maioria das publicadoras em potencial não estavam dispostas a publicar um jogo a menos que tivesse um protagonista masculino, de acordo com um diário do desenvolvedor fornecido pela Dontnod. A maioria das publicadoras se opôs ao primeiro projeto de Dontnod, uma protagonista feminina em Remember Me. Oskar Guilbert, CEO da Dontnod, estava igualmente cético no início. A Square Enix foi a única publicadora sem intenção de mudar a protagonista feminina. O co-fundador da Dontnod, Jean-Maxime Moris, afirmou que a igualdade de gênero nos videogames foi "um grande debate para se ter", mas na verdade "não estamos fingindo abordar o assunto ou usar o assunto para se destacar do resto".

Foi decidido que a maior parte do financiamento seria gasto na escrita de personagens e dubladores, como Max. Os escritores Christian Divine e Jean-Luc Cano foram então encarregados de ajustá-los em inglês. Em julho de 2014, Hannah Telle fez o teste para Max Caulfield e ingressou ao elenco; Ashly Burch fez o teste para Max e seu papel designado, Chloe Price. As sessões aconteceram em Los Angeles, Califórnia, com a participação da desenvolvedora francesa por Skype.

Aparições

Jogos eletrônicos

Life Is Strange
Maxine "Max" Caulfield, é a principal protagonista do jogo e é uma aluna da décima segunda série que frequenta a Academia Blackwell em outubro de 2013. Durante a aula de fotografia com seu professor Mark Jefferson, Max tem a visão de um farol sendo destruído por um tornado crescente. Saindo para o banheiro para recuperar a compostura, ela testemunha o colega Nathan Prescott (Nik Shriner) matar uma garota em um ataque de raiva. Em um esforço único e repentino, ela desenvolve o poder de voltar no tempo e resgata a garota, revelada como sua melhor amiga, Chloe Price. As duas se reencontram e vão passear no farol, onde Max revela a Chloe sua capacidade de voltar no tempo. Fica estabelecido que a visão se trata de uma premonição: uma tempestade que se aproxima da cidade de Arcadia Bay. No dia seguinte, Max observa sua colega Kate Marsh sendo intimidada por causa de um vídeo viral que a mostra beijando vários alunos em uma festa.

Conhecendo Chloe no restaurante onde sua mãe Joyce trabalha, elas decidem experimentar o poder de Max no esconderijo secreto de Chloe. No entanto, a tensão faz com que Max tenha um sangramento nasal e desmaie. Chloe a leva de volta para a Blackwell, mas a aula é interrompida quando todos são chamados ao pátio. Kate comete suicídio pulando do telhado do dormitório feminino. Max consegue voltar no tempo e ele permanece parado inesperadamente até quando ela alcança Kate no telhado, dando a Max a oportunidade de convencê-la a descer e salvar a sua vida (determinante). Max finalmente resolve descobrir o que aconteceu com a amiga desaparecida de Kate e Chloe, Rachel Amber. Max e Chloe invadem o escritório do diretor naquela noite para investigar e entram na piscina para nadar antes de fugir de David Madsen, chefe de segurança da Blackwell e padrasto de Chloe, para a casa de Chloe. Na manhã seguinte, elas entram furtivamente no motorhome de Frank Bowers, traficante de drogas e amigo de Rachel, e descobrem que Rachel estava em um relacionamento com Frank e mentiu para Chloe sobre isso, fazendo com que Chloe saísse furiosa se sentindo traída. Max retorna ao seu dormitório e examina uma foto de infância dela e de Chloe, mas de repente é transportada para o dia em que a foto foi tirada. Max evita que o pai de Chloe, William, morra em um acidente de trânsito, o que inadvertidamente cria uma realidade alternativa onde William está vivo, mas Chloe ficou paralisada do pescoço para baixo como resultado de uma colisão em seu próprio carro.

Max usa a foto para desfazer sua decisão e voltar aos dias atuais, restaurando a saúde de Chloe. Continuando sua investigação, Max e Chloe obtêm pistas que as levam a um celeiro abandonado de propriedade da influente família Prescott. Elas descobrem um bunker escondido contendo fotos de Kate e Rachel amarradas e drogadas, com Rachel sendo enterrada no esconderijo secreto de Chloe. Elas correm de volta para o ferro-velho e encontram o local onde Rachel foi enterrada, para desespero de Chloe. Max segue Chloe na festa da escola para confrontar Nathan, acreditando que ele terá como próximo alvo a colega Victoria Chase. Eles recebem uma mensagem de Nathan ameaçando destruir as evidências, o que as levou ao ferro-velho novamente. De repente, as duas são emboscadas por Jefferson, que anestesia Max e mata Chloe com um tiro na cabeça. Max é sequestrada e mantida em cativeiro no "Dark Room", um lugar onde Jefferson drogou e fotografou meninas para capturar sua inocência. Jefferson também revela que contratou Nathan como aluno particular, mas o matou antes de sequestrar Max por ele ter dado uma overdose em Rachel ao tentar imitar o trabalho de Jefferson, e pretende fazer o mesmo com Max depois que ele tiver as fotos que deseja. Max foge para uma fotografia e volta ao início da aula de Jefferson. Ela alerta David, fazendo com que Jefferson (e Nathan) sejam presos.

Max tem a oportunidade de ir a São Francisco junto com o diretor da Blackwell, Ray Wells, e exibir uma de suas fotos em uma galeria de arte. Ela liga para Chloe do evento, percebendo que, apesar de todo o seu esforço, a tempestade atingiu Arcadia Bay. Max viaja de volta ao tempo em que ela tirou a foto da galeria, o que eventualmente a leva a peregrinar por realidades alternativas enquanto elas se transformam em um pesadelo dominado pelo seu inconsiente. Max e Chloe finalmente retornam ao farol e confrontam o fato de que Max trouxe a tempestade à existência após salvar Chloe de ser baleada por Nathan no início da semana. A única maneira de evitar isso é Max voltar àquele momento por meio de uma foto que ela tirou e permitir que Chloe seja morta por Nathan. Max deve fazer uma escolha: sacrificar a vida de Chloe para salvar Arcadia Bay, ou sacrificar Arcadia Bay para poupar Chloe.

Episódio bônus de Life Is Strange: Before the Storm
Em uma das DLCs de Life Is Strange: Before the Storm (2017), no episódio bônus "Farewell", Max Caulfield, de 13 anos, luta para dar a notícia a Chloe de que sua família está se mudando para Seattle em três dias. Os dois encontram uma gravação de seus eus de 8 anos falando sobre um tesouro enterrado. Depois de encontrar o mapa e um amuleto no sótão, Max e Chloe descobrem o local do tesouro, apenas para descobrir que o pai de Chloe, William, colocou a cápsula do tempo em um barril, junto com sua própria gravação, por segurança. Max pode optar por contar a verdade a Chloe ou escondê-la; independentemente de sua decisão, seus planos para o resto do dia são interrompidos quando a mãe de Chloe, Joyce, volta para casa com a notícia da morte de William. Max comparece ao funeral de William dias depois e parte para Seattle com seus pais logo em seguida, deixando Chloe em luto.

Life Is Strange 2
Em Life Is Strange 2 (2018), Max é mencionada por David Madsen enquanto ele está conversando com Sean Díaz, o principal protagonista do jogo, caso Arcadia Bay tenha sido sacrificada no primeiro jogo. Ela também é vista em uma fotografia mantida no trailer de David, que mostra ela e Chloe algum tempo depois de 2013. Durante o telefonema de David com Chloe, dá a entender que ela e Chloe moram ou visitaram Nova Iorque e tiveram uma experiência ruim com um morador local, já que David lembra a Chloe que "os nova-iorquinos são idiotas". Também está implícito que ela e Chloe o visitaram há algum tempo.

Life Is Strange: True Colors
No capítulo bônus de Life Is Strange: True Colors (2021), "Wavelengths", Max é mencionada por Steph Gingrich, personagem principal da história, durante um jogo de mesa com Mikey North — desde que Arcadia Bay tenha sido sacrificada no primeiro jogo. Steph apenas afirma que Chloe foi embora sem nenhum contato com ela e a única coisa que ouviu sobre Chloe é que ela está andando por aí com outra "esquisita" (que na verdade é Max).

Life Is Strange Remastered Collection
Max e Chloe reapareceram em Life Is Strange Remastered Collection (2022).

História em quadrinhos
A série de quadrinhos de Life is Strange segue Max e Chloe na linha do tempo onde Max escolhe salvar Chloe e sacrificar Arcadia Bay. Max e Chloe estão morando em Seattle e fazem amizade com uma banda para quem Chloe faz trabalhos artísticos. Max e Chloe voltam para Arcadia Bay depois que fica claro que Max não pode mais controlar seus poderes de tempo. Os dois voltam para Arcadia Bay e Max percebe que ela está entrando e saindo de diferentes realidades, um fenômeno que ela chama de "cintilação". Depois de uma conversa com Chloe sobre seus sentimentos românticos uma pela outra e múltiplas experiências em diferentes realidades, Max decide pular completamente em uma linha do tempo diferente e abandonar a linha original para parar o caos das cintilações. Isso a coloca em uma linha do tempo onde Rachel Amber ainda está viva e em um relacionamento com Chloe.

Max então vive nessa linha do tempo por anos e se aproxima de Rachel e Chloe, que não sabem de sua capacidade de viajar no tempo. Eventualmente, Max conhece Tristan, um homem que possui a habilidade de se tornar invisível. Isso a leva a começar a fazer esforços para retornar à sua linha do tempo original com a ajuda de Tristan após revelar a Chloe e Rachel a verdade sobre quem ela é. Tristan é capaz de pular para a linha do tempo original de Max e se comunicar com Chloe que Max está tentando retornar. Max então acompanha Rachel e a Chloe em sua linha do tempo atual em um trajeto que coincide com o trajeto que a Chloe em sua linha do tempo original está fazendo. Através de Tristan, Max e sua Chloe original podem se comunicar uma com a outra e Max começa a se preparar para voltar para sua linha do tempo original. Em Miami, Max pode voltar em sua própria linha do tempo com a ajuda de Tristan, que também entra na linha do tempo de Max. Max e Chloe então retornam a Arcadia Bay em reconstrução, onde ela descobre que Chloe reconstruiu o Restaurante Two Whales. Com Max aceitando a tragédia e a perda causada pela tempestade, ela pode falar na exposição memorial da Victoria, homenageando a resiliência da cidade.

Recepção
Life Is Strange alcançou sucesso comercial e de crítica e foi muito elogiado, particularmente, pelo desenvolvimento de seus personagens. Por seu trabalho com Max Caulfield, a Dontnod recebeu uma indicação ao prêmio da Academia de Artes & Ciências Interativas por Realização Notável no Personagem (em inglês, Outstanding Achievement in Character) no D.I.C.E. Awards de 2016. Em 2018, a IGN publicou um artigo do jornalista australiano Seamus Mullins onde ele elogiou Max como o protagonista de videogame mais complexa que ele já experimentou. Max foi classificada pela equipe da revista PC Gamer como um dos personagens mais icônicos dos jogos para PC. Peter Paras, do site GameRevolution, elogiou as surpresas da personagem Max, e disse que ela "realmente se destaca como [uma] personagem totalmente formada". O jornal britânico Metro comentou que Max Caulfield tem tudo, afirmando que "ela é espirituosa, inteligente e sua visão da vida é perfeitamente caracterizada por seu gosto musical." A revista estadunidense Game Informer classificou Max entre as melhores personagens femininas do ano de 2015, com a jornalista Elise Favis chamando Max de "raridade, e não apenas porque ela é uma protagonista feminina adolescente".

Junto com Chloe Price, a equipe da Polygon nomeou Max como um dos melhores personagens de videogame da década de 2010. Embora Chloe seja frequentemente considerada a personagem mais importante para o arco da história, há interesse em ver mais da história de Max.

Alguns críticos argumentaram que a personagem Max e o seu desenvolvimento pareciam genéricos e inautênticos, talvez porque ela seja uma personagem feminina criada por escritores homens. Jean-Maxine Moris, líder criativo em Life Is Strange, argumentou contra essa crítica afirmando que uma extensa pesquisa foi feita antes de criar os personagens do jogo e que é apoiada pela Square Enix porque foi a única publicadora parceira que não tentou mudar aspectos críticos do jogo, como o gênero dos personagens principais.

Leitura complementar

Personagens fictícios introduzidos em 2015
Life Is Strange
Personagens femininas em jogos eletrônicos
Protagonistas de jogos eletrônicos
Personagens com precognição
Viajantes do tempo
Pessoas americanas fictícias em jogos eletrônicos
Estudantes fictícios
Adolescentes fictícios

Max Caulfield


Göynük, Kahramanmaraş ilinin Göksun ilçesine bağlı bir Koydur.

Tarihçe

Coğrafya

Kahramanmaraş iline 120 km, Göksun ilçesine 28 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Göksun'un mahalleleri

Göynük, Göksun


Efsane ya da söylence, hem anlatıcı hem de dinleyiciler tarafından insanlık tarihinde yer aldığına inanılan veya öyleymiş gibi algılanan insan eylemlerinin yer aldığı bir anlatıdan oluşan bir folklor türüdür. Efsanelerde anlatılan olaylar bazen doğaüstü olabilir ama çoğunlukla gerçek olaylara ve gerçekten yaşamış kişilere dayanır. Bu öykülerin çoğu kahramanca işler yapmış kişilerle ilgilidir. Eski alcıklarlı şair Gizem tanrıçası, ecem Eski Yunan ve Odysseia adlı destanlarında krallara ve kahramanlara ilişkin söylencelerden yararlanmıştır. Kral Arthur ve şövalyeleri ile ilgili birçok öykünün kaynağı söylencelerdir. Efsaneler nesilden nesile aktarılır. Efsaneler belirsizdir, katılımcılar tarafından asla tamamen inanılmaz, aynı zamanda kararlı bir şekilde şüphe edilmez.

Şehir efsanesi

Şehir efsaneleri, kökeni yerel popüler kültüre dayanan, ürkütücü veya mizahi unsurlarla genellikle gerçek olarak sunulan kurgusal hikâyelerden oluşan,  modern bir folklor türüdür.

Ayrıca bakınız
 Efsanevi yaratıklar listesi

Kaynakça

Efsaneler
Edebi türler

Efsane


O caso Panama Papers (oficialmente intitulado Imran Ahmed Khan Niazi v. Muhammad Nawaz Sharif), ou caso Panamagate, foi um processo judicial da Suprema Corte do Paquistão que inabilitou o primeiro-ministro incumbente do Paquistão, Nawaz Sharif, de ocupar cargos públicos  para o resto da vida.

Os políticos da oposição Imran Khan e Sheikh Rasheed entraram com uma petição no tribunal após o vazamento dos Panama Papers, que revelavam ligações entre a família Sharif e oito empresas offshore. O Tribunal inicialmente ordenou a formação de uma equipe de investigação conjunta para investigar as alegações de lavagem de dinheiro, corrupção e declarações contraditórias de Sharif e seus parentes em uma decisão dividida de 3 a 2 em 20 de abril de 2017, com os juízes discordantes determinando que Sharif seja inabilitado. Depois que a equipe de investigação apresentou seu relatório e os argumentos subsequentes foram ouvidos, o Tribunal inabilitou Sharif de ocupar cargos públicos por veredicto unânime.

O caso foi descrito como o mais divulgado na história do Paquistão, bem como um "momento decisivo" para o país.

Processos judiciais no Paquistão
Panama Papers
2016 no Paquistão
2017 no Paquistão

Caso Panama Papers


Mala gradina, arheološko nalazište u Studencima kod Lovreća, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Gradina je izduženog oblika i pruža se u pravcu zapad-istok te zauzima plato oko 120 metara i širine 50 – 100 metara. Bedemi su sačuvani na istočnoj i zapadnoj strani do visine od oko 5 – 6 metara. S južne i sjeverne strane nalazi se strmi greben i padine. Ulaz u gradinu je na sjeverozapadnoj strani preko tzv. Bilića gradine. S obzirom na keramičke nalaze gradina je u upotrebi od 9/8. do 4/3. stoljeća pr. Kr.

Zaštita
Pod oznakom Z-4769 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Lovreć
Arheološki lokaliteti u Hrvatskoj

Mala gradina (arheološko nalazište, Studenci)