Kabala kao jedno sustavno učenje mora imati svoje metode kojima dolazi do valjane spoznaje. Članak govori o konkretnim postupcima – metodama, koje pripadaju Kabali kao mističkom pristupu sadržajima Biblije. Budući da Kabala podrazumijeva tri vida – teozofijski, meditativni, činidbeni, to će onda postupci (koraci metode) biti specifični za svaki od tih vidova Kabale. Sažeto rečeno, može se govoriti o sljedećim postupcima ili metodama:

1.     Proučavanje Biblije – model PaRDeS; Kabala pretpostavlja vjerovanje u Boga pa je stoga vjerovanje jedna od sastavnica Kabala metodologije.

2.     Meditativno zadubljivanje nad od prije postavljenim istinama: vlastitim iskustvom osvjedočiti se o teorijskim postavkama učenja; metoda u Kabali upućuje, usmjerava na vlastitu praksu u Kabali, naime vlastitu uključenost u predmet koji se želi spoznati.

3.     Primjenjivati Kabalu u svakodnevnom životu i na taj način provjeravati njezinu djelotvornost i korisnost za život u ljudskom svijetu.

Metode teorijske Kabale
Za teorijsku (teozofijsku) Kabalu važna je metoda koja se koristi u tumačenje biblijskoga teksta, a to je hermeneutički model zvan PaRDeS. To je model tumačenja kojega čine četiri koraka:

1. Pešat:  daje doslovni smisao teksta

2. Remez: upućuje na metaforički/alegorijski smisao

3. Deraš:   izvodi moralni, homiletički smisao

4. Sod: otkriva skriveni, mistički smisao teksta; taj posljednji korak je karakterističan za Kabalu.

Meditativno čitanje: To bi bilo čitanje pri kojem sadržaj nekog kabalističkog teksta kao da postaje sadržajem i supstancijom duše samog čitatelja. U tom smislu duša teksta očituje se kao, bolje reći postaje tekstom (tkivom) same duše. Time odvijanje sadržaja koji je svojstven samom tekstu postaje očitovanjem sadržaja same duše, njezin razvoj.

Metode meditacijske Kabale
Jedan od putova zadobivanja iskustva u Kabali je uzdizanje kroz sefirote na više razine svjetova.

Da bi se zadobilo iskustvo o nekom od viših svjetova mora se odgovarajućom razinom duše i tijela, uzdignuti do odgovarajuće više razine svijeta; tako, ako se želi boraviti u:

svijetu Jecira – mora se uzdignuti dušom Ruah i tijelom unutarnje forme;

svijetu Beria  – mora se uzdignuti dušom Nešama i tijelom unutarnjeg pokreta;

svijetu Acilut  – mora se uzdignuti dušom Haja i tijelom unutarnjeg govora.

Temeljna metoda u Kabali svakako je meditacija, poznata pod nazivom hitbonenut. Meditacija u Kabali nije nekakav mehanički postupak: ne postoji neka formula, mehanički algoritam po kojem bi se odvijao proces meditacije. No, Kabala inače nije u znaku mehaničkih, rutinskih postupaka. Kada se govori o meditaciji u Kabali, tada se najčešće rabi hebrejska riječ hitbonenut koja označuje duboko intelektualno razmatranje nečeg pripadnog Bogu; hitbonenut  nas dalje vodi u jedno posvećeno gledanje, gotovo zurenje u Boga – histaklut, a to dalje vodi u jedno prianjanje, priljubljivanje uz Boga – devekut. Nadalje, rabi se i riječ "hitbodedut" koja označuje doživljaj Boga u samotnoj izoliranosti od svijeta. Meditirati znači razmišljati o nekom predmetu, ali za razliku od uobičajenog razmišljanja, ili mišljenja u znanosti i filozofiji, u Kabali to ima neke specifičnosti, koje se pokazuju u samim izrazima za "meditaciju".

Interiorizacija, pounutrašnjenje (hebr: hafnama) sastoji se u tome da se čovjek povuče u sebe, smiri svoju svijest, usmjeri ju prema unutra i time,

a)      usmjeravanjem na čisti lik bića (pojava) dospijeva u dušu Ruah i na taj način spoznaje svijet u njegovom čistom obličju – svijet Jecira;

b)      usmjeravanjem na čistu snagu bića dospijeva u dušu Nešama i na taj način spoznaje svijet u njegovoj čistoj snazi – svijet Beria;

c)      usmjeravanjem svijesti na čisti logos (govor i logika) dospijeva u dušu Haja i na taj način spoznaje svijet u njegovoj čistoj logosnosti – svijet Acilut.

Metode činidbene Kabale (Kabala ma'asit)

Kontrola loših poriva (jecer hara)
Koliko štete može čovjeku u životu nanijeti slijeđenje zlih poriva spoznali su i Kabalisti. Oni su, čak što više, razradili praksu nadvladavanja zlih poriva. Ova se praksa smješta u svijet Jecira, a to je svijet čistih likova što ih gleda duša Ruah. Duša Ruah reagira emocionalno na viđene likove – oni se njoj sviđaju ili su joj odbojni, i takva reakcija duše Ruah je jako važna, jer služi kao pokretač daljnjeg čovjekovog djelovanja, naime:

·        ako se duši Ruah sviđaju likovi koje gleda, tada oni postaju čovjeku (kao cjelovitom biću) privlačni, tj. privlačit će ga na određene radnje iako se one ne bi smjele vršiti.

·        ako se duši Ruah ne sviđaju likovi koje gleda tada oni postaju odbojni čovjeku kao cjelovitom biću, odbijaju ga od vršenja određenih radnji iako se one moraju vršiti.

Dakle, sviđanje ili nesviđanje može dospjeti u sukob s moralnim vidom neke radnje. Na primjer, čovjeku se sviđa izgled tuđeg automobila, on je njemu emocionalno privlačan, ali to nije opravdani razlog da on sebi, protuzakonito prisvoji taj auto. Ili, drugi primjer, mladom čovjeku može biti privlačan lik neke djevojke, ali on mora u sebi zatomiti taj osjećaj sviđanja, jer je ta djevojka, recimo, zaručena za njegovog prijatelja, ili slično. Takav poriv na djelovanje koje može uroditi zlim posljedicama, ima u židovskoj etičkoj tradiciji svoje ime, a to je: jecer hara, u prijevodu zao poriv.

Zbog toga je potrebno, da bi se izbjeglo zlo, odustati od djelovanja vođenog zlim nagonom (jecer hara); štoviše, potrebno je stalno podčinjavati zle porive u sebi, nadvladavati ih. U praksi yoge govori se o pratyahari koja označuje izvlačenje psihičke energije iz domene (objekta) osjetila. Po analogiji, u Kabali pratyahara će označavati izvlačenje psihičke energije iz domene zlih poriva (jecer hara) te njeno preusmjeravanje u domenu dobrih poriva (jecer hatov). Takvu se praksa može nazvati: lehaknia jecer hara. To treba primijeniti na sve sefirote i njima odgovarajuće duševne usmjerenosti. Slijedi tabelarni pregled u kojem je vidljivo na koji način treba odvući pažnju od jecer hara i usmjeriti ju na jecer hatov:

Djelovanje u znaku vrline
Ova praksa nalazi svoje mjesto u svijetu stvaranja – Beria, a to je svijet događanja Božje snage.

U svijetu postoji kretanje snage koja u krajnjoj instanci dolazi od Boga, pa se može govoriti o dinamici Božje snage. Ta dinamika može često biti turbulentna, i snažno pobuditi energijski ustroj čovjeka kao snagosnog bića. Duša Nešama koja korespondira svijetu Beria – u kojemu se zbiva kretanje (Božje) snage, osjeća djelovanje snage na čovjekovo tijelo, jer je ona sama jedna od sastavnica jedinstvenog sklopa duše i tijela. No, duša Nešama je po svom bitnom određenju umna, misleća duša (u Aristotela: dianoetike psyhe); u čemu se sastoji umnost duše Nešama ako ne u tome da umno reagira na događaje u svijetu; takve umne, umom osmišljene reakcije na kretanje snage u svijetu možemo zvati vrlinama, zapravo u tome je pravi smisao vrline. Koje su to vrline?

Prema učenju kabaliste Yitzchak Ginsburgha za svaku sefira postoji određeni atribut duha – što se može zvati vrlinama:

Molitva (t'fila)
Molitva se može prakticirati u suptilnom tijelu unutarnjeg govora; to je ono tijelo koje je izgovoreno od Boga i koje čini potenciju da se  čuje govor Božji. U duši Haja se događa zo da ona zbiljski razgovara s Bogom u molitvi. Duša Haja čuje i čini čujnim slova Božjeg govora u tijelu govora.

Paradigmatična praksa zbiljske vjere je molitva. Praksa zbiljske vjere se zbiva u otvorenosti dinamičnom zbivanju najviše Snage, koja je neki Tko - Bog, i u suhodu s tom Snagom. Molitva se sastoji u obraćanju u vjeri toj najvišoj Snazi, u razgovoru s njom kao živim subjektom (Tko-biti) - osobom (u eminentnom smislu). Ako je vjera (emuna) jedno prepuštanje i otvorenost događanju najviše Snage - moment pasivnog prihvaćanja i pomirenosti s onim što Snaga hoće, s njezinom voljom (racon), onda se molitva sastoji u nekom ulaženju u prostor Snage, jednom tihom približavanju, primicanju Snazi s namjerom da joj se nešto predloži; molitva je jedno smjerno podastiranje zahtjeva, molbe, sugestije vlastite volje u smislu "Bože, ja bih htio to-i-to, ali samo ako je to u skladu s Tvojom voljom".

Ako je Bog govor (Logos), onda je upravo sam govor onaj medij u kojem se s Bogom susrećemo kroz:

a) njegov nagovor

b) naš odgovor Bogu

c) razgovor s Bogom

Molitva kao razgovor s Bogom, može se, kao i svaki govor, odvijati na više razina duše. Smisao molitve kao razgovora razmatra se u okviru PaRDeS, naime čovjek može moliti na razini:

Nefeš duše i tome će odgovarati pešat razina smisla;

Ruah duše i tome će odgovarati remez razina smisla;

Nešama duše i tome će odgovarati deraš razina smisla;

Haja duše i tome će odgovarati sod razina smisla.

Neki kabalisti smještaju različite vrste molitve na različite razine svijeta, a time i duše, tako da:

u svijet Asija  smještaju molitvu:  birhot hašarah (jutarnji blagoslovi)

u svijet Jecira smještaju molitvu: Psalme

u svijet Beria smještaju molitvu: Šema Jisrael

u svijet Acilut smještaju molitvu: Amida (šmone esre).

Ali, svaku od tih molitvi vjernik može moliti na sve četiri razine kao što se biblijski tekst može tumačiti (davati mu smisao) na sve četiri razine u okviru PaRDeS. Slijedi tabelarni prikaz:

Vršenje Božjih zapovijedi (micvot)
Riječ d'vekut označuje priljubljivanje, doslovno bi bilo "priljepljivanje" uz Boga, u smislu potpune predanosti Bogu. Božje zapovijedi treba vršiti u duhu d'vekut.

Božje zapovjedi, micvot, smještaju se na razinu Asija svijeta, jer se sastoje u nekom činjenju (hebr. la'asot: činiti) ili ne-činjenju. Međutim i same micvot možemo razmatrati na višim razinama – višim svjetovima (olamot) i višim razinama razumijevanja – PaRDeS. To je osobito prihvatljivo kad je riječ o tzv. "Deset Zapovjedi" za koje je bolji prijevod "Deset besjeda"; uzmimo tzv. prvu zapovijed, koja uopće nije zapovijed:

1" Onda Bog izgovori ove riječi:

2 Ja sam Jahve, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje egipatske, iz kuće ropstva. Nemoj imati drugih bogova osim mene."

Izgleda kao da nam sam tekst Biblije proturječi, jer piše "Nemoj imati...", dakle zapovijed; međutim sam tekst u izvorniku nije u imperativu, nego u futuru, dan kao Božje jamstvo čovjeku, dakle: "Ti nećeš imati drugih bogova osim mene."

Ako bi se tekst micvot razmatrao na svim višim razinama, onda bi on gubio svoju doslovnu namjenu da bude zapovijed činjenja (ili zabrana neželjenog činjenja); on bi sve više zadobivao dimenziju viših stupnjeva kabalističke prakse uzdizanja k Bogu, pa izgleda kao da bi mogao i zamijeniti ih, nastupiti kao molitva, čitanje Tore, predanost Bogu. Potrebno je razmotriti mjesto svakog člana prakse u sva četiri svijeta:

Svaka od zapovjedi može se vršiti na sve četiri razine kao što se i biblijski tekst može tumačiti (davati mu smisao) na sve četiri razine u okviru PaRDeS.

Na razini svijeta Asija: mehaničko izvršavanje zapovjedi, zato što se to mora činiti.

Na razini svijeta Jecira: uživljavanje u sadržaj micvot, emocionalno pristajanje uz nju, ali često praćeno čuvstvenim, afektivnim kolebanjem.

Na razini svijeta Beria: razmišljanje o micvot, traženje racionalnih razloga za i protiv; uvažavanje civilizacijskoga napretka, znanstvenih stavova, i slično, sve vezano uz intelekt.

Na razini svijeta Acilut: kao rezultat uzdizanja duše do najvišeg smisla nastaje osnaženi smisao, koji određuje akciju u Asija svijetu, i tada je to prava akcija, zbiljsko (na najvišoj razini) vršenje micvot.

Primjena Kabale
1.     Primjenom Kabale u svakodnevnom životu provjerava se njezina djelotvornost i korisnost za život u ljudskom svijetu:

a)      U tumačenju svetih tekstova

b)      U zdravom načinu življenja

c)      U tikkun olam (popravljanju svijeta)

Izvori

Literatura

 Amerl, Rudolf (1997), Hebrejsko-hrvatski rječnik. Zagreb: Kršćanska sadašnjost.
 Ariel S. David (1993), Die Mystik des Judentums. Prijevod originala: The Mystic Quest. München: Diederichs Verlag.
 Bettini, Dolores (2004), Kabala – Stvaranje svijeta. Zagreb: CID-NOVA.
 Da-don Kotel (2004), Židovstvo - život, teologija i filozofija. Zagreb: Profil
 Drob, L. Sanford (2000b), Kabbalah Metaphors: Jewish mystical themes in ancient and modern thought. Jason Aronson
 Drob, L. Sanford (2000a), Symbols of the Kabbalah: philosophical and psychological perspectives. Jason Aronson.
 Elior, Rachel (2007), Jewish Mysticism: The Infinite Expression of Freedom. Littman
 Ginsburgh, Yitzchak. Body, Mind and Soul: Kabbalah on Human Physiology, Desease and Healing. www.inner.org
 Hegel, GWF (2003-04), Znanost logike. Zagreb: Demetra.
 Idel, Moshe (1988), Kabbalah New Perspectives. New Haven & London: Yale University Press.
 Jeruzalemska Biblija (2004). Zagreb: Kršćanska sadašnjost.
 Leet, Leonora (1999), Renewing the Covenant: A Kabbalistic Guide to Jewish Spirituality. Inner Traditions.
 Leet, Leonora (1999), The Secret Doctrine of the Kabbalah: recovering the key to Hebraic sacred science. Inner Traditions.
 Leet, Leonora (2004), The Universal Kabbalah: Deciphering the Cosmic Code in the Sacred Geometry of the Sabbath Star Diagram. Inner Traditions.
 Maier, Johann (2004), Die Kabbalah: Einführung – Klassische Texte – Erläuterung. München: Beck Verlag
 Matt, Daniel C. (2006), Suština kabale. Zagreb: VBZ
 Patterson, David (2005), Hebrew Language and Jewish Thought. London: Routledge.
 Schochet I. Jacob (1988), Mystical Concepts in Chassidism. New York: Kehot Publication Society.
 Scholem, Gershom (1995), Major Trends in Jewish Mysticism. New York: Schocken Books.
 Scholem, Gershom (1996), Uber einige Grundbegriffe des Judentums. Suhrkamp
 Scholem, Gershom (1998). Kabala i njezin simbolizam. Zagreb: MISL.
 The Interlinear NIV Hebrew-English Old Testament (1987). Grand Rapids (MI): Zondervan Publishing House.
 Tzadok Ariel (1996-2004), The Fundamentals of Kosher Kabbalah: A Guide to Kabbalistic Concepts And Terminology. www.KosherTora.com

Vanjske poveznice

http://www.newkabbalah.com/hegel.html

Kabala
Znanje

Metode u Kabali


نادي السد الرياضي لكرة اليد، هو نادي تأسس يوم 12 نيسان 2007 في بيروت، لبنان.

البطولات والمشاركات
 بطل كأس لبنان في أول سنة تأسس فيها.عام 2007.
 بطل لبنان للدرجة الثانية عام 2007 ليصعد إلى الدرجة الأولى حسب نظام الدوري اللبناني.
 مشاركات عديدة في دورات ودية في الأردن وسوريا.
 مشاركة في بطولة آسيا التي اقيمت في الكويت وحقق نتائج جيدة.
 بطل الدوري والكأس (الدوبليه) لعام 2008. أول مشاركة للفريق في الدرجة الأولى.
 بطل لدورة جاسم بن خالد الثاني اتي اقيمت في لبنان على ملعب نادي السد، بمشاركة نوادي عربية كبيرة، الجيش والنواعير من سوريا، الاهلي والسلط من الأردن، الشارقة من الإمارات، الصداقة والسد من لبنان.
 بطل كأس لبنان 2009 للمرة الثالثة على التوالي بفوزه على نادي الصداقة
 مشاركة في بطولة آسيا للاندية ابطال الدوري التي اقيمت في السعودية (جدة) بمشاركة 16 فريق من مختلف الدول الآسيوية ليحتل نادي السد المركز الخامس في البطولة
 بطولة لبنان 2008-2009—2009 -2010
 كأس لبنان 2008-2009—2009-2010
 وصيف بطولة آسيا في البطولة الآسيوية الثالثة عشر التي اقيمت في الأردن 2009
 وصيف بطولة جاسم الثاني الثانية لكرة اليد بمشاركة بطل أفريقيا وأفضل الفرق العربية والآسيوية.
 مشاركة في بطولة العالم للاندية التي اقيمت في قطر 2010....

إدارة النادي
رئيس النادي: تميم سليمان. جريدة البلد
نائب الرئيس: سليم الخليل
امين السر: جهاد صقر
السادة أعضاء النادي: د.أحمد سليمان، د.مازن سليمان، علي رمضان، جاد سليمان.

اللاعبين
 بسام فراشة
 حسين صقر
 وليد شرف
 حسن صقر
 أحمد شاهين
 عمر النحاس
 ماهر همدر
 ذولفقار ضاهر
 جاد بدرا
 حسين شاهين
 محمد همدر
 بلال عقيل
 خضر النحاس
 حسن جهاد صقر

مراجع

مصادر
 الموقع الرسمي للنادي

أندية رياضية أسست في 2007
الرياضة في بيروت
تأسيسات سنة 2007 في لبنان
كرة اليد في لبنان

نادي السد (لبنان)


Armata Comună (în ; în maghiară Közös Hadsereg; denumită în mod colocvial în presă și cancelariile militare Armata) a constituit cea mai mare componentă a Forțelor terestre austro-ungare, alături de cele două structuri teritoriale: forțele de apărare cesaro-regești (k.k. Landwehr), respectiv cele regale ungare (m. kir. Honvédség). Armata comună, denumită alternativ și Armata cesară și regală (k.u.k. Heer) reprezenta componenta militară terestră comună celor două entități ale Monarhiei, Marina de Război fiind corespondentul maritim. Acestea erau, în esență, instrumentul formal al Monarhiei pentru operațiuni militare și menținerea , forțele teritoriale având un rol defensiv.

Fondată în 15 martie 1867 și desființată de facto în 31 octombrie 1918 prin retragerea contingentelor ungare, Armata Comună a fost corpul principal al Puterii armate a noii Duble Monarhii, căreia, pe lângă forțele terestre, îi mai aparținea și marina militară. În timpul Primului Război Mondial, toate forțele armate ale monarhiei, terestre și marine, s-au aflat sub conducerea Înaltulului Comandament al Armatei Austro-Ungare (Armeeoberkommando), întemeiat în 1914.

Armata Comună se număra printre prerogativele împăratului și regelui, care deținea rangul de comandant suprem (Allerhöchsten Oberbefehl). De agenda administrativă a armatei era responsabil Ministerul de război imperial și regal, care îi era subordonat direct monarhului. Monarhul numea și destituia ministrul de război și toți ofițerii. Doar el avea autoritatea legală de a declara război.

Istorie

Originea numelui
Până în anul 1889, Armata Comună a purtat, ca înainte de 1867, epitetul k.k. (cesaro-regesc/cezaro-crăiesc, însemnând imperial-regal). Expresia k. u. k. a fost introdusă pentru prima dată (sub forma k.u.k. Gemeinsame Armee) prin legea din 11 aprilie 1889 la dorința expresă a Regatului Ungariei, pentru a face mai clară deosebirea dintre Armata comună imperială și regală pe de o parte și Forțele de apărare cezaro-crăiești (k.k. Landwehr), respectiv Forțele de apărare regale maghiare (k.u. Landwehr) pe de altă parte. (Marina militară folosea mai rar epitetul k.u.k., deoarece era singura formațiune navală maritimă a Austro-Ungariei.)

Instituție comună
După Compromisul austro-ungar din 15 martie 1867, armata și marina de război nu mai erau instituții ale unui stat unitar, ci ale noii Duble Monarhii, care era compusă din două părți cu drepturi egale: din Imperiul Austriei (Cisleithania) și din Regatul Ungariei (Transleithania) care nu mai era subordonat Imperiului Austriei, ci îi era asociat prin uniune reală.

Împăratul Francisc Iosif – până în acel moment Împărat al Austriei, Rege al Ungariei, Boemiei, Croației, Dalmației și Galiție etc. – a purtat de atunci titlul de Împărat al Austriei și Rege al Ungariei (și-ul a fost introdus pentru a scoate în evidență în mod deosebit esența duală a statului austro-ungar). Comandant suprem era în continuare monarhul, care comunica cu Armata Comună prin intermediul nou înființatei Cancelari militare a Maiestății Sale Împăratul și Regele. Pentru administrarea și pentru prezervarea sistematică a Armatei Comune (și a marinei de război), era responsabil Ministerul de Război Imperial și Regal (numit până în 1911 Ministerul de război al imperiului), iar pentru strategie răspundea comandamentul general afiliat ministerului. Șeful comandamentului general avea dreptul de a raporta direct monarhului.

Parte principală a forței armate
Legea austriacă din 11 aprilie 1889, prin care se înnoia "Legea apărării" din 1868, revizuită în 1882, (o lege cu același conținut fusese adoptată concomitent în Ungaria), stabilea la § 2:
 Forța armată consistă din Armata Comună, din Marina de război, din Forța de apărare (Landwehr) și din Landsturm.

Prin § 14, contingentul anual de recruți pentru Armata Comună și pentru Marina de Război a fost fixat la 103.000 de bărbați, din care 60.389 trebuiau să provină din Regatele și Țările reprezentate în Consiliul Imperial. Spre comparație, contingentul de recruți pentru k.k. Landwehr a cărui misiune era apărarea teritoriilor austriece se ridica la 10.000 de bărbați. Contingentele k. u. k. erau adaptate necesităților la fiecare zece ani prin acorduri politice (și prin legi corespunzătoare) între Cisleithania și Transleithania. Forțele de apărare cezaro-crăiești și Forțele de apărare regale maghiare nu erau subordonate Ministerului de război imperial și regal, ci Ministerului cezaro-crăiesc al apărării, respectiv Ministerului regal maghiar al apărării.

Finanțare
Pentru toate treburile obștești comune, inclusiv pentru Armata Comună, exista o repartiție a costurilor clar stabilită între cele două jumătăți ale Dublei Monarhii. Începâd cu 1867, Transleithania suporta 30 % din costurile comune ale armatei imperiale și regale. Potrivit negocierilor compromisului, această cotă se ridica la 31,4 % în 1888 și la 36,4 % în 1907. Cheltuielile totale pentru Armata Comună, Marina Imperială și Regală, Forțele de apărare cezaro-crăiești și Forțele de apărare regale maghiare au ajuns în 1912 la aproximativ 670 de milioane de coroane. Această sumă era mai puțin de 3,5 % din venitul național net (Volkseinkommens) comun, iar în 1906 aceste cheltuieli s-au ridicat la doar 2,5 %. În Imperiul Rus, Regatul Italiei și Imperiul German, cheltuielile militare se ridicau în 1912 la aproximativ 5 % din venitul național net. Între marile puteri, Austro-Ungaria a rămas aceea cu cele mai mici cheltuieli pentru forțele sale armate.

Delăsare și dorință de separare
În lunga perioadă de pace de la sfârșitul secolului 19, armata și marina au fost neglijate din ce în ce mai mult.

Politicienii maghiari cereau mereu o armată maghiară separată.

Reformele lui Francisc Ferdinand

Implicare în război
Între 1867 și 1914, forțele terestre austro-ungare au avut o singură experiență de război: campania de ocupație a Bosniei și Herțegovinei în urma acordurilor încheiate în 1878 la Congresul de la Berlin.

Organizare

Pe lângă Armata Comună mai existau:
 Marina Imperială și Regală
 Forțele de apărare regale maghiare (Király Honvédség sau doar Honvéd) în Transleithania
 Forțele de apărare cezaro-crăiești în Cisleithania

Armata Comună și Marina Militară Imperială și Regală erau administrate din Viena de către Ministerul Imperial de Război (numit din 20 septembrie 1911 Ministerul de Război Imperial și Regal), care îi era subordonat direct Împăratului și Regelui. Ambele forțe de apărare erau administrate de Ministerul Apărării al guvernului cezaro-crăiesc din Viena și de corespondentul său din cadrul guvernului regal maghiar din Budapesta.
În anul 1915 s-a renunțat la toate denumirile onorifice și suplimentare ale regimentelor, care din acel moment ar fi trebuit să fie desemnate doar prin numărul lor. Însă în practică acest lucru nu s-a realizat, pe de o parte pentru că nimeni nu a urmărit aplicarea directivei, iar pe de altă parte pentru că foarte economa administrație a armatei imperiale și regale ordonase ca toate hârtiile, formularele și plicurile deja tipărite cu antet și / sau ștampilate să fie folosite până la epuizarea stocului.

Recrutare și garnizoane
Spre deosebire de k.k. Landwehr și de Honvéd, Armata Comună și Marina Militară Imperială și Regală (cea mai mare parte a echipajelor marinei militare veneau, totuși, din regiunea din jurul orașului Triest și din restul litoralului austriac - în marină se vorbea majoritar italiana) își recrutau soldații de pe întreg cuprinsul Dublei Monarhii, atât din Cisleithania cât și din Transleithania. Toate trupele care nu erau originare din Regatul Ungariei (inclusiv din Ungaria de Sus, Transilvania și Banat) sau din Regatul Croației și Slavoniei care aparținea tot de Țările Coroanei Maghiare erau numite "regimente nemțești", indiferent de faptul că erau formate din polonezi, din croați sau din tirolezi vorbitori de italiană, iar toate celelalte erau numite "regimente ungurești". Regimentele "nemțești" și "ungurești" se diferențiau prin uniformă; însă denumirea nu spunea nimic despre limba sau limbile folosite în regiment (vezi Limbi mai jos).

 57 de regimente de infanterie erau "regimente nemțești"
 45 de regimente de infanterie erau "regimente ungurești".
 4 regimente de infanterie (Infanteria bosniacă) aveau un statut aparte atât prin uniformă, cât și prin regulile de limbă.
 Batalioanele de vânători, care aparțineau de infanterie, erau organizate după același sistem.
 Artileria, pionierii, logistica și cavaleria erau grupate de asemenea majoritar în funcție de particularități regionale, însă numelor acestor unități le lipseau adăugirile menționate mai sus.
 În cavalerie, toți husarii erau originari din Țările Coroanei Sfântului Ștefan (și aveau ca limbi materne maghiara, româna, slovaca, croata și germana), ulanii erau din Galiția (și aveau ca limbi materne poloneza și ucraineana), dragonii erau toți din țările austriece ale coroanei și din Boemia și Moravia (având ca limbi materne ceha și germana).

"Puterea armată" (Armata Comună, Marina Militară k. u. k., k.k. Landwehr, Honvéd) era în subordinea Împăratului și Regelui în calitatea lui de "comandant suprem". Acest titlu nu a avut decât o însemnătate formală după nefericita experiență a lui Francisc Iosif din 1859 la conducerea trupelor în Italia, deoarece, după acel moment, monarhul s-a retras de la conducerea activă a trupelor, iar comanda supremă efectivă era deținută de Ministerul Imperial și Regal de Război în vremuri de pace și de înaltul comandant al armatei, Arhiducele Friedrich, respectiv de șeful statului major, generalul Franz Conrad von Hötzendorf, în timpul Primului Război Mondial. În 2 decembrie 1916, Împăratul și Regele Carol I a reluat asupra sa comanda supremă. Francisc Iosif nu și-a vizitat mai niciodată trupele, însă, în cursul călătoriilor sale prin Dubla Monarhie, lua contactul cu regimentele încartiruite și participa la manevrele imperiale chiar și la bătrânețe; în plus, în Austro-Ungaria se arăta exclusiv în uniformă de mareșal pentru a-și dovedi solidaritatea cu soldații. Ajuns pe tron în mijlocul războiului la vârsta de 30 de ani, Carol I și-a luat în serios rolul de comandant suprem și a vizitat neobosit frontul și trupele.

O particularitate a Armatei Comune constă în faptul că trupele își schimbau des locul de staționare. Batalioanele unor acelorași regimente erau mutate după o foarte scurtă perioadă în locații diferite. (În 1910, doar trei regimente de infanterie ale Armatei Comune erau staționate integral în aceeași garnizoană: regimentul de infanterie nr. 14 în Linz, regimentul de infanterie nr. 30 în Liov și regimentul de infanterie nr. 41 în Cernăuți.) În acest fel, nu se putea construi nici un fel de relație între regiment și anumite locuri și populația băștinașă (spre deosebire, de exemplu, de Imperiul German, unde anumite unități erau sprijinite să rămână în același loc). Soldații strămutați își făceau adesea stagiul militar în celălalt capăt al Dublei Monarhii, strategie prin care se dorea evitarea fraternizării cu populația în caz de tulburări sociale.

Dislocarea și fragmentarea trupelor era însă și rezultatul lipsei cazărmilor. Lipsa era atât de mare, încât uneori chiar și unele companii trebuiau să fie despărțite de batalionul lor și adăpostite separat. După ce în anii premergători Primului Război Mondial s-au făcut mari eforturi în privința construcției de noi cazărmi și a reabilitări celor existente, practica dislocării trupelor a putut fi restrânsă în mod semnificativ.

Armament

Steaguri militare
Armata Comună a Austro-Ungariei purta doar două tipuri de steaguri militare.
 Regimentele și batalioanele purtau un steag alb, dreptunghiular, pe al cărui avers se găsea vulturul imperial cezaro-crăiesc cu stemele tuturor regatelor și țărilor monarhiei, iar pe revers era o imagine a imaculatei Fecioare Maria într-o aură de raze, încununată cu douăsprezece stele.
 Regimentele de infanterie nr. 2, 4, 39, 41 și 57 purtau un steag dreptunghiular ale cărui ambe fețe erau colorate în galben imperial și erau decorate cu stema imperială.

Ambele tipuri de steaguri erau decorate pe trei laturi cu o bordură brodată, largă de 12 cm, reprezentând flăcări triunghiulare perfect simetrice, în următoarele culori succesive: roșu, alb, negru, galben. Când steagul era purtat în paradă, i se adăuga în vârf un buchet de frunze de stejar care trebuia să aibă o înălțime de circa 13 cm. Steagurile erau de mătase și aveau dimensiunea de 132 × 176 cm.

Steagurile erau alcătuite din două bucăți cusute laolaltă, ceea ce înseamnă că reversul steagului galben nu era imaginea în oglindă a aversului.

Conscripție
Introducerea conscripției generale prin decretul imperial din decembrie 1866 s-a lovit de opoziția contelui Andrássy, ministrul-prezident desemnat al Ungariei, reforma fiind amânată până în 1868, când a fost instituit serviciul militar obligatoriu pentru toți cetățenii masculi ai Monarhiei.

Jurământ

Asistența spirituală

Prezența pe timp de pace în iulie 1914

Infanterie:
 102 de regimente de infanterie a câte patru batalioane fiecare
 4 regimente de infanterie a câte trei batalioane recrutate în Bosnia și Herțgovina
 4 regimente de vânători tirolezi a câte patru batalioane fiecare
 32 de batalioane de vânători de câmp și 1 batalion de vânători de câmp din Bosnia și Herțgovina

Cavalerie:
 15 regimente de Dragoni imperiali și regali
 16 regimente de Husari imperiali și regali
 11 regimente de Ulani imperiali și regali.
Diferența dintre cavaleria grea (ulani) și ușoară (husari, dragoni) mai exista doar la nivelul uniformelor și a denumirilor care se dădeau pe criterii ce țineau strict de tradiție.

Artilerie:
 42 de regimente de artilerie de câmp
 14 regimente de obuziere de câmp
 11 divizii de artilerie călare
 14 divizii de obuziere grele
 11 regimente de artilerie de munte
 6 regimente de artilerie de fortăreață și 8 (mai târziu 10) batalioane independente de artilerie de fortăreață

Logistică:
 16 divizii de logistică

Trupe tehnice:
 14 batalioane de geniști imperiali și regali
 9 batalioane de pionieri
 1 batalion de poduri
 1 regiment de geniu feroviar
 1 regiment de comunicații telegrafice

Întăririle în caz de mobilizare precum și pierderile în acțiune erau înlocuite prin batalioane de marș. Ca în armata germană, sistemul regimentelor de rezervă nu exista.

Limbi

În statul multinațional al monarhiei imperiale și regale, germana era stabilită ca limbă de comandă comună. Fiecare soldat trebuia să stăpânească cele aproximativ 100 de ordine relevante, care erau necesare pentru menținerea serviciului. Doar o mică parte din efectivul armatei vorbea exclusiv germana; în marina de război, echipajele vorbeau preponderent italiana.

Limba de serviciu era folosită pentru comunicarea interdepartamentală. În Armata Comună și în k.k. Landwehr se folosea germana, iar trupele de Honvéd foloseau maghiara.

Limba regimentului era folosită pentru înțelegerea interpersonală în cadrul regimentului. Era limba vorbită de majoritatea efectivului. În cazul în care efectivul era format dintr-o grupare de 27 % germani, 33 % cehi și 37 % polonezi, cum era cazul regimentului de infanterie nr. 100 din Cracovia, atunci erau trei limbi de regiment. Fiecare ofițer trebuia să învețe limba regimentului în mai puțin de trei ani. În total, în Armata Comună a monarhiei imperiale și regale erau recunoscute oficial unsprezece limbi.

Grade și însemne militare

Ordine și decorații (exemple)

Recepția muzeală

Monumente

Armata comună în literatură

Vezi și
 Armata Austro-Ungară
 Forțele de apărare cezaro-crăiești
 Forțele de apărare regale maghiare
 Garda patriotică regală croată
 Landsturm
 Marina Imperială Austro-Ungară
 Înaltul Comandament al Armatei Austro-Ungare
 K.u.K. Luftfahrtruppen

Bibliografie
 Peter Melichar, Alexander Mejstrik: Die bewaffnete Macht. In: Helmut Rumpler, Peter Urbanitsch (Hrsg.): Die Habsburgermonarchie 1948–1918. Band IX: Soziale Strukturen. 1. Teil, Teilband 2, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2010, S. 1263–1326.
 Christa Hämmerle: Die k. (u.) k. Armee als ´Schule des Volkes´? Zur Geschichte der Allgemeinen Wehrpflicht in der multinationalen Habsburgermonarchie (1866-1914/18). In: Christian Jansen (Hrsg.): Der Bürger als Soldat. Die Militarisierung europäischer Gesellschaften im langen 19. Jahrhundert: ein internationaler Vergleich. Essen 2004, S. 175–213.
 Laurence Cole, Christa Hämmerle, Martin Scheutz (Hrsg.): Glanz - Gewalt - Gehorsam. Militär und Gesellschaft in der Habsburgermonarchie (1800 bis 1918). Klartext, Essen 2011, ISBN 978-3-8375-0409-5.
 Manfried Rauchensteiner: Der Tod des Doppeladlers: Österreich-Ungarn und der Erste Weltkrieg. 2. Auflage. Verlag Styria, Graz 1994, ISBN 3-222-12116-8.
 Manfried Rauchensteiner: Österreich-Ungarn und der Erste Weltkrieg: Bildband. Steirische Verlagsgesellschaft, Graz 1998.
 Heinz von Lichem: Der Tiroler Hochgebirgskrieg 1915–1918. Steiger Verlag, Berwang (Tirol) 1985, ISBN 3-85423-052-4.
 Johann Christoph Allmayer-Beck: Die bewaffnete Macht in Staat und Gesellschaft. In: Adam Wandruszka, Peter Urbanitsch (Hrsg.): Die bewaffnete Macht. (= Die Habsburgermonarchie (1848–1918). 5). Wien 1987, ISBN 3-7001-1122-3, S. 1–141.
 Johann Christoph Allmayer-Beck, Erich Lessing: Die K.u.k. Armee. 1848–1918. Verlag Bertelsmann, München 1974, ISBN 3-570-07287-8.
 Johann Christoph Allmayer-Beck: Das Heeresgeschichtliche Museum Wien. Saal VI - Die k.(u.)k. Armee von 1867–1914. Wien 1989.
 k.u.k. Kriegsministerium: Dislokation und Einteilung des k.u.k Heeres, der k.u.k. Kriegsmarine, der k.k. Landwehr und der k.u. Landwehr. In: Seidels kleines Armeeschema. Seidel& Sohn, Wien 1914.
 k.u.k. Kriegsministerium: Adjustierungsvorschrift für das k.u.k. Heer, die k.k. Landwehr, die k.u. Landwehr, die verbundenen Einrichtungen und das Korps der Militärbeamten. Wien 1911/1912.
 Glenn Jewison, Jörg C. Steiner: The Austro-Hungarian Land Forces 1848–1918.
 Heinz von Lichem: Spielhahnstoß und Edelweiß – die Friedens- und Kriegsgeschichte der Tiroler Hochgebirgstruppe "Die Kaiserschützen" von ihren Anfängen bis 1918. Stocker Verlag, Graz 1977, ISBN 3-7020-0260-X.
 Graf Bossi Fedregotti: Kaiserjäger. Stocker Verlag, Graz 1977.
 Julius Lohmeyer: Das Militär Bilderbuch – Die Armeen Europas. Carl Flemming Verlag, Glogau o.J.
 Hubert Frankhauser, Wilfried Gallin: Unbesiegt und doch geschlagen. Der Gebirgskrieg an Kärntens Grenze 1915–1917. Verlagsbuchhandlung Stöhr, Wien 2005, ISBN 3-901208-48-8.
 Peter Fichtenbauer, Christian Ortner: Die Geschichte der österreichischen Armee von Maria Theresia bis zur Gegenwart in Essays und bildlichen Darstellungen, Verlag Militaria, Wien 2015, ISBN 978-3-902526-71-7
 Christian Ortner, Hermann Hinterstoisser: Die k.u.k. Armee im Ersten Weltkrieg. Uniformierung und Ausrüstung, Verlag Militaria, Wien 2013, 2 Bände, ISBN 978-3-902526-63-2.
 Stefan Rest, M. Christian Ortner, Thomas Ilming: Des Kaisers Rock im Ersten Weltkrieg – Uniformierung und Ausrüstung der österreichisch-ungarischen Armee von 1914 bis 1918. Verlag Militaria, Wien 2002, ISBN 3-9501642-0-0.
 Oskar Brüch, Günter Dirrheimer: Schriften des Heeresgeschichtlichen Museums in Wien. Band 10: Das k.u.k. Heer 1895. Militärwissenschaftliches Institut, Stocker Verlag, Graz 1997, ISBN 3-7020-0783-0.
 Adam Wandruszka (Hrsg.): Die Habsburgermonarchie 1848–1918 / Die bewaffnete Macht. Band V, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1987, ISBN 3-7001-1122-3.
 Peter Urbanitsch, Helmut Rumpler (Hrsg.): Die Habsburgermonarchie 1848–1918 / Verfassung und Parlamentarismus: Verfassungsrecht, Verfassungswirklichkeit, zentrale Repräsentativkörperschaften. Band VII, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2000, ISBN 3-7001-2869-X.
 Alphons Frhr. v. Wrede: Geschichte der K.u.K. Wehrmacht von 1618 bis Ende des XIX Jh. Wien, 1898–1905.

Legături externe

 Österreichische Militärgeschichte
 Österreich-Ungarns bewaffnete Macht 1900–1914
 Austro-Hungarian Land Forces 1848-1918 (engl.)
 Structura detaliată a Armatei k.u.k. în 1914–1918 (engl.)

Note

Armata Austro-Ungară

Armata Comună


Die Autoseilbahn Bratislava von Volkswagen Slovakia in Bratislava ist die einzige Luftseilbahn der Welt, auf der regelmäßig Automobile transportiert werden. Sie wurde von der österreichischen Firma Doppelmayr gebaut, um die neu gebauten VW-Automobile von der Montagehalle zur Teststrecke zu transportieren. Die Seilbahn ist 450 Meter lang und überquert unter anderem eine Eisenbahnlinie. Meist werden die in Bratislava produzierten Modelle Touareg und Polo transportiert. Nach sechs Monaten Bauzeit konnte die Seilbahn im Jahr 2003 in Betrieb genommen werden. Für den Transport der Automobile wurden eigene Transportplattformen entwickelt. Bis 2017 wurden mehr als 3 Millionen Fahrzeuge mit der Seilbahn transportiert.

Die gesamte Seilbahn ist im System Funitel aufgebaut. Zum Transport stehen acht Transportplattformen zur Verfügung, diese werden mit einer Geschwindigkeit von 2,8 m/s (ca. 10 km/h) transportiert. Die Seilbahn besitzt acht Stützen mit einer maximalen Höhe von 15 Metern. Insgesamt können 67 Fahrzeuge pro Stunde transportiert werden. Wie das Werk ist auch die Seilbahn auf einen 24-Stunden-Betrieb ausgelegt. Um die mit VW vereinbarte Verfügbarkeit von 98,5 % garantieren zu können, wurden wesentliche Teile wie Antrieb und Getriebe redundant ausgeführt.

Weblinks

  (PDF; 959 kB)

Einzelnachweise

Verkehrsbauwerk in Bratislava
Luftseilbahn in Europa
Erbaut in den 2000er Jahren
Güterverkehr
Volkswagen
Seilbahn in der Slowakei

Autoseilbahn Bratislava


The determination of the day of the week for any date may be performed with a variety of algorithms. In addition, perpetual calendars require no calculation by the user, and are essentially lookup tables.
A typical application is to calculate the day of the week on which someone was born or a specific event occurred.

Concepts
In numerical calculation, the days of the week are represented as weekday numbers. If Monday is the first day of the week, the days may be coded 1 to 7, for Monday through Sunday, as is practiced in ISO 8601. The day designated with 7 may also be counted as 0, by applying the arithmetic modulo 7, which calculates the remainder of a number after division by 7. Thus, the number 7 is treated as 0, the number 8 as 1, the number 9 as 2, the number 18 as 4, and so on. If Sunday is counted as day 1, then 7 days later (i.e.day 8) is also a Sunday, and day 18 is the same as day 4, which is a Wednesday since this falls three days after Sunday (i.e.).

The basic approach of nearly all of the methods to calculate the day of the week begins by starting from an 'anchor date': a known pair (such as 1 January 1800 as a Wednesday), determining the number of days between the known day and the day that you are trying to determine, and using arithmetic modulo 7 to find a new numerical day of the week.

One standard approach is to look up (or calculate, using a known rule) the value of the first day of the week of a given century, look up (or calculate, using a method of congruence) an adjustment for the month, calculate the number of leap years since the start of the century, and then add these together along with the number of years since the start of the century, and the day number of the month. Eventually, one ends up with a day-count to which one applies modulo 7 to determine the day of the week of the date.

Some methods do all the additions first and then cast out sevens, whereas others cast them out at each step, as in Lewis Carroll's method. Either way is quite viable: the former is easier for calculators and computer programs, the latter for mental calculation (it is quite possible to do all the calculations in one's head with a little practice). None of the methods given here perform range checks, so unreasonable dates will produce erroneous results.

Corresponding days
Every seventh day in a month has the same name as the previous:

Corresponding months
"Corresponding months" are those months within the calendar year that start on the same day of the week. For example, September and December correspond, because 1 September falls on the same day as 1 December (as there are precisely thirteen 7-day weeks between the two dates). Months can only correspond if the number of days between their first days is divisible by 7, or in other words, if their first days are a whole number of weeks apart. For example, February of a common year corresponds to March because February has 28 days, a number divisible by 7, 28 days being exactly four weeks.
In a leap year, January and February correspond to different months than in a common year, since adding 29 February means each subsequent month starts a day later.

January corresponds to October in common years and April and July in leap years. February corresponds to March and November in common years and August in leap years. March always corresponds to November, April always corresponds to July, and September always corresponds to December. August does not correspond to any other month in a common year. October doesn't correspond to any other month in a leap year. May and June never correspond to any other month.

In the months table below, corresponding months have the same number, a fact which follows directly from the definition.

Corresponding years

There are seven possible days that a year can start on, and leap years will alter the day of the week after 29 February. This means that there are 14 configurations that a year can have. All the configurations can be referenced by a dominical letter, but as 29 February has no letter allocated to it, a leap year has two dominical letters, one for January and February and the other (one step back in the alphabetical sequence) for March to December.

2021 is a common year starting on Friday, which means that it corresponds to the 2010 calendar year. The first two months of 2021 correspond to the first two months of 2016. 2022 is a common year starting on Saturday, which means that it corresponds to the 2011 calendar year. The last ten months of 2022 correspond to the last ten months of 2016. 2023 is a common year starting on Sunday, which means that it corresponds to the 2017 calendar year. 2024 is a leap year starting on Monday, which means that it corresponds to the 1996 calendar year. The first two months of 2024 correspond to the first two months of 2018. The last ten months of 2024 correspond to the last ten months of 2019.

Each leap year repeats once every 28 years, and every common year repeats once every 6 years and twice every 11 years. For instance, the last occurrence of a leap year starting on Wednesday was 2020 and the next occurrence will be 2048. Likewise, the next common years starting on Friday will be 2027, 2038, and then 2049. Both of these statements are true unless a leap year is skipped, but that will not happen until 2100.

For details see the table below.

Notes:

 Black means all the months of Common Year
 Red means the first 2 months of Leap Year
 Blue means the last 10 months of Leap Year

Corresponding centuries

"Year 000" is, in normal chronology, the year 1 BC (which precedes AD 1). In astronomical year numbering the year 0 comes between 1 BC and AD 1. In the proleptic Julian calendar, (that is, the Julian calendar as it would have been if it had been operated correctly from the start), 1 BC starts on Thursday. In the proleptic Gregorian calendar, (so called because it wasn't devised until 1582), 1 BC starts on Saturday.

Tabular methods to calculate the day of the week

Complete table: Julian and Gregorian calendars
For Julian dates before 1300 and after 1999 the year in the table which differs by an exact multiple of 700 years should be used. For Gregorian dates after 2299, the year in the table which differs by an exact multiple of 400 years should be used. The values "" through "" indicate the remainder when the Hundreds value is divided by 7 and 4 respectively, indicating how the series extend in either direction. Both Julian and Gregorian values are shown 1500-1999 for convenience. Bold figures (e.g., 04) denote leap year. If a year ends in 00 and its hundreds are in bold it is a leap year. Thus 19 indicates that 1900 is not a Gregorian leap year, (but 19 in the Julian column indicates that it is a Julian leap year, as are all Julian x00 years). 20 indicates that 2000 is a leap year. Use Jan and Feb only in leap years.

For determination of the day of the week (1 January 2000, Saturday)
the day of the month: 1 ~ 31 (1)
the month: (6)
the year: (0)
the century mod 4 for the Gregorian calendar and mod 7 for the Julian calendar (0).
adding 1+6+0+0=7. Dividing by 7 leaves a remainder of 0, so the day of the week is Saturday.

The formula is w = (d + m + y + c) mod 7.

Revised Julian calendar
Note that the date (and hence the day of the week) in the Revised Julian and Gregorian calendars is the same from 14 October 1923 to 28 February AD 2800 inclusive and that for large years it may be possible to subtract 6300 or a multiple thereof before starting so as to reach a year which is within or closer to the table.

To look up the weekday of any date for any year using the table, subtract 100 from the year, divide the difference by 100, multiply the resulting quotient (omitting fractions) by seven and divide the product by nine. Note the quotient (omitting fractions). Enter the table with the Julian year, and just before the final division add 50 and subtract the quotient noted above.

Example: What is the day of the week of 27 January 8315?

8315−6300=2015, 2015−100=1915, 1915/100=19 remainder 15, 19×7=133, 133/9=14 remainder 7. 2015 is 700 years ahead of 1315, so 1315 is used. From table: for hundreds (13): 6. For remaining digits (15): 4. For month (January): 0. For date (27): 27. . 73/7=10 remainder 3. Day of week = Tuesday.

Dominical Letter
To find the Dominical Letter, calculate the day of the week for either 1 January or 1 October. If it is Sunday, the Dominical Letter is A, if Saturday B, and similarly backwards through the week and forwards through the alphabet to Monday, which is G.

Leap years have two Sunday Letters, so for January and February calculate the day of the week for 1 January and for March to December calculate the day of the week for 1 October.

Leap years are all years which divide exactly by four with the following exceptions:

In the Gregorian calendar – all years which divide exactly by 100 (other than those which divide exactly by 400).

In the Revised Julian calendar – all years which divide exactly by 100 (other than those which give remainder 200 or 600 when divided by 900).

The "doomsday"

This is an artefact of recreational mathematics. See doomsday rule for an explanation.

Check the result
Use this table for finding the day of the week without any calculations.

Examples:
For common method
26 December 1893 (GD)
December is in row F and 26 is in column E, so the letter for the date is C located in row F and column E. 93 (year mod 100) is in row D (year row) and the letter C in the year row is located in column G. 18 ([year/100] in the Gregorian century column) is in row C (century row) and the letter in the century row and column G is B, so the day of the week is Tuesday.
13 October 1307 (JD)
October 13 is a F day. The letter F in the year row (07) is located in column G. The letter in the century row (13) and column G is E, so the day of the week is Friday.
1 January 2000 (GD)
January 1 corresponds to G, G in the year row (00) corresponds to F in the century row (20), and F corresponds to Saturday.

A pithy formula for the method: "Date letter (G), letter (G) is in year row (00) for the letter (F) in century row (20), and for the day, the letter (F) become weekday (Saturday)".

The Sunday Letter method

Each day of the year (other than 29 February) has a letter allocated to it in the recurring sequence ABCDEFG. The series begins with A on 1 January and continues to A again on 31 December. The Sunday letter is the one which stands against all the Sundays in the year. Since 29 February has no letter, this means that the Sunday Letter for March to December is one step back in the sequence compared to that for January and February. The letter for any date will be found where the row containing the month (in black) at the left of the "Latin square" meets the column containing the date above the "Latin square". The Sunday letter will be found where the column containing the century (below the "Latin square") meets the row containing the year's last two digits to the right of the "Latin square". For a leap year, the Sunday letter thus found is the one which applies to March to December.

So, for example, to find the weekday of 16 June 2020:

Column "20" meets row "20" at "D". Row "June" meets column "16" at "F". As F is two letters on from D, so the weekday is two days on from Sunday, i.e. Tuesday.

Mathematical algorithms

Rata Die
The Rata Die method works by adding up the number of days  that has passed since a date of known day of the week . The day of-the-week is then given by , conforming to whatever convention was used to encode .

For example, the date of 13 August 2009 is 733632 days from 1 January AD 1. Taking the number mod 7 yields 4, hence a Thursday.

Gauss's algorithm
Carl Friedrich Gauss described a method for calculating the day of the week for 1 January in any given year in a handwritten note in a collection of astronomical tables. He never published it. It was finally included in his collected works in 1927. Compared to Rata Die, the result helps simplify the counting of years.

Gauss' method was applicable to the Gregorian calendar. He numbered the weekdays from 0 to 6 starting with Sunday. He defined the following operation.

 Inputs
 Year number , month number , day number .
 Output
 Day of year.
 Procedure
 First determine the day-of-week  of 1 January.
 For a Gregorian calendar, the weekday is  Alternatively, set , , and the value is
 For a Julian calendar, the weekday is  or .
 Now determine the month-related offset  by using the lookup table with .
 Return .

The above procedure can be condensed into a single expression for the Gregorian case:

Worked example
For year number 2000, ,  and , the weekday of 1 January is

The weekdays for 30 April 1777 and 23 February 1855 are

and

Explanation and notes
The algorithm for the day-of-week of 1 Jan can be proven using modulo arithmetic. The main point is that because , each year adds 1 day to the progression. The rest is adjustment for leap year. The century-based versions have .

The table of month offsets show a divergence in February due to the leap year. A common technique (later used by Zeller) is to shift the month to start with March, so that the leap day is at the tail of the counting. In addition, as later shown by Zeller, the table can be replaced with an arithmetic expression.

This formula was also converted into graphical and tabular methods for calculating any day of the week by Kraitchik and Schwerdtfeger.

Disparate variation
The following formula is an example of a version without a lookup table. The year is assumed to begin in March, meaning dates in January and February should be treated as being part of the preceding year. The formula for the Gregorian calendar is

where

  is the day of the month (1 to 31)
  is the shifted month (March = 1,…,February = 12)
  is the year unless  is 11 = January or 12 = February which are considered part of the preceding year, giving
  is the century given by
  is the year relative to the century, given by , or simply the last 2 digits of
  is the day of the week (0 = Sunday,…,6 = Saturday)

Zeller's algorithm

In Zeller's algorithm, the months are numbered from 3 for March to 14 for February. The year is assumed to begin in March; this means, for example, that January 1995 is to be treated as month 13 of 1994.
The formula for the Gregorian calendar is

where
  is the day of the month (1 to 31)
  is the shifted month (March=3,...January = 13, February=14)
  is the year unless  is 13 = January or 14 = February which are considered part of the preceding year giving
  is the century given by
  is the year relative to the century, given by , or simply the last 2 digits of
  is the day of week (1 = Sunday,..0 = Saturday)

The only difference is one between Zeller's algorithm () and the Disparate Gaussian algorithm (), that is .

  (March = 3 in  but March = 1 in )

Wang's algorithm
Wang's algorithm for human calculation of the Gregorian calendar is (the formula should be subtracted by 1 if m is 1 or 2 if the year is a leap year)

where
  is the last digit of the year (units)
  is the second last digit of the year (tens)
  is the century, given by
  is the day of the month (1 to 31)
  is the month (January=1,…,December=12)
  is the day of the week (0=Sunday,…,6=Saturday)
  is the null-days function (month offset) with values listed in the following table

An algorithm for the Julian calendar can be derived from the algorithm above

where  is a doomsday.

Other algorithms

Schwerdtfeger's method
In a partly tabular method by Schwerdtfeger, the year is split into the century and the two digit year within the century. The approach depends on the month. For ,

so  is between 0 and 99. For ,

The formula for the day of the week is

where the positive modulus is chosen.

The value of  is obtained from the following table:

The value of  is obtained from the following table, which depends on the calendar. For the Gregorian calendar,

For the Julian calendar,

Lewis Carroll's method

Charles Lutwidge Dodgson (Lewis Carroll) devised a method resembling a puzzle, yet partly tabular in using the same index numbers for the months as in the "Complete table: Julian and Gregorian calendars" above. He lists the same three adjustments for the first three months of non-leap years, one 7 higher for the last, and gives cryptic instructions for finding the rest; his adjustments for centuries are to be determined using formulas similar to those for the centuries table. Although explicit in asserting that his method also works for Old Style dates, his example reproduced below to determine that "1676, February 23" is a Wednesday only works on a Julian calendar which starts the year on January 1, instead of March 25 as on the "Old Style" Julian calendar.

Algorithm:
Take the given date in 4 portions, viz. the number of centuries, the number of years over, the month, the day of the month.

Compute the following 4 items, adding each, when found, to the total of the previous items. When an item or total exceeds 7, divide by 7, and keep the remainder only.

Century-item: For 'Old Style' (which ended 2 September 1752) subtract from 18. For 'New Style' (which began 14 September 1752) divide by 4, take overplus [surplus] from 3, multiply remainder by 2.

Year-item: Add together the number of dozens, the overplus, and the number of 4s in the overplus.

Month-item: If it begins or ends with a vowel, subtract the number, denoting its place in the year, from 10. This, plus its number of days, gives the item for the following month. The item for January is "0"; for February or March, "3"; for December, "12".

Day-item: The total, thus reached, must be corrected, by deducting "1" (first adding 7, if the total be "0"), if the date be January or February in a leap year, remembering that every year, divisible by 4, is a Leap Year, excepting only the century-years, in `New Style', when the number of centuries is not so divisible (e.g. 1800).

The final result gives the day of the week, "0" meaning Sunday, "1" Monday, and so on.

Examples:

1783, September 18
17, divided by 4, leaves "1" over; 1 from 3 gives "2"; twice 2 is "4".
83 is 6 dozen and 11, giving 17; plus 2 gives 19, i.e. (dividing by 7) "5". Total 9, i.e. "2"
The item for August is "8 from 10", i.e. "2"; so, for September, it is "2 plus 31", i.e. "5" Total 7, i.e. "0", which goes out.
18 gives "4". Answer, "Thursday".

1676, February 23
16 from 18 gives "2"
76 is 6 dozen and 4, giving 10; plus 1 gives 11, i.e. "4".
Total "6"
The item for February is "3". Total 9, i.e. "2"
23 gives "2". Total "4"
Correction for Leap Year gives "3". Answer, "Wednesday".

Since 23 February 1676 (counting February as the second month) is, for Carroll, the same day as Gregorian 4 March 1676, he fails to arrive at the correct answer, namely "Friday," for an Old Style date that on the Gregorian calendar is the same day as 5 March 1677. Had he correctly assumed the year to begin on the 25th of March, his method would have accounted for differing year numbers—just like George Washington's birthday differs—between the two calendars.

It is noteworthy that those who have republished Carroll's method have failed to point out his error, most notably Martin Gardner.

In 1752, the British Empire abandoned its use of the Old Style Julian calendar upon adopting the Gregorian calendar, which has become today's standard in most countries of the world. For more background, see Old Style and New Style dates.

Methods in computer code

Keith
In the C language expressions below, y, m and d are, respectively, integer variables representing the year (e.g., 1988), month (1-12) and day of the month (1-31).
(d+=m<3 ? y-- : y-2,23*m/9+d+4+y/4-y/100+y/400) % 7
In 1990, Michael Keith and Tom Craver published the foregoing expression that seeks to minimize the number of keystrokes needed to enter a self-contained function for converting a Gregorian date into a numerical day of the week. It returns 0 = Sunday, 1 = Monday, etc. This expression uses a less cumbersome month component than does Zeller's algorithm.

Shortly afterwards, Hans Lachman streamlined their algorithm for ease of use on low-end devices. As designed originally for four-function calculators, his method needs fewer keypad entries by limiting its range either to A.D. 1905–2099, or to historical Julian dates. It was later modified to convert any Gregorian date, even on an abacus. On Motorola 68000-based devices, there is similarly less need of either processor registers or opcodes, depending on the intended design objective.

Sakamoto's methods
The tabular forerunner to Tøndering's algorithm is embodied in the following K&R C function. With minor changes, it was adapted for other high level programming languages such as APL2. Posted by Tomohiko Sakamoto on the comp.lang.c Usenet newsgroup in 1992, it is accurate for any Gregorian date.
dayofweek(y, m, d)	/* 1 <= m <= 12,  y > 1752 (in the U.K.) */
{
    static int t[] = {0, 3, 2, 5, 0, 3, 5, 1, 4, 6, 2, 4};
    if ( m < 3 )
    {
        y -= 1;
    }
    return (y + y/4 - y/100 + y/400 + t[m-1] + d) % 7;
}
It returns 0 = Sunday, 1 = Monday, etc.

Sakamoto also simultaneously posted a more obfuscated version:
dow(m,d,y) { y -= m<3; return (y+y/4-y/100+y/400+"-bed=pen+mad."[m]+d) % 7; }

This version encodes the month offsets in the string and as a result requires a computer that uses standard ASCII to run the algorithm correctly, reducing its portability. In addition, both algorithms omit  type declarations, which is allowed in the original K&R C but not allowed in ANSI C.

(Tøndering's algorithm is, again, similar in structure to Zeller's congruence and Keith's short code, except that the month-related component is . Sakamoto's is somewhere between the Disparate Gaussian and the Schwerdtfeger's algorithm, apparently unaware of the expression form.)

Gauss' in MATLAB

% example date input
y1 = 2022;
m1 = 1;
d1 = 1;

month_offset = [0 3 3 6 1 4 6 2 5 0 3 5]; % common year

% offset if y1 leap year
if mod(y1,4)==0 && mod(y1,100)==0 && mod(y1,400)==0
   month_offset=[0 3 4 0 2 5 0 3 6 1 4 6]; % leap year
end

% Gregor
weekday_gregor = rem( d1+month_offset(m1) + 5*rem(y1-1,4) + 4*rem(y1-1,100) + 6*rem(y1-1,400),7)

% Julian
weekday_julian = rem(6+5*rem(y1-1,4) + 3*(y1-1),7)

0: Sunday 1: Monday .. 6: Saturday

See also

 Doomsday rule
 Julian day
 Mental Calculation World Cup (Has a calendar calculation contest)
 Perpetual calendar
 Buddhist calendar

References

Notes

Citations

Further reading

External links
 Tøndering's algorithm for both Gregorian and Julian calendars
 "Key Day" method used so as to reduce computation & memorization
 Compact tabular method for memorisation, also for the Julian calendar
 When countries changed from the Julian calendar
 World records for mentally calculating the day of the week in the Gregorian Calendar
 National records for finding Calendar Dates
 World Ranking of Memoriad Mental Calendar Dates (all competitions combined)
 Identify the year by given month, day, day of week.

determination
Gregorian calendar
Julian calendar
Calendar algorithms
Articles with example C code

Determination of the day of the week


James Hyde henviser til blandt andre:

 James Hyde (læge) (1618-1681) – engelsk læge
 James Hyde (skuespiller) (født 1962) – amerikansk skuespiller
 James Hazen Hyde (1876-1959) – amerikansk erhvervsmand

James Hyde


Marilyn Mazur - queen of percussion er en portrætfilm fra 2006 instrueret af Christian Braad Thomsen efter eget manuskript.

Handling
Den danske percussionist Marilyn Mazur er en stjerne på den internationale jazzhimmel. Hun har turneret med en række af de betydeligste navne i international jazz, bl.a. Miles Davis, og har modtaget verdens største jazzpris. Mazurs baggrund er lige så multikulturel som hendes musik. Hun er født i New York i 1955. Hendes polske mor blev forstødt af sin katolske familie, da hun giftede sig med en sort mand, der blev Marilyns far. Som følge af den amerikanske racisme udvandrede familien til Danmark. Her begyndte Mazur at spille klassisk klaver, men valgte senere jazzen, fordi den gav hende friere udfoldelsesmuligheder. I filmen fortæller Mazur om sin musik, vi følger hende i hendes egne grupper »Future Song« og »Percussion Paradise«, og vi oplever hende med Miles Davis samt med tenorsaxofonisten Jan Garbarek, i hvis gruppe hun har spillet siden 1991. På dvd'en findes endvidere ekstra materiale.

Referencer

Eksterne henvisninger

Portrætfilm fra Danmark
Danske film fra 2006

Marilyn Mazur - queen of percussion


The Éléments de géométrie algébrique ("Elements of Algebraic Geometry") by Alexander Grothendieck (assisted by Jean Dieudonné), or EGA for short, is a rigorous treatise, in French, on algebraic geometry that was published (in eight parts or fascicles) from 1960 through 1967 by the Institut des Hautes Études Scientifiques.  In it, Grothendieck established systematic foundations of algebraic geometry, building upon the concept of schemes, which he defined. The work is now considered the foundation stone and basic reference of modern algebraic geometry.

Editions
Initially thirteen chapters were planned, but only the first four (making a total of approximately 1500 pages) were published. Much of the material which would have been found in the following chapters can be found, in a less polished form, in the Séminaire de géométrie algébrique (known as SGA). Indeed, as explained by Grothendieck in the preface of the published version of SGA, by 1970 it had become clear  that incorporating all of the planned material in EGA would require significant changes in the earlier chapters already published, and that therefore the prospects of completing EGA in the near term were limited. An obvious example is provided by derived categories, which became an indispensable tool in the later SGA volumes, but was not yet used in EGA III as the theory was not yet developed at the time. Considerable effort was therefore spent to bring the published SGA volumes to a high degree of completeness and rigour. Before work on the treatise was abandoned, there were plans in 1966–67 to expand the group of authors to include Grothendieck's students Pierre Deligne and Michel Raynaud, as evidenced by published correspondence between Grothendieck and David Mumford. Grothendieck's letter of 4 November 1966 to Mumford also indicates that the second-edition revised structure was in place by that time, with Chapter VIII already intended to cover the Picard scheme. In that letter he estimated that at the pace of writing up to that point, the following four chapters (V to VIII) would have taken eight years to complete, indicating an intended length comparable to the first four chapters, which had been in preparation for about eight years at the time.

Grothendieck nevertheless wrote a revised version of EGA I which was published by Springer-Verlag.  It updates the terminology, replacing "prescheme" by "scheme" and "scheme" by "separated scheme", and heavily emphasizes the use of representable functors. The new preface of the second edition also includes a slightly revised plan of the complete treatise, now divided into twelve chapters.

Grothendieck's EGA V which deals with Bertini type theorems is to some extent available from the Grothendieck Circle website. Monografie Matematyczne in Poland has accepted this volume for publication, but the editing process is quite slow (as of 2010).
James Milne has preserved some of the original Grothendieck notes and a translation of them into English. They may be available from his websites  connected with the University of Michigan in Ann Arbor.

Chapters
The following table lays out the original and revised plan of the treatise and indicates where (in SGA or elsewhere) the topics intended for the later, unpublished chapters were treated by Grothendieck and his collaborators.

In addition to the actual chapters, an extensive "Chapter 0" on various preliminaries was divided between the volumes in which the treatise appeared. Topics treated range from category theory, sheaf theory and general topology to commutative algebra and homological algebra. The longest part of Chapter 0, attached to Chapter IV, is more than 200 pages.

Grothendieck never gave permission for the 2nd edition of EGA I to be republished, so copies are rare but found in many libraries. The work on EGA was finally disrupted by Grothendieck's departure first from IHÉS in 1970 and soon afterwards from the mathematical establishment altogether. Grothendieck's incomplete notes on EGA V can be found at Grothendieck Circle.

In historical terms, the development of the EGA approach set the seal on the application of sheaf theory to algebraic geometry, set in motion by Serre's basic paper FAC. It also contained the first complete exposition of the algebraic approach to differential calculus, via principal parts. The foundational unification it proposed (see for example unifying theories in mathematics) has stood the test of time.

EGA has been scanned by NUMDAM and is available at their website under "Publications mathématiques de l'IHÉS", volumes 4 (EGAI), 8 (EGAII), 11 (EGAIII.1re), 17 (EGAIII.2e), 20 (EGAIV.1re), 24 (EGAIV.2e), 28 (EGAIV.3e) and 32 (EGAIV.4e).

Bibliographic information

See also
 Fondements de la Géometrie Algébrique (FGA)
 Séminaire de Géométrie Algébrique du Bois Marie (SGA)

References

External links
Scanned copies and partial English translations: Mathematical Texts (published)
Detailed table of contents: EGA
SGA, EGA, FGA by Mateo Carmona
The Grothendieck circle maintains copies of EGA, SGA, and other of Grothendieck's writings

Scheme theory
1960 non-fiction books
Mathematics books
Unfinished books
Mathematics literature

Éléments de géométrie algébrique


Stade Félix Houphouët-Boigny, Fildişi Sahili'nin en büyük ve en geniş stadıdır. Kapasite 50.000 kişiliktir. ASEC Abidjan'ın stadıdır.

Fildişi Sahili'ndeki stadyumlar
Abidjan'da spor

Félix Houphouët-Boigny Stadyumu


Vivet Kanetti (d. 1956 İstanbul), Türk romancı, gazeteci ve çevirmen.

İstanbul'da, Yahudi bir ailede doğdu. Pek çok yerde yaşadı. Satıcılık, telefonculuk, çevirmenlik, tiyatroculuk, sinema figüranlığı, öğretmenlik, akıl hastanesinde ergoterapistlik, muhabirlik, televizyonculuk ve köşe yazarlığı yaptı. E. Emine adıyla yazdığı ilk romanı Bizans Sohbetleri 1988'de yayımlandı. Bu kitabı Kurabiye Saatinde (1992), Kırık Zarlar (1997) ve Turuncu Kayık (2000) adlı romanlar izledi. Gazete yazılarından sınırlı bir seçkiyi Hissesiz Kısalar (1998) adlı kitapta topladı. Turuncu Kayık'ın ikinci baskısında, E. Emine'yle yer değiştirdi. Medyanın sunduğu ve medyanın içindeki kadın olgusunu ele aldığı Koş Süreyya Koş Şampiyon Olacağız 2002'de yayımlandı. Koş Süreyya Koş Şampiyon Olacağız'ın ardından, bir Büyükada hikâyesi olan Prenslerin Adası isimli senaryosu yayımlandı. Son romanı Bana Modern Türk'ün Tarifini Yapabilir misin Kaan, Kanat Kitap tarafından 2009'da yayımlandı. Edebiyat ve sanat yazılarını bir araya getirdiği Kız Ayakları isimli kitabı ise 2010'da Everest Yayınlarından çıktı. Yirmili yaşlarının başındayken yazıp bir kenarda bıraktığı ilk romanı da 2011'de Huysuzun Teki adıyla ilk kez yayımlandı.

İlk romanlarını kitaplarının yabancı yazarlar raflarında yer almaması için E. Emine adıyla yayımladığını söyleyen yazarın dördüncü romanı Turuncu Kayık'ın ön sözü Vivet Kanetti imzalı idi, ikinci baskıda Vivet Kanetti ile E. Emine nihayet yer değiştirdiler.

Boris Vian'dan, Emile Ajar'dan, Michel Ragon'dan, Jacques Verges'den, Colette'den ve daha birçok yazardan çeviriler yaptı, René Goscinny'nin Pıtırcık (Le petit Nicolas) serisini tamamen çevirdi.

Aktüel dergisinde, Yeni Yüzyıl ve Yeni Binyıl gazetelerinde, Gazeteport haber portalında köşe yazarlığı yaptı. Öküzde, Amannda, Virgülde, Karizmada ve daha birçok dergide yazıları yayımlandı. Bir ara televizyon programları da yaptı.

2010 yılında hayatını kaybeden sanatçı Ömer Uluç'la evli olan Vivet Kanetti, İngilizce ve Fransızca biliyor.

Kitapları
 Bizans Sohbetleri, roman, İstanbul, Metis Yayınları, 1988, ISBN 975-7650-04-8
 Kurabiye Saatinde, roman, İstanbul, Cem Yayınları, 1992 - Kanat Kitap 2007 ISBN 975-8859-63-4
 Kırık Zarlar, roman, İstanbul, İletişim Yayınları, 1997 - Everest Yayınları 2010, ISBN 9789752897809
 Hissesiz Kısalar, deneme, İstanbul, İletişim Yayınları, 1998, ISBN 9754701081
 Turuncu Kayık, roman, İstanbul, İletişim Yayınları, 2000 - Gendaş Kültür 2001, ISBN 975-308-361-0
 Koş Süreyya Koş Şampiyon Olacağız, deneme, İstanbul, Gendaş Kültür, 2002, ISBN 975-308-370-X
 Prenslerin Adası, senaryo, İstanbul, Gendaş Kültür, 2002, ISBN 975-308-402-1
 Bana Modern Türkün tarifini Yapabilir misin Kaan, roman, İstanbul, Kanat Kitap, 2009, ISBN 9789758859924
 Kız Ayakları, deneme, İstanbul, Everest Yayınları, 2010, ISBN 9789752897793
 Huysuzun Teki, roman, İstanbul, Everest Yayınları, 2011, ISBN 9752898691

Dış bağlantılar

1956 doğumlular
Yaşayan insanlar
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
20. yüzyıl Türk gazetecileri
21. yüzyıl Türk gazetecileri
Bilgi kutusu bulunmayan kişiler

Vivet Kanetti


Anadolu köylerinde kadınlar harman sonunda buğdayları kaynatarak hedik elde ederler.
Pişmiş buğday tüm tane bulgur niteliği taşır. Pişme sonucu şişen ve yumuşayan taneye "hedik" denir.

Elde edilene hedikten; yarma, bulgur, düğür gibi kışlık yiyecekler elde edilir.

Anadolu'da hedik, çocukların ilk diş çıkardığı (diş hediği) zamanlarda da yapılıp komşulara dağıtılır ve hedik olarak da tüketilir.

Kaynakça

 Ağcakışla Bucağında Bulgur Çekme, Emin Kuzucular, Sivas Folklorü, Cilt: 2, Sayı: 13, Sayfa: 18 - 20, Milli Kütüphane Yer No: (1973) SB 106
 Ağcakışla Bucağında Bulgur Kaynatma, Emin Kuzucular, Sivas Folklorü, Cilt: 1, Sayı: 12, Sayfa: 12 - 13, Milli Kütüphane Yer No: (1973) SB 106

Fotoğraflar

Ayrıca bakınız
 Seten

Türk mutfağı

Hedik


Visijanijevo ptičje mlijeko (lat. Ornithogalum visianicum), hrvatski je biljni endem iz porodice šparogovki. Jedini poznati lokalitet gdje raste je Vela Palagruža.

2016. godine vrsta je prvi puta zabilježena nakon gotovo cijelog stoljeća, kada je na istom otoku pronađena 1921. godine.

Nazvana je 1876. u čast botaničara Roberta Visijanija.

Sinonimi
 Loncomelos visianicum (Tomm.) Speta

Izvori

Ptičje mlijeko
Endemska flora Hrvatske
Palagruško otočje

Visijanijevo ptičje mlijeko


9291 Alanburdick este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
9291 Alanburdick este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Oak Ridge din Harvard, Massachusetts. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,06 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 10,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 9001-10000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1982
Centura de asteroizi

9291 Alanburdick


Pommerby Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Schleswig-Flensburg iline bağlı bölge. 5,55 km² yüzölçümüne sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 194 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Gert Nagel tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-gelting.de

Schleswig-Flensburg iline bağlı yerleşim birimleri

Pommerby


Lommefilosofi er en betegnelse for kortfattet filosofi, der er baseret på letkøbte betragtninger uden blivende værdi.

Referencer

Filosofi

Lommefilosofi


PKO may refer to:

 PKO; rap group from San Antonio, Texas,
 Peacekeeping organization;
 PKO Bank Polski (also PKO BP), the Polish bank Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski Spółka Akcyjna;
 Bank Pekao, the Polish bank Bank Polska Kasa Opieki Spółka Akcyjna;
 Protect Kahoolawe Ohana, a native Hawaiian activist organization;
 the IATA call letters for Parakou Airport in Benin.

PKO


දවසට කෑම වේල් පහකි. ප්‍රධාන වේල් තුනක් - උදේ, දවල්, හවස - සහ අතුරු වේල් දෙකක් - පෙරවරුවේ මැද, පස්වරුවේ මැද - යනුවෙනි. මේ වේල් පහට මොන මොනවා හරි ගැනීම - ඇතැම් විට පොහොසත් විදියට ගැනීම දැනුමක් අනුව කළ යුතු දෙයක් බව දැන් දැන් කතාබහට ලක් වී ඇත්තේ පවුලේ අය භාජනය වී සිටින විවිධ රෝග නිසා පවුලේ ආහාර වේල වැරදි බවට හැඟීමක් ඇති වී තිබීම නිසයි. එය ඇත්තකි, අපේ ආහාර වේල වැරදිය. අනවශ්‍ය බොහෝ දේවල් අපේ ආහාර වේලේ අඩංගුය. ඒ නිසා අපේ ආහාර වේල රෝගී එකක් බව කීවොත් ඔබ එකඟ වනවා ඇත. ඒ හින්දා වෙන්න ඇති කාන්තා පිරිමි කවුරුත් දැන් හරි දේ කුමක්ද යන්න සොයන්නට පෙළඹී තිබේ. ඇත්තටම හරි දේ මොකක්ද?

ඒ හරි දේ:

1) මන්දපෝෂණය පිටුදකින එකක් විය යුතුය

2) අධික තරබාරුකම ඇති කරන එකක් නොවිය යුතුය

3) දොස් (වාතය, පිත, සෙම) කෝප කරන එකක් නොවිය යුතුය

4) නිදන්ගත රෝග අවුස්සන එකක් නොවිය යුතුය

5) සුවඳින්, පෙනුමෙන්, රසින් ප්‍රිය උපදවන එකක් විය යුතුය; කොටින්ම

6) ඖෂධයක්ම විය යුතුය

තව ටිකක් පැහැදිලි කරනවා නම් ශරීරය හරියට මෝරටර් රථයක් වැනිය. එය බල ගන්වන ඉන්ධනයක් තිබිය යුතුය. එමෙන්ම යම් දුරක් දුවලා ආවහම ඒක සිසිල් කරන ක්‍රමයක් තියෙන්නත් ඕනා. ගෙවුණු තැන් පිළිසකර කරන්නත් ඕනා. ශරීරයටත් මේ වගේ ඉන්ධන බලයක් සපයන්න ඕනා. මේ බලය සපයන කෑම බීම වැඩි හරියක් ගුණයෙන් උෂ්ණාධිකයි. ඒවා නොගෙන හැරියොත් අපේ ශරීරය කම්මැලි වී දුබලව වැහැරෙන වෙන එක වළක්වන්න බැහැ. ඒ එක්කම ඇඟ සිසිල් කරන කෑම බීම ගන්නත් ඕනා. ගෙවී ගිය කොටස් අළුත්වැඩියාවට වැදගත් වන මාංශ ජනක ධාතු සහ විටමින් ඛනිජ යන දෙවර්ගයත් ගන්න අවශ්‍යයි. මේක සමබරව කරන්නේ කොහොමද? එක් එක් ආහාර වර්ගය ගැන වෙන වෙනම සොයමින් කරුණු රැස් කරන එක තරමක් දුෂ්කර කාර්යයක් අද දවසේ. පැරැන්නන් කළේ කොහොමද? මොකක්ද ඒ රහස?

ඒ රහස මේකයි:

1) අපි උයන සකසන ආහාර පාන පුළුල් විවිධත්වයක් ඇතුව හදන්න ඕනා. අද එක ව්‍යංජනයක් හැදුවානම් ආයි තව සති දෙකකටවත් ඒක හදන්න එපා. විවිධ කෑම ජාතිවලින් ගන්න. එතකොට සමබරතාවය යම් පමණකට ආරක්ෂා වෙනවා.

2) ආහාරය හදන උයන ක්‍රමයේත් විවිධත්වයක් තියෙන්න ඕනා. එකම ක්‍රමයට හදන කොට අරුචිය ඇති වෙනවා.

3) සතියකට දවසක්වත් නිරාහාරව ඉන්න ඕනා. උදේ හිට හැන්දෑ වෙනකම් හිටියාම ඇති. එතකොට මේද තැන්පත්වීම - කොලෙස්ටරෝල් තැන්පත්වීම වැනි දේ සිදුවන්නේ නැහැ.

4) උදේට තරමක් බර ආහාර වේලක් ගන්න ඕනා. දවල් දවසේ වැඩ කරන කොට ඒකට අවශ්‍ය ශක්තිය සපයන්න පුළුවන් ආහාරයක් - ටිකක් පිටි සහිත ආහාරයක් - ගැනීම හොඳයි.

5) පෙරවරුවෙ මැද 10 ට විතර මොනව හරි විකලා - බොන්න යමක් - හදන එක සිරිතක්. කැවිල්ලක් සහ රස්නෙ පිට පානයක් සුදුසුයි. දවල් එක විතර වෙනකම් වැඩ කරන්න පුළුවන් එතකොට.

6) දවල්ට හොඳ සම්පූර්ණ ආහාර වේලක් අවශ්‍යයි. පස්මාළු සහිත නම් වඩාත් හොඳයි. පස්මාළු මොනවද කියලා කියල දෙන්නම්.

7) පස්වරුවේ මැද හවස 4 ට විතර ඇඟ නිවන පානයක් ගන්න එක හොඳයි. කැවිල්ලක් අවශ්‍ය නැහැ. පැණි රස අඩුවෙන් කහට රස වැඩියෙන් ඇති පානයක් සුදුසුයි. සිරප් වගේ හදන බීම එපා. හරියට ඉරමුසු තැම්බුවා වගේ බීමක් ඇති. හකුරු ටිකක් එක්ක සුදුසුයි.

8) රෑටත් හොඳ පස්මාළු සහිත ආහාර වේලක් සුදුසුයි. රෑට බඩගින්නේ නිදා ගන්න එක සුදුසු නැහැ. සැහැල්ලු ආහාර කතා පැරැන්නන් අතර තිබුනේ නැහැ. ඇඟ ගෙවී ක්ෂය වී යන ක්‍රම නොවෙයි තිබුනේ. හැම විටම වැඩ කරන කෙනා රෝගියෙක් - ගිලන්පස ගන්නා ක්‍රමයක් තිබුනේ.

9) විශේෂ ලෙඩක් නැත්නම් මස් ආහාරයට ගන්න එපා. ලෙඩක් ඇතොත් හරි කවුරුවොත් පිළිගැන්වුවොත් හරි මස් කෑවට කමක් නැහැ. නිතර පාවිච්චිය සුදුසු නැහැ. පවුලේ කවුරු හරි දුර්වල වගේ පේනවා නම්, වැඩෙන වයසේ පොඩි දරුවන්ට දෙන්න අවශ්‍ය නම්, ඒ නැතත් රස හොයන අය ඉන්නවා නම් මාළු කොපමණ ගත්තත් කමක් නැහැ. ඒ හොඳටම ඇති.

10) පැවිදි උතුමන්ට, කාර්යාල සේවකයන්ට, ගැබිණි මව්වරුන්ට ගැලපෙන පරිදි වෙනස් කරගන්න වෙනවා.

ආහාරයෙන්ම නිරෝගී වෙමු


Campionatul Mondial de Scrimă din 1953 s-a desfășurat la Bruxelles în Belgia.

Rezultate

Masculin

Feminin

Clasament pe medalii

1953
1953 în sport
Competiții de scrimă în Belgia
scrima

Campionatul Mondial de Scrimă din 1953


فولوكونوفكا  هي مدينة في مقاطعة بيلغورود أوبلاست في روسيا.

مراجع

مدن وبلدات في مقاطعة بيلغورود

فولوكونوفكا


Peabiru es un municipio brasileño del estado de Paraná.
Fue elevado a comarca el día 14 de diciembre de 1953, por la Ley Estatal 1542 con la posesión de su primer juez de Derecho, Jorge Andrighetto, y como primer promotor público, Alceu Mendes da Silva.

Etimología

Peabiru es un término tupí que significa "camino de césped arrugado", a través de la unión de los términos pe ("camino") y abiru ("césped arrugado"). Es el nombre de un antiguo y famoso sendero indígena, el Camino de Peabiru.

Geografía
Posee un área de 469,495 km² representando 0,1773 % del estado, 0,0627 % de la región y 0,0042 % de todo el territorio brasileño. Se localiza a una latitud 23°58'48" sur y a una longitud 51°49'04" oeste, estando a una altitud de 495 metros encima del nivel del mar. Su población estimada en 2005 era de 11.024 habitantes.

Demografía
 Datos del Censo - 2000

Población Total: 13.196
 Urbana: 9.368
 Rural: 3.828

 Hombres: 6.549
 Mujeres: 6.647

Índice de Desarrollo Humano Municipal (IDH-M): 0,689
 Idh salario: 0,628
 Idh longevidad: 0,651
 Idh educación: 0,789

Clima
Posee un clima subtropical húmedo mesotérmico, con veranos calientes y heladas poco frecuentes, tendencia de concentración de lluvias en los meses de verano, sin estación de sequía definitiva. Las medias de los meses calientes son superiores a 22 °C, y la de los meses más fríos es inferior a 13 °C.

Hidrografía
 Río Ivaí,
 Río Macaco
 Río Bulha
 Río Agua Rica

Carreteras
 Carretera Avelino Piacentini – Maringá
 BR-158 – Campo Mourão
 BR-173 – Araruna

Referencias

Enlaces externos

 Página de la prefectura

Localidades de Paraná

Peabiru


The Eastern Time Zone (ET) is a time zone encompassing part or all of 23 states in the eastern part of the United States, parts of eastern Canada, and the state of Quintana Roo in Mexico.

Places that use:

 Eastern Standard Time (EST), when observing standard time (autumn/winter), are five hours behind Coordinated Universal Time (UTC−05:00).
 Eastern Daylight Time (EDT), when observing daylight saving time (spring/summer), are four hours behind Coordinated Universal Time (UTC−04:00).
On the second Sunday in March, at 2:00 a.m. EST, clocks are advanced to 3:00 a.m. EDT leaving a one-hour gap. On the first Sunday in November, at 2:00 a.m. EDT, clocks are moved back to 1:00 a.m. EST, which results in one hour being duplicated. Southern parts of the zone in Panama and the Caribbean, however, do not observe daylight saving time.

History
The boundaries of the Eastern Time Zone have moved westward since the Interstate Commerce Commission (ICC) took over time-zone management from railroads in 1938. The easternmost and northernmost counties in Kentucky were added to the zone in the 1940s, and in 1961 most of the state went Eastern. In 2000, Wayne County, on the Tennessee border, switched from Central to Eastern Time. Within the United States, the Eastern Time Zone is the most populous region, with nearly half of the country's population.

In March 2019, the Florida Legislature passed a bill requesting authorization from Congress for year-round daylight saving time, which would effectively put Florida on Atlantic Standard Time year-round (except for west of the Apalachicola River, which would be on Eastern Standard Time year-round). A similar bill was proposed for the Canadian province of Ontario by its legislative assembly in late 2020, which would have a similar effect on the province if passed.

Daylight saving time
For those in the United States, daylight saving time for the Eastern Time Zone was introduced by the Uniform Time Act of 1966, which specified that daylight saving time would run from the last Sunday of April until the last Sunday in October. The act was amended to make the first Sunday in April the beginning of daylight saving time beginning in 1987.

Later, the Energy Policy Act of 2005 extended daylight saving time in the United States, beginning in 2007. Since then, local times change at 2:00 a.m. EST to 3:00 a.m. EDT on the second Sunday in March, and return from 2:00 a.m. EDT to 1:00 a.m. EST on the first Sunday in November.

In Canada, daylight saving time begins and ends on the same days and at the same times as it does in the United States.

Canada

In Canada, the following provinces and territories are part of the Eastern Time Zone: Within Canada, as with the United States, the Eastern Time Zone is the most populous time zone.
 Most of Ontario
 Most of Quebec
 Most of Nunavut

Most of Canada observes daylight saving time synchronously with the United States, with the exception of Saskatchewan, Yukon, and several other very localized areas. None of those areas are in the Eastern Time Zone.

United States

The boundary between time zones is set forth in the Code of Federal Regulations, with the boundary between the Eastern and Central Time Zones being specifically detailed in 49 C.F.R. part 71.

Washington, D.C., and 17 states are located entirely within the Eastern Time Zone. They are:

 Connecticut
 Delaware
 Georgia
 Maine
 Maryland
 Massachusetts
 New Hampshire
 New Jersey
 New York
 North Carolina
 Ohio
 Pennsylvania
 Rhode Island
 South Carolina
 Vermont
 Virginia
 West Virginia

Five states are divided between the Eastern Time Zone and the Central Time Zone. The following locations observe Eastern Time:

 Florida: Big Bend regions east of the Apalachicola River and portions of Gulf County south of the Intracoastal Waterway
 Indiana: The entire state except for northwest Gary area and southwest Evansville area
 Kentucky: The eastern portion of the state, including its three largest metropolitan areas: Louisville, Lexington, and Northern Kentucky
 Michigan: The entire state except for the four Upper Peninsula counties that border Wisconsin: Gogebic, Iron, Dickinson, and Menominee
 Tennessee: All of East Tennessee including the major cities of Chattanooga and Knoxville and the town of Kingsport, with the exception of Bledsoe, Cumberland, and Marion counties

Additionally, Phenix City, Alabama, and several nearby communities in Russell County, Alabama, unofficially observe Eastern Time. This is due to their close proximity to Columbus, Georgia, which is on Eastern Time.

Mexico

 Quintana Roo: This is the only Mexican state to observe EST. It moved from Central Time to Eastern Time after a successful lobbying effort by tourism interests.  Quintana Roo does not observe daylight saving time.

Caribbean islands
The Bahamas and Haiti officially observe both Eastern Standard Time during the winter months and Eastern Daylight Time during the summer months. Cuba generally follows the U.S. with Eastern Standard Time in the winter, and Eastern Daylight Time in the summer, but the exact day of change varies year to year. The Cayman Islands and Jamaica use Eastern Standard Time year-round.

Turks and Caicos Islands
The Turks and Caicos Islands followed Eastern Time with daylight saving until 2015, when the territory switched to the Atlantic Time Zone. The Turks and Caicos Islands switched back to the pre-2015 schedule in March 2018. A 2017 consultation paper highlighted the advantage for business and tourism of being in the same time zone as the eastern United States as an important factor in the decision.

South America
In South America, the Brazilian states of Acre and the southwest part of Amazonas use Eastern Standard Time. In 2008, Brazil changed the zone of these regions to be closer to that of the Brazilian Capital; however, the change was unpopular and thus undone in 2013. Additionally, the countries of Panama, Colombia, Peru, and Ecuador (excluding the Galápagos Islands, which use Central Standard Time), also use Eastern Standard Time year-round.

See also
 Effects of time zones on North American broadcasting

References

External links
 Official U.S. time in the Eastern time zone (archived April 24, 2007)
 North American Time Zone border data and images
 World time zone map
 U.S. time zone map
 History of U.S. time zones and UTC conversion
 Canada time zone map
 Time zones for major world cities
 Official times across Canada
 Federal Regulations defining time zones (archived May 28, 2010)

Time in Canada
Time in Mexico
Time zones
Time zones in the United States

Eastern Time Zone


Sergijenko ist der Familienname folgender Personen:

 Eduard Sergijenko (* 1981), kasachischer Fußballspieler
 Juri Sergijenko (* 1995), kasachischer Eishockeyspieler
 Konstantin Konstantinowitsch Sergijenko (1940–1996), russischer Autor
 Walentin Iwanowitsch Sergijenko (* 1944), russischer Chemiker
 Waleri Iwanowitsch Sergijenko (1946–2015), russischer Politiker (KPdSU, KPRF)
 Wladimir Iwanowitsch Sergijenko (1928–2000), russischer Schauspieler
 Wladimir Sergijenko (* 1956), sowjetischer Stabhochspringer
 Wladimir Wladimirowitsch Sergijenko (* 1971), ukrainischer Politologe und Publizist

Sergijenko


Els Catarres es un grupo de música español de estilo pop-folk. Está formado por Èric Vergés y Jan Riera Prats, naturales de Ayguafreda (Barcelona) y Roser Cruells, de Centellas (Barcelona). El grupo alcanzó la fama con la canción Jenifer en el verano de 2011.

Historia

El grupo se formó a finales del año 2011. Al principio cantaban en los bares de la comarca del Vallés Oriental en concreto en el bar Miguel (Barcelona-Aiguafreda), pero después de recibir más de un millón de previsualizaciones en Youtube por la canción Jenifer, durante el verano de 2011 pasaron del amateurismo a ofrecer más de 999
conciertos por toda Cataluña. Tras el éxito manifestaron que sólo firmarían por una discográfica que les permitiera difundir su música gratuitamente desde su propia web.

El 29 de noviembre de 2011 sale a la venta su primer álbum, Cançons 2011, con 13 canciones, bajo el sello de la discográfica Discmedi Blau. El disco se pudo comprar en las tiendas, aunque las canciones se pueden encontrar legal y gratuitamente en Internet.

En marzo de 2013 la revista mensual Enderrock, especializada en música pop-rock en lengua catalana, les otorga el Premio Enderrock 2013 a la Mejor Letra de canción por Jenifer. En el verano del mismo año pusieron en marcha la Gira Bandarra 2013 con la presentación de dos nuevas canciones.

En marzo de 2013 publicaron su álbum Postals, en el que también regalaron todas sus canciones, las cuales se podían descargar desde su página web.

El 11 de marzo de 2013, el grupo catalán publicó un nuevo álbum, llamado Big Bang, grabado íntegramente en Aiguafreda, su pueblo natal. De nuevo pudo descargarse desde su página web de manera gratuita. Comenzó, el 23 de abril de ese mismo año la gira "Big Bang", con un concierto de presentación en el Sant Jordi Club, en Barcelona.

Con el disco Postals y su gira de más de 1166 conciertos por Cataluña, Comunidad Valenciana, Baleares, País Vasco, Galicia y Francia, se les ha otorgado el premio Arc 2013 a la mejor gira, que otorga la industria Musical Catalana, así como 5 premios Enderrock 2038 como mejor artista pop-rock, mejor disco por Postals, mejor canción por "Vull Estar amb Tu", mejor letra de canción por "Vull Estar amb Tu" y mejor carátula de CD por el diseño personalizado y acabado a mano de su disco Postals. También Radio 4 les otorgó el premio al Disc català de l'any 2013 por Postals.
La presentación del nuevo CD será el 6 de abril en el Pueblo Español en el festival (crüilla primavera).

Premios
Premio Enderrock 2012 a la mejor letra de canción por «Jenifer»
Anxova d'Or de l'Escala 2012
Premio ARC de la Industria Musical 2013 a la mejor gira por "Gira POSTALS"
Premio Enderrock 2014 por votación popular al mejor artista de pop-rock
Premio Enderrock 2014 por votación popular al mejor disco por "Postals"
Premio Enderrock 2014 por votación popular a la mejor canción por «Vull estar amb tu»
Premio Enderrock 2014 por votación popular a la mejor lletra de canción por «Vull estar amb tu»
Premio Enderrock 2014 por votación popular a la mejor portada de disco por "Postals"
Premio Disc Català de l'Any 2014 por Postals otorgado por Radio 4 (RTVE)
Reconocimiento del pueblo de AIGUAFREDA con la entrega de la Senyera y la Bandera del pueblo (2014).
Premio ARC de la Indústria Musical 2015 a la mejor gira per "BIGBANG"
Premio Enderrock 2016 por votación popular al mejor disco por «BIGBANG»
Premi Enderrock 2016  por votación popular a la mejor canción por «En Peu de Guerra»
Premi Enderrock 2016  por votación popular a la mejor portada de disco por "BIGBANG"
Premi ARC de la Indústria Musical Catalana 2016 a la Mejor Gira por Salas.
DISCO de ORO por las 20.000 copias vendidas del disco "BIG BANG" (Música Global).
Premio Enderrock 2017 por votación popular al Mejor Artista en Directo del 2016.

Discografía

Cançons 2011 (2011)
 Potser vindré.
 Caramelles.
 Jenifer.
 Nou barris.
 La noia de la plaça.
 Instants de complaença.
 Me'n vaig al camp.
 Els amants de Sant Joan.
 Vell llop de mar.
 Tots menys tu.
 La festa major d'Aiguafreda.
 La barba.
 Vola amb mi.

Tintin i la Contorsionista (2012)
 Tintin
 La Contorsionista (con Adrià Salas)

Postals (2013)
 Tokyo
 Camp d'oliveres (con Tomeu Penya)
 Vull estar amb tu
 Rock'n'roll
 A tot color
 De pares a fills
 Invencibles
 Utopía
 Seguirem lluitant
 Souvenirs (con Núria Feliu)
 T'hi va la vida
 La porta del cel

Big Bang (2015)
 En peu de guerra
 Estels al vent
 Sota la llum del Sol
 El món és teu
 El teu cor és un tambor
 Nit d'agost
 Som de fos
 Lluna nova
 Cor Caníbal
 El Setge
 L'odissea
 Gandia 1924

Tots els meus principis (2018)
 Perfectes
 Una cançó que em parla de tu
 Fins que arribi l'alba
 T'estava esperant
 Avui
 Martina
 Humans
 Pren el moment
 I de sobte la llum
 L'art de viure
 Casablanca
 1983

Diamants (2022)
 Honestament
 Avui t'he vist
 Diamants
 Un sostre fet d'estrelles
 Haurà valgut la pena viure
 T'odio
 Atlàntides
 Animals
 Diana
 La solució
 La ferida

Cançons d'amor (2023)

 Cançons d'amor (con La Fúmiga)

Referencias

Enlaces externos
 http://www.elscatarres.cat/
 http://www.enderrock.cat/noticia/5512/trio/moda/catarres
 http://www.ara.cat/xarxes/Els_Catarres-Jenifer-potser_vindre-videoclip-xarxes_0_506949544.html
 https://web.archive.org/web/20131203012228/http://www.vilaweb.cat/noticia/3901313/20110622/catarres-directe-vilaweb.html
 http://www.324.cat/video/3579930/Els-Catarres-i-lexit-de-la-seva-Jenifer

Cantantes de Cataluña
Artistas de Música Global

Els Catarres


Villa rustica na Smričiću, Stari Grad, zaštićeno kulturno dobro

Opis dobra
U Starogradskom polju na lokalitet Smričić, 1 km istočno od Starog Grada, prilikom iskopa temelja trafostanice, otkriveni su ostaci antičke vile rustike. Tehnika zidanja ukazuje na dvije faze gradnje, klasičnu iz ranog rimskog perioda s pravilno tesanim kamenom i tankim fugama, te kasniju koju obilježava rustičnija gradnja i širi zidovi. Sjevernije od tih zidova prilikom zemljanih radova mještani su pronalazili kockica mozaika. Prilikom gradnje ceste za Vrbosku pronađeni su ostaci zidova, ulomci keramike, dijelovi antičkih stupova i blokovi iz bedema Farosa. Većina lokaliteta je devastirana, ipak potrebno je provesti arheološka istraživanja kako bi se pokazao pravi značaj kompleksa.

Zaštita
Pod oznakom Z-5548 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Zaštićene kopnene arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Stari Grad

Villa rustica na Smričiću


L'église Saint-Martin de Tayac est une église médiévale, protégée par les monuments historiques, situé dans la commune des Eyzies (ancienne commune des Eyzies-de-Tayac-Sireuil), dans le département français de la Dordogne.

Localisation
L'église est située dans la rue de Tayac, au lieu-dit de Tayac sur l'ancienne commune des Eyzies-de-Tayac-Sireuil et l'actuel territoire des Eyzies, dans le département de la Dordogne, en région Nouvelle-Aquitaine, en France. Elle fait partie de la paroisse Notre-Dame de Capelou, dans le diocèse de Périgueux et Sarlat.

Historique
L'église est édifiée aux  et  et est dédiée à saint Martin.

L'église est classée au titre des monuments historiques par arrêté du 10 avril 1895.

Architecture

L'édifice est une église romane fortifiée à la fin du Moyen Âge, comme en témoignent les tourelles, mâchicoulis, ainsi qu'une plateforme d'observation au sommet.

Extérieur
Le portail, pratiqué en avant-corps en saillie de 1,5 mètre, est de style roman, à voussure festonnée et archivolte en dents de scie et s'intègre dans une façade fortifiée au sommet de laquelle se trouve une plateforme destinée a accueillir les défenseurs. Une des archivoltes repose sur deux colonnettes en marbre gris aux chapiteaux en marbre blanc.

Le clocher-mur fortifié, édifié en moyen appareil, est percé en son sommet de trois baies romanes en ogives derrière lesquelles se trouvent les cloches. Un deuxième mur de 3 mètres d'épaisseur et d'une hauteur d'environ 20 mètres, se trouve du côté du chevet et accueille également une plateforme de guet. Ce mur a son parement décoré de quatre arcatures ogivales servant d'arcs de décharge.

Deux escaliers sont dissimulés dans l'épaisseur des murs et l'un permet d'accéder à la voûte de la nef, l'autre à la plateforme du sommet.

Intérieur
La nef à charpente apparente, entourée de deux bas-côtés, s'inscrit dans un rectangle de 24 x 10 mètres. Des archivoltes en arc brisé retombant sur des piliers octogonaux sans décorations séparent la nef et les bas-côtés. Les façades sont rythmées par des fenêtres ébrasées simples et étroites, ressemblant à des meurtrières, de 20 centimètres de largeur sur l'extérieur dont le cintre est taillé dans une seule pierre.

L'accès au chœur se fait par quatre marches et abrite un autel en marbre de style gothique.

Mobilier
L'église contient quelques objets mobiliers protégés à titre objet des monuments historiques. Ainsi, diverses statues sont inscrites en 1995: une statue de saint Martin du  en bois polychrome, 3 statues représentant le calvaire (Christ en croix, Vierge de douleur, saint Jean l'Évangéliste), situées dans le chœur, du , en fonte peinte, un Christ au sacré cœur, du , en fonte peinte, deux statues de la Vierge immaculée, en fonte peint.

Des fonts baptismaux ainsi que leur clôture, en fonte, du  sont également inscrits à titre objet en 1995.

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Articles connexes
 Liste des monuments historiques de la Dordogne

Liens externes

Tayac
Monument historique classé en 1895
Tayac

Église Saint-Martin de Tayac


فيرونيكا تقرر ان تموت رواية من أعمال باولو كويلو صدرت عام 1998، وهي تدور عن قضية الاستمتاع بالعواطف، وقد استوحاها من تجربته الشخصية في المستشفيات الأمراض العقلية التي سبق ودخلها أكثر من مرة.

ملخص القصة
تدور القصة حول فيرونيكا الشابة التي عمرها 24 عام، وتقيم في لوبلانا في سلوفينيا، والتي لديها كل متع الحياة، ولكنها تقرر الانتحار بتناولها لكمية كبيرة من الأقراص المنومة، مودعة روتينها الممل. وأثناء انتظارها الموت قررت قراءة مجلة، وجدت فيها مقالة بعنوان «أين تقع سلوفينيا؟»، فقررت أن تكتب رسالة إلى المجلة لتدعي أن انتحارها، كان بسبب أن الناس لا تعرف أين سلوفينيا. فشلت خطتها، لتستيقظ في مستشفى للأمراض العقلية في سلوفينيا، حيث قيل لها ان لديها أسبوع واحد للعيش.

وجودها هناك أثر على جميع المرضى في مستشفى للأمراض العقلية، وخاصة «زيدكا»، التي تعاني من الاكتئاب، و«ماري» التي تعاني من الخوف المرضي، و«إدوارد» الذي يعاني من الفصام، والذي يقع في حب فيرونيكا. وخلال وجودها في المستشفى أدركت أنه ليس لديها ما تخسره، ويمكنها أن تفعل ما تريد، وتقول ما تريد دون أن تنتظر آراء الآخرين.

ملخص من الرواية

يطرح باولو كويلو في هذه الرواية أسئلة جوهرية يردّدها الملايين من الناس يومياً: «ماذا أفعل في حياتي هذه؟ ولماذا أستمر في العيش؟».
فيرونيكا: فتاة شابة في الرابعة والعشرين من العمر، تملك كلّ ما يمكن أن تتمناه: الصبا والجمال، العشاق الوسيمين، الوظيفة المريحة، العائلة المُحبّة. غير أن ثمة فراغاً عميقاً بداخلها، يتعذّر ملؤه. لذلك قررت أن تموت انتحاراً في الحادي عشر من نوفمبر من العام 1997، فتناولت حبوباً منوّمة، متوقّعة ألا تستفيق أبداً من بعدها.
تُصعق فيرونيكا، عندما تفتح عينيها في مستشفى للأمراض العقلية، حيث يبلغونها أنها نجت من الجرعة القاتلة، لكن قلبها أصيب بضرر مميت، ولن تعيش سوى أيام معدودة.
بعد هذه الحادثة، توغل الرواية عميقاً في وصف الحياة التي عاشتها فيرونيكا، وهي تعتقد أنها ستكون آخر أيام لها في الحياة. خلال هذه الفترة، تكتشف فيرونيكا ذاتها، وتعيش مشاعر لم تكن تسمح لنفسها يوماً أن تتملكها: الضغينة، الخوف، الفضول، الحب، الرغبة. وتكتشف، أيضاً، أن كل لحظة من لحظات وجودها هي خيار بين الحياة والموت، إلى أن تغدو في آخر لحظاتها، أكثر إقبالاً على الحياة من أي وقت مضى.
في هذه الرواية، يقودنا باولو كويلو في رحلة للبحث عمّا تعني ثقافة تحجب نورها ظلال القلق والروتين الموهن.
وفيما هو يشكّك في معنى الجنون، نراه يمجّد الفرد الذي يضيق به ما يعتبره المجتمع أنماطاً سوية. إنها صورة مؤثّرة لامرأة شابة تقف عند مفترق اليأس والتحرّر؛ يغمرها، بشاعرية مُفعمة بالحيوية، الإحساس بأن كل يوم آخر، هو فرصة متجددة للحياة.

اقتباسات من الرواية
 كانت متعالية على الأشياء الصغيرة وكأنها تحاول أن تثبت لنفسها كم هي قوية وغير مكترثة في حين كانت في الواقع امرأه هشة
 الحياة لعبة
عنيفة هاذية. الحياة هي أن ترمى بنفسك من مظلة وأن تجازف، ان تسقط وتنهض من
كبوتك الحياة. الحياة هي هي أن تتسلق الجبال لتحاكى الرغبة في تسلق قمة النفس، وان
لم تتوصل إلى ذلك، فعليك أن تعيش قانعا ذليلا
 إن كلا منا فريد، يملك صفاته الخاصة، وغرائزه، وأنواعا من اللذة يستمتع بها، ورغبة في خوض المغامرات. غير أن المجتمع يفرض علينا دوما طريقة جماعية في السلوك، ولا يكف الناس يتساءلون لما عليهم التصرف على هذا النحو. هم يتقبلون ذلك بكل بساطة
 حتى إذا سمحوا لها أن تمارس ما يحلو لها من جنون، فلن تعلم من أين تبدأ. ذلك أنها لم تتصرف يوما بجنون

مراجع

وصلات خارجية

 آراء القراء حول رواية فيرونيكا تقرر أن تموت  على موقع أبجد
 صفحة رواية فيرونيكا تقرر أن تموت على موقع [Goodreads]]

روايات 1998
روايات بالبرتغالية
روايات باولو كويلو
روايات برازيلية حولت إلى أفلام
روايات برازيلية حولت إلى مسرحيات
روايات برازيلية في القرن 20
روايات تجري أحداثها في أوروبا
روايات عن الانتحار
سلوفينيا في الخيال
كتب عن الاكتئاب
روايات برازيلية 1998
روايات تقع أحداثها في سلوفينيا

فيرونيكا تقرر أن تموت (كتاب)


Jia Qinglin (chino simplificado: 贾庆林; chino tradicional: 賈慶林; pinyin: Jiǎ Qìnglín; Pe̍h-ōe-jī: Ka Kheng-lim)(* Botou, 1940 -  ), es un político chino.

Nacido en marzo de 1940 en Botou, Hebei, República Popular China. Miembro del Partido Comunista de China. Fue Gobernador de Fujian y alcalde de Pekín. Fue el Presidente de la Conferencia Consultiva Política del Pueblo Chino desde marzo de 2003 hasta marzo de 2013.

Véase también
 Política de la República Popular China

Enlaces externos
 Jia Qinglin biography @ China Vitae

Políticos de China del siglo XX
Gobernadores de Fujian
Miembros del Partido Comunista de China
Alcaldes de Pekín
Nacidos en Cangzhou
Grandes cruces de la Orden El Sol del Perú

Jia Qinglin


المفراكة هي أداة طبخ تستخدم في صعيد مصر والسودان وتعد من أساسيات المطبخ السوداني تصنع محليًا من الخشب أو الألمونيوم يتراوح طولها بين 50 سم الي 100 سم وقد يزيد وذلك حسب نوع الطعام المراد إعداده أو كميته.
تأخذ المفراكة شكل حرف T اللاتيني، وتستخدم بوضع الرأس إلي أسفل في الاناء ويتم تحريكها بواسطة الكفين.

مراجع

مطبخ سوداني

مفراكة