Osmanlı İmparatorluğu kuruluş dönemi (1299-1453), Osmanlı Devleti'nin kuruluşundan Kostantiniyye'nin fethine (29 Mayıs 1453) kadar devam ettiği kabul edilen dönemdir.

Beylik öncesi dönem
Moğol saldırıları sonucu Kayı soyundan Kaya Alp'in oğlu Süleyman Şah, Horasan'dan 50.000 kişi ile Erzincan ve Ahlat yakınlarına 1224 yılında gelerek buraya yerleşmiştir. Yedi yıl sonra bu boy Fırat Nehri yatağını izleyerek Halep üzerinden Horasan'a dönmek istedi; ancak Caber Kalesi önlerinde Süleyman Şah atıyla suya düşerek öldü. Bu olay, onun emrindeki ailelerin dağılmasına yol açtı. Bazı aiӀeӀer Suriye'de kaldı, bazı aileler ise Anadolu içlerine ilerledi.

Süleyman Şah'ın dört oğlu vardı; Sungur Tekin, Gündoğdu, Dündar ve Ertuğrul. Bunlardan ilk ikisi Horasan'a döndü, diğer ikisi ise yanlarında yaklaşık 400 aile ile Erzurum civarına gitti ve Sürmeli Çukur Ovası'na yerleşti. Bunlardan bir bölük ise Pasin Ovası'na yerleşti.

Dündar ve Ertuğrul, emrindeki ailelerle batıya ilerlerken iki ordunun savaşına rastladı. Bu iki ordudan güçsüz olarak gördüklerine yardım etmeye karar verdiler. Bu karar onların ileriki yaşamlarını çok etkiledi; çünkü güçsüz olup onların yardımıyla savaşı kazanan taraf Anadolu Selçuklu ordusu, düşman ise bir Moğol ordusuydu. Ertuğrul, bu yardımı sayesinde Selçuklu sultanı I. Alaeddin Keykubat ile tanıştı ve onu koruyucu olarak tanıyıp elini öptü. Sultan da ona hediye olarak Domaniç ve Ermeni dağlarını yaylak, Söğüt yakınlarındaki ovayı da kışlak olarak verdi.

Ertuğrul'un ailesi oraya vardığında Kütahya'nın kuzeyindeki Karacahisar mevkiinde Rumlar yaşıyordu. Ertuğrul bu Rumlar tarafından rahatsız edilince Alaaddin'den sefer için izin istedi ve sefer yapıp bölgeyi aldı. Zafer haberini Eskişehir'de alan I. Alaeddin Keykubat, Eskişehir'in adını "Sultanönü"ye çevirdi ve Ertuğrul Gazi'ye verdi.

Ertuğrul Gazi'nin ise üç oğlu vardı; Osman, Gündüz Bey ve Saru Batu Savcı Bey. Bunlardan en küçüğü olan Osman, 1258 yılında doğdu. Bizans tekfurlarına karşı seferlerde bulundu ve bir savaşçı olarak nam saldı.

Beyliğin kuruluşu ve genişlemesi

Osman Gazi

Babasının ölümü üzerine 1281'de aşiretin başına geçen Osman Gazi, 1284'te Bizanslılara ait olan Kulaca Hisar'ı ele geçirdi. İlerleyen yıllarda fetihlerine devam etti; 1288'de Karacahisar'ı, 1298'de Bilecik'i fethetti. 1299'da, III. Alaeddin Keykubad'ın kaçmak zorunda kalması ile Anadolu Selçuklu Devleti yöneticisiz kaldı. Bunun üzerine başta Âşıkpaşazâde (1400-1484) olmak üzere Osmanlı kaynaklarına göre Osman Gazi aynı yıl bağımsızlığını ilan etti. Bu tarih, birçok tarihçi tarafından beyliğin kuruluşu olarak nitelendirildi fakat Halil İnalcık, Bizans kaynaklarından dönemin tarihçisi Paleologos Hanedanından Pahimeres'in yazdıklarını kanıt göstererek kuruluşun 1302 yılında yapılan Koyunhisar Muharebesi ile gerçekleştiğini öne sürdü. 1301'de Yenişehir'i ele geçirdi ve 1302'de Bizans ile yapılan ilk silahlı çarpışma olarak bilinen Koyunhisar Muharebesi'ni kazandı. 1321'de Mudanya ele geçirildi; 1326'da, Bursa Kuşatması sırasında öldü. Şehir, vefatından sonra fethedildi. Yerine, oğlu Orhan Bey geçti.

Osman Gazi, Anadolu'da faaliyet gösteren meslek teşkilatı Ahiler'in desteğini aldı ve teşkilatın lideri Şeyh Edebali'nin kızı ile evlendi. Ayrıca diğer Türk beylikleri ile mücadeleden kaçındı ve sınırlarını Bizans toprakları yönünde genişletti.

Beylikten devlete geçiş ve kurumsallaşma

Orhan Gazi

Orhan Gazi, beyliğin başına geçmeden önce Yarhisar tekfurunun kızı Holofira ile evlendi; 1326'da babasının ölümü ile beyliğin başına geçti ve aynı yıl Bursa'yı fethederek başkent yaptı. İlerleyen yıllarda İznik'i kuşattı fakat Bizans İmparatoru III. Andronikos'un karşı saldırıya geçmesi üzerine kuşatmayı kaldırdı. İki taraf, 1329'da Maltepe Muharebesi'nde karşılaştı; savaşın kazananı Osmanlılar oldu ve böylece Kocaeli Yarımadası'nın fethi tamamlanarak Bizans'ın Anadolu toprakları ile bağlantısı kesildi. 1331'de İznik, 1337'de İzmit ele geçirildi. 1345 yılına gelindiğinde Karesioğulları Beyliği, Osmanlı topraklarına katıldı. Beyliğin alınması ile Anadolu Türk siyasi birliğinin sağlanması yolundaki ilk adım atıldı ve Osmanlı, Karesioğulları'nın donanmasından yararlandı. Ayrıca beyliğin konumu sayesinde Rumeli'ye geçiş kolaylaştı. Orhan Gazi, 1346'da İoannis Kantakuzenos'un kızı ile evlendi ve 1347'de Bizans tahtına geçmesini sağladı. Bizans'a, Balkan devletleri ile yaptığı savaşlarda asker yardımında bulundu. Yardımların karşılığı olarak kendisine 1353'te Gelibolu Yarımadası'ndaki Çimpe Kalesi verildi. Böylece Osmanlılar, Rumeli'deki ilk topraklarını kazandılar.

Orhan Gazi, beyliği devlet haline getirdi ve teşkilatlanma çalışmalarına önem verdi. Saltanatı sırasında, ilk Osmanlı medresesini İznik'te açtı; yaya ve müsellem ordusunu kurdu. İlk Divan'ı topladı ve vezirlik makamını oluşturdu. İlk kadı ve subaşı atamalarını yaptı. 1362'de vefat etmesinin üzerine, tahta I. Murad geçti.

I. Murad

Murad Hüdevandigâr olarak da bilinen I. Murad, tahta geçmeden önce 1350'li yıllarda ağabeyi Süleyman ile birlikte Rumeli'de gerçekleştirilen bazı akınlara katıldı. Saltanatı boyunca sınırlarını Balkan topraklarında ilerletmeye özen gösterdi, bunun yanı sıra Anadolu'daki komşu Türk beyliklerinden bazılarının topraklarına çeşitli yollarla sahip oldu. 1363'te Bizans ile yaptığı Sazlıdere Muharebesi sonrasında Edirne'yi fethetti. Hemen ardından Filibe ve Gümülcine'yi hakimiyeti altına alarak Bizans'ın Sırp ve Bulgar devletleri ile var olan kara bağlantısını kesti. Fetihlerden rahatsız olan Papa V. Urbanus, bir Haçlı birliği oluşturdu. Osmanlı ordusu ile Haçlı birliği arasında 1364'te yapılan Sırpsındığı Muharebesi, kesin Osmanlı zaferi ile sonuçlandı. Zafer sonucunda Meriç nehri tamamen hakimiyet altına alındı ve Balkanlarda ilerlemek daha kolay bir hale geldi.

Haçlıların  Balkanlardaki Osmanlı ilerlemesini durdurma çabaları, Çirmen Muharebesi ile devam etti. Sırpsındığı'nın intikamını almak isteyen Sırplar ile 1371'de savaşan Osmanlılar, bir kez daha zafer elde ettiler. Böylece Makedonya'nın fethine ortam hazırlandı; Bulgar kralı, Sırp prensleri ve Bizans Osmanlı üstünlüğünü kabul etti. İlerleyen yıllarda oğlu Bayezid'i, Germiyanoğulları beyi Süleyman Şah'ın kızı ile evlendirdi. Böylece çeyiz yolu ile Kütahya, Simav, Tavşanlı ve Emet'i hakimiyeti altına aldı. Hamitoğulları'ndan para karşılığında Akşehir, Yalvaç, Beyşehir, Seydişehir ve Isparta'yı satın aldı. Böylece Karamanoğulları ile sınır komşusu oldu. Anadolu'da bu faaliyetler sürerken Balkanlar yönündeki genişleme devam etti. 1386'da Sırplarla yapılan Ploşnik Muharebesi'nde Osmanlı birlikleri başarısız oldu. Bunun üzerine Balkan devletleri yeni bir Haçlı ordusu oluşturdu. İki ordu 1389'da I. Kosova Muharebesi'nde karşılaştı. Savaş, Osmanlı galibiyetiyle sonuçlandı fakat I. Murad, Sırp Miloš Obilić tarafından öldürüldü.

Murad Hüdevandigâr, saltanatı sırasında var olan "Devlet hükümdar ve ailesinin ortak malıdır." anlayışını "Devlet hükümdar ve oğullarının ortak malıdır." anlayışı ile değiştirdi. Böylece taht kavgalarını azaltmayı amaçladı. Kurumsallaşmaya önem verdi; başkenti Edirne'ye taşıdı ve Yeniçeri Ocağı'nı kurdu. Ülkeyi ilk kez eyaletlere ayırarak Rumeli Eyaleti'ni oluşturdu.

I. Bayezid

Osmanlılar ile başta Karamanoğulları olmak üzere, Anadolu Türkmen beylikleri arasındaki mücadele, I. Murad'ın oğlu Yıldırım Bayezid (I. Bayezid (1360-1403) döneminde, çoğu beyliğin ortadan kalkması ve beyliklerin Osmanlı topraklarına katılmasıyla sonuçlandı. Bu dönemde Osmanlılar, Türkmen beyliklerinin topraklarından başka,Kadı Burhanettin'in mülkü sayılan Sivas, Kayseri, Malatya ve Elbistan'ı da ele geçirmeyi başardılar; böylece Osmanlı sınırı doğuda Fırat'a kadar genişledi.

Ankara Savaşı ve Fetret Devri

Ancak bu durum, Osmanlılar'ı toprakları ellerinden alınan beylerin sığındığı Timur'la karşı karşıya getirdi. Osmanlı yönetimine geçen Anadolu Türkmen beyliklerinin asker ve yöneticileri henüz büyük ölçüde eski beylerine bağlılıklarını koruyorlardı. Bunlar Ankara Savaşı (1402) sırasında Timur ordusunda bulunan eski beylerinin yanına geçtiler. Bu hem Ankara Savaşı'nda Osmanlıların yenilmesine, hem de 14. yüzyılda kurulmuş olan Anadolu siyâsi birliğinin dağılmasına neden oldu. Osmanlılar, Anadolu'nun siyâsi birliğini yeniden ancak 15. yüzyılın ikinci yarısında, Sultan II. Mehmed döneminde kurulabildi.

Ankara Savaşı'nda Osmanlıların uğradığı ağır yenilgi, yalnız Anadolu'daki siyâsi birliğin parçalanmasına neden olmakla kalmadı, Osmanlı Devleti'nin kendi içinde de parçalanmalara yol açtı. Yıldırım Bayezid'in oğulları Süleyman Çelebi, İsa Çelebi, Musa Çelebi,  Mehmed Çelebi, Osmanlı tahtına sahip olabilmek için birbirleriyle mücadeleye giriştiler. "Fetret Devri" adı verilen ve 1413'e kadar süren bu taht kavgası dönemi, I. Çelebi Mehmed'in (1413 - 1421) kardeşlerini ortadan kaldırıp, Osmanlı Devleti'nin birliğini yeniden sağlamasıyla sona erdi. Ankara Savaşı'ndan sonra dikkati çeken en önemli özelliklerden biri, Anadolu'daki eski Türkmen beyliklerinin yeniden kurulmasına, Osmanlı Devleti'nin de Bayezid'in oğulları arasında parçalanmasına karşın Balkan uluslarının Osmanlı yönetiminden kurtulmak için girişimde bulunmamalarıdır. Bunun da nedeni büyük ölçüde, Osmanlı düzeninin, özellikle mîri toprak düzeninin, Balkan derebeylik düzeninden daha iyi, daha ileri bir düzen olması ve Balkan halklarının büyük ölçüde bu düzenden hoşnut olmalarıdır.

Ankara Savaşı'ndaki ağır yenilgi, Osmanlı gelişmesini yarım yüzyıl kadar geciktirmiş oldu. Ancak Osmanlı Devleti, bir devleti tümüyle tarih sahnesinden silebilecek kadar büyük ve önemli olan bu sarsıntıyı atlatabildi; yarım yüzyıllık bir gecikmeyle de olsa yeniden gelişme ve büyüme yoluna girdi.

II. Murad

1451'de II. Murad (1421 - 1444, 1446 - 1451) ölüp de yerine oğlu Fatih Sultan Mehmet (1444 - 1446, 1451 - 1481) ikinci kez padişah olduğunda, artık Osmanlı Devleti, Ankara Savaşı'nın tüm sarsıntılarını atlatmış ve kuruluş dönemini tamamlamış bir devlet idi. II. Mehmet, atalarının birçok defa girişip de başaramadıkları İstanbul'u alma emelini gerçekleştirebilecek kadar kendini güçlü hissediyordu. Fetihle Osmanlı Devleti, artık bir imparatorluk olacaktı.

Ayrıca bakınız
 Gazi tezi

Notlar
 Ploşnik Muharebesi'nin tarihi bazı kaynaklarda 1386, bazı kaynaklarda 1387 olarak geçmektedir.

Kaynakça

VikiProje Tarih kaynak bekleyen maddeler
Osmanlı İmparatorluğu kuruluş dönemi

Osmanlı İmparatorluğu kuruluş dönemi


Takson, canlıların sınıflandırılmasında, âlemden alt türe kadar bir hiyerarşi içinde düzenlenmiş tüm birimlerin ortak adı.

Saka kuşu, kuşlar, kordalılar, denildiği zaman bir grup organizma kastedilir. Eğer böyle biyolojik bir grup, sınıflandırma kademelerinde biyolog tarafından ayırdedici karakterleri bakımından yeterince farklı görülürse o zaman organizma takson adını alır. Takson, belirli bir kategoriye girebilecek derecede ayırdedici farklılıklara sahip olan herhangi bir derecedeki (cins, tür, alt tür, vs.) taksonomik gruptur.

Taksonomik basamaklarda (kategori) yer alan taksonomik birimler (takson), tabloda gösterildiği gibi sıralanabilir. En üst kategorilerde yer alan taksonlar, daha aşağıdaki taksonları içine alır. Ayrıca, örnek olarak bir şubede bir veya birden fazla sınıf; bir sınıfta bir veya birden fazla takım olabilir. Aynı durum familya, cins ve türler için de geçerlidir.

Dış bağlantılar
 Systematics - A Simple Introduction
 Biological Diversity and Classification
 Speciation, Phylogeny, and Taxonomy
 Soru: Two empires or three? (E. Mayr)
 Cevap: Default taxonomy: Ernst Mayr's view of the microbial world

Biyolojik sınıflandırma

Takson


කලා කටයුතු පිලිබඳ ඩිට්රොයිට් ආයතන කෞතුකාගාර හිමි ලන්දේසි ජාතික පීටර් බෲගල් ද එල්ඩර් නැමැති චිත්‍ර ශිල්පියා (කලා කරුවා) විසින් 1566 වසර විවාහ නර්තනය නම් වූ තෙල් සායම් පින්තාරුව (සමහර අවස්ථාවන්හි දී නර්තන ගම්මානය යනුවෙන් හදුන්වනු ලබයි.) කැටයම් ලෑල්ල මත පින්තාරු (ආලේපන) කරන ලදී. මෙම නිර්මාණය ඩිට්රොයිට් ආයතනයේ අධ්‍යක්ෂක විසින් 1930 වසර එංගලන්තයේ දී සොයා ගැනීමෙන් අනතුරුව එය ඩිට්රොයිට් වෙත ගෙන එන ලදී. මෙම විවාහ නර්තන පින්තාරුව එකම කාල වකවානුවක දී සිදු කරන ලද බෲගල් සංකීර්ණ නිර්මාණ කාණ්ඩ 3කින්් එකක් බව විශ්වාසයක් පවති. ගැමි විවාහය (1567) සහ ගැමි නර්තනය (1569).මෙම පින්තාරුව මගින් එකී කාල වකවානුව තුල සිදු වූ විවාහ අමුත්තන් 125 දෙනෙක් පිළිබඳව චාරිත‍්‍රානුකූල පුනරුදයන් පිළිබඳ විස්තර දක්වන අතර, මනාලිය කළු වර්ණයෙන් හා මනාලයාගේ කලිසම ඉදිරිපස කෝෂය ආවරණය වන පරිදි කුඩා ආවරණයක් (පසුම්බියක් වැනි) වැනි දෙයකින් අවයවය ආවරණය කරන ලද ඇඳුමකින් සැරසී සිටින අයුරු දක්වා ඇත. මුළු චිත‍්‍රකලාව තුළින් දර්ශාස්වාදය පිළිබඳ විස්තර දක්වන නමුත් අධිකාරින් හා පල්ලිය මගින් නර්තනය තහනම් කරන ලදී. නිර්මාණය තුළන් මෙම කාලයේ පැවැති ගැමි ඒකාකීතික අධික කාමාශාව සමඟ විචාරණ හා විකට ස්වභාවයක් විස්තර කරනු ලබයි.

පසුබිම

පීටර් බෲගල් ද එල්ඩර් විවාහ නර්තනය වසර 1566 දී සම්පූර්ණ කරන ලදී. එවකට ඩිට්රොයිට් ආයතනයේ අධ්‍යක්ෂක විලියම් ආර්. වැලන්ටිනර් විසින් වසර 1930 දී ලන්ඩනයේ පැවති අලෙවියක දී (සේල් එකක දී) මෙම තෙල් පින්තාරුව අනාවරණය කර ගන්නා තුරු මෙය වසර ගණනාවක් අතුරුදහන් වී තිබුණ බව විශ්වාස කෙරේ. එමෙන්ම විවාහ නර්තන පින්තාරුව අත්පත් කර ගැනීම සඳහා වැලන්ටිනර් විසින් ඩොලර් 35,075 ක් ගෙවන ලද අතර, අද වන විටත් එහි හිමිකම කෞතුගාරය සතු වේ. එම කාල වකවනුවේ දී හා පසුව ද ගැමි විවාහය (1567) සහ ගැමි නර්තනය (1569)
පිළිබඳ තේමාව හා මුලිකාංගයන් හි කොටස් සහිතව බෲගල් සංකීර්ණ නිර්මාණ සිදු කර ඇත. මෙම සංකීර්ණ නිර්මාණ තුළින් ග‍්‍රන්ථති‍්‍රකය සලකා බලා ඇති අතර, මෙම තුන් ආකාර නිර්මාණ තුළින් නළාකාරයන් අදාළ සංගීත භාණ්ඩ තුළින් වාදනය කරන ආකාරය මෙන්ම අභිමානය හා අහංකාරය ගලායෑමක් විදහා දක්වා ඇත. උදාහරණ ලෙස ගැමි නර්තන කලාවේ සංගීත භාණ්ඩ වාදනය කරන වාදකයෙක් අසල වාඩි වී සිටින පුද්ගලයෙක් ඔහුගේ හිස පළඳනාවේ මොණර පිහාට්ටක් රඳවා සිටීම වැනි නිර්මාණයන් දැක්විය හැක. මනෝවිද්‍යාත්මක නිර්මාණ සඳහා ඉස්තරම් උදාහරණ ලෙස රොබට් එල්. බෝන් සහ කර්තෘ මෙම ග‍්‍රන්ථති‍්‍රකය හඳුන්වා ඇත. ඔහුගේ කාලයේ හා පසුව කරන ලද මෙම තුන් ආකාර නිර්මාණ බෲගල් සංකීර්ණ නිර්මාණ බව සලකා විභේදය (අසමානතාවක් ඇති) ලෙස සංකේතවත් කරන ලදී. එමෙන්ම තෝමස් ක‍්‍රාවන් විවාහ නර්තනය යනු ප්‍රීතිය සමරන ජෛව බලයෙන් යුත් දැඩි ආශාවක් ඇති කරවන බෲගල් සංකීර්ණ නිර්මාණයක් ලෙස සාරාංශ කරන ලදී. මෙම නිර්මාණ අනුශාසනා හා කි‍්‍රස්තුස් වහන්සේ විසින් අති උසස් ලෙස පොන්වා දී ඇති පල්ලියේ උපමා කථාව හෙලාදකින දැඩි ආශාවක් හුවාදක්වන නිර්මාණ බව කලා ඉතිහාසඥ වෝල්ටර් එස්. ගිබ්සන් විසින් නිරීක්ෂනය කරන ලදී.

විස්තරය හා තේමාව

ගස් වලින් වට වී තිබුණ එළිමහන් උත්සව අවස්ථාවක දී විවාහ අමුත්තන් 125 දෙනෙකින් සමන්විත විවාහ අමුත්තන් කණ්ඩායමක් විසින් ගණරෙදි වලින් සකසන ලද ව්‍යාකූල ඇඳුම් ඇඳ සිටීම මෙම සුප‍්‍රසිද්ධ නිර්මාණයෙන් පෙන්නුම් කර තිබුණි. එම කාල වකවානුව ඔවුන්ගේ ඇඳුම් වල වැදගත්ම කොටසක් වන පුනරුදය අවස්ථාවක් බැවින් මනාලිය කළු වර්ණයෙන් හා මනාලයාගේ කලිසම ඉදිරිපස කෝෂය ආවරණය වන පරිදි කුඩා ආවරණයක් (පසුම්බියක් වැනි) වැනි දෙයකින් අවයවය ආවරණය කරන ලද ඇඳුමකින් සැරසී සිටින අයුරු දක්වා ඇත. මෙම සම්පූර්ණ නිර්මාණයේ ම ඇති
දර්ශාස්වාදය (මිනිසුන් රහසිගතව පවත්වාගෙන යන චර්යාව හෙවත් හැසිරීම) තුලින් සියලූම මිනිසුන්ගේ කි‍්‍රයාවන් හුවා දක්වයි. පින්තාරුවේ දක්වා ඇති එක් එක් අමුත්තාට ආවේණික වූ චර්යාවන් (ස්වරූපය) වල තේරුම එම නිර්මාණයෙන් ස්ථාපිත කරයි. මෙම චිත‍්‍රවල ඉදිරි කොටස පසුබිමෙන් නර්තකයාගේ ඇඳුම් මගින් පෙන්නුම් කර තිබුණේ එවකට තිබුණු ගැමි පරසරයක වටපිටාව හුවා දැක්වීම හා චිත‍්‍රයේ මැද මනාලිය ඇයගේ පියා සමඟ නර්තනයේ යෙදෙන අවස්ථාව පෙන්නුම් කිරීම සඳහා මනාලිය සමඟ මහළු මිනිසෙකුගේ රුව ද, නිර්මාණයේ දකුණු පස ලියන උපකරණයක් ඉන පටියේ රඳවාගත් මධ්‍යම පන්තියේ නිර්මාණකරුවෙක් හෝ ලේඛකයෙක් විය හැකි පුද්ගලයෙක් සංගීත භාණ්ඩ වාදනය කරන කෙනෙක් ව නරඹන ආකාරය දැක්වීම සඳහා ද, පිටුපසින් මේස රෙදි දමා
ඔටුන්නක් හා නුසුදුසු දෙයින් සරසන ලද මේසයක් මනාලිය සඳහා දක්වා තිබුණ අතර, විවාහ අමුත්තන් ආහාර අනුභව කරන අවස්ථාවේ දී මේසයට ඉදිරියෙන් අගල් (කාණු)හාරමින් සිටින මුදල් රැස් කරන්නන් පිරිසක් සිටින බව ද දක්වා ඇත.මිනිසුන්ගේ සංචලන (චර්යාවන්) තුලින් පෙන්නුම් කෙරෙන්නේ ඔවුන්ගේ කල්කි‍්‍රයාව (හැසිරීම) නුසුදුසු (නොහොබිනා) හෝ විහිලූවට ලක් කරන හෙවත් විකට අශිෂ්ට විගඩම් ලෙසයි. නමුත් ඉන් සරුභාවය (දරුඵල) සහ අභිජනනය (බෝකිරීම) පිළිබඳ පී‍්‍රතිමත් විලාසයෙන් (ආකාරයෙන්) පෙන්නුම් කර ඇත, නැතහොත් ඉදිරිපත් කර ඇත. සැබැවින්ම පින්තාරු නිර්මාණයෙන් ආවර්ජනය කරන්නේ (දොස් පැවරීම) දැඩි කාමාශාවට විරුද්ධ වන ව්‍යාකූලත්වයේ තරාතිරම හුවාදක්වන හාස්‍යජනක උපදවන විකට පින්තූරයක ස්වභාවයයි. දහසයවන ශතවර්ෂයේ දී මෙම පින්තාරුව නිර්මාණය කළ අවස්ථාවේදී නර්තනය සමාජයට අකුසලක් නොවන පරිදි බලධාරින් හා පල්ලියෙන් ව්‍යවස්ථා සංග‍්‍රහයට යටත් වන පරිදි බලධාරින්ගේ නිරීක්ෂණයට ලක් කරන ලදී.
මිනිසුන් තමුන්ගේ දෑත් හෝ පා නොපෙනෙන පරිදි ආවරණය නොකිරීම හා ශබ්ද නගා (හයියෙන්) සිනාසීම බොහෝ මිනිසුන්ගේ නොහික්මුණු බව හුවා දක්වන්නක් බව සලකන ලදී. එමනිසා මෙම පින්තාරුව එවකට පිළිගත් සමාජ තත්තවය රැකගැනීමට අපොහොසත් වූ ගැමි බවේ (පිටිසර) නිදහස සඳහා ඉහළ පෙලේ දැඩි සීමාවන් වලින් යුක්ත හොඳ හික්මීමක් නොමැත්තක් බව පැහැදිලි ලෙස පෙන්නුම් කරයි. මෙම පින්තාරු මාලාව සත් මාරාන්තික පාපය (අකුසල) සහ බලය හුවා දක්වන කොටසක් බවත් බෲගල්ගේ චරිතය පිළිබඳ වූ සදාචාරයට (ඇදහීම ලැදියාව හෝ භක්තිය) සාක්ෂි
දරණ බවත් උතුරු පුනරුදය භෝජන සංග‍්‍රහ දර්ශනයේ සංගීත තේමාව යන්නෙහි කර්තෘ වන රොබට් ක්විස්ට් පෙන්වා දෙන ලදී. නර්තනය කරන අවස්ථාවේදී වරදක් සිදු නොවන බව හෝ ගම්බද ගොවි ජනතාවගේ ස්වභාවය පෙන්නුම් කරන අතර, එය මිනිස් ආත්මයට පැහැදිලි තර්ජන (බොරු ගතිගුණ දැක්වීම) ඇති කරන්නකි. ආගමික හා සමාජ අධිකාරින් විසින් පවත්වන ලද නර්තනයෙන්, මුල් අවධියේ (ආරම්භයේ) දී ගම්බද ගොවි ජනතාවගේ වරිතය නොහික්මුන්ණක් (වනචාරි) බව හා අපකීර්තියට ලක් වූවක් බව පෙන්නුම් කිරීම නිරානුමානව ප‍්‍රයෝජනවත් වේ. බෲගල් පටහැනි රේ බ්‍රොක් විස්තර කරන පරිදි බෲගල් වයස අවුරුදු හතලිස් හතරක් වූ ලෙස තදබල මත්පැන් පානය කරන, පරුෂ (අප‍්‍රසන්න හෝ කෲර) සුන්දර ජීවිතයක් ගෙවන ජීවිතය විනාශ කරගත් සිනහ උපදවන දරුණු පින්තාරු ලෙසයි. ඔහුව අව්‍යාජ පී‍්‍රතිය යනුවෙන් පුදනු (ශුභාසිංශනය) ලැබීය. මෙයින් පෙන්නුම් කරන්නේ සැබැවින්ම බෲගල් එවකට පල්ලියෙන් බලාපොරොත්තු වූ තත්වය දැන සිටියත් එම සදාචාරය
පැතිරීම නොසලකා උත්සවාකාරයෙන් පී‍්‍රතියෙන් ඔහුගේ පෞද්ගලික ජීවිතය ගෙවූ කෙනෙක් හැටියට විස්තර කළ හැක.

යොමුව

විවාහ නර්තනය පිළිබඳ තෙල් සායම් පින්තාරුව


Anchor Bay Entertainment (anciennement Video Treasures et Starmaker Entertainment) était une société américaine de divertissement et de production à domicile. C'était une filiale de Starz Inc. Anchor Bay Entertainment a commercialisé et vendu des longs métrages, des séries, des émissions spéciales télévisées et des courts métrages aux consommateurs du monde entier. En 2004, Anchor Bay a accepté que ses films soient distribués par 20th Century Fox Home Entertainment et a renouvelé son contrat en 2011. En 2017, un an après Starz a lancé une division de divertissement à domicile, le groupe a fusionné Anchor Bay Entertainment à Lionsgate Home Entertainment.

Histoire

Anciens Noms

 Video Treasures
 Starmaker Entertainment
 MNTEX Entertainment
 Teal Entertainment
 Burbank Video
 Troy Gold
 Viking Video Classics
 Drive Entertainment
 GTS Records
 Media Home Entertainment
 Strand Home Video

Références

Liens externes

 Site officiel américain
 Site officiel du Royaume-Uni
 Site officiel australien

Société de distribution de films ayant son siège aux États-Unis
Société de production de cinéma ayant son siège aux États-Unis

Anchor Bay Entertainment


Amadou Issaka (* 1924 in Kantché; † 14. November 2004 ebenda) war ein nigrischer Politiker.

Leben
Amadou Issaka gehörte der Nigrischen Fortschrittspartei an. Er wurde 1954 zum Kantonchef seines Heimatorts Kantché ernannt. Von 1958 bis 1959 war er Mitglied des Grand Conseil von Französisch-Westafrika. Am 23. November 1965 wurde Issaka als Minister für öffentlichen Dienst und Arbeit in die nigrische Regierung geholt, der er bis 1974 angehörte. Ab 15. Januar 1970 war er Justizminister, ab 22. November 1970 beigeordneter Minister bei der Präsidentschaftskanzlei und ab 17. August 1972 Minister für Wirtschaft, Handel und Industrie.

Nach dem Staatsstreich von Seyni Kountché am 15. April 1974 wurde Amadou Issaka als Minister und Kantonchef abgesetzt und im Militärlager von Agadez eingesperrt. Anders als die meisten anderen früheren Minister konnte er das Gefängnis bereits am 2. August 1975 verlassen und wurde wieder als Kantonschef von Kantché eingesetzt. Er gehörte außerdem dem Weisenrat an, der 1996 nach dem Staatsstreich von Ibrahim Baré Maïnassara einberufen wurde.

Ehrungen
 Offizier des Nationalordens Nigers

Einzelnachweise

Arbeitsminister (Niger)
Handelsminister (Niger)
Industrieminister (Niger)
Justizminister (Niger)
Wirtschaftsminister (Niger)
PPN-RDA-Mitglied
Person (französische Kolonialgeschichte)
Französische Kolonialgeschichte (Afrika)
Träger des Nationalordens Nigers (Offizier)
Nigrer
Geboren 1924
Gestorben 2004
Mann

Amadou Issaka


Kató Lomb (Pečuh, 8. veljače 1909. — Budimpešta, 9. lipnja 2003.) bila je mađarska prevoditeljica, tumačica i jedna od prvih konferencijskih prevoditeljica na svijetu, hiperpoliglot.

Lomb je imala doktrorate iz fizike i kemije, no bila je također zainteresirana za jezike. Tijekom velike ekonomske krize (1929. – 1933.) počinje s tumačenjima i prevođenjima kako bi osigurala ekonomsku egzistenciju. Njen materinski jezik bio je mađarski. Mogla je još prevoditi s devet ili deset jezika, na četiri njih bez priprema. Prevodila je još sa šest jezika tehničke tekstove kao i beletristiku, i bila je sposobna razumjeti novinare na jedanaest jezika.

Lomb je autodidaktički naučila:bugarski, kineski, danski, engleski, francuski, njemački, hebrejski, talijanski, japanski, latinski, poljski, rumunjski, ruski, slovački, španjolski i ukrajinski jezik.

Njen životni poziv bio je učenje jezika. U svojim knjigama, koje su prevedene na druge jezike, pokušavala je druge osobe animirati na učenje stranih jezika. Kao prevoditeljica radila je na pet kontinenata i napisala je o tim iskustvima knjigu (Egy tolmács a világ körül, "Prevoditeljica oko svijeta").

Literatura
 Michael Erard: Babel no more : the search for the world's most extraordinary language learners, New York, NY [u.a.] : Free Press, 2012,

Vanjske poveznice
Kató Lomb's Strategies for Language Learning and SLA Theory
How I learn languages ("Kako sam učila jezike")
Knjige za učenje jezika (njena knjiga je spomenuta)
Poveznice na ruski prijevod

Životopisi, Pečuh
Mađarski prevoditelji

Kató Lomb


ළපටි පොල් කොළය - ගොක් කොළය යනුවෙන් හැඳින්වේ. ගොබයේ ඇති කොළ: ගොබ කොළ: ගොප් කොළ: ගොක් කොළ වූ බව පැහැදිලිය

සශ‍්‍රීකත්වය සංකේතවත් කරන පුන්කලස, පිරිත් මණ්ඩප සදහා යොදා ගන්නා සැරසිලි, ගොක් ගෙඩි, තොවිල් පවිල් ආදියට යොදාගන්නා පහන් පැළ, තවත් තොවිල් භාණ්ඩයක් වූ කිරුළු තොප්පිය, සාම්ප‍්‍රදායික පොල්තෙල් පහනක හැඩරුව ගත් ගොක් පහන, වෙසක් පහන, මඟුල් පෝරුව, මුතු කුඩය, අනුරාධපුර, පොළොන්නරු පෙදෙස්වල බෙහෙවින් ප‍්‍රචලිත තනිමාලේ තොරණ, තොවිල්වලට යොදාගන්නා පිදවිලි සැරසිලි, ගම්මඩු - දෙවොල් මඩුවලදී දැකිය හැකි බිසෝකප, වෙසමුණි රජුගේ ආයුධයක් සේ සලකන ඊ-ගහ, ශාන්තිකර්ම සඳහා යොදාගන්නා කුමාර කළය මේ නිර්මාණ අතරට අයත්ය. මේ හැරුණු විට කුඩා දරු දැරියන් විනෝදය සදහා සකස් කරන නිර්මාණ ද විශාල ප්‍රමාණයක් ඇත. හුලංපෙත්ත, ගොක් කොළ ඔරලෝසුව, නෙළුම් මල, නයා, පත්තෑයා, ඉස්සා, ගිරවා වැනි නිර්මාණ රැසක් ගොක් කොළ ආශ්‍රිතව සිදු කරයි.

ගැමි ජනයා තොවිල් - පවිල්වලට, පිරිත් මණ්ඩපයට, තොරණට, මඟුලට, මරණෙට ගොක් කොළ සැරසිලි යොදාගත්හ.

ගැලරිය

ආශ්‍රිත
සංස්කෘතික අමාත්‍යංශය

කලා ශිල්ප
පොල්
සාම්ප්‍රදායික සිංහල දැණුම

ගොක් කලාව


Dominica deltog ved Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasilien fra d. 5 august til den 21. august.

Atletik
Dominikanske atleter har hidtil opnået kvalificerende standarder i følgende atletikbegivenheder (op til et maksimum på 3 atleter i hver begivenhed):

Referencer

Lande ved sommer-OL 2016
2016

Dominica ved sommer-OL 2016


{{Info/Eleição estadual brasileira
|Nome_da_eleição             = Eleições estaduais em Goiás em 2022
|ongoing                     = no
|local                       = Goiás
|local_preposição            = de
|local_brasão                =
|Eleição_Anterior            = Eleições estaduais em Goiás em 2018
|Ano_da_Eleição_Anterior     = 2018
|Próxima_eleição             = Eleições estaduais em Goiás em 2026
|Ano_da_Próxima_Eleição      = 2026
|Data_da_Eleição             = 2 de outubro de 2022(primeiro turno)
|image1                      =
|Candidato1                  = Ronaldo Caiado
|Partido1_cor                =
|Partido1                    = União Brasil
|Partido1_sigla              = UNIÃO
|Estado_de_origem1           = Anápolis, GO
|candidato_vice1             = Daniel Vilela
|votos1                      =1.806.892
|porcentagem1                =51,81%
|image2                      =
|Candidato2                  = Gustavo Mendanha
|Partido2_cor                =
|Partido2                    = Patriota (Brasil)
|Partido2_sigla              = Patriota
|Estado_de_origem2           = Aparecida de Goiânia, GO
|candidato_vice2             = Heuler Cruvinel |votos2                      =879.031
|porcentagem2                =
25,20%
| mapa_imagem  =GOI 22.svg
| mapa_tamanho =300px
| mapa_legenda = Candidato mais votado por município no 1ºturno (249):
|governador_titular          = Ronaldo Caiado
|partido_titular             = UNIÃO
|governador_eleito           =Ronaldo Caiado
|partido_eleito              =UNIÃO
}}

As eleições estaduais em Goiás em 2022 foram realizadas em 2 de outubro, como parte das eleições gerais no Brasil. Os goianos aptos a votar elegeram seus representantes na seguinte proporção: dezesseis deputados federais, um senador e quarenta e um deputados estaduais.

O governador e o vice-governador eleitos nesta eleição exercerão um mandato alguns dias mais longo. Isso ocorre devido a Emenda Constitucional n° 111, que alterou a Constituição e estipulou que o mandato dos governadores dos Estados e do Distrito Federal deverá ser iniciado em 06 de janeiro após a eleição. Entretanto, os candidatos eleitos nesta eleição assumem dia 1º de janeiro de 2023 e entregam o cargo no dia 06 de janeiro de 2027.

O atual governador em exercício é Ronaldo Caiado, do União Brasil, eleito em 2018 no primeiro turno com 1.773.185 votos, o equivalente a 59,73% dos votos válidos, e apto para disputar a reeleição. Para a eleição ao Senado Federal, está em disputa a vaga ocupada por Luiz Carlos do Carmo, do PSC, primeiro suplente que assumiu o cargo após a renúncia de Caiado para assumir o governo goiano.

 Calendário eleitoral

 Candidatos

As convenções partidárias iniciaram-se no dia 20 de julho, se estendendo até 5 de agosto. Os seguintes partidos políticos já confirmaram suas candidaturas. Os partidos políticos têm até 15 de agosto de 2022 para registrar formalmente os seus candidatos.

 Confirmados

 Candidaturas indeferidas

O TRE-GO indeferiu a candidatura de Vinícius Paixão ao Governo de Goiás por ele não ter apresentado a prestação de contas da Eleição de 2020, quando se lançou candidato à Prefeito de Goiânia.

 Desistências
 José Eliton Júnior (PSB) – Governador de Goiás (2018–2019). O ex-governador retirou sua pré candidatura. Ele disse que não foi possível chegar num consenso entre os negociadores de sua campanha.

 Marconi Perillo (PSDB) - Governador de Goiás (1999–2006, 2011–2018). Ele decidiu se lançar candidato ao Senado Federal alegando resistências no PSDB Nacional em querer implacar uma candidatura com apoio do PT e do PSD.

 Candidatos ao Senado Federal

 Candidaturas indeferidas

O TRE-GO indeferiu a candidatura de Antônio Paixão ao Senado Federal devido a irregularidades na sua filiação partidária.

 Desistências
 Luiz Carlos do Carmo' (PSC) - Senador por Goiás (2019–atualidade''). O senador desistiu de sua candidatura à reeleição por recomendação do partido para ajudar na campanha para a reeleição de Ronaldo Caiado (UNIÃO).

Assembleia Legislativa
O resultado obtido pelos partidos políticos nas eleições de 2018 e na atual eleição está abaixo, ao todo 14 partidos terão representação na Assembleia Legislativa do Estado de Goiás, a ALEGO a partir de 2023. O MDB, do vice-governador eleito Daniel Vilela, terá a maior bancada com 7 deputados eleitos, em seguida o União Brasil, do governador Ronaldo Caiado, vem com 6 assentos conquistados, o PRTB alcançou 4 deputados eleitos, seguido pelo PT, PL e PP com 3 vagas cada, o Republicanos, Agir, PSD, PSDB, Avante e o Patriota conseguiram 2 vagas cada e o PSC, PSB e Solidariedade ficaram com 1 vaga cada um.

Debates

Pesquisas de opinião

Governador

Primeiro turno
O primeiro turno está marcado para acontecer em 2 de outubro de 2022.

Segundo turno
O segundo turno (caso este seja necessário) está marcado para acontecer em 30 de outubro de 2022.
 Caiado x Mendanha

 Caiado x Hugo

Senador

Resultados

Governador

O candidato Vinícius Paixão (PCO) teve seus votos anulados devido a problemas na prestação de contas de eleição anterior.

Senador

Deputados federais eleitos por Goiás
Esses são os deputados federais eleitos para representar o Estado de Goiás na Câmara dos Deputados.

Deputados estaduais eleitos em Goiás
Relacionado aos 41 deputados estaduais eleitos para ocupar as cadeiras da Assembleia Legislativa de Goiás.

Goias
2022
2022 em Goiás

Eleições estaduais em Goiás em 2022


Afløb kan have flere betydninger:

 Afløb – en åbning til et rør hvor (typisk) væske kan strømme igennem til f.eks. en kloak
 Afløb (film) – en film af Niels Lomholt fra 1989

Se også
 Gulvafløb – af afløb, der er placeret i gulvhøjde i f.eks. et badeværelse

Afløb (flertydig)


Abbiate ist der Familienname folgender Personen:

 Damian Abbiate (* 1979), argentinischer Gewichtheber
 Luigi Abbiate (1866–1933), französischer Komponist und Cellist

Abbiate


A assimilação linguística é um fenômeno que ocorre quando uma população (geralmente de imigrantes) se adapta à língua da sociedade em que está inserida, abandonado seu idioma de origem. Isso costuma se dar em três gerações: os bisnetos de imigrantes geralmente não sabem falar a língua em que seus bisavós eram nativos. O processo de assimilação pode se dar gradualmente, ao longo de várias décadas de integração, ou por meio de políticas linguísticas que impõem uma língua oficial em detrimento das minoritárias.

Política_linguística
Sociolinguística
Linguística histórica
Línguas em extinção
Assimilação cultural

Assimilação linguística


Kulturno-športski centar Kantarevac je kulturni-športsko-rekreacijski centar u središtu Mostara, 50 m od Španjolskog trga i Rondoa.

Bio je otvoreno igralište s betonskom podlogom u Mostaru. Na njemu se igraju brojni malonogometni i rukometni turniri, a Kantarevac služi i za trening športskim klubovima iz zapadnog dijela grada. Na njemu su nastupali brojni poznati glazbenici iz regije, organiziraju se brojne kulturne manifestacije te športska natjecanja.

Godine 2016. poduzeti su radovi na nadogradnji Kantarevca. Igrališta i prateća infrastruktura su osuvremenjeni. Postavljena je umjetna podloga, urađeni odvodi. izgrađen novi objekt gdje će biti svlačionice i ured, sanitarni čvor, na mjestu nekadašnjeg WC-a je novi zidani objekt, na mjestu svlačionica su nove zapadne tribine, nova rasvjeta, neiskorišteni prostor iza istočne tribine stavljen je u funkciju te je tu zatvoreni dio športskih sadržaja. Za rekonstrukciju je japanska vlada odobrila potporu od 443 000 KM. Po okončanju projekta rekonstrukcije planirano je otvaranje nogometne akademije, a inicijatori za otvaranje akademije su Fondacija 'Mali most' i bivši kapetan japanske nogometne reprezentacije Japana.

Izvori

Vanjske poveznice
Facebook

Športski objekti u Mostaru
Športski objekti u Bosni i Hercegovini

ŠRC Kantarevac


Gerhard Grohs (24 de junho 1929 em Dresden; 18 de fevereiro 2015 em Munique) foi um sociólogo e Africanista alemão. Foi um dos pioneiros dos Estudos Africanos na Alemanha, Professor de Sociologia na Universidade Livre de Berlim (1969-75) e na Universidade de Mainz (1975-94).

Biografia
A partir de 1950, Grohs estudou direito pela primeira vez na Universidade de Heidelberg e, lá, foi presidente do Comitê Geral de Estudantes (AstA) de 1952 a 1954; foi o segundo presidente da Associações de Estudantes Alemães (VDS). Depois de concluir seu doutorado, em 1959, com uma tese sobre a legislação da negociação coletiva italiana, ele completou um segundo grau em sociologia na Universidade Livre de Berlim, que concluiu em 1961.

Em 1966, habilitou-se em Berlim com a obra Etapas da Emancipação Africana: Estudos sobre a autoimagem das elites africanas. Depois de lecionar em Berlim, Leicester e Dar es Salaam, Grohs foi nomeado professor na capital alemã em 1969. Em 1975, mudou-se para a cátedra de cultura e sociedade africana no Instituto de Antropologia e Estudos Africanos da Universidade de Mainz, que ocupou até sua aposentadoria em 1994.

Após a aposentadoria, Gerhard Grohs ocupou cargos de professor no :de:Geschwister-Scholl-Institut da Universidade de Munique e na Universidade de Filosofia Munique até 2009.

Além de suas atividades de ensino, Gerhard Grohs esteve envolvido em atividades na igreja e na política de desenvolvimento por muitos anos, por exemplo, como presidente do conselho científico de curadores do Centro de Pesquisa da Comunidade de Estudos Evangélicos (FEST) em Heidelberg (até 1999), e como Presidente da Câmara para o Serviço de Desenvolvimento da Igreja da Conselho Mundial de Igrejas na Alemanha (até 1992). De 1981 a 1990 foi membro do conselho consultivo da Fundação Friedrich Naumann.

De 1991 a 1993, Gerhard Grohs foi um dos primeiros membros, e também presidente, da Associação de Estudos Africanos na Alemanha (VAD), que, desde a sua fundação em 1969, deu uma contribuição significativa para o estabelecimento dos estudos africanos modernos na Alemanha como um campo de estudo interdisciplinar, político e socialmente empenhado. Grohs desempenhou um papel importante no desenvolvimento do perfil científico e político do VAD, por exemplo por meio do memorando "Forçando a África do Sul à Paz" publicado em 1986, que apelava a uma luta mais rigorosa contra o regime do apartheid no país.

Sua filha :de:Henrike Grohs foi assassinada em 2016 por ataques terroristas islâmicos em 13 de março de 2016 em Grand-Bassam na Costa do Marfim, a leste de Abidjan.

Publicações (seleção)

Artigos
 "Frantz Fanon, ein Theoretiker der afrikanischen Revolution". Kölner Zeitschrift für Soziologie und Sozialpsychologie, vol. 16 (3), pp. 457-480.
 The Resettlement of Offenders Act, 1969. Eastern Africa Law Review, vol. 2 (2), pp. 247 -258. 1969
 "Traditionalismus und Sozialismus im tansanischen Strafrecht". Verfassung und Recht in Übersee, vol.4 (4). 1967
 "Difficulties of Cultural Emancipation in Africa". Journal of Modern African Studies, vol. 14, pp. 65-78. 1976
 "Kirche und Staat in Südafrika und Namibia". Africa Spectrum, vol. 83 (3), 1983

Monografias
 Stufen afrikanischer Emanzipation : Studien zum Selbstverständnis westafrikanischer Eliten. Stuttgart:  Kohlhammer, 275 S., 1967 (tese de habilitação)
 Zum Wandel der sozialen Funktion afrikanischer Autobiographien. DGS, Bremen, 1981
 Ausdrucksformen kulturellen Protests in Afrika südlich der Sahara. DGS, Zurique : Seismo, 1989

Livros editados
 Theoretische Probleme des Sozialismus in Afrika : Négritude u. Arusha. Declaração. 2ª conferência anual d. Associação de africanistas na Alemanha (VAD) 1970. Hamburgo: Buske, 288 p. 1971
 como co-editor: Zur Soziologie der Dekolonisation in Afrika. Frankfurt (am Main): Fischer Verlag, 298 p.
 como co-editor: Afrika hilft sich selbst. Prozesse und Institutionen der Selbstorganisation. Münster/Hamburgo: Lit-Verlag. 1994

literatura
 Brandstetter, Anna-Maria, et Dieter Neubert, 2002: Postkoloniale Transformation in Afrika. Zur Neubestimmung der Soziologie der Dekolonisation (Simpósio por ocasião do 70º aniversário de Gerhard Grohs, 1999). Hamburg: LIT
 Brandstetter, Anna-Maria, und Carola Lentz, 2006: 60 Jahre Institut für Ethnologie und Afrikastudien. Ein Geburtstagsbuch (Mainzer Beiträge zur Afrikaforschung. 14). Colónia: Köppe
 Dieter Neubert: "Obituary: Gerhard Grohs, 24. Juni 1929 – 18. Februar 2015". Africa Spectrum, vol. 50 (1), pp.93-94

Weblinks
 Curriculum vitae no site do Instituto de Etnologia e Estudos Africanos da Universidade de Mainz

Referências

Professores da Universidade de Mainz
Professores da Alemanha
Naturais de Dresden
Estudos africanos
Africanistas
Homem
Nascidos em 1929

Gerhard Grohs


Der Cupa României wurde in der Saison 2011/12 zum 74. Mal ausgespielt. Die offizielle Bezeichnung des Wettbewerbs lautete "Cupa României Timișoreana". Im Endspiel, welches erstmals in der Arena Națională in Bukarest ausgetragen wurde, siegte Dinamo Bukarest gegen den Stadtrivalen Rapid Bukarest mit 1:0 und qualifizierte sich dadurch für die UEFA Europa League 2012/13.

Modus
Die Klubs der Liga 1 stiegen erst in der Runde der letzten 32 Mannschaften ein. Es wurde jeweils nur eine Partie ausgetragen, das Halbfinale wurde in Hin- und Rückspiel entschieden. Fand nur eine Partie statt und stand diese nach 90 Minuten unentschieden oder konnte in beiden Partien unter Berücksichtigung der Auswärtstorregel keine Entscheidung herbeigeführt werden, folgte eine Verlängerung von 30 Minuten. Falls danach noch immer keine Entscheidung gefallen war, wurde die Entscheidung im Elfmeterschießen herbeigeführt.

Sechzehntelfinale

|}

Achtelfinale

|}

Viertelfinale

|}

Halbfinale

|}

Finale

Siehe auch
 Liga 1 2011/12

Weblinks
 Verlauf bei romaniansoccer.ro (englisch)
 Verlauf bei rsssf.com (englisch)

2012
Fußballsaison 2011/12

Cupa României 2011/12


Mercatale in Val di Pesa ist ein italienisches Dorf und ein Ortsteil (Fraktion, italienisch frazione), der sich in der Gemeinde San Casciano in Val di Pesa in der Metropolitanstadt Florenz befindet.

Geografie
Mercatale (früher auch Mercatale dei Campoli oder Mercatale di Campoli genannt) liegt etwa 20 km südlich von Florenz und 5 km südöstlich von San Casciano in Val di Pesa. Es ist der wichtigste und einwohnerstärkste Ortsteil der Gemeinde, in dem 2001 etwas mehr als 2000 Bewohner lebten. Der Ort liegt bei  zwischen dem Pesatal und dem Grevetal im Gebiet Chianti Fiorentino auf dem Weg von San Casciano in Val di Pesa nach Greve in Chianti.

Geschichte
Der Ursprung des Dorfes ist mit der spätmittelalterlichen Entwicklung einiger Orte (meist Burgen) verbunden, die sich in der Nähe von Wegen befanden, auf denen der Handelsverkehr der Landbevölkerung stattfand. Hier diente Mercatale als Markt- und Handelsplatz. Dieser Ursprung wird nicht nur vom Namen des Dorfes ("Mercatale" kommt aus dem italienischen Wort mercato – Markt), sondern auch von der Trapezform des Hauptplatzes bestätigt, die sich in der Vergangenheit für Märkte sehr gut eignete. Eine ähnliche Struktur kann man auch im benachbarten Dorf Greve in Chianti bemerken, das aus dem Markt "Montefioralle" (damals Monte Ficalle oder Mercatale di Greve) entstand.

Das Dorf entstand auf Initiative des Verwalters des Schlosses Montecampolese (früher Monte Falco genannt), der einen öffentlichen Platz an einer Stätte bauen ließ, die als Beccamorto (Totengräber) bekannt war. Das Schloss Monte Campolese wurde bereits 1379 als ghibellinisches Schloss geführt. Mercatale wird auch in der zwischen 1367 und 1370 von Donato Velluti verfassten Chronik oft erwähnt. In den folgenden Jahrhunderten verursachte der Bevölkerungsanstieg das endgültige Verlassen des ursprünglichen hügeligen Ortes Montecampolese.

1594 wurde die Kapelle Oratorio della Compagnia del Sacramento, die heutige Chiesa di Santa Maria, auf dem Marktplatz gebaut. Sie wurde 1786 Gemeindekirche und 1964 letztmals restauriert. Auf der linken Seite der Kirche steht die Villa Nunzi, die die Familie Strozzi bauen ließ. Sie besteht aus einer Trapezstruktur mit zwei symmetrischen Türmchen. In den achtzigern Jahren bekam Mercatale den Beinamen Piccola Russia ("Kleines Russland"), weil fast die ganze Bevölkerung der Kommunistischen Partei Italiens (PCI) beitrat.

In Mercatale wurde der im 18. Jahrhundert lebenden Abenteurer Giuliano Dami geboren, der ein Liebhaber des Großherzogs Gian Gastone de' Medici war. Das Dorf ist auch bekannt, weil dort Pietro Pacciani (siehe Hauptartikel Monster von Florenz) lebte, der angeklagt wurde, mehrere Menschen getötet zu haben.

Sehenswürdigkeiten
 Cappella dello Strozzo, auch Tabernacolo degli Strozzi genannt, enthält von Agnolo Bronzino das Fresko La Pietà
 Castello il Palagio, bereits 1252 erwähnte Burg
 Chiesa dei Cappuccini, enthält die Terrakotta-Figur Adorazione del Bambino von Andrea Della Robbia
 Chiesa di Sant'Andrea a Luiano, romanische Kirche aus dem 12. Jahrhundert
 Chiesa di Santa Maria, Kirche am Hauptplatz
 Pieve di Santo Stefano a Campoli, bereits im Jahr 903 durch die Abtei Abbazia di San Michele Arcangelo in Badia a Passignano (ist heute Ortsteil von Barberino Tavarnelle) erwähnte Pieve
 Villa le Corti, Villa der Corsini-Familie aus dem 16. Jahrhundert
 Villa Nunzi, durch die Familie Strozzi entstandene Villa

Literatur
 Emanuele Repetti: MERCATALE DI CAMPOLI fra la Val di Pesa e la Val di Greve. In: Dizionario Geografico Fisico Storico della Toscana (1833–1846). Onlineausgabe der Universität Siena (PDF, italienisch)
 Touring Club Italiano: Firenze. Mailand 2007, ISBN 978-88-365-4345-8, S. 701 f.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in der Toskana
Fraktion in der Toskana
San Casciano in Val di Pesa

Mercatale in Val di Pesa


بلدية كاستيلتيرسول (بالكاتالانية: Castellterçol) هي إحدى بلديات مقاطعة برشلونة, والتي تقع في منطقة كاتالونيا، شرق إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 2.238 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2007).

مراجع

بلديات في مقاطعة برشلونة
بلديات في مويانيس

كاستيلتيرسول


Azpíroz-Lezaeta (Azpirotz-Lezaeta en euskera y de forma oficial) es un concejo de la Comunidad Foral de Navarra (España) perteneciente al municipio de Larraún, que está integrado por las localidades de Azpíroz y Lezaeta.

Está situado en la Merindad de Pamplona, en la comarca de Norte de Aralar, en el valle de Larraún y a 36,5 km de la capital de la comunidad, Pamplona. Tiene una población de  habitantes (INE ), una superficie de  km² y una densidad de población de  hab/km².

Geografía física

Situación
La localidad de Azpíroz-Lezaeta está situada en la parte noroeste del municipio de Larraún. Su término concejil tiene una superficie de  km² y limita al norte con los concejos de Gorriti y Huici; al este con el municipio de Lecumberri; al sur con los concejo de Albiasu y Errazquin y al oeste con el municipio de Araiz.

Demografía

Evolución de la población

Distribución de la población
El concejo se divide en las siguientes entidades de población, según el nomenclátor de población publicado por el INE (Instituto Nacional de Estadística). Los datos de población se refieren a .

Véase también
 Larraún
 Lista de concejos de Navarra

Referencias

Enlaces externos
 Datos del Concejo de Ázpíroz-Lezaeta - Gobierno de Navarra - Información y datos de entidades locales de Navarra.

Concejos de Larráun

Azpíroz-Lezaeta


An Paspalum rupium in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Stephen Andrew Renvoize. An Paspalum rupium in nahilalakip ha genus nga Paspalum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paspalum

Paspalum rupium


Fra Paškal Vešara (Fojnica, 20. rujna 1906. – 3. veljače 1979.), bosanskohercegovački franjevac i znanstvenik, učitelj u crkvenim školama, istaknuta ličnost Franjevačke provincije Bosne Srebrene.

U drugoj polovici 1930-ih bio je profesor franjevačke gimnazije u Visokom. Bio je meštar novicijata Franjevačkog novicijata Gorica - Livno od 1945. do 1948. godine.

Proganjan u jugoslavenskom komunističkom režimu. Bio je zatvaran.

Godine 1958. objavio je Lurdska razmatranja za svibanj (Sarajevo 1958.) u izdanju Franjevačke teologije Nadbiskupskog ordinarijata vrhbosanskog. Godine 1967. je u izdanju Hrvatskog književnog društva Sv. Ćirila i Metoda u Zaagrebu objavio Fatima : 50. godišnjica Gospinih ukazivanja : 1917. – 1967.

Prikupio je zbirku minerala za muzej franjevačkog samostana u Fojnici. U fojničkom je samostanu živio 1970-ih. Bavio se Fojničkim grbovnikom, osobito poviješću obitelji čiji se grbovi nalaze u grbovniku. Iz njegove se pisane ostavštine poput zabilježaka o pojedinim obiteljima na brojnim papirićima dade zaključiti da je autor komentara. Poznato je da je fra Paškal autor uvodnika za prvi objavljeni pretisak fojničkog grbovnika koji je objavila sarajevska izdavačka kuća Oslobođenje (1972.).

Anto Slavko Kovačić objavio je bibliografski rad o fra Paškalu Vešari.

Izvori

Vanjske poveznice
WorldCat

Bosanskohercegovački franjevci
Hrvatski povjesničari
Crkveno školstvo
Životopisi, Fojnica

Paškal Vešara


"(You Drive Me) Crazy" este un cântec înregistrat de către interpreta americană Britney Spears pentru albumul ei de debut, ...Baby One More Time (1999). Versiunea originală a fost compusă și produsă de Max Martin, Per Magnusson și David Kreuger, Jörgen Elofsson contribuind în calitate de textier suplimentar. Versiunea remix a piesei a fost produsă de Martin și Rami Yacoub, și lansată la 23 august 1999 drept cel de-al treilea disc single extras de pe album, sub egida casei de discuri Jive Records. "(You Drive Me) Crazy" este inclus pe coloana sonoră a comediei romantice Mă scoți din minți! (1999). Din punct de vedere muzical, cântecul a fost încadrat în genurile dance-pop și teen pop. Melodia a primit recenzii pozitive din partea criticilor de specialitate, aceștia lăudând compoziția simplă și observând similarități cu discul single de debut a lui Spears, "...Baby One More Time".

"(You Drive Me) Crazy" a obținut succes comercial în întreaga lume, devenind un șlagăr de top zece în șaptesprezece țări. În Regatul Unit, cântecul a devenit cel de-al treilea single consecutiv al lui Spears ce reușește să ajungă în top cinci, în timp ce în Statele Unite, piesa a ocupat locul 10 în clasamentul Billboard Hot 100. În mod concomitent, melodia a ocupat prima poziție a ierarhiilor din Belgia (regiunea Valonia) și Islanda. Videoclipul muzical pentru cântec a fost regizat de Nigel Dick și o prezintă pe solistă în rolul unei chelnerițe într-un club de dans, executând o coregrafie complexă. Videoclipul a avut premiera în timpul emisiunii Making the Video difuzate pe canalul MTV, și include apariții scurte ale actorilor Melissa Joan Hart și Adrian Grenier. Pentru a-și promova cântecul, Spears a interpretat "(You Drive Me) Crazy" la edițiile din 1999 a premiilor MTV Europe Music Awards și Billboard Music Awards. Single-ul a fost inclus în lista pieselor pentru cinci turnee ale artistei.

Informații generale
Înainte de a începe să-și înregistreze albumul de debut, Spears și-a dorit ca materialul să fie inspirat de "muzica lui Sheryl Crow, dar mai tânără [și] mult mai adult contemporary". Totuși, solista a fost de acord cu producătorii aleși de casa de discuri, care aveau obiectivul ca piesele să se adreseze în principal publicului adolescent. Spears a înregistrat jumătate din piesele albumului în perioada martie-aprilie 1998 în cadrul Studiourilor Cherion din Stockholm, Suedia, avându-i ca producători pe Max Martin, Denniz Pop, Rami Yacoub și alții. "(You Drive Me) Crazy" a fost compus de Jörgen Elofsson, fiind asistat în producerea piesei de Martin, Per Magnusson și David Kreuger. Spears și-a înregistrat vocea în luna martie a anului 1998, la Studiourile Cherion din Stockholm, Suedia. Mixajul a fost realizat de către Martin la același studio. Esbjörn Öhrwall și Johan Carlberg au cântat la chitară, iar Thomas Lindberg a cântat la chitară bas. Kreuger s-a ocupat de aranjarea sintetizatoarelor, precum și de programare, iar partea de claviatură suplimentară a fost interpretată de Magnusson. Acompaniamentul vocal a fost asigurat de Jeanette Söderholm, Martin, Yacoub și grupul muzical THE FANCHOIR, format din Chatrin Nyström, Jeanette Stenhammar, Johanna Stenhammar, Charlotte Björkman și Therese Ancker. În mai 1999, Max Martin și Spears au mers la Studiourile Battery din New York City, New York, pentru a reînregistra vocea artistei din piesa "(You Drive Me) Crazy", pentru o nouă versiune, intitulată "The Stop! Remix", care urma să fie inclusă în coloana sonoră a filmului Mă scoți din minți! (1999). Piesa a fost lansată într-un pachet de remixuri drept cel de-al treilea disc single extras de pe albumul ...Baby One More Time la 23 august 1999.

Structura muzicală și versurile
Din punct de vedere muzical, "(You Drive Me) Crazy" a fost încadrat în genurile muzicale pop și teen pop. Compoziția cântecului este realizată după o formulă simplă și include instrumente muzicale puternic sintetizate, precum o secvență repetitivă cu o talangă. Criticii au fost de părere că melodia are un sunet similar cu discul single de debut a lui Spears, "...Baby One More Time" (1998). Potrivit unei partituri muzicale publicate pe website-ul Musicnotes.com de Universal Music Publishing Group, "(You Drive Me) Crazy" este compus în tonalitatea Do minor și are un beat dance moderat spre lent, cu un tempo de 101 bătăi pe minut. În comparație cu single-ul anterior, "Sometimes", criticii au observat faptul că vocea lui Spears din acest cântec este prelucrată în mare măsură. Gama vocală a artistei se întinde pe mai mult decât o singură octavă, de la nota joasă Sol3 la nota înaltă Re♭5. Melodia urmărește în principal o progresie de acorduri de Do minor–La♭–Sol (VI-IV-III), cu câteva abateri.

Recepția criticilor
Piesa a primit, în general, recenzii pozitive din partea criticilor de specialitate. Kyle Anderson de la canalul MTV a opinat că "(You Drive Me) Crazy" este "un imn care sună similar [celui din «...Baby One More Time»], însă de această dată, cu o chitară rock în centrul atenției (există chiar și un solo). Este [un cântec] îndeajuns de atrăgător". Spence D. de la website-ul IGN a considerat că single-ul este "o piesă pop strălucitoare, matură și [compusă de Max] Martin", în timp ce Caryn Ganz de la revista Rolling Stone l-a numit "un viitor hit" de pe albumul ...Baby One More Time, alături de melodiile "From the Bottom of My Broken Heart" și "Sometimes". Criticul muzical Walt Mueller a fost de părere că vocea lui Spears este asemănătoare cu cea a lui Janet Jackson, iar Christy Lemire de la agenția Associated Press a observat că "(You Drive Me) Crazy" și "Stronger" sunt două cântece "nefinalizate, dar foarte bune" care ar fi putut "fi cu ușurință melodiile tematice pentru o continuare a filmului «Karate Kid»". Evan Sawdey de la revista PopMatters l-a numit "o piesă caraghioasă și nechibzuită", în timp ce Stephen Thomas Erlewine de la website-ul Allmusic l-a descris drept "un șlagăr dance-pop superficial". Într-o listă compilată de Sara Anderson de la postul AOL Radio, "(You Drive Me) Crazy" a ocupat locul nouă în topul celor mai bune cântece ale lui Spears. La ediția din 2001 a premiilor BMI Pop Awards, melodia a fost laureată cu premiul "Most Performed BMI Song".

Performanța în clasamentele muzicale

În urma lansării sale, "(You Drive Me) Crazy" a obținut succes comercial. Piesa a ocupat locul doi în clasamentul European Hot 100 Singles, nereușind să depășească single-ul "If I Could Turn Back the Hands of Time" lansat de R. Kelly. În Regatul Unit, a devenit cel de-al treilea disc single consecutiv a lui Spears ce reușește să se claseze în top cinci. Piesa a debutat pe poziția sa maximă, locul cinci, la 2 octombrie 1999, rămânând în clasament timp de 11 săptămâni. Ulterior, cântecul a fost premiat cu discul de argint de către British Phonographic Industry (BPI) pentru depășirea pragului de 200.000 de unități vândute. Potrivit datelor furnizate de Official Charts Company, "(You Drive Me) Crazy" este al șaptelea cel mai bine vândut disc single a lui Spears, înregistrând vânzări de peste 275.000 de exemplare fizice în regiunea respectivă. Single-ul a ajuns pe locurile doi și patru în Franța și, respectiv, Germania, primind câte un disc de aur în ambele țări pentru vânzarea a peste 200.000 de unități. Cântecul a ocupat prima poziție a ierarhiei din Belgia (regiunea Valonia) și a fost al 17-lea cel mai bine vândut single al anului 1999. "(You Drive Me) Crazy" a obținut poziții de top cinci în clasamentele din Belgia (regiunea Flandra), Elveția, Finlanda, Irlanda, Norvegia, Olanda și Suedia, devenind, de asemenea, un șlagăr de top 10 în Danemarca și Italia. În România, piesa a ocupat locul 51 în clasamentul celor mai difuzate cântece la posturile de radio din anul 1999, realizat de Romanian Top 100. În anul 2012, melodia a reușit să ajungă pe locul 65 în topul din Cehia datorită numărului ridicat de difuzări radio.

În Statele Unite, "(You Drive Me) Crazy" s-a clasat pe locul 10 în ierarhia Billboard Hot 100 la 13 noiembrie 1999, devenind cel de-al doilea single a lui Spears ce ajunge în top 10. În aceeași săptămână, single-ul a ocupat locul patru în topul Pop Songs. În Canada, piesa a ocupat locul trei în clasamentul compilat de revista RPM. Cu toate acestea, melodia a ocupat locul 13 în topul Canadian Hot 100 compilat de Nielsen SoundScan. Compania menționată anterior a dezvăluit că "(You Drive Me) Crazy" a fost al 44-lea cel mai bine vândut disc single al anului 1999 în regiunea respectivă. În Noua Zeelandă, cântecul a ajuns pe locul cinci, însă nu a reușit să obțină o poziție de top 10 în Australia, ocupând locul 12 la data de 12 noiembrie 1999. În ciuda acestui fapt, melodia a fost premiată cu discul de platină de către Australian Recording Industry Association (ARIA) și a fost unul dintre cele mai bine vândute single-uri din anul 2000. "(You Drive Me) Crazy" a avut un succes slab în Japonia, poziționându-se pe locul 80. În ciuda performanței scăzute, este al 12-lea cel mai bine vândut CD single lansat de Spears în această regiune.

Videoclipul muzical

Videoclipul muzical pentru versiunea "The Stop! Remix" a fost regizat de Nigel Dick și filmat în zilele de 14 și 15 iunie 1999, la AES Power Station din Redondo Beach, California. Spears a conceptualizat scenariul videoclipului, explicând în timpul unui interviu acordat pentru MTV în anul 1999: "ar fi grozav să ne aflăm într-un club, și să fim niște chelnerițe prostuțe, iar mai apoi dintr-o dată să începem să dansăm". La acea vreme, Spears își dorea ca videoclipul să o ducă "la un alt nivel". Pentru a promova filmul Mă scoți din minți!, actorii Adrian Grenier și Melissa Joan Hart au fost invitați să facă apariții scurte în videoclip, de vreme ce piesa urma să fie inclusă pe coloana sonoră. Cu toate acestea, Grenier nu și-a dorit inițial să participe, Dick explicând situația: "Mi s-a cerut să-l sun și să mă asigur că va apărea în clip. I-am spus «Știi Adrian, cred că ar fi o decizie foarte bună pentru cariera ta, iar Britney este o fată superbă și e distractiv să lucrezi cu ea». În cele din urmă, s-a răzgândit". Regizorul s-a declarat impresionat de activitatea profesională a solistei, dezvăluind că "a sosit pe platourile de filmare cu repetițiile făcute în avans". Videoclipul a avut premiera la 18 iulie 1999, în cadrul emisiunii Making the Video difuzate de MTV.

Clipul începe cu o scenă în care Spears joacă rolul unei chelnerițe într-un club de dans. Solista merge ulterior alături de celelalte chelnerițe în vestiar pentru a-și termina machiajul și schimba costumele. Artista poartă de această dată un costum verde și strălucitor, și merge prin coridor alături de prieteni către ringul de dans. Aici, Spears interpretează o coregrafie sofisticată ce include o secvență de dans cu un scaun, o referință către videoclipul piesei "Miss You Much" lansată de Janet Jackson. Alte cadre o prezintă pe artistă stând în fața unui semn portocaliu și strălucitor cu cuvântul "CRAZY". La 24 august 2009, videoclip a debutat pe locul patru în clasamentul realizat de emisiunea Total Request Live. Este cel mai longeviv clip lansat de o artistă la emisiunea TRL, acumulând un total de 73 de zile de prezență în top 10. "(You Drive Me) Crazy" a primit o nominalizare la categoria "Cel mai bun videoclip dance" la ediția din 2000 a galei de premii MTV Video Music Awards, însă a pierdut în fața lui Jennifer Lopez cu videoclipul "Waiting for Tonight". O versiune cu un montaj diferit este regăsită pe DVD-ul primei compilații a lui Spears, Greatest Hits: My Prerogative (2004). Potrivit lui Jennifer Vineyard de la MTV, "versiunea audio alternativă oferă senzația că Spears cântă melodia în cor, beat-ul fiind în sincron, însă una dintre secvențe vocale fiind puțin înaintea celeilalte".

Interpretări live și versiuni cover

Britney Spears a cântat pentru prima oară melodia "(You Drive Me) Crazy" într-un concert din cadrul mini-turneului promoțional "The Hair Zone Mall Tour", organizat în New York City, Statele Unite, la 1 iulie 1998. Campania de promovare a lansării single a inclus interpretări ale piesei la edițiile din 1999 a premiilor MTV Europe Music Awards și Billboard Music Awards. Cântecul a fost inclus în lista melodiilor pentru cinci turnee ale solistei, primul fiind ...Baby One More Time Tour (1999). Spectacolul a început cu o secvență de dans printre efecte de fum, realizată de dansatorii. Artista a apărut pe scări purtând o bustieră roz și o pereche de pantaloni albi cu petice roz pe genunchi. Ambele articole vestimentare au fost confecționate din vinilin. În cadrul concertelor din anul 2000, intitulate Crazy 2k Tour, Spears a schimbat secvența de început a spectacolului; concertul a început cu o scenetă în care dansatoarele au ieșit din dulapuri școlare și au rămas pe scenă până când clopoțelul a sunat. Toți au stat până când vocea unei profesoare a început să le rostească numele. După ce profesoara a strigat-o pe Spears, aceasta a ieșit din partea de sus a scărilor într-un nor de fum, purtând o bluză scurtă și pantaloni strâmți albi, și interpretând o secvență de dans peste o versiune mixată a piesei "...Baby One More Time". Ulterior, cântăreața intră într-unul dintre dulapuri și iese din altul, amplasat pe partea opusă a scenei, pentru a cânta "(You Drive Me) Crazy". Interpretarea conține o secvență de dans cu scaun ce face referire la videoclipul "Miss You Much" a lui Janet Jackson. Spectacolul s-a încheiat cu artista spunând "Is that the end?" (ro.: "Ăsta-i sfârșitul?"), frază rostită de Jackson la finalul clipului "Miss You Much". Single-ul a fost interpretat într-o versiune dance în turneul Oops!... I Did It Again (2000), în timp ce pentru turneul Dream Within a Dream, spectacolul a inclus o secvență în care Spears este capturată de dansatorii ei. "(You Drive Me) Crazy" a fost, de asemenea, inclus în turneul The Onyx Hotel (2004), fiind utilizată o versiune remix ce include instrumente de percuție latină. Nouă ani mai târziu, melodia a fost interpretată pentru prima oară în cadrul spectacolului rezidențial Britney: Piece of Me, organizat în Las Vegas.

În anul 2003, cântărețul american Richard Cheese a inclus o versiune cover a piesei "(You Drive Me) Crazy" pe albumul său Tuxicity. Trupa americană Selena Gomez & the Scene au interpretat în turneul We Own the Night (2011) un potpuriu alcătuit din piesele lui Spears, în semn de omagiu pentru artistă. Aceștia au cântat "(You Drive Me) Crazy", "...Baby One More Time", "Oops!... I Did It Again", "I'm a Slave 4 U", "Toxic" și "Hold It Against Me" într-un mixaj similar cu cel creat de Chris Cox pentru albumul Greatest Hits: My Prerogative. În anul 2012, melodia a fost interpretată într-o versiune cover alături de single-ul "Crazy" (1994) al formației Aerosmith de către personajele Marley Rose și Jake Puckerman din serialul de televiziune Glee, pentru un episod intitulat "Britney 2.0".

Ordinea pieselor pe disc

CD single distribuit în Europa
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] — 3:16
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] {Instrumental} — 3:16

CD maxi single distribuit în Australia Europa
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] — 3:16
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] {Instrumental} — 3:16
"I'll Never Stop Loving You" — 3:41

CD maxi single distribuit în Japonia
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] — 3:20
"I'll Never Stop Loving You" — 3:44
"...Baby One More Time" (Davidson Ospina Chronicles Dub) — 6:34
"Sometimes" (Soul Solution Drum Dub) — 3:32
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] {Instrumental} — 3:19
"Sometimes" (Thunderpuss 2000 Mix) — 8:03

CD maxi single distribuit în Regatul Unit
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] — 3:16
"(You Drive Me) Crazy" [Spacedust Dark Dub] — 9:15
"(You Drive Me) Crazy" [Spacedust Club Mix] — 7:20

Casetă audio
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix!] — 3:16
"I'll Never Stop Loving You" — 3:41

Vinil 12"
"(You Drive Me) Crazy" [The Stop Remix] — 3:16
"(You Drive Me) Crazy" [Jazzy Jim's Hip-Hop Mix] — 3:40
"(You Drive Me) Crazy" [LP Version] — 3:17
"(You Drive Me) Crazy" [Pimp Juice's Souled Out 4 Tha Suits Vocal Mix] — 6:30
"(You Drive Me) Crazy" [Mike Ski Dub] — 6:31

Acreditări și personal
Persoanele care au lucrat la acest cântec sunt preluate de pe broșura discului single "(You Drive Me) Crazy".
Tehnic
Înregistrat și mixat la Studiourile Cheiron din Stockholm, Suedia.
Înregistrare suplimentară realizată la Studiourile Battery New York City, New York.

Personal

 Britney Spears – voce principală
 Jörgen Elofsson – textier
 David Kreuger – producător, claviatură, programare
 Per Magnusson – producător, claviatură
 Jeanette Söderholm – acompaniament vocal
 Esbjörn Öhrwall – chitară

 Johan Carlberg – chitară
 Thomas Lindberg – chitară bas
 Max Martin – mixaj, acompaniament vocal, producător
 Rami Yacoub – acompaniament vocal
 The Fanchoir – acompaniament vocal
 Tom Coyne – masterizare audio

Prezența în clasamente

Săptămânale

De final de an

Vânzări și certificări

Note
 reprezintă "disc de argint";
 reprezintă "disc de aur";
 reprezintă "disc de platină".

Datele lansărilor

Note

Bibliografie

Cântece din 1998
Discuri single din 1999
Cântece ale lui Britney Spears
Cântece scrise pentru filme

(You Drive Me) Crazy


Neil James Innes (født 9. december 1944, død 29. december 2019) var en engelsk forfatter, komiker og musiker. Han samarbejdede med Monty Python og spillede i Bonzo Dog Doo-Dah Band og The Rutles.

Diskografi

Soloalbum
 How Sweet To Be An Idiot (1973)
 The Rutland Weekend Songbook (with Eric Idle) (1976)
 Taking Off (1977)
 The Innes Book of Records (1979)
 Off the Record (1982)
 Erik the Viking (soundtrack) (1989)
 Re-Cycled Vinyl Blues (opsamlingsplade, 1994)
 Recollections 1 (2000)
 Recollections 2 (2001)
 Recollections 3 (2001)
 Works in Progress (2005)
 Live At Martyrs (2005)
 Dogman (A Comedy Musical Story For Children) (2005)
 Innes Own World – Best Bits Part One (2010)
 Innes Own World – Best Bits Part Two (2010)
 "Back Catalogue: Silly Songs" (2010)
 "Back Catalogue: Love Songs" (2010)
 "Back Catalogue: Protest Songs" (2010)
 "Back Catalogue: Party Songs" (2010)
 Farewell Posterity Tour (med Fatso) (2014)

Singler

The Bonzo Dog Doo-Dah Band

 "Gorilla" (1967)
 "The Doughnut In Granny's Greenhouse" (1968)
 "Tadpoles" (1969)
 "Keynsham" (1969)
 "Let's Make Up And Be Friendly" (1972)
 "Pout L'Amour des Chiens" (2007)

The World
 Lucky Planet (1970)

GRIMMS

 Grimms (1973)
 Rockin' Duck (1973)
 Sleepers (1976)

Referencer

Eksterne henvisninger
 "Innes Book of Records" Neil Innes official website
 Doo Dah Diaries – The project to compile the complete history of the Bonzos

 Audio interview with Neil Innes on the Sodajerker on Songwriting podcast
 Neil Innes's Inspirational Quotes

Musikere fra Storbritannien
Monty Python

Neil Innes


Prva nogometna liga (1. NL; Prva NL, sponzorskog naziva SuperSport Prva nogometna liga, odnosno SuperSport  Prva NL) predstavlja drugi stupanj nogometne lige u Hrvatskoj  usezoni 2022./23.
Ovo je prva sezona da se liga naziva Prva NL, te je po imenu zamijenila dotadašnju 2. HNL.

Sustav natjecanja
Dvanaest klubova igra trokružnim ligaškim sustavom (33 kola).

Sudionici

"Orijent" započeo sezonu kao "Orijent 1919", promjena naziva od početka listopada 2022.

"Inter" iz Zaprešića odustao od natjecanja u srpnju 2022.
te je umjesto njega u natjecanje uvrštena "Croatia" iz Zmijavaca

Ljestvica

 "Orijent" - započeli sezonu kao "Orijent 1919"

Rezultati
''Ažurirano: 5. lipnja 2023. (kraj sezone)

Povezani članci
 Prva nogometna liga
 HNL 2022./23.
 2. NL 2022./23.
 3. NL 2022./23.
 5. rang HNL-a 2022./23.
 6. rang HNL-a 2022./23.
 7. rang HNL-a 2022./23.
 8. rang HNL-a 2022./23.
 Hrvatski kup 2022./23.

Vanjske poveznice
 hns-cff.hr, SuperSport Prva NL

Izvori

hns-cff.hr, SuperSport Prva NL (2022./23.), wayback arhiva od 5. lipnja 2023.
  int.soccerway.com, Croatia -> First NL -> 2022/2023
  sofascore.com, 1. NL
  tipsscore.com, 2. HNL – 2022/2023
 sportnet.hr, Nogomet -> 2022/23 -> Prva nogometna liga

2022-23
 2 1.HNL

1. NL 2022./23.


Les Mystères de Prague (, en tchèque : Les Crimes du Grand Prague) est une mini-série télévisée tchèque, réalisée par Jaroslav Brabec sur une idée de l'historien Michal Dlouhý. Elle est diffusée sur la chaîne tchèque ČT1 du  au . Elle est ensuite diffusée sur Prime Video.

Synopsis
En 1922, dans la république tchécoslovaque formée quatre ans auparavant avec Tomáš Masaryk pour président, le Grand Prague est créé, en fusionnant trente-huit villes et villages avec Prague. Le très citadin Hynek Budík, marié à une comtesse, est nommé inspecteur en chef de la banlieue de Prague, alors qu'il pensait être responsable du sein de la capitale. Son professionnalisme prend le dessus sur la déception. Avec son ami l'inspecteur régional Rudolf Havlík et l'agent de police débutant Martin Nováček, il va résoudre les enquêtes criminelles qui lui sont confiées dans les villages avoisinants.

Fiche technique
 Scénario : Petr Zikmund, Jan Drbohlav, Zdeněk Zapletal, Ivan Hejna
 Réalisation : Jaroslav Brabec
 Photographie : Pavel Berkovič
 Montage : Filip Issa
 Musique : Jan Ponocný ; Aquarium de Camille Saint-Saëns (générique)
 Costumes : Simona Rybáková
 Lieux de tournage : Třebíz, Kutná Hora, Mladá Boleslav, Rakovník, Bohême-Centrale
 Producteur : Jan Lekeš
 Durée : 10 fois 60-69 minutes)
 Dates de diffusion : du  au  sur ČT1

Distribution
 Jaroslav Plesl : l'inspecteur en chef Hynek Budík
 Jiří Langmajer : l'inspecteur régional Rudolf Havlík
 Denis Šafařík : l'agent de police Martin Nováček
 Lenka Vlasáková : Ilona Budíková, la femme de l'inspecteur Budík
 Darija Pavlovičová : Julie Budíková, fille de l'inspecteur Budík
 Sabina Rojková : Sisi, la meilleure amie de Julie
 Lucie Žáčková : Toni, amie de l'inspecteur Havlík
 Ildikó Vargová : Enikő, domestique de la famille Budík
 Mira Štěpánová : Pavlínka, protégée de l'inspecteur Havlík
 Jiří Bartoška : le président de la police Antonín Král
 Miroslav Táborský : commissaire en chef
 Ondřej Malý : inspecteur principal Braun
 František Němec : docteur Málek
 Jiří Lábus : pathologiste
 Josef Carda : un juge
 Predrag Bjelac : le baron Milotín
 Martin Myšička : l'avocat Herman Herzog

Épisodes
 (Dáma v studni) (Loutkohra)
 (U zdi) (Nedohraná etuda)
 (Pekelný stroj) (Zmizelá)
 (Lepší život) (Doktor Herzog)
 (Tajemství) (Host do domu)

Production
La série est produite par Jan Lekeš, responsable de productions historiques telles que Ceské století, Monstrum ou 1618 : La défenestration de Prague.

Développement

Attribution des rôles
Les rôles principaux sont attribués à Jaroslav Plesl, Jiří Langmajer et Denis Šafařík.

Tournage
Le tournage a lieu en 2019.

Notes et références

Liens externes

 Les Mystères de Praguesur Česká televize
 Les Mystères de Praguesur Prime Video

Série télévisée tchèque
Série télévisée des années 2020
Série télévisée policière
Série télévisée se déroulant dans les années 1920
Série télévisée tournée en Tchéquie
Série télévisée tournée à Prague
Série télévisée en tchèque
Mini-série
Série télévisée créée en 2021

Les Mystères de Prague


La Tropicale Amissa Bongo 2017 var den 12. udgave af det gabonske landevejscykelløb. Løbet foregik i perioden 27. februar til 5. marts 2017. Løbet var en del af UCI Africa Tour 2017 og var i kategorien 2.1. Den samlede vinder af løbet blev Yohann Gène fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Asbjørn Kragh Andersen kørte for

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape
 Etapen blev aflyst på grund af en teknisk fejl på flyet, der skulle transportere rytterne til 4. etape.

5. etape

6. etape

7. etape

Resultater

Eksterne henvisninger

2017
Cykelløb i 2017

La Tropicale Amissa Bongo 2017


Erozivno jezero je jezero formirano u udubljenjima koja su nastala nekim od erozijskih procesa. Ovakav tip jezera je široko rasprostranjen i zastupljen je na svim kontinentima. Prema tipu procesa nastanka erozivna jezera se dijele na:
 ledenjačka (zastupljena na planinama)
 riječna (u dolinama većih rijeka)
 krška (u krškim predjelima)
 eolska (u pustinjskim, polupustinjskim i stepskim predjelima)

Izvori
 Мастило, Наталија (2005): Речник савремене српске географске терминологије, Географски факултет, Београд

Vanjske poveznice

Tipovi jezera

Erozivno jezero


Štós este o comună slovacă, aflată în districtul Košice-okolie din regiunea Košice. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 746 de locuitori.

Istoric
Localitatea Štós este atestată documentar din 1341.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Štós


Fussballclub Zürich, commonly abbreviated to FC Zürich or simply FCZ, is a Swiss professional football club based in Zürich. The club was founded in 1896 and has won the Swiss Super League 13 times and the Swiss Cup 10 times. Their most recent titles are the 2022 Swiss Super League and the 2018 Swiss Cup. The club plays its home games at the Letzigrund, which reaches a capacity of 26,000 spectators for league games.

FC Zürich is the only Swiss team to have reached the semi-finals of the European Cup more than once. This happened in 1964 and 1977, when the competition was played in its original format. FC Zürich co-founder, first captain, and honorary member Joan Gamper, who grew up in Zurich, later moved to Catalonia and founded FC Barcelona there in 1899. Since the 1960s, FC Zürich plays in all-white, which is one of the city colours, but has been mainly inspired by Real Madrid.

The women's club, FC Zürich Frauen, is the most successful in Switzerland, with 22 championship titles and multiple Champions League participations. The FC Zürich women's teams roots originate in the first Swiss women's football club, DFC Zürich. It features a top-flight team playing in the Swiss Women's Super League, the only existing women's U21 team in Switzerland (competing in the top ranks of second tier Nationalliga B), and U19, U17, U15, and U14 teams. The U17, U15, and U14 teams compete in junior leagues against boys teams.

History

1896–1924
The club was founded in summer 1896 by former members of the two local clubs FC Turicum and FC Excelsior. Later, the official founding date was set at 1 August 1896. One of the founding members was the later FC Barcelona founder, Joan Gamper, coaching and playing for FC Excelsior and its successor from 1894 to 1897. The new club played its first game on 30 August 1896 on Velorennbahn Hardau in Zürich against FC Phönix St. Gallen with a 3:3 draw. In 1898, FC Excelsior completely merged with FC Zürich and local club FC Victoria joined shortly thereafter.

The debut game was in 1896 with the colors blue and white. The colors were changed to red and white; rivals Grasshopper Club Zürich had the same colors. When Grasshopper Club temporarily retired from the championship in 1909, FCZ returned to the colors blue and white which they continue to use. Zürich won its first title in the Swiss Serie A in 1901–02, but did not win it again until 1923–24.

Until the 1930s, the club's sporting remit included rowing, boxing, athletics, and handball, but football would become the focus of the club.

1925–1960

Zürich struggled to overcome an unsuccessful record and was described as the "wilderness years" from 1925 to 1960. They were relegated in 1933–34, playing in the 1. Liga to the 1941 season. In 1940–41, they returned to the Nationalliga, where they stayed until their relegation in 1945–46. They were back in the Nationalliga A in 1947–48 and stayed in the top flight until relegated in 1956–57. They were promoted from the Nationalliga B to contest the 1958–59 Nationalliga A, finishing in third place.

1960–1981
This period was known as the "Golden Years" by the FCZ faithful. At this time, the club was run by the legendary President Edwin Nägeli and had players such as Köbi Kuhn, Fritz Künzli, Ilija Katić, René Botteron, and many more. Zürich won seven championships in the years 1963, 1966, 1968, 1974, 1975, 1976 and 1981. They also won the Swiss Cup five times in 1966, 1970, 1972, 1973, and in 1976. FCZ also had much success internationally in reaching the semi-finals of the European Cup 1963–64, before losing to Real Madrid and also reaching the semi-finals in the European Cup 1976–77, where they lost to Liverpool.

1981–2005
Following the club's league title in 1981, the club went into a decline and in 1988 they were relegated to the Nationalliga B. Zürich returned to the top league in 1990. The club did make it to last 16 of the UEFA Cup 1998–99, but were beaten by Roma. The club won the Swiss Cup in 2000, beating Lausanne in the final and also in 2005 beating Luzern.

2006–2016

On 13 May 2006, FCZ ended their 25 years effort to win Super League with a goal in the 93rd minute by Iulian Filipescu against FC Basel. The goal gave FCZ a 2 – 1 victory based on goal difference. They sustained the league title In 2006–07.

In 2008 the local women's team FFC Zürich Seebach was combined with FC Zürich and would play under the name FC Zürich Frauen in the Swiss national league. FC Zürich Frauen is Swiss record champion.

In the 2007–08 season, FCZ (men's team) finished in third place. In a 2008–09 season match, they edged pass BSC Young Boys to win the league title. In 2009, they made their debut play for the group-stage of the UEFA Champions League. In the 2010–11 season FCZ finished second. The following seasons they finished mostly in mid-table positions. FCZ won the Swiss Cup 2014 in extra time against FC Basel 2 to 0.

In the 2015–16 season the club finished last, one point behind FC Lugano and was relegated to the Swiss Challenge League. Four days after the final game of the season FCZ won the Swiss Cup 2016 beating FC Lugano 1 to 0.

Recent years
In the 2016–17 season FC Zürich won the Challenge League ahead of Neuchâtel Xamax and returned after one year to the Super League. In the 2017–2018 season they finished 4th. On 27 May 2018 they won the Swiss Cup for the tenth time, beating BSC Young Boys 2:1.

In the 2021–2022 season, FC Zürich won the Super League again after an interruption of 13 years. The club secured its 13th league title with a 2-0 away win over FC Basel, who finished second, on 1 May 2022 with five rounds to go. Despite this success, coach André Breitenreiter departed the club to join Bundesliga side TSG 1899 Hoffenheim on 24 May 2022. On 8 June 2022, former Austrian national coach Franco Foda was announced as the coach for the upcoming season.
Despite being able to guide Zürich into the Europa League group stages, an abysmal start to the domestic campaign saw the side gain only two points out of a possible twenty-four in their title defence. The dreadful league form, combined with a shock cup defeat to Challenge League side Lausanne on 18 September, proved the final straw and Foda was subsequently sacked on 21 September.

Honours
Super League/Nationalliga A
Champions (13): 1901–02, 1923–24, 1962–63, 1965–66, 1967–68, 1973–74, 1974–75, 1975–76, 1980–81, 2005–06, 2006–07, 2008–09, 2021–22
 Challenge League/Nationalliga B:
Winner (4): 1940–41, 1946–47, 1957–58, 2016–17
 Swiss Cup
Winners (10): 1965–66, 1969–70, 1971–72, 1972–73, 1975–76, 1999–2000, 2004–05, 2013–14, 2015–16, 2017–18
 Swiss League Cup
Winners: 1980–81
European Cup/UEFA Champions League
Semi-finalists: 1963–64, 1976–77

Rivalries

Grasshopper, also from Zürich, and FC Basel are the main rivals of FCZ. Due to the intense rivalry, these matches are so-called high-risk fixtures, with an increased police presence in and around the stadium.

Zürich

Since its inception, FCZ has always had a fiery relationship with neighbouring club Grasshopper over sporting supremacy in the city.

To date, 251 official derbies have been held, with Grasshopper leading with 121 wins to FC Zurich's 90, leaving 39 draws. However, since the reformation of the Swiss Super League in 2003, FCZ has frequently gotten the better of their city rivals, winning 33 out of 68 games (GC won 20 and 15 draws).

Final vs. FC Basel, 13 May 2006

Before the last round of the 2005–06 Swiss Super League, Zürich were three points behind FC Basel in the league table. The last game of the season was contested by these two clubs vying for the league title at St. Jakob Park, Basel. Alhassane Keita scored the match first goal, for Zürich. In the second half, Mladen Petrić equalised. FC Basel were seconds away from the title when in the 93rd minute, Florian Stahel passed the ball to Iulian Filipescu, who scored. Zürich's success at 2 – 1 was attributed to their superior goal difference. Following the final whistle, Basel supporters stormed the pitch and attacked players on both teams.

Infrastructure
In 2010, the youth and women's teams of the club moved their homebase to the Heerenschürli sport park in the city quarter of Hirzenbach where the academy and women's teams play also their home matches. In June 2022, the club moved with the opening of a newly built "House of FCZ" also their Super League team and offices there in order to have the whole organisation under one roof.

Players

Current squad

Out on loan

Reserve squad/Zürich U21
The Zürich II/U21 team plays in the Swiss Promotion League.

Notable former players

Players and managers admitted to the FC Zurich Hall of Fame

  Jakob Kuhn
  Walter Bosshard
  Urs Fischer
  Fritz Künzli
  Rosario Martinelli
  Almen Abdi
  Lucien Favre
  Joan Gamper
  Karl Grob
  Daniel Gygax
  Daniel Jeandupeux
  Timo Konietzka
  Werner Leimgruber
  Louis Maurer
  Raimondo Ponte
  Ike Shorunmu
  Klaus Stürmer
  Hannu Tihinen
  René Botteron
  Frédéric Chassot
  Josip Drmić
  Blerim Džemaili
  Iulian Filipescu
  Jurica Jerković
  Alhassane Keita
  Shabani Nonda
  Peter Risi
  Wynton Rufer
  Albert Schnorf
  Paul Sturzenegger

Players for the Swiss national football team

  Almen Abdi
  Heinz Bäni
  Heinz Barmettler
  Loris Benito
  Thomas Bickel
  René Botteron
  René Brodmann
  Patrick Bühlmann
  Sandro Burki
  Pierre-Albert Chapuisat
  Frédéric Chassot
  Davide Chiumiento
  Joël Corminbœuf
  Francesco Di Jorio
  Josip Drmić
  Blerim Džemaili
  Ruedi Elsener
  Nico Elvedi
  Urs Fischer
  Mario Gavranović
  Christoph Gilli
  Marco Grassi
  Karl Grob
  René Hasler
  Marc Hodel
  Josef Hügi
  Gökhan Inler
  Daniel Jeandupeux
  Sébastien Jeanneret
  Stephan Keller
  Fritz Kehl
  Jakob Kuhn
  Fritz Künzli
  Adrian Kunz
  August Lehmann
  Werner Leimgruber
  Johnny Leoni
  Heinz Lüdi
  Erni Maissen
  Ludovic Magnin
  Xavier Margairaz
  Peter Marti
  Giuseppe Mazzarelli
  Admir Mehmedi
  Severino Minelli
  André Muff
  Alain Nef
  Dimitri Oberlin
  Bećir Omeragić
  Marco Pascolo
  Yvan Quentin
  Peter Risi
  Alain Rochat
  Ricardo Rodríguez
  Ernst Rutschmann
  Marco Schönbächler
  Werner Schley
  Walter Schneiter
  David Sesa
  Simon Sohm
  Adolf Stelzer
  Jörg Stiel
  Pirmin Stierli
  Xavier Stierli
  Jürg Studer
  Scott Sutter
  Markus Tanner
  Sirio Vernati
  Steve von Bergen
  Johan Vonlanthen
  René Weiler
  Adrian Winter
  Rolf Wüthrich
  Gian-Pietro Zappa
  Hans-Peter Zwicker

Players with World Cup appearances for their national teams

  Borislav Mihaylov
  Jan Berger
  Peter Møller
  Jean-Marc Ferreri
  Norbert Eder
  Roberto Di Matteo
  Kanga Akale
  Wynton Rufer
  Ike Shorunmu
  Rashidi Yekini
  Iulian Filipescu
  Adrian Ilie
  Aleksandr Kerzhakov
  Shaun Bartlett
  Tomas Brolin
  Roger Ljung
  Jonas Thern
  Conny Torstensson
  Francileudo Santos
  Yassine Chikhaoui
  Mirsad Baljić
  Jurica Jerković

Player record
Players in bold are still part of the club.

Managers

 József "Csiby" Winkler (1920–22)
 Johann Studnicka (1922–25)
 Severino Minelli (1943–46)
 Willy Iseli (1946–48)
 Theodor Lohrmann (1948–53)
 Joksch Fridl (1953–55)
 Ossi Müller (1955–57)
 Fernando Molina and  Max Barras (1957–58)
 Karl Rappan (1958–59)
 Max Barras (1959–60)
 Georg Wurzer (1960–62)
 Louis Maurer (1962–66)
 László Kubala (July 1966 – Feb 67)
 René Brodmann (Feb 1967 – July 67)
 Lev Mantula (1967–69)
 Georg Gawliczek (1 July 1969 – 31 December 1970)
 Juan Schwanner (November 1970 – July 71)
 Friedhelm Konietzka (1971–78)
 Zlatko Čajkovski (July 1978 – March 80)
 Albert Sing and  R. Martinelli (29 Feb 1980 – 30 June 1980)
 Daniel Jeandupeux (1 July 1980 – March 83)
 Heini Glättli (March 1983 – April 83)
 Max Merkel (April 1983 – May 83)
 Köbi Kuhn (May 1983 – July 83)
 Hans Kodric (July 1983 – November 83)
 Köbi Kuhn (November 1983 – July 84)
 Vaclav Jezek (1984–86)
 Hermann Stessl (1 July 1986 – 1 November 1987)
 Friedhelm Konietzka (Sept 1987 – July 88)
 Hans Bongartz (1 July 1988 – 30 June 1989)
 Walter Iselin (July 1989 – October 89)
 Herbert Neumann (October 1989 –1 October 1991)
 Kurt Jara (1 October 1991 – 1 April 1994)
 Bob Houghton (April 1994 – March 95)
 Raimondo Ponte (March 1995 – 16 April 2000)
 Gilbert Gress (16 April 2000 – 30 June 2001)
 Georges Bregy (1 July 2001 – 27 March 2003)
 Walter Grüter (interim) (27 March 2003 – 30 June 2003)
 Lucien Favre (1 July 2003 – 30 June 2007)
 Bernard Challandes (1 July 2007 – 19 April 2010)
 Urs Fischer (interim) (19 April 2010 – 30 June 2010)
 Urs Fischer (1 July 2010 – 12 March 2012)
 Harald Gämperle (interim) (13 March 2012 – 8 June 2012)
 Urs Meier (interim) (14 April 2012 – 24 May 2012)
 Rolf Fringer (1 July 2012 – 26 November 2012)
 Urs Meier (interim) (26 November 2012 – 30 December 2012)
 Urs Meier (1 Jan 2013 – 3 August 2015)
 Massimo Rizzo (interim) (3 August 2015 – 31 August 2015)
 Sami Hyypiä (31 August 2015 – 12 May 2016)
 Uli Forte (13 May 2016 – 20 February 2018)
 Ludovic Magnin (20 February 2018 – 5 October 2020)
 Massimo Rizzo (interim) (5 October 2020 – 23 December 2020)
 Massimo Rizzo (24 December 2020 – 30 June 2021)
 André Breitenreiter (1 July 2021 – 24 May 2022)
 Franco Foda (9 June 2022 – 21 September 2022)
 Genesio Colatrella (interim) (22 September 2022 – 10 October 2022)
 Bo Henriksen (11 October 2022 – )

FC Zürich in European football

As of 18 August 2022.

References

External links

 FC Zürich stats
 Archive FC Zürich
 Copa90: Zurich On Fire! – FC Zürich vs Grasshopper Club on YouTube

Sport in Zürich
Football clubs in Switzerland
Association football clubs established in 1896
1896 establishments in Switzerland

FC Zürich


Edward Tsang "Ed" Lu (; born July 1, 1963) is an American physicist and former NASA astronaut. He flew on two Space Shuttle flights, and made an extended stay aboard the International Space Station.

In 2007, Lu retired from NASA to become the program manager of Google's Advanced Projects Team. In 2002, while still at NASA, Lu co-founded the B612 Foundation, dedicated to protecting the Earth from asteroid strikes, later serving as its chairman.  As of 2020, he is its executive director.

Education
Raised in Webster, New York, to a Chinese-American family. Lu attended R. L. Thomas High School, where he was a member of the wrestling team and graduated in 1980. Later, Lu earned a degree in electrical engineering from Cornell University where he lettered in wrestling. He then received a doctoral degree in applied physics from Stanford University in 1989. Lu is a member of the Psi chapter of Pi Kappa Phi fraternity at Cornell.

Lu became a specialist in solar physics and did postdoctoral work at the Institute for Astronomy in Honolulu, Hawaii before being selected for the NASA Astronaut Corps in 1994.

NASA career
Lu flew on Space Shuttle missions STS-84 in 1997 and STS-106 in 2000, in which he carried out a six-hour spacewalk to perform construction work on the International Space Station. Having been flight engineer on Soyuz TMA-2, Lu spent six months in space in 2003 as part of ISS Expedition 7, with cosmonaut Yuri Malenchenko.

In July 2003, Lu and Malenchenko answered questions from students participating in Japan's NASDA special educational event, where Ed Lu performed "Happy Birthday" on an electronic piano for a student's birthday in the live broadcast from space. He had demonstrated the difficulty of playing the piano instrument in space during a live in-orbit interview with CBS News and NASA TV video feed. Also on this ISS mission on 15 October 2003, Lu communicated with the crewman of China's first crewed mission into space, Yang Liwei, flying aboard Shenzhou 5. Lu congratulated the Chinese for the achievement and said in Putonghua: "Welcome to space. Have a safe journey". Malenchenko added: "I love to have somebody else in space instead of (just) me and Ed".

While still employed at NASA, Lu co-founded the B612 Foundation along with former astronaut Rusty Schweickart and scientists Clark Chapman and Piet Hut.  It has conducted two lines of related research to help detect asteroids that could one day strike the Earth, and find the technological means for asteroid deflection. The foundation's current goal is to design and build a privately financed asteroid-finding space telescope, Sentinel, to be launched in 2017–2018. The Sentinel's infrared telescope, once parked in an orbit similar to that of Venus, will help identify asteroids and other near-Earth objects (NEOs) that pose a risk of collision with Earth.

Magic trick in space

While on the ISS, Lu teamed up with magician James Randi (founder of JREF) to perform a card trick in outer space.  Randi asked Lu to (without looking) select a card from the middle of a brand new freshly shuffled deck of cards, turn it around and reinsert the card into the deck the opposite direction.  Then place the deck of cards back into its box then take them out again and fan the cards to the camera. This same procedure was being done by Randi back on Earth at the JREF headquarters in front of witnesses from the Miami Herald.  Both Randi and Lu successfully selected the same card, the seven of diamonds.  The remaining cards were jettisoned for weight reasons before returning to Earth, but Lu smuggled the card home.  The two cards complete with autographs are framed for public view at the JREF offices in Fort Lauderdale, FL.  Randi asks Lu "What are the odds that we would both choose the same card?" Lu answers "Knowing you and your tricky ways, the odds were one in one, because it's a trick!"

Post-NASA career

On August 10, 2007, Lu announced he was retiring from NASA to work at Google.

In June 2010, Lu left Google and worked out of the Sunfire Offices.  In September 2011, Lu joined Liquid Robotics as Chief of Innovative Applications, where his work includes outreach to promote new applications for ocean science, and in 2012, he joined Hover Inc. as its Chief Technology Officer.

On June 28, 2012, Lu, with Apollo 9 Astronaut Rusty Schweickart and G. Scott Hubbard, Astronautics professor at Stanford University announced plans to build and operate the first privately-funded deep space mission called Sentinel. Their non-profit B612 Foundation will launch an infrared space telescope in orbit around the Sun, where from a distance as great as  from Earth, where it would detect and track asteroids and other near-Earth objects posing threats to the planet. On October 25, 2016 B612 and Lu endorsed NASA's NEOcam proposed mission and ended the Sentinel project.

As of 2022. Lu is working on a new project to find "killer asteroids" by analyzing terabytes of archived data. So far, the B612 Foundation, cofounded by Lu, has found over 100 new potentially-threatening asteroids. This immense number-crunching effort is supported in part by Google's applied artificial intelligence project.

Additionally, he is currently married and has two children.

Personal life

See also
 List of Asian American astronauts
 Leroy Chiao
 Taylor Wang

References

External links

  (archived copy available at Archive.org)
 Dr. Lu's Space Blog written from during Expedition 7
 Spacefacts biography of Ed Lu
 Asteroid Apocalypse: The Tech Exists to Deflect Asteroids, So Why Aren't We Using It?,

1963 births
People from Springfield, Massachusetts
American astronauts
21st-century American physicists
Cornell University College of Engineering alumni
Living people
Stanford University alumni
Crew members of the International Space Station
Google employees
People from Webster, New York
Articles containing video clips
American academics of Chinese descent
Scientists from New York (state)
Space Shuttle program astronauts
Spacewalkers
Mir crew members
Chinese astronauts

Ed Lu


Le couvent Saint-François de Valladolid (en ) ou couvent franciscain de Valladolid est un couvent de franciscains situé à Valladolid, en Espagne.

Fondé au  et situé à l'extérieur des murs de la ville, il fait face à la place du marché (future ). Le couvent est protégé et parrainé au cours de ce siècle par Yolande d'Aragon, épouse du roi Alphonse X. Son existence a eu un grand impact sur la vie sociale et religieuse de Valladolid, prolongeant sa vie jusqu'en 1836, date à laquelle il a été démoli et son terrain vendu. Il fait partie du patrimoine perdu de la ville de Valladolid.

L'explorateur Christophe Colomb est mort à Valladolid en mai 1506 et a été enterré dans l'église de ce couvent franciscain, bien qu'on ne sache pas dans quelle maison ou dans quel hôpital il est mort exactement. Lors de la commémoration des cinq-cents ans de sa mort, la mairie de Valladolid a placé une plaque en sa mémoire à l'endroit où se trouvait le couvent.

Notes et références

Valladolid
Christophe Colomb
Bâtiment détruit en Espagne
Valladolid

Couvent Saint-François de Valladolid


Schtscholkine (; /) ist eine Stadt in der Ukraine in der Autonomen Republik Krim.

Geographie
Schtscholkine liegt im östlichen versteppten Teil der Halbinsel Krim auf der Halbinsel Kertsch an der Arabat-Bucht am Südufer des Asowschen Meeres nahe dem Kap Kasantyp. Die Stadt liegt 52 km westlich von Kertsch und 145 km nordöstlich von Simferopol entfernt.

Geschichte
Der Ort entstand erst 1978 und war als Wohnsiedlung für die Beschäftigten des südwestlich gelegenen Kernkraftwerks Krim geplant. Nach dem Reaktorunglück von Tschernobyl im Jahre 1986 wurden die Pläne für den Bau nochmals überarbeitet und der Kraftwerksbau 1989 stillgelegt.
1992 bekam der Ort schließlich das Stadtrecht verliehen und ist heute ein Kurort. Bekannt ist er vor allem für das bis 1999 hier ausgetragene Festival für Elektromusik, KaZantip.

Der Name des Ortes wurde zu Ehren des sowjetischen Nuklearforschers Kirill Schtschjolkin gewählt und 1982 verliehen. In der Stadt existieren bis heute keine Straßennamen.

Seit der Annexion der Krim, durch Russland im März 2014 zählt Schtscholkine  – aus russischer Sicht – zum Föderationssubjekt Südrussland der Russischen Föderation.
Die völkerrechtliche Legitimität ist nach wie vor umstritten. Nach Angaben der administrativ-territorialen Teilung der Ukraine ist Schtscholkine Teil der Autonomen Republik Krim, die zu den durch Russland besetzten Gebieten gehört.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort in der Autonomen Republik Krim
Rajon Lenine

Schtscholkine


O American Music Award para Colaboração do Ano (do original em inglês, American Music Award for Collaboration of the Year) é uma das atuais categorias do American Music Award, premiação estabelecida em 1974 para reconhecer destaques do mercado fonográfico estadunidense. Esta categoria foi iniciada na edição de 2015, sendo destinada a reconhecer as melhores colaborações musicais entre artistas da música contemporânea lançadas no ano anterior à premiação.

A dupla estadunidense de DJs Jack Ü foi o primeiro vencedor da categoria por sua colaboração com o cantor canadense Justin Bieber na canção "Where Are Ü Now". O próprio Bieber é o artista mais recorrente na categoria com um total de 5 indicações e 3 prêmios por suas colaborações com diversos artistas desde então. A cantora estadunidense Camila Cabello também possui a marca de 3 indicações ao prêmio, mais do que qualquer outro artista na categoria.

Vencedores e indicados

Ver também
 American Music Award para Artista Alternativo Favorito
 American Music Award para Vídeo Musical Favorito

Colaboração do Ano
Prêmios estabelecidos em 2015
Prêmios para colaborações musicais


Le FeMoco, ou cofacteur FeMo, est le principal cofacteur de la nitrogénase, enzyme qui catalyse la conversion des molécules d'azote atmosphérique  en ammoniac  par le processus connu sous le nom de fixation de l'azote. Il a pour formule chimique  et contient du soufre, du fer, du molybdène et du carbone.

Structure

Le cofacteur FeMo est un  de composition . Ce grand  peut être considéré comme composé d'une unité  (dérivée du sulfure de fer(III) ) et d'une unité . Les deux unités sont liées par trois ligands sulfure pontants. Un atome de fer est lié à l'apoprotéine par un résidu de cystéine. Il est également lié à trois ligands sulfure, d'où une géométrie moléculaire tétraédrique. Les six centres fer supplémentaires dans le  sont chacun liés à trois ligands sulfure et définissent une géométrie prismatique trigonale autour d'un carbure central. L'atome de molybdène est lié à trois ligands sulfure et à la protéine par le groupe imidazole d'un résidu d'histidine. Un cofacteur d'homocitrate bidentate est également lié à l'atome de molybdène, ce qui conduit à une géométrie octaédrique. L'analyse cristallographique de la protéine MoFe avait permis de proposer une géométrie pour le FeMoco, qui a été confirmée par des études EXAFS. La longueur des liaisons ,  et  a été déterminée à ,  et  respectivement.

Propriétés électroniques

D'après l'analyse par résonance paramagnétique électronique (RPE), l'état de spin du cofacteur FeMo au repos est de . Lors d'une réduction par un électron, le cofacteur devient silencieux par RPE. Comprendre le processus dans lequel un électron est transféré dans l'adduit protéique permet d'affiner le modèle cinétique du cofacteur FeMo. Les calculs par théorie de la fonctionnelle de la densité suggèrent que les états d'oxydation formels sont Mo-2Fe-5Fe-C-H, tandis que les états d'oxydation réels n'ont pas été confirmés expérimentalement.

Biosynthèse

La biosynthèse du FeMoco est un processus compliqué qui nécessite plusieurs produits des , en particulier ceux de nifS, nifQ, nifB, nifE, nifN, nifV, nifH, nifD et nifK, exprimés sous forme des protéines NifS, NifU On pense que l'assemblage du FeMoco est amorcée par NifS et NifU qui mobilisent le fer et le sulfure en petits fragments . Ces fragments sont transférés sur l'échafaudage NifB et disposés dans un   avant le transfert vers la protéine NifEN, codée par les gènes nifE et nifN, et réarrangés avant d'être apportés à la protéine MoFe. Plusieurs autres facteurs contribuent à la biosynthèse. Par exemple, NifV est l'homocitrate synthase qui fournit l'homocitrate au FeMoco. On pense que NifV est impliqué dans le stockage et/ou la mobilisation du molybdène. La protéine Fe est le donneur d'électrons de la protéine MoFe. Ces facteurs biosynthétiques ont été élucidés et caractérisés avec leurs fonctions et séquences exactes, confirmées par des analyses biochimiques, spectroscopiques et structurelles.

Isolation

L'isolation du FeMoco de la nitrogénase est réalisée par sédimentation centrifuge de la nitrogénase pour donner la protéine MoFe et la protéine Fe. Le FeMoco est extrait en traitant la protéine MoFe avec des acides. La première extraction est obtenue avec du N,N-diméthylformamide et la seconde par un mélange de N-méthylformamide et d'hydrogénophosphate de sodium  avant sédimentation finale par centrifugation.

Nature et rôle de l'atome central du cofacteur

Les trois protéines qui jouent un rôle direct dans la synthèse du  sont NifH, NifEN et NifB. La protéine NifB est responsable de l'assemblage du complexe Fe-S du cofacteur, selon un processus qui implique d'emboîter deux centres [4Fe-4S]. Cette protéine appartient à la superfamille dite à radical SAM, c'est-à-dire qui utilisent un  issu du clivage de la S-adénosylméthionine (SAM) comme intermédiaire réactionnel. Lors de la biosynthèse du cofacteur FeMo, NifB et son cofacteur SAM sont directement impliqués dans l'insertion d'un atome de carbone au centre du complexe Fe-S. Un équivalent de la SAM cède un groupe méthyle, qui donne le carbure interstitiel du . Le groupe méthyle de la SAM est mobilisé par élimination radicalaire d'un atome d'hydrogène par un radical 5'-désoxyadénosine (5'-dA·). On pense qu'il se forme un radical transitoire   qui est par la suite incorporé dans le  métallique pour former une espèce de carbure de . Cet atome de carbone interstitiel reste associé au FeMoco après insertion dans la nitrogénase. La nature de l'élément chimique a été confirmée par marquage au carbone 13 par . La présence d'un atome central dans le FeMoco a été par ailleurs confirmée par diffactométrie aux rayons X, la nature de cet atome étant par ailleurs confirmée comme étant du carbone par l'observation de la transition électronique carbone-fer . La cristallographie aux rayons X a montré que le carbone maintient la structure rigide du FeMoco lorsqu'il n'est pas sous forme catalytique, ce qui aide à comprendre la réactivité de la nitrogénase.

Notes et références

Métalloprotéine
Protéine fer-soufre
Chimie des clusters

FeMoco