Hiram Abif (također i Hiram Abiff ili Udovičin sin) središnji je lik alegorije predstavljene svim kandidatima tijekom trećeg stupnja u slobodnom zidarstvu.

Hiram je predstavljen kao glavni arhitekt Hrama kralja Salomona. U ovom hramu ga ubijaju tri razbojnika, nakon što od njega nisu uspjeli dobiti tajne lozinke majstora masona. Teme alegorije su važnost vjernosti i sigurnost smrti.

Masonska legenda o Hiramu Abifu

Priča o Hiramu Abiffu, kako se prenosi u masonskim ložama, podupire treći stupanj. Počinje njegovim dolaskom u Jeruzalem gdje ga je Salomon imenovao glavnim arhitektom i majstorom radova na izgradnji hrama. Kako se hram bliži završetku, tri pomoćnika majstora zidara iz radne skupine hvataju ga u zasjedi dok napušta zgradu, tražeći tajne majstora. Hirama svaki od njih redom izazva te ga, pri svakom odbijanju otkrivanja informacija, udaraju zidarskim alatom (postoji razlika među jurisdikcijama). Prva dva napadača mu nanose ozljede, a posljednji ga ubija.

Ubojice skrivaju Hiramovo tijelo pod hrpom ruševina te se vraćaju po noći kako bi tijelo prenijeli izvan grada, gdje ga zakopavaju u plitki grob obilježen grančicom akacije. Budući da je majstor nestao sljedećeg dana, Solomon šalje grupu kolega pomoćnika da ga potraže. Raspršena akacija se slučajno otkriva, a tijelo se ekshumira kako bi se pristojno pokopalo. Otkriveno je i skrovište "tri razbojnika", koji su privedeni pravdi. Solomon obavještava svoje radnike da je tajna riječ majstora zidara izgubljena. Mijenja je zamjenskom riječju. Ovu riječ masoni smatraju tajnom, premda su se stoljećima događala mnoga "razotrkivanja" ove riječi, koja se obično međusobno razlikuju. Jedno takvo "razotrkivanje" je "Mach-benak" ili "očigledno raspadanje" koje je utemeljeno na danim gestama i izgovorenim riječima po otkriću Hiramovog tijela. Ovakva legenda je vezana za anglo-američke jurisdikcije.

U kontinentalnom slobodnom zidarstvu priča je malo drugačija: veliki broj majstora zidara (ne samo Hiram) radi na Hramu, a trojica grubijana traže lozinke i znakove koji će im omogućiti veću plaću. Rezultat je isti, ali ovaj put tijelo pronalaze majstori zidari. Tajne nisu izgubljene, ali Salomon naređuje da ih se pokopana ispod Hrama tako što će biti ispisana na Hiramovom grobu. Također, ista je zamjena napravljena kao znak poštovanja. Tajne "izgubljene" u drugoj tradiciji u ovom slučaju daju se novim majstorima zidarima kao dio njihovog rituala. U ovoj inačici Hiram se često preimenuje u Adoniram.

Hirami u Bibliji
U hebrejskoj Bibliji ili Starom zavjetu postoje tri odvojena primjera ljudi po imenu Hiram koji su bili uključeni u izgradnju Salomonova hrama:
 Hiram, kralj kraljevstva Tira (danas, u modernoj državi Libanon), spominje se u Drugoj knjizi o Samuelu 5,11 i Prvoj knjizi o Kraljevima 5,1-10 da je poslao građevinski materijal i ljude za prvu izgradnju Hrama u Jeruzalemu. U masonskoj drami "Hiram, kralj Tira" jasno se razlikuje od "Hirama Abiffa". Prvi je očito kralj, a drugi očito majstor. Mogže doću do zabune u drugim kontekstima.
 U Prvoj knjizi o Kraljevima 7,13–14 Hiram je opisan kao sin udovice iz Naftalijevskog plemena i tirskog ljevača bronce kojeg je Salomon pozvao da izlije brončani namještaj i okićene ukrase za novi hram. Temeljem ovog izvora slobodni zidari često nazivaju Hirama (s dodatkom Abif) kao "udovičin sin". Hiram je ove bronce izlio u glineno tlo u ravnici Jordana između Sukota i Zaretana.
 Druga knjiga Ljetopisa 12,13–14 odnosi se na službeni zahtjev jeruzalemskog kralja Salomona kralju Hiramu I. od Tira za radnicima i materijalom za izgradnju novog hrama. Kralj Hiram (naveden kao Huram u Ljetopisu) odgovara: "Stoga ti šaljem čovjeka mudra, vješta i razumna, Hurama Abija (sin žene od Danovih kćeri, a otac mu je bio čovjek iz Tira) koji je vješt obrađivati zlato, srebro, broncu, željezo, kamen, drvo, grimiz, ljubičasti baršun, bez i karmezin, vješt je rezbariti svakovrsne rezbarije i zamisliti svako djelo koje mu se povjeri. On će raditi s tvojim umjetnicima i umjetnicima moga gospodara Davida, tvoga oca." Izraz ispisan kurzivom preveden je u novoj inačici Biblije kralja Jakova kao "Huram moj majstor zidar". Većina prijevoda ovog redka uzima "'ab-" u "'abi" kao konstruktivno stanje 'abba, ovdje prevedeno kao majstor. Stariji prijevodi radije su prevodili "'ab-" kao otac. U svojim Konstitucijama iz 1723. godine James Anderson je najavio da će mnogi problemi s ovim tekstom biti riješeni čitanjem "'abi" kao drugog dijela vlastitog imena, koje je preveo kao "Hiram Abif", što se podudara i s prijevodom Martina Luthera.

Ostali navodi o biblijskom Hiramu
Josip Flavije u Židovskim starinama (poglavlje 8,76) naziva Hirama zanatlijom, obrtnikom. "Sada je Salomon poslao zanatliju iz Tira, koji se zvao Hiram; bio je po rođenju iz plemena Naftalijeva, s majčine strane (jer je ona bila iz tog plemena); ali mu je otac bio Ur, iz roda Izraelskoga."

Targum Sheni, aramejski komentar na Knjigu o Esteri, napisan negdje između pada Rima i križarskih ratova, pripisuje Hiramu izgradnju čudesnog prijestolja za Salomona, koje su u Esterino vrijeme koristili potomci Kira Velikog.

Najrazrađenija inačica legende javlja se u navodima Gérarda de Nervala iz 1851. godine, Putovanje na Orijent, gdje on donosi priču, ubacujući sve masonske lozinke, kao dio priče o Balkisi, kraljici jutra i Solimanu, princu od Genija. Ovo je razrada druge inačice navedene ranije, gdje se majstor zove Adoniram. Prije svoje smrti on prolazi kroz mistične pustolovine dok je njegova priča isprepletena s onom o Salomonu i Balkisi, kraljici od Sabe. Razbojnici koji ga ubiju primili su upute su samog Salomona. De Nerval prenosi priču ispričana u istočnjačkoj kavani tijekom dva tjedna. Sličan navod je dat u djelu Charlesa Williama Heckethorna Tajna društva svih doba i zemalja, gdje Salomon planira uništiti Hirama zbog međusobne ljubavi između Hirama i kraljice od Sabe. U međuvremenu, 1862. godine cijela je avantura Adoniramove ljubavi prema Balkisi i njegova ubojstva koje su izvela trojica radnika koje je platio Salomon bila je uglazbljena u operi Charlesa Gounoda, Kraljica od Sabe.

Vidi još
 Masonski ritual i simbolika

Izvori

Slobodno zidarstvo

Hiram Abif


المدرسة الأبيقورية The Epicurian Achool مدرسة من مدارس علم النفس أسسها أبيقور في حديقته، وظل يدرّس فيها ستة وثلاثين سنة حتى ورث منصبه تلميذه لوكريتوس.

منهجها
تعتمد المدرسة الأبيقورية على الخبرة الحسية في تفسير سلوك الإنسان، وقد سبق أبيقور سيجموند فرويد في اكتشافه مبدأ اللذة، كما تحدث عن الصراع النفسي سابقا بذلك كل مدارس علم النفس التي تناولت موضوع الصراع.

المصدر
 Bailey & Oates: Epicurus and his School - 1940

انظر أيضا
 علم النفس

مدارس علم النفس
نظريات التعلم والتعليم

المدرسة الأبيوقورية


El vicariato apostólico de las Islas San Pedro y Miquelón () fue un vicariato apostólico de la Iglesia católica con sede en San Pedro y Miquelón, América del Norte. Comprendía toda la dependencia francesa homónima de los Grandes Bancos de Terranova. Era el único vicariato apostólico de América del Norte.

Primero fue creado como prefectura apostólica en 1763, tras la caída de Nueva Francia, y elevado a vicariato apostólico el 16 de noviembre de 1970. Tenía 2 parroquias con una comunidad de 6300 católicos, servidos por 2 sacerdotes, 6 religiosas y 2 religiosos. El 1 de marzo de 2018 fue suprimido por el papa Francisco al renunciar el vicario Lucien Prosper Ernest Fischer. Su territorio fue integrado en la diócesis de La Rochelle.

Vicarios
Padre Girard (1763–1766)
Julien-François Becquet (1767–1775)
Vacante (1776–1788)
Padre de Longueville (1788–1793)
Vacante (1794–1816)
Padre Ollivier (1816–1842)
Vacante (1843–1852)
Padre Le Helloco (1853–1867)
Vacante (1868–1897)
Christophe-Louis Légasse (1898–1915)
Giuseppe Oster (1916–1922)
Charles Joseph Heitz (1922–1933)
Vacante (1934–1944)
Raimondo Enrico Martín (1944–1945)
Vacante (1946–1965)
François Joseph Maurer (1966–2000)
Lucien Prosper Ernest Fischer (2000–2018)

Estadísticas
De acuerdo al Anuario Pontificio 2018 el vicariato apostólico tenía a fines de 2017 un total de 5550 fieles bautizados.

|- align="right"
| 1963 || 5228 || 5248 || 99.6 || 6 ||  || 6 || 871 ||  || 18 ||  || 3
|- align="right"
| 1967 || 5260 || 5285 || 99.5 || 8 || 3 || 5 || 657 ||  || 5 || 17 || 2
|- align="right"
| 1976 || 5860 || 5910 || 99.2 || 6 || 1 || 5 || 976 ||  || 6 || 15 || 3
|- align="right"
| 1980 || 6250 || 6332 || 98.7 || 4 ||  || 4 || 1562 ||  || 4 || 14 || 3
|- align="right"
| 1990 || 6155 || 6200 || 99.3 || 4 || 1 || 3 || 1538 ||  || 3 || 10 || 3
|- align="right"
| 1997 || 6215 || 6255 || 99.4 || 2 ||  || 2 || 3107 ||  || 2 || 7 || 3
|- align="right"
| 2000 || 6310 || 6316 || 99.9 || 2 ||  || 2 || 3155 ||  || 2 || 7 || 2
|- align="right"
| 2001 || 6312 || 6326 || 99.8 || 2 ||  || 2 || 3156 ||  || 2 || 7 || 2
|- align="right"
| 2002 || 6309 || 6321 || 99.8 || 2 ||  || 2 || 3154 ||  || 2 || 7 || 2
|- align="right"
| 2003 || 6314 || 6330 || 99.7 || 2 ||  || 2 || 3157 ||  || 2 || 7 || 2
|- align="right"
| 2004 || 6300 || 6325 || 99.6 || 2 ||  || 2 || 3150 ||  || 2 || 6 || 2
|- align="right"
| 2010 || 5989 || 6020 || 99.5 || 2 ||  || 2 || 2994 ||  || 2 || 7 || 2
|- align="right"
| 2014 || 5900 || 6185 || 95.4 || 2 ||  || 2 || 2950 ||  || 2 || 6 || 2
|- align="right"
| 2016 || 5900 || 6250 || 94.4 || 2 ||  || 2 || 2950 ||  || 2 || 6 || 2
|- align="right"
| 2017 || 5550 || 6200 || 89.5  || 2 ||  || 2 || 2775 ||  || 2 || 6 || 2
|- align="right"
|colspan=12 |<small>Fuente: Catholic-Hierarchy, que a su vez toma los datos del Anuario Pontificio.
|}

Referencias

Islas San Pedro y Miquelon
Iglesia católica en San Pedro y Miquelón
Iglesia católica en América del Norte
Circunscripciones eclesiásticas católicas de Francia

Vicariato apostólico de las Islas San Pedro y Miquelón


Virginija ist ein litauischer weiblicher Vorname (abgeleitet von Virginius). Die männliche Form ist Virginijus.

Personen

Virginija Adomaitienė, Psychiaterin und Professorin
Virginija Baltraitienė (* 1958),  Politikerin, Parlamentsvizepräsidentin,  Bürgermeisterin von Kėdainiai
Virginija Cechanavičiūtė, Badminton-Spielerin
Virginija Dmitrijeva, Sitzvolleyballspielerin bei den Sommer-Paralympics 2008
Virginija Paulauskaitė, Teilnehmerin bei der Curling-Mixed-Europameisterschaft 2007
 Virginija Vingrienė (* 1971), Politikerin, Mitglied des Seimas

Weiblicher Vorname
Litauischer Vorname

Virginija


Optimism© er det sjette studiealbum af den danske gruppe Gangway, udgivet i april 1994. Albummet har solgt 15.000 eksemplarer.

Spor
Al tekst og musik er skrevet af Henrik Balling, undtagen hvor noteret.

 "Endings" – 5:00
 "Everything Seems to Go My Way" – 4:29
 "Steady Income" – 4:59
 "World of Difference" (Allan Jensen) – 3:39
 "Who's to Blame" – 3:57
 "A Million Words"  (Torben Johansen) – 3:47
 "Sycamore Sundays" – 4:27
 "The Weighty Light Brigade" – 2:34
 "Day by Day (Fade Away)" (Johansen) – 5:32
 "Don't Cry" – 2:56
 "Sick Head" (Johansen) – 3:38
 "Overflow" – 4:16
 "Other Endings" (Remix by Illinton) – 5:17
Bonus nummer på japansk version
14. "Steady Income (Illinton Mix)" – 5:05

Personel
Gangway
 Allan Jensen – vokal
 Henrik Balling – guitar, producer
 Torben Johansen – keyboards
 Cai Bojsen-Møller – trommer
Øvrige medvirkende
 Lasse "Illinton" Mosegaard – bas- og trommeprogrammering, sound design, producer
 Jesper Siberg – sound design
 Gangway – sound design
 Lars Nissen – lydtekniker
 Peter Ravn – cover
 Robin Skjoldborg – fotos

Referencer

Kilder
 Iskov, Brian (2002): "That's Gangway - Danmarks uofficielle Gangway-fanside". Web.archive.org. 1998-2002. Hentet 24-10-2017.
 Straka, Rasmus (2017): "Dansk indiepops uheldige helte: »Det var lidt som et godstog, hvor bremserne ikke virkede«". Artikel, Politiken, 6. oktober 2017. Hentet 24-10-2017.

Album fra 1994
Gangway-album

Optimism©


Prezentul glosar conține termeni din domeniul artelor vizuale, curentelor artistice, muzeelor.

A
 abanos - lemn prețios utilizat pentru sculptură, mobilier, instrumente muzicale, bijuterii și alte forme de artă.
 abreacție -  purificarea spiritului cu ajutorul artei, prin participarea intensă la fenomenul artistic; sinonim: catharsis.
 absorbție - în pictură, particularitate a suporturilor din pânză, lemn, hârtie de a încorpora apa sau alte lichide și care poate contribui la obținerea anumitor efecte.
 abstracție gestuală - vezi action painting.
 abstracționism - curent artistic apărut la începutul secolul al XX-lea, caracterizat prin renunțarea la redarea realității obiective și anihilarea imaginii figurative; altă denumire: artă abstractă.
 abstragere:
- proces de evidențiere prin mijloace artistice a ceva care există ca potență semnficativă;
- prelucrare artistică a schițelor de documentare, cu scopul de a reține sau amplifica detalii semnificative.
 academic, stil ~:
- stil sobru în artă în care subiectul este tratat în genul studiilor de școală de artă academică, prin redarea unei frumuseți reci și convenționale, indiferentă față de viața înconjurătoare, ajungându-se la o execuție stereotipă, lipsită de vigoare; altă denumire: academism;
- atitudine estetică constând în imitația (servilă) a creațiilor artei antice și a creațiilor Renașterii;
- manieră în artă, care cultivă un ideal de frumusețe canonică, convențională, manieristă.
 academie de artă:
- școală superioară în care se predau cursuri de desen, sculptură, pictură;
- asociație a creatorilor de arte plastice: arhitecți, sculptori, pictori, desenatori și gravori.
 academism - vezi academic, stil ~.
 accident - pată sau formă sugestivă produsă în mod întâmplător în timpul realizării unei opere de artă și care poate genera detaliu, o imagine sau o soluție compozițională.
 acord - atenuare a opoziției dintre culori, forme; vezi și: analogie, armonie.
 acrolit - statuie ale cărei extremități sunt executate din piatră sau din marmură, iar corpul din alte materiale.
 action painting:
- tehnică de pictură bazata pe metode inedite ca: stropirea picatură cu picatură (dripping), scurgerea aderentă etc.; sinonime: artă gestuală, abstracție gestuală; vezi și tașism.
- creație artistică rezultată din caligrafierea spontană a gesturilor mâinilor sau corpului, nedirijate dupa un plan sau o idee preconcepută.
 acuarelă:
- tehnică grafică în care se întrebuințează culori diluate în apă, cu efecte de transparență.
- vopsea (solidă) folosită în acuarelă.
- pictură cu astfel de vopsele.
 acuarelist - grafician specializat în tehnica acuarelei.
 acvaforte (sau acuaforte):
- procedeu de gravură în metal care constă în corodarea cu acid azotic a unei plăci mai ales de cupru, vernisată în prealabil și pe care s-a trasat un desen;
- gravură în adâncime obținută prin acest procedeu.
 acvatintă (sau acuatintă):
- procedeu de gravură care imită laviul și, mai rar, policromia acuarelei;
- procedeu în tiparul de artă, pentru imagini în semitonuri, în care forma de cupru se pregătește prin gravare manuală și coroziune chimică.
 acvatipie:
- procedeu de tipărire a operelor de artă care imită pictura în acuarelă, rezultat din combinarea tiparului înalt cu tiparul cu șabloane;
- operă de artă obținută prin acest procedeu.
 adosat:
- (despre motive ornamentale identice) așezate spate în spate față de o axă de simetrie;
- (despre un grup statuar) care face corp comun cu un element de suport arhitectonic.
 afiș - gen de artă grafică cu funcție mobilizatoare, de informare, de reclamă, de instructaj etc. și care poate utiliza forme sugestive de exprimare.
 aglutinant - substanță auxiliară pigmenților pentru degradarea nuanței acestora.
 alegorie - (procedeu de) creație care utilizează substituirea unui concept, a unei idei generalizatoare sau abstracte cu o imagine concret-senzoriala ce semnifică realități similare.
 alla prima - modalitate de a realiza o pictură într-un singur strat și în timp relativ scurt.
 altogravură - (procedeu de) reproducere după original prin folosirea clișeelor metalice gravate de mână sau pe bază de acvaforte.
 altorelief - sculptură puternic reliefată, fără a fi desprinsă de fondul material pe care a fost executată; altă denumire: relief înalt.
 amazonomahie - reprezentare, în cazul monumentelor de artă clasică, a luptei dintre amazoane și eroi.
 ambivalență - dubla funcție a limbajului plastic de a construi un semn sau o temă, dar și de a fi un mijloc de expresie.
 amoretă - statuetă de copil cu aripioare.
 anaglifă:
- lucrare de sculptură în basorelief (sau relief), realizată prin cizelură;
- desen al unui corp geometric executat în două culori (roșu și albastru) care, privit cu ochelari speciali, dă imaginea unui corp în relief.
 androcefal - (despre statui de animale) care are cap de om.
 anepigraf(ic) - (despre monumente, monede etc.) care nu are nici un fel de inscripție.
 anestetic - care nu are caracter estetic; care este lipsit de estetică.
 angobă - vezi engobă.
 anluminare -  adăugare de aur și argint culorilor unei miniaturi medievale pentru a o face să strălucească.
 anluminură - pictură (miniatură) de manuscris medieval.
 antiartă:
- curent în teoria și practica avangardei artistice a primelor decenii ale secolului al XX-lea, având un caracter contestatar față de arta tradițională (academică);
- lucrare produsă în acest spirit;
- artă lipsită de conținut, de valoare.
 antiartistic:
- (despre opere, creații) care nu respectă normele artei consacrate (academice);
- care este lipsit de valoare artistică.
 anticalofilie - respingere a cultivării excesive a frumuseții stilistice; însușire a stilului de a fi mai putin cizelat.
 anticar - persoană care se ocupă cu achiziționarea și cu vânzarea de cărți vechi; buchinist;
- cunoscător, colecționar sau vânzător de obiecte de artă (din antichitate).
 anticariat - societate comercială care achiziționează și vinde cărți vechi sau obiecte vechi de artă.
 antichități - obiecte de artă antice, monumente vechi, vestigii istorice valoroase.
 anvelopă - atmosferă difuză care învăluie figurile dintr-un tablou, îndulcindu-le contururile.
 argintar - meșteșugar care prelucrează argintul.
 arheografie - reprezentare prin desen, prin pictură sau prin sculptură a unor scene antice.
 armonie cromatică - concordanță deplină între culorile unei opere de artă, obținută fie prin analogia, fie prin contrastul tonurilor folosite.
 artă - formă a activității umane care are drept scop producerea unor valori estetice și care folosește mijloace de exprimare cu caracter specific; totalitatea operelor (dintr-o epocă, dintr-o țară etc.) care aparțin acestei activități.
 artă abstractă - vezi abstracționism.
 artă cibernetică - formă de creație artistică ce tinde să reprezinte lucrurile în mișcare.
 artă decorativă - artă de a decora, cu mijloacele artelor plastice, exteriorul și interiorul unei case, al obiectelor de uz curent, al mobilierului, costumelor etc.
 artă gestuală - vezi action painting.
 artă postmodernă - ansamblu de curente artistice menite să se opună anumitor forme de modernism, sau altor diverse forme ale aceluiași curent, care au apărut și s-au dezvoltat ulterior.
 azur(iu) - nuanță de albastru-verzui-deschis, ca cerul senin; vopsea de culoarea cerului senin.
 azuree - trăsături din jurul desenelor sau gravurilor care îndeplinesc rolul umbrelor.

B
 bacara - cristal de calitate superioară, din care se confecționează bijuterii, obiecte decorative etc.; obiect fabricat din acest cristal.
 barbotină - masă ceramică fluidă din care se fasonează (prin turnare în forme de ipsos) produse ceramice cu profil complicat și cu goluri interioare.
 bariolat - care este desenat cu dungi de culori asortate bizar; pestriț.
 baroc:
- (stil artistic) care se caracterizează prin cultivarea monumentalității și a libertății formelor, a bogăției ornamentației arhitecturale etc. și care s-a afirmat în Europa, în secolul al XVII-lea, încadrându-se între sfârșitul Renașterii și începuturile iluminismului;
- (despre construcții, mobilă, sculptură, pictură etc.) care este realizat în stil baroc.
 barochism (sau barocitate) - tendință în artă, specifică barocului, caracterizată prin tematică extravagantă, ornamentație excesivă, efecte șocante.
 basorelief - lucrare de sculptură în care figurile ies în relief din fondul cu care fac corp comun.
 batalist - pictor de scene de război.
 bele-arte - arte frumoase (pictura, sculptura, gravura, arhitectura, muzica).
 betterave - (de) culoare roșu-închis, ca sfecla.
 bibelou - mic obiect de artă, decorativ, pentru interior.
 bicromie - decor pictat în două culori.
 Biedermeier (stil ~) - stil specific burgheziei din prima jumătate a secolului al XIX-lea, caracterizat prin predominarea peisajelor, a portretelor, care redau siguranța unei vieți prospere și prin absența motivelor religioase sau istorice.
 bienală - manifestare artistică (expoziție, festival, târg) care se organizează la fiecare doi ani; exemplu: Bienala de la Istanbul.
 bijuterie - obiect de podoabă făcut din metal nobil (și pietre prețioase).
 bistru:
- (de) culoare brun-închis;
- (sens învechit) fard brun întunecat, făcut din funingine.
 bitum - culoare brună strălucitoare, obținută prin amestecarea bitumului cu ulei de in și cu ceară, folosită mai ales în secolul al XIX-lea.
 bizou - margine tăiată oblic (la obiecte de sticlă, oglinzi, pietre prețioase etc).
 blafard - (despre lumină, culori) alburiu; șters; (despre ten) palid, livid.
 brățară - bijuterie în formă de cerc, confecționată din diferite metale (și pietre prețioase), purtată de femei la încheietura mâinii, a piciorului sau pe braț.
 bric - culoare cărămizie.
 briliant - diamant șlefuit în formă de dublă piramidă, cu numeroase fațete pentru accentuarea reflexiei luminii, montat în bijuterii.
 bronz - pigment metalic din care se face o vopsea de culoare galbenă-arămie, cu luciu metalic, folosită pentru vopsit obiecte, la zugrăveli etc., pentru a le proteja contra coroziunii sau pentru a le da un aspect plăcut.
 bronzier - artist care execută opere de artă din bronz; producător de obiecte din bronz.
 buchinist - vezi anticar.
 burin - dăltiță de silex folosită la prelucrarea osului și a lemnului; stilet de gravat.
 buta - ornament în formă de con de brad sau de migdală, folosit în ornamentare, cu un capăt superior curbat și ascuțit.
 buton - motiv decorativ, în relief, de forma unei proeminențe rotunjite, de obicei gâtuite.

C
 cabinet - mobilă stil, de dimensiuni mici (originară din Orient, cu sertare, bogat ornamentată, destinată păstrării obiectelor de preț.
 caboșon -
- piatră (semi)prețioasă, șlefuită sumar, fără fațete, montată ca podoabă în metal (filigranat), care este folosită la ornarea unor obiecte de cult sau a unor cărți;
- tăietură (ovală, elipsoidală etc.) a unei pietre prețioase sau semiprețioase; tehnica montării acestei pietre.
 cabriol - tip de picioare ale unei mobile, în dublă curbură.
 cadru:
- ramă a unui tablou, a unei fotografii etc.;
- desen care înconjoară, care mărginește un text.
 calchiere - reproduce un desen sau o schiță cu ajutorul hârtiei de calc.
 calcotipie - procedeu grafic de reproducere de artă a unui desen, asemănător cu acvaforte; stampă obținută prin acest procedeu.
 caligraf - persoană care se ocupă cu copierea artistică de cărți și manuscrise (mai ales înainte de răspândirea tiparului).
 caligrafie - arta și deprinderea de a scrie frumos.
 camaieu:
- pictură lucrată în tonurile aceleiași culori, cu o mare diversitate de nuanțe; grisai;
- gravură (pe lemn) realizată în tonurile cele mai apropiate ale aceleiași culori.
 camee:
- piatră dură (cu mai multe straturi divers colorate), sculptată în relief, cu o figură sau cu un motiv decorativ în relief, folosită ca podoabă;
- sculptură monocromă imitând o astfel de piatră.
 camp - stil estetic (în special în vestimentație) exagerat, extravagant și teatral, care tinde să ignore limitele normale ale bunului gust și să parodieze convențiile culturale.
 canefóră - statuie reprezentând o tânără femeie care poartă pe cap un coș cu cele necesare sacrificiilor religioase.
 canevas - schiță sau linii generale ale unui desen.
 canon - regulă fixă care, în sculptură și pictură, stabilește proporția diferitelor părți ale corpului omenesc în funcție de una dintre ele luată ca model și care caracterizează o epocă; statuie realizată pentru a exemplifica o asemenea regulă.
 cap de expresie - portret în care artistul face un studiu amănunțit al expresiei unui sentiment pe trăsăturile chipului omenesc.
 capodoperă - operă de artă de valoare excepțională, unică și de neegalat.
  - compoziție artistică ce combină elemente realiste cu elemente fantastice sau fanteziste, imaginația și expresia artistului fiind mai importante decât pe realismul sau precizia.
 caracter - individualitate precis conturată, cu trăsături psihice complexe, într-o operă artistică, cu funcție de reprezentare a unei categorii; personaj.
 carafă - flacon din sticlă sau din cristal pentru servirea băuturilor, uneori decorat cu gravuri, picturi, dantelării, șiraguri de mărgele sau alte detalii ornamentale.
 carat - unitate de măsură a greutății pietrelor prețioase, egală cu 0,2 grame.
 caricatură:
- reprezentare grotescă, denaturată, ridicolă, a unei persoane sau a unei situații, prin exagerarea unor trăsături (negative), în scopuri satirice sau umoristice;
- imitație nereușită, denaturată, falsă, în raport cu originalul, cu realitatea sau cu normalitatea.
 caricaturist - artist specializat în caricaturi.
 caricaturistic - (despre artiști sau despre creații ale lor) care exagerează unele trăsături (negative) cu intenție satirică sau umoristică.
 cariatidă - statuie reprezentând o femeie care susține o cornișă, o intrare etc, înlocuind o coloană.
 carmin:
- materie colorantă roșie, extrasă din fructele de cârmâz sau din gogoșile coșenilei, folosită în cosmetică, în pictură etc; sinonim: cârmâz.
- (prin extensie) culoare roșie intensă.
 carnație - coloritul și structura pielii unei persoane.
 carton - schiță inițială a unui tablou sau a diverselor lui detalii; studiu.
 cartuș - ornament sculptat sau gravat (în formă de sul desfăcut parțial) pe care se scriu inscripții, monograme etc.
 catharsis - vezi abreacție.
 cârmâz - vezi carmin.
 celadon - (de) culoare verde-pal.
 cenușiu - culoare obținută prin suprapunerea, în diferite proporții, a culorilor alb și negru; altă denumire: gri.
 ceracolor - care este lucrat cu batoane colorate pe bază de ceară.
 ceramică - tehnica și arta prelucrării argilelor, pentru a se obține, prin omogenizarea amestecului plastic, prin modelarea, decorarea, smălțuirea, uscarea și arderea acestuia, diverse obiecte de artă.
 ceramică habană - tip de ceramică fină, smălțuită, cu fond alb, ornamentată cu motive cinegetice, realizată de olarii din Transilvania în secolul al XVII-lea.
 cerapastel - gen de pictură modernă, asemănător encausticii, a cărei materie picturală, constând în bastonașe de ceară, ulei și coloranți de diferite nuanțe, se întărește cu timpul, păstrând strălucirea inițială a pigmentului colorant.
 cerneală - substanță lichidă sau vâscoasă, variat colorată, care conține uleiuri sicative, uleiuri polimerizate, albumine și coloranți și care servește la scris, la tipărit, la ștampilat, la gravat etc.
 ceroplastică (sau ceroplastie) - arta de a modela în ceară.
 certozină - procedeu renascentist de incrustație cu elemente de os sau de fildeș pe un fond de lemn negru, în motive geometrice mici.
 cezan(n)ism - direcție impresionistă în pictură, impusă de pictorul francez Paul Cezanne, care se caracterizează prin preocuparea de a da ritm și cadență compoziției.
 champleve - tehnică în arta emailului care constă în umplerea cu smalț a spațiilor adâncite special într-o placă metalică; obiect decorat prin această tehnică.
 chenar - margine (lucrată, desenată etc.) pe care o are de jur-împrejur un obiect (covor, coală de hârtie etc.) și care de obicei servește ca ornament.
 cherub:
- (în arta asiriană) taur înaripat, cu cinci picioare, cu figură umană și cu coadă de leu, care reprezintă geniul păzitor al Soarelui;
- figură decorativă de copil înaripat, folosită în mobila și arta decorativă a Renașterii italiene.
 cherubin - vezi heruvim.
 chirologie - arta de a se exprima cu ajutorul mișcărilor degetelor mâinii.
 ciclic - (despre lucrări artistice) care este alcătuit din mai multe părți independente.
 cinabru - pigment roșu-închis obținut din cinabru.
 cinetică, artă ~ - tendință în artele plastice contemporane, care atribuie mișcării aceeași importanță estetică pe care o acordă formei, culorii, liniei și compoziției.
 cinetist - adept al cinetismului în artele vizuale.
 cinetism - direcție în arta modernă care urmărește reprezentarea sau aplicarea mișcării în artele vizuale.
 cinquecento - denumire dată artei și culturii italiene din secolul al XVI-lea.
 cipolin - motiv ornamental compus din flori, frunze și fructe, caracteristic porțelanurilor japoneze, care este folosit în decorarea faianței.
 cizelare - finisare, ornamentare (cu dalta) un obiect (de metal).
 clarobscur:
- procedeu grafic și pictural cu care se redau volumele prin distribuirea gradată a umbrei și a luminii sau prin efecte de contrast puternice; vezi și .
- pictură sau gravură de lemn realizată în mai multe nuanțe ale aceleiași culori.
 clasic (despre opere de artă):
- care poate fi luat drept model;
- care este alcătuit după canoanele tradiționale;
- conform normelor artei antice greco-latine;
- care aparține clasicismului.
 cloisonné - tehnică specială de emailare, în care culorile diferite sunt separate printr-un fir fin de aur.
 compoziție - modul în care elementele vizuale, cum ar fi liniile, formele, culorile și textúrile sunt aranjate și organizate într-o lucrare de artă.
 creion chimic - creion la care mina de grafit este înlocuită cu o pastă violetă, fabricată sintetic, a cărei urmă pe hârtie se șterge greu.
 cristal de Boemia - sticlă produsă în regiunile Boemia și Silezia, din care se realizează articole de artă de o calitate recunoscută pe plan mondial.
 curlicul - buclă formată din cercuri concntrice, utilizată ca ornament în special în caligrafie.

D
 dăltiță - daltă mică folosită la cizelare și în lucrările de gravare în lemn, în metal, în piatră, linoleum, celuloid etc.; vezi și burin.
  - tehnică de pictură sau colorare care implică trecerea graduală a culorii de la o nuanță la alta, de obicei prin intermediul unui amestec de tonuri intermediare.
 desen - gen de artă care stă la baza tuturor formelor de grafică, care constă în crearea de imagini prin trasarea liniilor și contururilor cu ajutorul unei varietăți de instrumente, cum ar fi creioanele,  sau .
 design:
- domeniu multidisciplinar interesat de ansamblul factorilor (social-economici, funcționali, tehnici, ergonomici, estetici etc.) care contribuie la aspectul și calitatea produsului de mare serie;
- aspect exterior, fel în care se prezintă un lucru (din punct de vedere estetic).
 dieselpunk - subgen similar steampunkului care combină estetica tehnologiei pe bază de motorină din perioada interbelică până în anii 1950 cu tehnologie retrofuturistă.
 dioramă - tablou de mari dimensiuni (alcătuit din mai multe planuri), care, sub efectul unui joc de lumini (și privit din întuneric), dă spectatorului impresia realității.
 divizionism - curent artistic provenit din impresionism, a cărui tehnică principală constă în descompunerea petei de culoare în puncte și liniuțe de culori pure, din al cărui amestec optic rezultă tonul dorit; vezi și pointilism.
 dublet - copie (mai puțin valoroasă) a unui obiect păstrat într-o colecție sau muzeu.

E
 efigie - portret (de obicei pe o monedă sau medalie) a unei personalități, care redă doar asemănarea fizică, omițând expresia psihologică.
 elenism - termen care denumește cultura Greciei antice și influențele exercitate de acesta.
 encaustică:
- pictură făcută cu culori diluate în ceară; vezi și cerapastel;
- preparat pe bază de ceară cu care se impregnează sculpturile pentru a luci.
 engobă - strat subțire de argilă sau caolinuri superioare care acoperă obiectele din ceramică înainte de ardere, pentru a ascunde culoarea naturală a lutului; variantă: angobă.
 entropie estetică - stare de dezordine, de repartizare întâmplătoare a elementelor din care ia naștere opera de artă prin intervenția creatoare a artistului.
 expoziție de artă - expunere publică a unor obiecte de artă pentru a evidenția specificul unei activități, realizările unui artist sau în scop instructiv; clădirea, incinta în care are loc manifestarea artistică.

F
 factură - ansamblul mijloacelor de expresie care determină specificul unei opere artistice.
 figurativ, artă ~ă -  care reprezintă obiecte sau ființe umane într-un mod realist sau semi-realist, spre deosebire de arta abstractă, care se concentrează pe culori, forme și linii abstracte.
 filigran:
- lucrătură artistică de giuvaiergerie, asemănătoare ca aspect cu o dantelă, realizată din fire subțiri de aur, de argint etc. sudate între ele.
- marcă transparentă imprimată în timpul procesului de fabricație în structura unei hârtii.
 fluorografie - procedeu fotografic de gravură, realizat cu ajutorul acidului fluorhidric.
 fond:
- culoare de bază a unui tablou, a unei țesături etc. pe care se conturează desenele sau figurile; câmp;
- desen executat pe un suport opac, care servește drept decor în desfășurarea desenelor animate;
- ansamblul desenelor sau ornamentelor care se imprimă cu o culoare mată pe suprafața hârtiei, folosite la tipărirea acțiunilor și a altor acțiuni de valoare.
 "forma urmează funcția" - concept în design din jurul anului 1900, conform căruia forma unui obiect trebuie să se raporteze în primul rând la funcția sau scopul propus.
 formă -  totalitatea mijloacelor de exprimare a conținutului unei opere artistice.
 fotolitografie - metodă de reproducere a figurilor desenate, constând în trecerea desenului pe o piatră litografică, prin intermediul unei hârtii speciale; imagine reprodusă astfel.
 frescă - tehnică de pictură murală, folosită încă din Antichitate, însă a devenit foarte populară în perioada Renașterii italiene, realizată pe suprafețe umede de tencuială proaspăt aplicată pe pereți sau tavan.
 frumusețe atică - frumusețe perfectă, ideală.
 frunză - motiv ornamental folosit în toate domeniile artei, ca și în scrierea caligrafică din sec. XII, pentru literele capitale.

G
 gamă:
- serie de tonuri și de culori dispuse într-o succesiune armonioasă;
- serie, grup, succesiune de obiecte, de fenomene, de situații care alcătuiesc un tot (armonios).
 geometrism:
- tendință în arta secolului al XX-lea care experimentează sistematic puterea expresivă a liniei, a formelor geometrice și a culorilor plate;
- perioadă a artei grecești antice, definită prin caracterul geometric al decorului ceramic.
 glasiu - culoare clară și transparentă aplicată (în pictură) pe o culoare mai densă și servind la redarea clarobscurului; vezi și velatură.
 graffiti  - formă de artă vizuală stradală, care constă în aplicarea de imagini, texte sau desene pe suprafețe publice, cum ar fi pereți, clădiri, podele, trenuri sau alte obiecte, cu ajutorul unor spray-uri, markeri, creioane sau alte instrumente de desen.
 gri - vezi cenușiu.
 grisai - vezi camaieu.
 grup de friză - formă bidimensională care se repetă într-o direcție și utilizată ca ornament.

H
 hașurare - tehnică artistică utilizată în desen (sau pictură, sau scriere) pentru a crea efecte tonale sau de umbrire prin linii paralele strâns distanțate.
 hârtie de calc - hârtie translucidă obținută prin măcinarea fină a pastei de hârtie, folosită la executarea desenelor în tuș, pentru a fi apoi copiate pe hârtie heliografică; vezi și ozalid.
 hedonism - teorie care consideră că principala funcție a artei este de a delecta.
 heliograf - aparat folosit pentru reproducerea prin copiere a desenelor pe hârtie de calc.
 heruvim - (în arta creștină) cap sau bust de copil înaripat; altă denumire: cherubin.

I
 iconografie:
- disciplină care se ocupă cu studiul operelor realizate în arta plastică; studiu al operelor de acest fel privitoare la un anumit subiect;
- totalitatea imaginilor legate de o anumită temă, perioadă, problemă, localitate etc.;
- colecție de portrete ale oamenilor celebri.
 ilustrație pictată - tehnică de artă vizuală care combină elemente de desen și pictură pentru a însoți o poveste sau un text.
 imagine - reflectare artistică a realității prin sunete, cuvinte, culori etc., în muzică, în literatură, în arte plastice etc.
  - tehnică de pictură în ulei care implică aplicarea de straturi groase de vopsea pe pânză, astfel încât să creeze o suprafață reliefată, cu efecte tactile și vizuale dramatice, textúri, umbre și lumini deosebite.
 interpretare artistică - act creator prin care se redă prin mijloace adecvate conținutul unei lucrări dramatice, coregrafice, muzicale sau a unui scenariu cinematografic.
 istorism - fenomen artistic și social din secolul al XIX-lea, care a preconizat în principal glorificarea Evului Mediu și preluarea în acest context a formelor artistice din trecut.

J

L
 lac:
- substanță colorantă pe bază de oxid de aluminiu, folosită în pictură;
- soluție obținută prin dizolvarea într-un solvent volatil a unor rășini, uleiuri, a nitrocelulozei etc., care, după aplicarea pe o suprafață, formează o pojghiță transparentă dură, protejând obiectele împotriva agenților externi și conferindu-le un aspect estetic.
 lăcuire - aplicare a unui strat de lac pe suprafața unui obiect.
 lucrare de atelier - lucrare care corespunde stilistic unui mare artist dar, dată fiind mai slaba ei calitate, se presupune a fi fost executată de elevii săi.

M
 Manifestul suprarealist - denumire pentru trei texte, cu conținut grafic, scrise de André Breton și apoi de Yvan Goll și care conțineau ideile de bază ale suprarealismului.
 miniatură:
- operă de artă plastică (în special pictură) de dimensiuni reduse, lucrată cu multă finețe și minuțiozitate;
- desen ornamental, figurativ sau literă executată în culori, care împodobea vechile cărți și manuscrise (religioase).
 model:
- persoană care pozează unui pictor sau unui sculptor;
- motiv plastic preluat din contextul în care s-a integrat organic și introdus, fără modificări, într-un context nou.
 montură - mod de fixare a pietrelor prețioase într-o bijuterie; garnitură de metal care fixează o piatră prețioasă într-o bijuterie sau care adăpostește mecanismul unui ceasornic.
 monument - operă de artă (de sculptură sau de arhitectură) destinată să perpetueze amintirea unui eveniment sau a unei personalități remarcabile.
 muzeografie - disciplină științifică ce se ocupă cu istoria, clasarea, conservarea și popularizarea colecțiilor unui muzeu.

N
 natură statică (sau natură moartă) -  care reprezintă obiecte inanimate, cum ar fi fructe, legume, obiecte de uz casnic sau alte obiecte de artă, dispuse într-un aranjament static pe o suprafață, cum ar fi o masă.
 neoplasticism - variantă a abstracționismului, care se caracterizează printr-un geometrism în care liniile și planurile de culoare se întretaie în unghi drept, precum și prin folosirea unei game cromatice limitate la albastru, roșu și galben.
 nervúri - rețea de dungi de altă culoare decât fondul, care dau un aspect marmorat unei suprafețe; (la singular) fiecare dintre dungile care formează această rețea.
 nimb - vezi aureolă.

O
 objet trouvé - vezi ready-made.
 operă (de artă):
- lucrare originală de artă; creație artistică;
- totalitatea lucrărilor unui artist, ale unui creator în general.
 original:
- (despre artiști, scriitori, oameni de știință) care creează ceva nou, personal, fără a folosi un model făcut de altul;
- ființă sau obiect care servește ca model pentru o operă de artă;
- care iese din comun, neobișnuit, ciudat, bizar; excentric, extravagant.
 ornament - detaliu sau obiect adăugat la un ansamblu pentru a-l înfrumuseța; accesoriu, element decorativ folosit în artele plastice, în arhitectură, în tipografie pentru a întregi o compoziție și a-i reliefa semnificația.

P
 peisaj - gen de pictură sau de grafică având ca obiect reprezentarea cu precădere a priveliștilor din natură;
- tablou, fotografie care reprezintă un peisaj.
 pictorialism - stil al artei fotografice din jurul anului 1900, prin care accentul se pune pe crearea imaginii și nu pe simpla reproducere a acesteia.
 pictură - ramură a artelor plastice care interpretează realitatea în imagini vizuale, prin forme colorate, bidimensionale, desfășurate pe o suprafață plană și aplicate în general cu pensula.
 pictură informală - pictură abstracționistă, caracterizată prin lipsa oricărei organizări a materiei picturale.
 pictură murală - tehnică de pictură realizată direct pe pereții sau pe tavanul unei clădiri, într-un mod similar cu fresca, dar nu prin aplicarea de pigmenți pe tencuiala proaspătă, ci direct pe suprafața peretelui.
  -  de pictură care se concentrează asupra reprezentării peisajului, urmărind reprezentarea frumuseții naturii, fie ea rurală sau urbană, precum și a diversității mediului natural într-o manieră artistică.
 piesă - obiect de valoare sau operă de artă, act sau document, expuse într-un muzeu sau făcând parte dintr-o colecție.
 pin-up - gen de artă vizuală care a devenit popular în anii '40 și '50, reprezentând femei atractive, în general într-o poziție provocatoare sau seducătoare, adesea îmbrăcate în haine retro sau uniforme militare; aceste imagini erau adesea folosite ca reclame pentru diverse produse, cum ar fi băuturi răcoritoare, țigări sau autoturisme.
 pitoresc - care impresionează prin ineditul elementelor componente, aspect, formă, colorit etc. sau este potrivit pentru a deveni subiectul unei picturi.
 plachetă - medalie pătrată sau dreptunghiulară de metal, având de obicei o singură față modelată cu desene, basoreliefuri sau inscripții.
 pointilism - verigă a divizionismului, având ca tehnică principală descompunerea petei de culoare în puncte și liniuțe.
 poliptic - pictură executată pe mai multe panouri (articulate) care cuprind fiecare o scenă dintr-o suită compozițională.
 portret - reprezentare artistică a unei persoane sau a unui grup de persoane prin pictură, desen, sculptură sau fotografie și care surprinde aspecte ale fizionomiei, personalității, stării emoționale sau a poziției sociale a subiectului.
 profil -  contur, aspect al feței cuiva, al unui obiect, privit dintr-o parte.
 psihedelic -  (despre muzică, pictură) inspirat de efectele vizuale sau sonore produse asupra omului de droguri.

R
 ready-made - termen care desemnează obiecte obișnuite, scoase din contextul cotidian și prezentate ca opere de artă; altă denumire: objet trouvé.
 regula treimilor - tehnică de compoziție în care imaginea este împărțită în trei părți egale pe orizontală și verticală pentru a se obține nouă zone egale și patru puncte de intersectare importante.
 relief înalt - vezi altorelief.
 Renașterea - mișcare social-politică și culturală, din secolul al XIV-lea până în secolul al XVI-lea, în Europa occidentală, caracterizată prin mari invenții și descoperiri geografice, prin înflorirea științelor și artelor, prin trezirea interesului pentru cultura antică; epocă din istoria Europei în care s-a manifestat această mișcare.
 Renașterea engleză - mișcare culturală și artistică, care a avut loc în Anglia, începând cu începutul secolului al 16-lea până în timpul decenilor de mijloc ale secolului al 17-lea.
 reproducere - copie după o lucrare de artă originală (desen, pictură, sculptură etc.).
 revoluție culturală - proces de transformare radicală în domeniul ideologiei și culturii, care însoțește o revoluție socială.
 romană, artă ~ - arta dezvoltată în Roma antică și apoi în Imperiul Roman între secolele al IV-lea î.Hr. și al IV-lea d.Hr., care se caracterizează în arhitectură prin edificii grandioase de o mare diversitate, în sculptură cultivând cu precădere portretul puternic individualizat, iar în pictură prin ansambluri de frescă și de mozaic cu tematică bogată.
 ruginiu - culoare brun-roșcată, asemănătoare cu cea a ruginii.

S
 schiță - desen, sculptură, plan arhitectural în care autorul conturează în linii mari și caracteristice un subiect care îl preocupă (și care servește la realizarea formei definitive).
 sculptură - ramură a artelor plastice care își propune să creeze imagini artistice în trei dimensiuni, prin cioplirea sau modelarea unui material; operă artistică din acest domeniu.
 sculptură criselefantină  - sculptură realizată din aur și fildeș.
 sensibilitate - însușirea de a fi foarte simțitor; afectivitate, emotivitate accentuată; receptivitate artistică.
 sertizare - sistem de fixare a unei pietre ornamentale într-o montură metalică prin îndoirea marginilor monturii sau a unor gheare ale acesteia.
  - tehnică de pictură care implică aplicarea mai multor straturi de vopsea, iar stratul superior este îndepărtat pe anumite locuri, pentru a dezvălui un strat de altă culoare.
 smântâniu - culoare alb-gălbuie similară cu culoarea smântânii.
 spațiu negativ - (în artele vizuale) spațiul din jurul subiectului, adică la spațiul gol din jurul formelor și obiectelor.
 spațiu pozitiv - termen care se referă la obiectele sau formele care sunt reprezentate într-o pictură, adică la subiectul picturii în sine.
 sociologia artei - ramură a sociologiei care se ocupă cu studierea fenomenului artistic ca fenomen social.
  - tehnică de pictură care creează iluzia de adâncime și perspectivă prin reprezentarea unui subiect într-o poziție inversată față de poziția sa obișnuită, dând impresia că subiectul se ridică spre tavan, spre cer sau spre un punct focal înalt, creând o senzație de mișcare sau de dezorientare pentru privitor.
 stampare - operația de imprimare pe suprafața unui obiect de metal a unui profil sau desen prin deformare plastică cu ajutorul unui poanson și al unei matrițe (de exemplu stamparea monedelor, a medaliilor etc.
 stereocromie - tehnică de a executa picturi în relief folosind un strat de mortar special preparat.
  - set distinct de trăsături și caracteristici care definesc o lucrare de artă și care includ elemente precum culori, forme, linii, textúri, tehnici de desen sau pictură și compoziții sau încadrarea într-un anumit curent artistic.
 studiu - (în artele plastice) schiță parțială sau preliminară cu ajutorul căreia pictorul, sculptorul etc. compune și execută o operă definitivă.
 sui generis - expresie care se referă la lucrări artistice care depășesc granițele genurilor convenționale.

Ș
 șamoa - culoare brun-gălbuie sau ocru-gălbuie, asemănătoare culorii pielii caprei negre.

T
 tablou:
- pictură, desen sau gravură etc., executată pe suport de lemn, pânză, carton, înrămată și așezată (în scop decorativ) pe pereții unei încăperi;
- priveliște de ansamblu din natură, care evocă o reprezentare picturală și impresionează prin frumusețe și pitoresc.
 tablou viu (sau vivant) - grup de persoane care stau nemișcate într-o anumită poziție, pentru a înfățișa sau a evoca o scenă simbolică.
 tablou votiv - imagine pictată, sculptată, gravată, brodată etc., reprezentând figurile ctitorilor (donatorilor) unei biserici, unei opere de arhitectură sau de artă aplicată, în scopul evidențierii actului de devoțiune al acestora.
 tașism - direcție în pictura abstractă de după cel de-al Doilea Război Mondial, originală în practica diviziunii culorii în tonuri pure, specifică neoimpresionismului, ca și în unele tendințe, precum cele ale picturilor extrem-orientale, în care hazardul intervine ca un element creator al structurării imaginii; vezi și action painting.
  - formă dramatică a clarobscurului care constă în redarea luminii și umbrelor într-un contrast puternic.
 testament - operă tardivă a unui artist, considerată ca ultima expresie a concepțiilor sale estetice.
 textură - aspectul sau senzația tridimensională a suprafeței unei picturi și care creează iluzia unor obiecte sau materiale specifice, cum ar fi stofa sau lemnul.
 tonalitate - culoare dominantă a unei picturi.
 trafalet - unealtă cilindrică pentru acoperirea rapidă cu o culoare a unor suprafețe mari.
 traforaj:
- procedeu de ornamentare, constând în decuparea unei figuri sau a unui motiv decorativ dintr-o placă subțire de lemn, de metal etc.;
- decupare cu ajutorul unui ferăstrău special a unor piese sau figuri artistice desenate pe o placă subțire de lemn, de metal etc.
 "transparent pe opac" - procedeu folosit la aplicarea glasiurilor, în care se suprapune o culoare diluată peste alta opacă, obținându-se o culoare profundă și saturată.
 triptic:
- ansamblu (tablou) compus din trei panouri pictate, gravate sau sculptate, prinse în balamale în așa fel încât părțile laterale să se închidă peste cea din mijloc;
- (în sens general) serie de trei opere de artă, unite prin conținut comun, care se completează reciproc.
 trompe-l'œil - pictură murală care dă la distanță iluzia realității.
 tușă - modul de aplicare a culorii cu pensula sau cu alte instrumente, prin care se poate defini maniera de lucru a unui pictor.

U
 umbră:
- parte mai închisă care contrastează cu partea pictată în culori deschise;
- pigment de pământ colorat care, după nuanță, poate fi brun-verzui (umbră naturală) sau brun-maroniu închis (umbră arsă).

V
 valorație - termenul care descrie gradul de luminozitate sau întunecime a unei culori sau a unei zone dintr-o pictură și care poate fi utilizată pentru a crea iluzia de adâncime și volum.
 velatură - glasiu translucid, dar și puțin voalat.

X
 xilogravură (sau xilografie) - procedeu de gravură care constă din săparea unui desen pe o placă de lemn și imprimarea lui pe hârtie.

Z

Vezi și
 Glosar de arhitectură
 Glosar de muzică

Legături externe
  GaleriaDeArtă.com
  Artspace.ro: "Dicționar de artă"
  Glossary of Art Terms

Terminologie artistică
Artă

Glosar de artă


Portland Thorns FC er en amerikansk professionel fodboldklub for kvinder, med base i Portland, Oregon. Klubben blev etableret i 2012 og begyndte at spille i 2013 i den dengang otte-hold store National Women's Soccer League (NWSL) som modtager økonomisk støtte fra USA's fodboldforbund (USSF), Canadas fodboldforbund (CSA) og Mexicos fodboldforbund (FMF).

Den danske landsholdspiller Nadia Nadim, spillede i klubben fra 2016 til 2017.

Spillere

Aktuel trup

|}

År-for-år

IK = Ikke kvalificeret

Spillerstatistik

Kampe

Mål

Assists

Referencer

Kvindefodboldklubber i USA

Portland Thorns FC


ඒඩ්‍රියන් බෘඩි (උපත අප්‍රේල් 14, 1973 ) ඇමෙරිකානු නළුවෙකි. රොමන් පොලොන්ස්කි ගේ  "ද පියානිස්ට්"(2002) චිත්‍රපටියේ රඟපෑමෙන් පසුව ඔහු ලෝක ප්‍රසිද්ධියට පත් විය. Acadamy සම්මාන උලළේ හොඳම නළුවා ලෙස පිදුම් ලැබීමට සමත් වූ ,අවුරුදු 30 ට අඩු එකම පුද්ගලයා වීමට ඔහු වාසනාවන්ත විය.

විශ්‍රාම ලත් ඉතිහාස මහාචාර්යවරයෙකු වූ එලියට් බෘඩිගේ සහ ජනමාධ්‍ය වේදිනියක වූ  සිල්වියා ප්ලැකි ගේ පුත් වූ බෘඩි උපත ලැබුවේ නිව්යොර්ක් හිදිය. පෝලන්ත ජාතිකයෙකු වූ බෘඩි ගේ පියා යුදෙව්වකු විය. කතෝලික පියකුට හා යුදෙව් මවකට උපන් බෘඩි ගේ මව හැදී වැඩුනේ හන්ගේරියාවේ බුඩපේස්ට්හිය .

විෂ්මිත ඒඩ්‍රියන් ලෙස කුඩා කළ මිතුරන්ගේ සාද වලදී ඔහු මැජික් දර්ශන ඉදිරිපත් කළේය. බෘඩි ගේ දෙමාපියන් ඔහු ඇසුරු කළ දඩබ්බර මිතුරන්ගෙන් ඔහුව ඈත් කරනු පිණිස ඔහුව නිව්යෝර්ක් හි Fiorello H. LaGuardia High School of Music & Art and Performing Arts පාසලට ඇතුලත් කළහ.

1992 දී බෘඩි දරුණු රිය අනතුරකට මුහුණ දුන්නේය. එහිදී ඔහු පදවා ගෙන ගිය මෝටර් සයිකලය කාරයක ගැටී බෘඩි විසිවී ගොස් පදික වේදිකාවක් මතට වැටිණි.එමෙන්ම ඔහු ක්‍රියාදාම ජවනිකා රඟපෑමට ගොස් නාසය තුන් වරක් බිඳ ගත්තේය. එමෙන්ම "Summer of Sam" චිත්‍රපටියේ රූගත කිරීම් වල දී ද නැවතත් නාසය කඩා ගත්තේය.

1973 උපත්

ඒඩ්‍රියන් බෘඩි


Rheum telianum est une espèce de rhubarbe de la famille des Polygonaceae découverte en avril 2018 et décrite en 2020. Cette plante est originaire du sud-est de l'Anatolie en Turquie.

Étymologie
Le nom de l'espèce a été donné en l'honneur du botaniste le Dr. Ahmet Zafer Tel qui a trouvé les premiers exemplaires de cette plante.

Description
Rheum telianum est une plante pérenne à rhizome épais.

Les feuilles sont vertes, coriaces, glabres de 2 côtés (parfois faiblement verruqueuses sur la face supérieure) avec un pétiole faisant entre 2 et 20 cm de long. Les limbes sont réniformes et peuvent mesurer 4,5 à 56 cm de long et de 6 cm à 1 mètre de large. La base des limbes est cordée et faiblement denticulée.

Les fleurs sont petites, jaune pâle, bisexuelles avec 3 ou 5 fascicules. Les tépales sont au nombre de 6 (les 3 extérieurs sont plus petites). Le périanthe est divisé en 6 segments égaux de 3 à 6 mm de long.

Les fruits sont des akènes cordés triangulaires à 3 ailes.

Distribution et habitat
Rheum telianum a été découverte dans 2 localités du sud-est de l'Anatolie en Turquie et plus précisément aux environs de la ville d'Adıyaman.Environ 300 exemplaires ont été trouvées sur une superficie inférieure à 10 km². Du fait de la faible quantité d'individus et de la faible superficie de répartition, cette espèce va probablement être classée comme en danger critique d'extinction.

Articles connexes
 Rhubarbe
 Magnoliophyta
 Polygonaceae
 Adıyaman
 Anatolie
 Turquie
 Asie

Notes et références

telianum
Espèce de Polygonaceae (nom scientifique)

Rheum telianum


Juan Bautista Agüero Sánchez (Caacupé, Departamento de Cordillera, Paraguay; 24 de junio de 1935-ibídem, 27 de diciembre de 2018) fue un futbolista paraguayo que se desempeñaba como extremo. Integró la Selección paraguaya de fútbol que disputó la Copa Mundial de 1958 en Suecia, donde marcó dos goles.

Trayectoria
Agüero inició su carrera futbolística en el Club 20 de Julio de Cabañas a la edad de 15 años. Luego de dos temporadas fue transferido al Club 8 de Diciembre de Caacupé.

En 1954, con 19 años, Agüero fue transferido  al Club Olimpia de Asunción de la Primera División del fútbol paraguayo. Ese mismo año es convocado a la selección juvenil que iba a competir en la primera edición del Campeonato Sudamericano Juvenil, denominado actualmente Juventud de América. En 1956, Mbatí Agüero se consagra campeón del fútbol paraguayo con el Olimpia, logro que repetiría en 1957 y 1958, años en los cuales también se consagró como máximo goleador del fútbol paraguayo.

La mejor etapa de su carrera fue cuando fue fichado por el Real Madrid C. F. en los años 1965-1966, con el cual se consagró Campeón de la Liga de Campeones de Europa (UEFA Champions League) siendo  uno de los destacados del equipo.

Clubes

Selección nacional

El año 1958 fue inolvidable para Agüero, pues además de coronarse campeón con su club y ser el máximo artillero de ese año, de nuevo fue convocado a la selección paraguaya para disputar las eliminatorias para la copa mundial de ese año. Disputó los 4 partidos de las eliminatorias y marcó dos goles, ayudando de esa manera a dejar atrás a las selecciones de Colombia y Uruguay.

Ya en el mundial de Suecia, Agüero marcó un gol en la victoria paraguaya de 3 a 2 contra Escocia y otro gol en el empate contra Yugoslavia.

Participaciones en Copas del Mundo

Goles en la selección

Paso al fútbol europeo
Luego de su buen desempeño en el Mundial de Suecia, es fichado por el Sevilla FC para la temporada 1958/59. En este club jugó hasta la temporada 1964/65, disputando 134 partidos y marcando 39 goles.

Para la temporada 1965/66 Agüero es transferido al Real Madrid, pero una inoportuna lesión le impide mostrar toda su calidad en el equipo merengue.A pesar de haber jugado solamente nueve partidos y marcado dos goles, se consagró campeón de la Copa de Europa con el Real Madrid en el año 1966.En la temporada 1966/67 es transferido al Granada CF, equipo en el cual juega trece partidos y marca un gol.

Palmarés

Torneos nacionales

Torneos internacionales

Notas y referencias

Enlaces externos
JUAN BAUTISTA AGÜERO
 Estadísticas FIFA de Juan Bautista Agüero
 Topscorer

Futbolistas de Paraguay en la Copa Mundial de 1958
Futbolistas del Olímpia Futebol Clube
Futbolistas del Sevilla Fútbol Club en los años 1950
Futbolistas del Sevilla Fútbol Club en los años 1960
Futbolistas del Real Madrid Club de Fútbol en los años 1960
Futbolistas del Granada Club de Fútbol en los años 1960
Futbolistas del Deportivo Pereira

Juan Bautista Agüero


Kohei Kitagawa (født 29. april 1995) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Fujieda MYFC.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kohei Kitagawa


Instalment - Abzahlung - Tempérament - Afbetaling er en dansk dokumentarfilm fra 1974 med instruktion og manuskript af Henning Nystad.

Handling
Humoristisk fabel om afbetalingssystemets velsignelser - og dets konsekvenser.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1974

Dokumentarfilm fra Danmark


قد يقصد بكلمة عنيبة:
 عنبية (عين)
 عنبية (طبقة في العين)
 عنبية (نبات)
 اسم قرية في محافظة جرش الأردنية
 اسم قرية في جنوب مصر

طالع أيضا
عنيبية

عنبية (توضيح)


سلالة الجوتي (بالسومرية: 𒄖𒋾𒌝𒆠) أو كوتي أو الكوتيين كانت سلالة وصلت إلى السلطة في بلاد ما بين النهرين ج. 2199 - 2119 ق م، بعد إزاحة الإمبراطورية الأكدية. حكمت قرابة قرن، ومع ذلك تختلف بعض نسخ قائمة الملوك السومريين بين 4 و 25 عامًا. تميزت نهاية سلالة جوتي بانضمام أور نمو مؤسس سلالة أور الثالثة، في ج. 2112 ق م. كان الجوتيون من السكان الأصليين في جوتيوم، التي يفترض أن تكون في جبال زاغروس الوسطى.

التاريخ
وُصف الجوتيين بأنهم جزء من الحشد الذي أطاح بمملكة أكد.

قائمة ملوك الجوتيين
ذكرت الكتابات السومريه والنصوص الذي عثرنا عليها علي اسم أول ملك جوتي وكان «ايربدو بيزير» الذي كان معاصر الملك الاكدي «نرام سين».
وذكرت أيضا النصوص السومريه عن أول ملوكهم الذين حكموا بعد غزوهم لاكد وهو «ايلولوميش» ثم«انيباكيش» ثم«اكيشاعوش» ثم«لاكب» ثم«اياتا» ثم«ايار» ثم «خايبلكن».
ولم نستطيع التوصل الي أكثر من هؤلاء لقلة المصادر الاثريه الذي نمتلكها.

انظر أيضًا

 قائمة سلالات بلاد النهرين

مراجع

بلاد الرافدين القديمة
جوتي
دول وأقاليم انحلت في الألفية 3 ق م
دول وأقاليم أسست في الألفية الثالثة ق م
سومر
شعوب قديمة
قبائل
ممالك سابقة

سلالة الجوتيين في سومر


1.ජනසංඛ්‍යාව යනු
ජනසංඛ්‍යාව පිළිබඳව පැහැදිලිව හඳුනාගැනීම සඳහා විවිධ පුද්ගලයින් හා ආයතන විසින් අර්ථකතන රැසක් ඉදිරිපත්කර ඇත. එවැනි අර්ථකතන කිහිපයක් පහත දැක්වේ.
"යම් කාල පරිච්‍ජේදයක් තුළ යම් ප්‍රදේශයක ඡිවත්වන මිනිසුන් ප්‍රමාණය" යනුවෙන් කොළඹ විශ්වවිද්‍යාලයේ ප්‍රඡාවිද්‍යා අධ්‍යනාංශයේ මහාචාර්ය ඉන්ද්‍රලාල් ද සිල්වා වර්ෂ 2004 දි තම ජනගහන අධ්‍යන කෘතියෙන් පෙන්වාදි ඇත.

"යම් ප්‍රදේශයක සථීර හෝ අර්ධ ස්ථීර වශයෙන් සිටින පුද්ගලයින් සංඛ්‍යාව" ජනසංඛ්‍යාව යනුවෙන් ජේ.ඩොනල්ඩ් බර්ග් විසින් 1969දි තම Principels of Demography කෘතියෙන් අර්ථ දක්වා ඇත.

ඉහත දක්වා ඇති නිර්වචන පිළිබඳව සලකාබැලීමේදි පැහැදිලි වන්නේ "නිශ්චිත කාල පරාසයක් තුළ තෝරාගන්නා ප්‍රදේශයක ජීවත් වන සියළුම මිනිසුන් සංඛ්‍යාව " ජනසංඛ්‍යාව වශයෙනි.

2.ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය.
ජනසංඛ්‍යාව යනු ක්‍රමයෙන් වර්ධනය වන ප්‍රපංචයකි. මේ නිසා ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය යනු 'දිනක් සතියක් මාසයක් අවුරුද්දක් හෝ අවුරුදූ කිහිපයක් තුළ ජනසංඛ්‍යාවේ සිදූවන වැඩිවීම, බව 1969 දි Donald J Berg විසින් ප්‍රකාශකර ඇත. කාලයත් සමඟ ජනසංඛ්‍යාවේ වර්ධනය කෙරෙහි සඵළතාවය මර්ත්‍යතාවය හා සංක්‍රමණය බලපා ඇත. මර්ත්‍යතාවය අභිබවා සඵළතාවය ඉහළ යයි නම් හෝ සඵළතාවය හා මර්ත්‍යතාවය එක් මට්ටමක පවතින විට අභ්‍යන්තර ආගමනය ධන අගයක් ගන්නාවිට ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනයවේ. මේ අයුරින් සිදූවන ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය හාඳුනාගැනීම සඳහා තොරාගන්නාලද කාල පරාසයේ ජනසංඛ්‍යාවෙ වෙනස පළමු අවස්ථාවේ ජනසංඛ්‍යාවෙන් ඛෙදා එය සියයෙන් වැඩිකිරීම තූළින් ජනසංඛ්‍යාවෙ වර්ධන වේගය හඳුනාගත හැක. ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය ගණනයකරණ ආකාරය පහත දැක්වෙන ආකාරයෙන් සිදූනරණු ලබයි.
X හා Yකාලය තූළ ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය= (X හා Y ජනසංඛ්‍යා වෙනස / X වර්ෂයේ ජනසංඛ්‍යාව) *100

2.1 ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයට හේතු

 සාක්ෂරතාවය අඩු මටිටමක පැවතීමග
 දුප්පත්කම ඉහළයාමග
 සංස්කෘතිකමය සාධක.
 ආගමික බලපෑම.
 උපත්පාලන ක්‍රම භාවිතය නොකිරීමග

2.2 ලෝක ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය.
පහත සඳහන් අංක 1 වගුවේ දැක්වෙන ආකාරයෙන් ලෝක ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනයවි ඇත. එහි සඳහන් පරිදි ක්‍රි.පු 8000 දි ලෝක ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය 0.0015% ක් වු අතර වර්ෂ 2000 වන විට 1% දක්වා වැඩිවී ඇත. 2007 වන විට ලෝක ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය 1.2% කි. මේ අනුව ලෝක ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය වැඩි වෙත්ම ජනසංඛ්‍යාවෙ ප්‍රමාණයද වර්ධනයවේ.
අංක 1 වගුව• ලෝක ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනය වු ආකාරය.

මූලාශ්‍රය•- http:// education.yahoo.com/reference/dictionary/entry/population

ඉහත අංක 1 වගුව මඟින් ලෝක ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනය වු ආකාරය හඳුනාගත හැක. එහි දැක්වෙන පරිදි 1900 සිට 2000 දක්වා ජනසංඛ්‍යාවේ ප්‍රමාණය වේගවත් ලෙස වර්ධනයවී ඇත.

අංක 1. සිතියම ලොක ජනසංණ්‍යා වර්ධනය.

නමුත් ලෝකයේ රටවල් අනුව ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයේ වෙනස්කම් හඳුනාගත හැක. පහත අංක 2 වගුවේ දැක්වෙන ආකාරයට පකිස්ථානයේ ඉහළ ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනයක් පවතින අතර කසකස්ථානයේ අඩු ජනසංඛ්‍යාව වර්ධනයක් දක්නට ලැබේ. ශ්‍රි ලංකාවේ 1.2% ප්‍රසස්ත ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයක් දක්නට ලැබේ.

අංක 2 වගුව• රටවල් කිහිපයක ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයන් (1980-1996).

මුලාශ්‍රය:Statistical Indicators for Asia and The Pacific United Nation 1998

2.3 ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය.
ශ්‍රි ලංකාවේ 1871 පවත්වන ලඳ පළවන ජනසංගනනයෙන් පසුව ජනසංඛ්‍යා වර්ධන පිළිබඳ දත්ත ලබාගතහැකිවේ. පහත අංක 1 ප්‍රස්තාරයේ දැක්වෙන ආකාරයට 1881 සිට 1963 දක්වා ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය ක්‍රමිකව සිදූවී ඇත. නමුත් 1963 න් පසුව ජනසංඛ්‍යා වර්ධන අනුපාතය ක්‍රමයෙන් අඩුවී 2001 වනවිට 1.2% දක්වා අඩුවී ඇත.

අංක 1 ප්‍රස්තාරය• ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය.

වර්ෂ 2001 වනවිට සමස්ත ශ්‍රි ලංකාවේම ජනසංඛ්‍යා වර්ධන අනුපාතය 1.2 ක් වුවද එය දිස්ත්‍රික්ක අනුව වෙනස් වන ආකාරය පහත අංක 3.2 ප්‍රස්තාරය මඟින් දක්වා ඇත. එහි දැක්වෙන ආකාරයට ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයේ 1.9% ක ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගයක් හඳුනාගත හැක. සෙසු දස්ත්‍රික්කවලට සාපේක්ෂව ගම්පහ දිස්ත්‍රික්කයේ අභ්‍යන්තර ශුද්ධ සංක්‍රමණය +12.1 වීම ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයට හේතුවේ.

මූලාශය:-Statistical Abstract , Department of Sensus and Statistice.1997

අංක 2 ප්‍රස්තාරය• ශ්‍රි ලංකාවේ දිස්ත්‍රික්ක අනුව ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය 1981-2001.

මුලාශ්‍රය: ද සිල්වා ඉන්ද්‍රලාල්. ජනගහන අධ්‍යනය 2004 පිටු 183.
ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය පිළිබඳව මහා චාර්ය ඉන්ද්‍රලාල් ද සිල්වා විසින් වර්ෂ 2004 දි ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රඡාවිද්‍යා උපනතීන් හා දේශපාලන ප්‍රචන්ඩත්වය යනුවෙන් කර ඇති අධ්‍යනය තුළින් ජනසංඛ්‍යාවේ ව්‍යුහය හා ව්‍යාප්තිය සොයාබැලීම ප්‍රධාන අරමුණු විය. ද්විතීක දත්ත භාවිතයෙන් සිදූකරණු ලැබු මෙම අධ්‍යනයේදි ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය අඩුවී ඇති බව මොහු පෙන්වාදි ඇත.
1960 දි බී.ටී පණඩිතරත්න විසින් ශ්‍රි ලංකාවේ 1824-1954 කාලය තුළ ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය හා ජනඝනත්වය පිළිිබඳව සිදූකරණුලැබු අධ්‍යනය මඟින් ජනසංඛ්‍යාවේ ප්‍රමාණාත්මක වර්ධනයක් සිදූව පවතින බව පෙන්වාදි ඇත.
වර්ෂ 2002 ඡුලි මස නිකූත්කළ Sri Lanka Journal of population studies කෘතියේ Demography Trends and Political violence in Sri Lanka ලිපියෙහි අංක 31-37 පිටුවල ගාමිණි සමරණායක විසින් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය පිළිබඳ විස්තරාත්මකව විමර්ෂණයක් සිදූකර ඇත. ඒ තුළින් පෙන්වාදි ඇත්තේ ශ්‍රි ලංකාවේ සංක්‍රමණ රටාව හා ඡාතීන් අනුව ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයවි ඇති ආකාරයයි. එසේම 1940 සිට 1970 අතර කාලය තුළ ජනසංඛ්‍යාවේ සිදූව ඇති වර්ධනය පිළිබඳව සවිස්තරාත්මකව කරුණු දක්වා ඇත.
නිමල් දෙනුගල විසින් 1998 පෙබරරවාරි මස නිකුත් කළ Lanka Journal of population studies කෘතියේ Controlling Population Growth in Sri Lanka ලිපිය මඟින් ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය පාලනය හා ඊට ගත යුතු පියවරයන් පිළිබඳව සඳහන්කර ඇත. ඒ.ටී.පී එල් අබේකෝන් විසින් වර්ෂ 2001දි Lanka Journal of population studies කෘතියේ පළ කළ Demography Trends Among Major Ethnic Groups in Sri Lanka යනුවෙන් ඉදිරිපත් කළ ලිපියෙහි ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රඡාවිද්‍යා උපනතීන් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය පිළිබඳ වැඩි අවධානයක් යොමුකර ඇත.ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය පිළිබද වැඩි දුර තොරතුරැ මෙම ලිපි මගින් හදුනාගත හැක.
මේතෙක් කථා කළ කරුණු අනුව ලෝකයේ හා ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයන් හා ඒ පිළිබඳව සිදූකර ඇති අධ්‍යනයන් මඟින් ජනසංඛ්‍යාව ක්‍රමිකව වර්ධනය වන බව හඳුනාගත හැක.

3. ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය හඳුනාගැනීමට යොදාගතහැකි ආකෘති න්‍යායන් හා ආදර්ශක.
කාලීනව සිදූවන ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය හඳුනාගැනීම සඳහා මහාචාර්ය ඉන්ද්‍රලාල් ද සිලවා විසින් 2004 දි ප්‍රකාශනය කළ ජනගහන අධ්‍යනය කෘතිය මඟින් පෙන්වාදි ඇත. එහි දැක්වෙන ආකාරයට ජනසංඛ්‍යා වර්ධන ආකෘතීන් තුනක් ඇසුරින් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය හා ප්‍රමාණය හඳුනාගතහැක.

3.1 ආකෘති.

1 සමාන්තර වර්ධන ආකෘතිය.
යම් කාල සීමාවක ඇරබුමේ සිට එහි අවසානය දක්වා සෑම වර්ෂයකදීම නියත සංඛ්‍යාවක් යටතේ සමාන්තර ශ්‍රෙණියක ආකාරයෙන් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය වීමය. පහත සුතය මඟින් එය ගණනය කරණු ලබයි.

PT = PO (1+r n)

2 ගූණෝත්තර වර්ධන ආකෘතිය.
යම් කාලසීමාවක ඇරබුමේ සිට එහි අවසානය දක්වා සෑම වර්ෂයකදීම නියත සංඛ්‍යාවක් යටතේ ගූණෝත්තර ශ්‍රෙණියක ආකාරයෙන් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය වීමය. පහත සුතය මඟින් එය ගණනය කරණු ලබයි.

PT = PO (1+r n)n
ඉහත සුත්‍රයට අනුව ජන ගහනය ක්‍රමයෙන් විශාලවශයෙන් වර්ධනයවේ.

3. ඝාතීය වර්ධන ආකෘතිය.
යම් කාලසීමාවක ඇරබුමේ සිට එහි අවසානය දක්වා සෑම වර්ෂයකදීම නියත සංඛ්‍යාවක් යටතේ ඝාතීය ආකාරයෙන් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය වීමය. පහත සුත්‍රය මගින් එය ගණනය කරණු ලබයි.

Pt = Poern

Po= අදාළ කාල පරිච්ඡෙදයේ ආරම්භයේ සිටින ජනසංඛ්‍යාව

Pt= අදාළ කාල පරිච්ඡෙදය අවසානයේ සිටියයුතු ජනසංඛ්‍යාව

r= ජනගහන වර්ධන වේගය.

n=අදාල කාලය.(වර්ෂවලින්)

e= නියතයකි (ස්වාභාවික ලඝුවල පාද අගය)

මෙම ආකෘතීන් මඟින් ජනසංඛ්‍යා වර්ධනයවන ආකාරය හඳුනාගතහැක. එය රටේ සංවර්ධන සැලසුම් ක්‍රියාත්මක කිරීම සඳහා වැඳගත්වේ.

3.2. න්‍යායන්.
රටක හො ප්‍රදේශයක ජනසංඛ්‍යාව වෙනස්වන ආකාරය 1945 දි ෆ්‍රෑන්ක් නොටෙස්ට්න් විසින් ප්‍රඡාවිද්‍යා සංක්‍රාන්ති න්‍යාය මඟින් පෙන්වාදි ඇත. එහිදි ජනසංඛ්‍යා වෙනසට බලපානුලබන සඵළතාවය හා මර්ත්‍යතිවය පාදකකරගනිමින් මෙය නිර්මාණයකර ඇත. "ඉදූවර" භුගෝල විද්‍යාත්මක පර්යේෂණ ලේඛන සංග්‍රයට පුෂපිකා මාසකෝරාල විසින් "ජනගහන සම්බන්ධයෙන් ඉදිරිපත්ව ඇති න්‍යායන් හා ආකෘතීන් පිළිකඳව විවේචනාත්මක විග්‍රහයක් " ලිපිය මඟින් ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය ප්‍රඡාවිද්‍යා සංක්‍රාන්ති න්‍යාය මඟින් පෙන්වාදි ඇත.

අංක 1 රූප සටහන: ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රඡාවිද්‍යා සංක්‍රාන්ති න්‍යාය.

මුලාශය: භූගොල විද්‍යා තොරතුරු සඟරාව 1998 ඡුනි
ඉහත අංක  රූපසටහනින් දැක්වෙන ආකාරයට තුන්වන අවස්ථාවේ A කාණ්ඩයට ශ්‍රි ලංකාව අයත්වේ. ඒ අනුව 1871 සිට 2000 වන විට උපත් අනුපාතය 30 සිට 17 දක්වාද මරණ අනුපාතය 37 සිට 5.8 දක්වා අඩුවී ඇත. මේ ආකාරයේ සිදූවු වෙනස සංවර්ධිත රටවල සිදූවු ආකාරයෙන් සිදූවී ඇත. මානව සංවර්ධන දර්ශකයේ 81 වන ස්ථානයේ පසුවන ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යා වර්ධනය සතූටුදායක මට්ටමක පවතින බව පෙන්වාදි ඇත. මෙවැනි අවස්ථාවක රටේ සංවර්ධන සැළසුම් ක්‍රියාත්ම කිරීමට යෝග්‍යවේ. නමුත් රටේ පළාත් අනුව දිස්ත්‍රික්ක අනුව හෝ ප්‍රදේශීය ලේකම් කෙට්ඨාස අනුව මෙම රටාවේ වෙනසක් හඳුනාගතහැකිවේ.

3.3.ආදර්ශක.
ආදර්ශක් යනු යමක් පහසුවෙන් හඳුනාගැනීම සඳහා සංකීර්ණ සැලැස්ම සරල ආකාරයට ගෙන නිර්මාණය කරණු ලබන අනුරුවකි. යථා ලෝකයේ සංකීර්ණත්වය තේරුම්ගැනීම සඳහා එය සරල මට්ටමට ගෙනආ යුතුය. උදා : ශ්‍රි ලංකාවේ දැවැන්ත ව්‍යාපාරයක් වන මහවැලි සංවර්ධන ව්‍යාපාරය ඉතාම සරළ මට්ටමින් ගෙන කිසියම් සැළසුමකට අනුව ආදර්ශකයක් ගොඩනගා ඒ අනුව සංකීර්ණ මට්ටම දක්වා නිර්මාණය කර ඇත. මෙය තර්කානුකූලව ඉදිරිපත්කිරීම සඳහා සරළ මට්ටමට උපකල්පන රාශියක් අන්තර්ගතකර අක අතර එම උපකල්පන ලිහිල් කිරීම තූළ සැබෑ ලෝකයේ සංකීර්ණත්වය අවබොධකරගත හැක. භුගෝල විද්‍යාවේ හරය වශයෙන් ක්ෂත්‍රය වැදගත්වේ. ක්ෂත්‍රයේ යම් යම් සංරචක අධ්‍යනය කිරීම පිහිටීම් ආදර්ශක වශයෙන් සරළව අදහස්වේ.

1 බර්ගස් ආදර්ශකය.

පහත අංක 3.4 රූපසටහනින් පෙන්වා දෙන අකාරයට මධ්‍ය ව්‍යාපාරික දිස්ත්‍රික්කයේ සිට ජනසංඛ්‍යාව ක්‍රමයේන් අඩුවන බව පෙන්වාදි ඇත.
අංක 3.4 රූපසටහන: බර්ගස් ආදර්ශකය.                                                             මධ්‍ය ව්‍යවාපාරික දිස්ත්‍රික්කය

4.මුලාශ්‍ර

ද සිල්වා අයි 2004 ජනගහන අධ්‍යානය
දික්වැල්ල  රංජිත් 2003 ශ්‍රි ලංකාවි ප්‍රාදේශීය සංවර්ධනයේ පරිපාලනය,අිරිය ප්‍රකාශකයෝ වරකාපොළ.
Peterson W. 1995, Population Co.lnc.New York.
Category:People
http://images.google.lk/images?hl=si&q=population+growth&btnG

5.වැඩි දුර කියවීම සදහා
ශ්‍රි ලංකාවේ ප්‍රඡා ව්ද්‍යා උපනතීන් හා දෙශපාලන ප්‍රචන්ඩත්වය මහාචාර්ය ඉන්ද්‍රලාල් ද සිල්වා 2004
(ශ්‍රි ලංකාවේ ජනසංඛ්‍යාවේ ව්‍යාප්තිය හා ව්‍යුහය හඳුනාගැනීම)
Population Growth and Increase බී.ටි පණ්ඩිතරත්න 1960 "ශ්‍රි ලංකාවේ 1824-1954 කාලය තුල ජනසංඛ්‍යා වර්ධන වේගය හා ව්‍යාප්තිය හමීනාගැනීම"
( ද්විතීක දත්ත භාවිතාකර ඇති රතර 1824-1554 කාලය තුල ජනසංඛ්‍යාව ප්‍රමාණාත්මකව වර්ධනයව්ම හා ක්ෂේත්‍රිය විෂමතාවන් විග්‍රහකර ඇත)

6.පින්තුර එකතුව

ඡනසංඛ්‍යා වර්ධනය


Andornaktálya é um município da Hungria, situado no condado de Heves. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 2.604 habitantes.

Localidades de Heves (condado)

Andornaktálya


An Habenaria peristyloides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Achille Richard. An Habenaria peristyloides in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria peristyloides


Eastbourne International er en tennisturnering, der spilles på græs, og som årligt afholdes i slutningen af juni og starten af juli i ugen inden Wimbledon-mesterskaberne. Turneringen afvikles i Devonshire Park Lawn Tennis Club i Eastbourne på Storbritanniens sydkyst. Turneringen er en del af WTA Tour, hvor den er kategoriseret som en WTA 500-turnering, og ATP Tour, hvor den tilhører kategorien ATP 250. Den markedsføres pt. under navnet Rothesay International Eastbourne på grund af et sponsorat.

Turneringen udspringer af Sydengland-mesterskabet, der kan føre sin historie tilbage til 1880'erne, men blev relanceret som WTA-turnering i 1974, og den har siden da fungeret som den vigtigste optaktsturnering til Wimbledon-mesterskaberne for de kvindelige spillere, hvorfor deltagerfeltet oftest inkluderer hovedparten af verdens 20 bedste spillere. I perioden 2009-14 og siden 2017 har turneringen imidlertid også omfattet rækker i herresingle og herredouble tilknyttet ATP Tour.

Martina Navratilova er indehaver af rekorden for flest sejre i turneringen, idet hun i perioden 1978-93 vandt singletitlen 11 gange, og hun har også rekorden i doublerækken, hvor hun triumferede syv gange, heraf seks gange sammen med Pam Shriver.

Historie

Den første lille turnering, der blev afholdt i Devonshire Park i Eastbourne, blev spillet i august 1881 og var en ren kvindeturnering. Det følgende år blev der spillet endnu en kvindeturnering, og da herretennis blev tilføjet i september 1882 blev det med det samme opfattet som en succes. Sportsavisen "The Field" skrev i september 1882, at der havde været arrangeret mange tennisstævner i Eastbourne i løbet af de seneste to sæsoner, men at disse til tider havde været forbeholdt faste beboere og de spillere, der var på besøg på i den fashionable badeby. Turneringerne havde imidlertid været en så stor succes, og stampublikummet i Devonshire Park havde sat så stor pris på dem, at Captain Holman - klubbens energiske sekretær − besluttede at afholde en turnering i større skala, der var åben for alle.

Turneringen voksede i popularietet i løbet af 1880'erne og blev kendt som Sydengland-mesterskaberne (South of England Championships), der hvert år afsluttede græstennissæsonen i september måned. Dette mesterskab blev domineret af tre engelske kvinder: Dorothea Chambers, der vandt titlen fem gange, Blanche Hillyard, der sejrede 11 gange, og Charlotte Sterry, der vandt turneringen fire gange. Ireren May Langrishe fra County Kilkenny vandt titlen i 1889 og 1890.

Man skulle helt hen til den første turnering efter første verdenskrig, før man kunne kåre den første udenlandske vinder af turneringen, da det californiske es, Elizabeth Ryan, i 1919 tog sig af sejren. Ryan vandt endda tre år i træk, eftersom hun fuldbyrdede sit hattrick ved også at vinde titlen i 1920 og 1921. Irene Peacock, der var født i Indien men sydafrikansk statsborger, overtog tronen som sydengelsk mester i 1922.

Phoebe Holcroft (senere Holcroft-Watson) spillede sig frem til alle seks finaler i perioden fra 1923 til 1928 og vandt fem af disse. Kun i 1924 måtte hun tage til takke med andenpladsen. Phyllis King endte som vinder tre gange (i 1930, 1933 og 1939), og Chiles Anita Lizana blev mester i 1936.

Den første spiller, der vandt både Wimbledon-mesterskabet og Sydengland-mesterskabet i damesingle i samme sæson, var briten Dorothy Round, der udførte den bedrift i 1934.

Efter anden verdenskrig begyndte de fleste internationale tennisturneringer at blive domineret af amerikanere, men det var ikke tilfældet i Eastbourne, fordi Sydengland-mesterskaberne blev spillet på samme tid som de amerikanske mesterskaber i Forest Hills ved New York City, hvor amerikanerne af gode grunde foretrak at deltage.

Ann Haydon var et blot 18-årigt uslebet talent fra Birmingham, da hun i 1957 besejrede sin landsmandinde Angela Mortimer i finalen. Begge blev senere Wimbledon-mestre, eftersom Haydon vandt Wimbledon-titlen i 1969 under sit giftenavn Jones, og hun vandt endnu en gang i Eastbourne i 1970.

Australieren Faye Toyne blev den sidste udenlandske sejrskvinde i Eastbourne inden den åbne æra, da hun vandt Sydengland-mesterskabet i 1964. Sydengland-mesterskaberne i Eastbourne blev flyttet fra september til juli, og var dermed placeret umiddelbart efter Wimbledon-mesterskaberne i sæsonerne 1968 og 1969.

Den åbne æra: Optakt til Wimbledon

Den følgende sæson blev turneringen i Eastbourne for første gang en optaktsturnering til Wimbledon-mesterskaberne, da den blev flyttet til juni måned, hvor den siden da er blevet spillet som en af de vigtigste forberedelsesturneringer til Wimbledon-mesterskaberne for de kvindelige spillere, hvilket har betydet, at turneringen år efter år har kunnet præsentere et deltagerfelt af højeste kvalitet.

Højnelsen af det sportslige niveau og indførelse af præmiepenge og sponsorater påvirkede dog de britiske spilleres chance for at vinde titlen i Devonshire Park, og siden da har Ann Jones (1970) og Virginia Wade (1975) været de eneste engelske vindere af singletitlen. Siden Wade tabte finalen i 1976, har ingen britiske spillere været i finalen.

Der var intet Sydengland-mesterskab i 1973, men turneringen blev relanceret som WTA-turnering i 1974. Men det var som en ren kvindeturnering, så æraen med sydengelske mesterskaber for mænd sluttede altså i 1972. Turneringen blev ikke spillet i 1977, fordi Devonshire Park Lawn Tennis Club var vært for Federation Cup 1977.

Den tjekkoslovakisk fødte amerikanske legende, Martina Navratilova, dominerede Eastbourne-turneringen fra 1978 til 1993 og blev Centre Court-publikummets store yndling, da hun vandt 11 single- og syv doubletitler. Da hun i 2004 som 47-årig ansøgte om et wildcard til hovedturneringen, følte hun sig svigtet af arrangørerne, der afslog ansøgningen og i stedet tilbød hende et wildcard til kvalifikationen. Hun tabte i anden kvalifikationsrunde og har nærmest ikke vist sig i Eastbourne siden da. Hun havde ikke forventet den behandling efter at have spillet 13 singlefinaler og syv gange opnået at vinde titlerne i både Eastbourne og Wimbledon inden for 14 dage.

Amerikaneren Chris Evert (1974 og 1976) og tjekken Jana Novotná (1998) formåede også at vinde Eastbourne International og derefter Wimbledon-mesterskabet to uger senere.

Da Eastbourne International i 2009 blev fusioneret med ATP-turneringen Nottingham Open, og dermed blev udvidet med en herresingle- og herredoublerække, forventede publikum, at turneringen ville udvikle sig til et mini-Wimbledon, men blev skuffede over det svage deltagerfelt i mændenes rækker i forhold til kvindernes. Den amerikanske stjerne Andy Roddick tilførte begivenheden lidt glamour, da han vandt turneringen i 2012, men de bedste herrespillere valgte fortsat at forberede sig til Wimbledon-mesterskaberne ved Queen's Club-mesterskaberne og Gerry Weber Open i ugen inden Eastbourne-turneringen, og resultatet blev, at mændenes rækker blev flyttet tilbage til Nottingham igen, efter at spanieren Feliciano Lopez vandt herresingletitlen to år i træk i 2013 og 2014. Efter en pause på to år vendte mændene igen tilbage til Eastbourne i 2017, hvor Novak Djokovic var tilmeldt som den eneste af de største stjerner.

Sponsorater og navnehistorik

Vindere og finalister

Damesingle

Martina Navratilova er indehaver af rekorden for flest sejre i turneringen, idet hun i perioden 1978-93 vandt singletitlen 11 gange. Chris Evert vandt turneringen tre gange, mens syv spillere har vundet to damesingletitler i Eastbourne.

Damedouble

Martina Navratilova er med syv vundne titler indehaver af rekorden for flest finalesejre i damedouble. Titlerne blev vundet i perioden 1976-86, og medregnet i de syv titler er sejren i 1976, hvor hun dannede par med Chris Evert, og hvor de to amerikanere delte titlen med finalemodstanderne, Olga Morozova og Virginia Wade, fordi finalen blev afbrudt ved stillingen 1-1 i andet sæt og ikke senere genoptaget. De resterende seks af Navratilovas doubletitler blev vundet med Pam Shriver som makker, og Shriver deler dermed andenpladsen på listen over flest sejre med Lisa Raymond, der vandt sine seks titler med tre forskellige makkere i perioden 2001-10, hvor Rennae Stubbs var hendes makker i fire af tilfældene.

Herresingle

Feliciano López og Taylor Fritz er de eneste spillere, der har vundet turneringen mere end én gang.

Herredouble

Polakkerne Mariusz Fyrstenberg og Marcin Matkowski blev de første spillere, der vandt herredoubletitlen mere end én gang. Parret vandt de to første udgaver af turneringen i 2009 og 2010, men de blev senere overgået af kroaterne Nikola Mektić og Mate Pavić, der sikrede sit titlen tre år i træk fra 2021 til 2023.

Kilder

 LTA - Nature Valley International
 WTA - Eastbourne
 Eastbourne Tennis
 Tennis Forum - Eastbourne
 Visit Eastbourne - Tennis in Eastbourne
 Devonshire Park Lawn Tennis Club

Noter

Etableret i 1974

Eastbourne International


La politique du seul survivant est un ensemble de règles des forces armées des États-Unis qui a été développée pour protéger un militaire ayant perdu les membres de sa famille dans des opérations de combat et étant le dernier survivant, en le retirant des zones de combats.

Histoire
Le déclencheur de l'élaboration et de la mise en œuvre de la « Sole Survivor Policy » a été le sort des cinq frères Sullivan qui sont morts pendant la Seconde Guerre mondiale à la suite du naufrage du croiseur léger  le 13 novembre 1942 à la bataille navale de Guadalcanal.

Presque un an auparavant, le 7 décembre 1941, un événement similaire a eu lieu où trois frères stationnés sur l' ont été tués lors de l'attaque japonaise sur Pearl Harbor.

Les unités de l'armée américaine étaient regroupées territorialement. Ce qui a conduit a des désignations dans le nom des régiments tel que le  régiment du Maine par exemple. Il arriva donc encore et encore, surtout pendant la guerre civile, que les combattants d'une même famille soient tués. Pour éviter cela, les membres d'une même famille n'étaient plus autorisés à servir dans la même unité afin d'éviter le plus possible de tels incidents.

Le cas des frères à bord de l' Arizona et du Juneau, a illustré les faiblesses de ce règlement. Ils ont servi dans différents départements - et donc, d'un point de vue militaire, pas dans la même unité - mais tous sur le même navire. Après quoi, les règles de séparation ont été renforcées de sorte que les membres de la famille ne soient parfois plus autorisés à servir sur le même théâtre d'opération.

Domaine d'application
La « politique du seul survivant » n'était pas une loi jusqu'en 2008, mais un ensemble de règles militaires internes, de sorte qu'aucun droit légal ne soit directement dirigé sur une personne. Il n'était à l'origine valable que pour les fils, puisque aucune femme était dans les unités de combat pendant la Seconde Guerre mondiale, mais a depuis été élargi pour inclure les filles.

Depuis août 2008, le Hubbard Act est une loi qui fait directement référence à la « Sole Survivor Policy » . Il affecte les militaires qui, en raison de la politique, ont quitté l'armée avec honneur - mais avant la fin de leurs obligations. Ils bénéficient d'avantages tels que la prime d'engagement et, à titre transitoire, de soins de santé et des avantages tels que des bourses de formation en vertu de la GI Bill of Rights. La raison de cette réglementation légale découle du cas de Jason Hubbard, dont les deux jeunes frères ont été tués lors de la deuxième guerre en Irak (2004 et 2007). En 2008, alors qu'il s'est retrouvé sans assurance maladie et qu'il devait de l'argent à l'armée, il s'est tourné vers le membre du Congrès Devin Nunes. En avril 2008, lui et d'autres collègues ont présenté la loi, qui a été adoptée par le Congrès et approuvée le 29 août 2008 puis signée par le président Bush.

Conditions requises
La politique s'applique aux seuls descendants survivants d'une famille dans les conditions suivantes. Si dans une famille, le père ou la mère ou un ou plusieurs fils ou filles qui ont servi dans les forces armées américaines sont :

 décédés des suites de blessures, d'accidents ou de maladies,
 en captivité ou portés disparus,
 ont un taux d'incapacité permanent (dont 100 % de déficience intellectuelle) les empêchant de travailler. Cette incapacité doit alors être identifié par l' Administration des anciens combattants ou l'un des services militaires.

Application de la politique
L'un des exemples les plus connus de l'application de la « Sole Survivor Policy » est le cas des frères Niland pendant la Seconde Guerre mondiale : en supposant que trois des quatre frères étaient déjà morts, le prétendu dernier survivant, Frederick Niland, qui a participé en 1944 à l'opération Overlord, le débarquement allié en Normandie, a été retiré du front et renvoyé aux États-Unis. Cette affaire est devenue la base du film Il faut sauver le soldat Ryan.

Au cours du processus législatif de la loi Hubbard de 2008, le nombre de militaires touchés par le règlement depuis 2001 à travers des missions dans les guerres d' Afghanistan et d'Irak s'est élevé à 55. Avec les opérations en Afghanistan et en Irak qui se poursuivent, 20 personnes s'ajoutent chaque année.

Articles connexes

 Il faut sauver le soldat Ryan
 Les frères Niland
 Les frères Sullivan

Notes et Références

Département de la Défense des États-Unis
Forces armées des États-Unis
Seconde Guerre mondiale

Sole Survivor Policy


José de la Colina (Santander, 29 de marzo de 1934-Ciudad de México, 4 de noviembre de 2019) fue un escritor, periodista, ensayista y crítico literario hispanomexicano residente en México desde 1941.

Biografía
Su padre fue un impresor anarcosindicalista que durante la guerra civil española combatió como capitán de infantería mientras que su esposa e hijos vivían refugiados en Francia y Bélgica. Al finalizar la guerra, toda la familia marchó al exilio en República Dominicana, Cuba y México, donde en 1941 se radicaron definitivamente.

Con apenas 13 años ya trabajaba como guionista de la emisora radial XEQ y a los 18 comenzó a trabajar como periodista y crítico de cine. En 1955 Juan José Arreola, director de la editorial Los Presentes, le publicó su primer libro, Cuentos para vencer a la muerte.

Integró el consejo de redacción de Plural, Vuelta, Revista Mexicana de Literatura y Nuevo Cine. Fue subdirector de Sábado del periódico Unomásuno, en su momento de mayor éxito. A partir de abril de 1982, junto con Eduardo Lizalde, fundaron el El Semanario Cultural del diario Novedades de México. De la Colina dirigió este suplemento por veinte años y por dicha valor obtuvo el Premio Nacional de Periodismo Cultural 1984.

Colaboró en otros medios mexicanos como Letras Libres, Milenio Diario, Ideas de México, Revista de la Universidad de México, La Palabra, El Hombre, Política, México en la Cultura, La Cultura en México y El Nacional. También lo hizo en medios extranjeros como las cubanas La Gaceta, Cine Cubano y Casa de las Américas; las francesas Contrechamp y Positif; y Le Chateau du Verre de Bélgica.

En 1974, junto con Tomás Pérez Turrent entrevistó a Luis Buñuel. La entrevista fue publicada en 1984, con el título «Luis Buñuel, prohibido asomarse al exterior», e incluye testimonios y comentarios de Buñuel sobre su obra. Otros libros que dedicó al cine fueron El cine italiano (1962), Miradas al cine (1972), El cine del «Indio» Fernández (1984) y Un arte de fantasmas (2013).

Respecto a sus intereses cinematográficos, De la Colina dijo que:

Obtuvo el Premio Mazatlán de Literatura de 2002 por su libro Libertades imaginarias. En la Feria Internacional del Libro de Guadalajara de 2005 su labor periodística fue reconocida con el Homenaje Nacional de Periodismo Cultural Fernando Benítez.

Ganó el premio Xavier Villaurrutia de 2013, por el ensayo De libertades fantasmas o de la literatura como juego.

Temas presentes en su obra son el exilio, la evocación personal, el poder de la palabra, los viajes, el cine y el periodismo cultural. Octavio Paz dijo acerca de José de la Colina que:

Obras

Cuentos

 Ven, caballo gris (Colección Ficción, Universidad Veracruzana, 1959)
 La lucha con la pantera (Colección Ficción, Universidad Veracruzana, 1962)
 La tumba india (Reúne Ven, caballo gris y La lucha con la pantera, Colección Lecturas Mexicanas, SEP, 1984)
 Tren de historias (Editorial Aldus, México, 1998)
 Álbum de Lilit (Editorial Daga, México, 2000)
 Traer a cuento (1959-2003) (Colección Letras Mexicanas, FCE, 2004)
 Muertes ejemplares (Ediciones Colibrí, México, 2005)
 Portarrelatos (Ficticia, 2007)
 "Yo también soy Sherezade" (Editorial menoscuarto, 2016)

Novela

 Aunque es de noche (1992) inédita.

Ensayo

 El cine italiano (1962)
 Miradas al cine (1972)
 El cine del «Indio» Fernández (1984)
 Libertades imaginarias (Aldus, 2001) Premio Mazatlán de Literatura 2002.
 ZigZag (Aldus, 2005)
 Personerío (Universidad Veracruzana, 2005)
 De libertades fantasmas o de la literatura como juego (FCE, 2013)
 Un arte de fantasmas (Textofilia, 2013)

Entrevistas

 Luis Buñuel, prohibido asomarse al exterior (en colaboración con Tomás Pérez Turrent, 1984)

Referencias

Enlaces externos
 José de la Colina: Fiesta de la prosa en el mundo Adolfo Castañón, Gaceta de la Universidad Veracruzana, enero-marzo de 2006, No. 97.

 La mirada de José de la Colina, por Juan José Reyes (Letras Libres)
 Una muchacha sin nombre, cuento de José de la Colina
 José de la Colina: la literatura que ocurre en silencio - Ven, caballo gris

Nacidos en Santander (España)
Exiliados del franquismo en República Dominicana
Exiliados del franquismo en Cuba
Exiliados del franquismo en México
Cuentistas de México
Ensayistas de México
Periodistas de México
Críticos literarios de México
Críticos de cine de México
Escritores en español del siglo XX
Escritores en español del siglo XXI
Premio Xavier Villaurrutia
Fallecidos en Ciudad de México

José de la Colina


Posavski čardak u Zaklepici, zgrada u mjestu Zaklepica i gradu Ivanić-Grad, zaštićeno kulturno dobro.

Opis
Na okućnici se, osim gospodarskih zgrada, nalazi i "posavski čardak" iz 1782. godine, valoriziran kao izuzetno vrijedna građevina, prije svega zbog starine bez premca u Ivanićkom kraju, te kao jedna od rijetkih očuvanih drvenih katnica s "hrvatskim uglom" u širem prostoru. Kuća pripada tipu drvenih katnica u kakvima su nekoć živjele obiteljske zadruge.

Zaštita
Pod oznakom Z-2488 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene stambeno-gospodarske građevine u Zagrebačkoj županiji
Građevine u Ivanić-Gradu

Posavski čardak u Zaklepici


Los Modos de representación institucional (MRI) o también llamados Modos de representación del cine clásico (MRC), son una serie de convenciones o normas estandarizadas que se adoptan en la década de 1910 codificando el lenguaje cinematográfico con el fin de que el mundo ficcional propuesto ofrezca coherencia interna, causalidad lineal, realismo psicológico y continuidad espacial y temporal.
El concepto está tomado de Noël Burch, realizador, crítico e historiador de cine que acuñó el término de MRI en el año 1968 en su libro Praxis du cinéma.

Características de los modos de representación del cine clásico o institucional

 Sección áurea o regla de los tres tercios : concepto tomado de finales del  referente a la composición de un cuadro. Las figuras principales deben centrarse en el cuadro o plano. El cuadro o plano se divide en 3 tercios horizontales y verticales y en los cuatro puntos principales debe quedar enmarcada la figura principal o aquello que tenga relevancia en el encuadre.
 Variedad en los movimientos de cámara: travellings, panorámicas…
 Abanico variado de angulaciones de la cámara (esto es la altura a la que se coloca la cámara con respecto al rostro del sujeto)
 Escala de planos: Se supera el omnipresente plano general y aparecen nuevos encuadres permitiendo que la cámara se acerque cada vez más a las figuras.
 Aumento de los decorados artificiales
 Uso de tintados: Se tintaba la película toda de un color para indicar un estado, situación o lugar. Por ejemplo : el verde indicaba exteriores ajardinados mientras que el azul , la noche y el rojo un incendio. Más tarde se empleaban plantillas, permitiendo hacer tintados por zonas.
 Jerarquía en la actuación: había un actor principal el cual se llevaba todo el protagonismo y se caracterizaba por una sobreactuación, y unos actores secundarios que quedaban en un segundo término y eran más naturalistas.
 Tendencia en la actuación hacia el naturalismo , abandonando la hiperactuación a partir de 1920.
 Avances en el montaje: Se trabaja entre montaje en continuidad (primero una acción y luego otra), montaje alternado (escenas intercaladas), montaje paralelo (dos acciones suceden a la vez) montaje analítico (dentro de una misma escena pasan de plano general a plano detalle).
 El raccord: primero se vio el raccord apoyado, que se trata de un falso movimiento ya que se repite el mismo movimiento en distintos planos. Más tarde se empezó a desarrollar el raccord en el eje, y a continuación el raccord de dirección y de movimiento. El más tardío y más complicado es el raccord de mirada.
 Elementos transicionales: sirven para segmentar y ordenar la obra:
 fundido en negro: dar paso a los sueños
 fundido encadenado: dar paso a un flashbacks
 fundido iris: paso a otro momento narrativo; también puede dar paso a flashbacks
 cortinilla: implica paso del tiempo
 Para dar sentido a las acciones: utilizan el desenfoque o anamórfis (deformación de los cuerpos) para simular que el personaje se ha herido o se encuentra bajo los efectos de alguna droga. También usaban gelatina o plantillas para jugar con la imagen.
 Elementos narrativos: en los orígenes del cine mudo encontramos como elemento por antonomasia los intertítulos y rótulos: Rótulos narrativos, descriptivos y de diálogo con el fin de explicar las escenas. Una vez desarrollado el sonoro el elemento principal de narración solía ser la voz del narrador. Puede ser omnisciente y externo, un personaje…

Cambio de MRP a MRI
Los Modos de representación primitivo (MRP) entrarán en crisis una vez la Escuela de Brighton experimente cinematográficamente con el lenguaje utilizado en las producciones de la época. Aunque una serie de directores realizaron grandes innovaciones en algunas de sus películas no se puede considerar que se rompe con las normas del cinema primitivo. Algunos ejemplos que permiten ver estos cambios hacia el cinema clásico son:

 The Miller and the Sweep (1898)
 Grandma's Reading Glass (1900)

 Mary Jane's Michap (1903)

La película considerada como la primera dentro del cinema clásico es El nacimiento de una nación realizada en 1914 por el director David Wark Griffith, considerado el padre del cinema norte-americano moderno. Esta producción cinematográfica, no solo presenta una trama realista, histórica y melodramática, sino que también nos ofrece un nuevo planteamiento del lenguaje utilizado a la hora de presentar una obra al público. Las características únicas son las siguientes:

 Alternancia de planos
 Montaje paralelo
 La profundidad de campo
 La utilización del fuera de campo
 Destrucción de la autarquía de los planos
 Movimientos de cámara
 Flashback
 Luz artificial

Véase también
Institutional Mode of Representation: http://en.wikipedia.org/wiki/Institutional_Mode_of_Representation
Cine Clásico: http://es.wikipedia.org/wiki/Cine_clásico
Guía de Cine Clásico: http://www.cineyestrellas.com/#stream

Referencias

Referencias bibiliográficas

Benet, Vicente: La cultura del cine. Introducción a la historia y la estética del cine, Barcelona, Paidós, 2004, caps. Segundo y cuarto.
Sánchez-Biosca, Vicente: El montaje cinematográfico. Teoría y análisis, Barcelona, Paidós, caps. sexto, séptimo y noveno.
Del Rey Reguillo, Antonia, Los borrosos años diez. Crónica de un cine ignorado, Liceus-E-excelente. 2005. www.liceus.com

Historia del cine
Teoría cinematográfica

Modos de representación institucional