An Microchilus plantagineus in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl von Linné, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni David Nathaniel Friedrich Dietrich. An Microchilus plantagineus in nahilalakip ha genus nga Microchilus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Microchilus (Orchidaceae)

Microchilus plantagineus


Afganistan Devrimci Kadın Birliği veya kısaca RAWA (Farsça: جمعیت انقلابی زنان افغانستان), İngilizce: Revolutionary Association of the Women of Afghanistan), 1977 yılında  Afganistan'ın başkenti olan Kâbil'de Meena Keshwar Kamal liderliğinde kurulmuştur. RAWA, feminist, köktendincilik karşıtı, seküler demokrasi için çalışan ve laiklik yanlısı bir organizasyondur.

Amacı
Meena Keshwar Kamal, ifade özgürlüğü ve siyasi faaliyetler yürütme hakkını kazanmak için 1977 yılında RAWA'nın temelini atmıştır. RAWA, kurulduğu günden bu yana Afganistan'ın yoksul ve susturulmuş kadınlarının sesini duyurmak için mücadele etmektedir. RAWA, Afgan kadınlarına hak ve potansiyelleri konusunda sosyal ve siyasi farkındalık kazandırmayı hedeflemektedir. İnsan hakları ve sosyal adaletin sağlanması için varlığını sürdüren, Afgan kadınlarının bağımsız siyasi/sosyal örgütü olarak bilinen RAWA'nın Sovyetler Birliği'nin Afganistan'ı işgal ettiği dönemdeki öncelikli amacı, demokrasi mücadeleleri ve kadınların eğitimle bilinçlendirilmesi yönünde olmuştur. Dinî fundamentalistlerin ve aşırı köktendinci Taliban'ın kadın karşıtı ve şovenist yönelimi, 1992 yılında Sovyet yanlısı kukla rejiminin devrilmesinden bu yana RAWA'nın siyasi mücadelesinin odak noktasını oluşturmuştur. Taliban döneminde bir taraftan Pakistan sınırındaki mülteciler için açtığı okullar ve Afganistan içinde evlerde verdiği gizli kurslarla modern eğitim faaliyetini yürütürken, diğer taraftan Taliban yönetiminin insanlık dışı uygulamalarını dünyaya duyurmaya çalışmıştır. RAWA, daha sonraki dönemde Kuzey İttifakı olarak adlandırılan mücahitlerin gelmesi ile 60 bin kişinin katledilmesi üzerine bu vahşeti ve kadınlara yapılanları dünyaya duyurmaya çalışmıştır. RAWA misyonunu "bağımsız, özgür, demokratik ve laik bir Afganistan'ın kurulması için mücadele etmek" olarak ifade etmektedir.

RAWA'nın Gizliliği
RAWA'nın kadın üyeleri, açık bir tavır aldıkları Taliban ve diğer anti-seküler gruplar tarafından gelebilecek saldırılara karşı önlem olarak takma adlar kullanıyorlar. Dünyanın neresinde olurlarsa olsunlar faaliyetlerini tanıtırken yüzlerinin görüntülenmesine ve kimliklerinin deşifre edilmesine izin vermiyorlar.

Taliban Dönemi Afganistan'ında Kadın
Afganistan'da 1992'de iktidara radikal dincilerin gelmesiyle, kadınların sahip olduğu sosyal, ekonomik ve kültürel haklar bakımından çok daha geriye gidilen bir dönem başlamıştır. Sonrasında 1996-2001 yılları arasında iktidarda kalan Taliban, kadınları kamu alanlarından yasaklayarak eğitime ve istihdama olan erişimlerini de kesmiştir. Kısacası kadına ve kadın haklarına bir nevi sansür gelmiştir. Taliban'ın ülkeyi şeriatla yönettiği dönemde, politik olarak devlet mekanizmalarının işlememesi ve uygulamaya konulan yasalar kadın haklarının ihlaline neden olmuş ve kadınlara uygulanan baskıyı arttırmıştır. Bu kapsamda bir kadının yanında aileden bir erkek olmadan dışarı çıkması ve erkek doktora muayene olması dahi yasaklanmıştır. Kadınların başlarından ayakuçlarına kadar bedenlerini örten burka adı verilen bir tür çarşaf giyinmeleri istenmiştir. Taliban yönetimi döneminde, ülkedeki okullar yakılarak kızların eğitime erişimleri engellenmiştir. Taliban yanlısı gruplar tarafından kız öğrencilere ve öğretmenlere çeşitli saldırılar düzenlenmiş, kadın hakları savunucuları tehdit edilerek sindirilmiş ve birçok kadın katledilmiştir. Taliban dönemi Afganistan'ında adalet, hukuk düzeni ve özgürlükler konusunda büyük ölçekte ihlaller gerçekleşmiştir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Devrimci Kadın Birliği
Pakistan'daki kadın kuruluşları
Afganistan'da insan hakları
Afganistan'da laiklik
Feminist kuruluşlar
Afganistan'da Maoizm
Pakistan'da laiklik
Pakistan'da insan hakları
1977'de kurulan kuruluşlar
1977'de Afganistan
Ketta merkezli kuruluşlar
Kadın hakları kuruluşları
Afganistan'daki kadın kuruluşları

Afganistan Devrimci Kadın Birliği


Marina Germană (în ) este o parte a armatei germane Bundeswehr. Cu circa 16.000 de soldați este cel mai mic din cele trei segmente ale Bundeswehr (forțe terestre, forțe aeriene și forțe navale). Comandamentul marinei își are sediul la Rostock. Comandantul marinei este Inspectorul Marinei (în ), de regulă un amiral sau viceamiral.

Compania a 4-a a batalionului de gardă, cu atribuții protocolare, aparține marinei militare.

Imagini

Note

Armata Germaniei
Fondări în 1955

Marina Germană


التبيان في تفسير القرآن ، من التفاسير الشيعية من تأليف محمد بن حسن الطوسي (385 - 460هـ)، يعد هذا الكتاب هو أكمل تفسير شيعي؛ بمعنى أنّه مفسّر وجامع لكل آيات القرآن؛ والمؤلف وظّف جميع طرق التفسير لشرح الآيات القرآنية؛ كما أنه يعتبر من أقدم مصادر التفسير، وقد انتهج العديد من مفسّري الشيعة للقرآن نهج الطوسي في التفسير.

لم يكتف المؤلف بالمأثور عن أهل البيت، بل ركّز على عنصر العقل وأخذ بنظر الاعتبار العلوم المختلفة في تفسيره مدققاً آراء المفسرين الماضين والمعاصرين له، ومن هذا المنطلق اعتبر البعض أن هذا التفسير يشمل علوماً مختلفة كالصرف والنحو والاشتقاق والمعاني والبيان والحديث والفقه والكلام والتأريخ.

المؤلف

أبو جعفر محمد بن الحسن بن علي بن الحسن الطوسي (385 -460هـ / 995 - 1050 م) المعروف بشيخ الطائفة والشيخ الطوسي، من متكلمي ومحدثي ومفسري وفقهاء الشيعة في القرن الخامس قدم إلى العراق من خراسان في سن الثالثة والعشرين وتتلمذ على يد علماء الشيعة هناك كالمفيد والشريف المرتضى، أسند إليه الخليفة العباسي كرسي كلام بغداد، وعندما احترقت مكتبة شابور أثر هجوم طغرل بك اضطر للهجرة إلى النجف فأسس الحوزة هناك وأصبح مرجعاً وزعيماً للشيعة الإمامية بعد وفاة الشريف المرتضى ، وقد ألف العشرات من الكتب وأسس طريقة الاجتهاد المطلق وألف كتباً في الفقه والأصول.

سبب التأليف
يذكر الطوسي في مقدمة كتابه التبيان السبب، قال:

المحتوى والتركيب

 يحوي على تفسير جميع سور وآيات القرآن الكريم بحسب الترتيب.
 رتّب معطيات كلّ سورة بالطريقة الآتية: ابتداءًا بذكر الأسماء المتعددة لكل سورة، وأنها مكية أو مدنية، وهل ذُكر فيها ناسخاً أو منسوخاً وخصوصيات أخرى فيها، وبيّن المعاني اللغوية لمفردات القرآن، وذكر فيها اختلاف القراءات وملاحظات حول الصّرف والنحو والبلاغة، ثم شرح، وفسّر الآية، وأورد آراء المفسرين وأقوال حولها.
 يذكر أسباب نزول الآيات وقضايا تخصّ الكلام ومواضيع في الفقه ذا علاقة بها.

تفسير

هو تفسير حافل جامع، شيعي معتدل، أقرب لأهل السنة، وشامل لمختلف ابعاد الكلام حول القرآن، لغة وادبا، قراة ونحوا، تفسيرا وتاويلا، فقها وكلاما بحيث لم يترك جانبا من جوانب هذا الكلام الإلهي الخالد، الا وبحث عنه بحثا وافيا، في وجازة وايفا بيان.

يبدو من ارجاعات الشيخ في تفسيره إلى كتبه الفقهية والأصولية والكلامية، انه كتب التفسير متاخرا عن سائر كتبه في سائر العلوم، ومن ثم فان هذا الكتاب يحظى بقوة ومتانة وقدرة علمية فائقة، شان أي كتاب جا تاليفه في سنين عالية من حياة المؤلف.

أهميته
هذا التفسير حاز قصب السبق من بين سائر التفاسير التي كانت دارجة لحد ذاك الوقت، والتي كانت أكثرها مختصرات، تعالج جانبا من التفسير دون جميع جوانبه، مما اوجب ان يكون هذا التفسير جامعا لكل ما ذكره المفسرون من قبل، وحاويا لجميع ما بحثه السابقون عليه.

يقول حسن الصدر:

تلخيصات

 مختصر التبيان - ابن ادريس الحلي
 مختصر التبيان - أبو عبد الله محمد بن هارون

انظر ايضاً
 علم التفسير
 كتب الشيعة
 البرهان في تفسير القرآن

وصلات خارجية
 تحميل الكتاب

المصادر

كتب الشيخ الطوسي
كتب تفسير القرآن شيعية

التبيان في تفسير القرآن


La gare de Réghaïa est une gare ferroviaire algérienne située sur le territoire de la commune de Réghaïa, dans la wilaya d'Alger.

Situation ferroviaire

La gare est située au point kilométrique  sur la ligne d'Alger à Skikda, où elle est précédée de la gare de Réghaïa ZI et suivie de celle de Boudouaou.

Histoire

Service des voyageurs

Accueil
La gare dispose d'un guichet de vente de billets, d'un kiosque à journaux et de toilettes à l'intérieur du bâtiment voyageurs.

Desserte
La gare est desservie par  :
 les trains grandes lignes de la liaison Alger - Annaba ;
 les trains régionaux des liaisons Alger - Béjaïa et Alger - Bouira ;
 les trains du réseau ferré de la banlieue d'Alger des liaisons Alger - Thénia et Alger - Oued Aïssi.

Intermodalité
Deux gares routières sont situées près de la gare, permettant aux voyageurs d'emprunter le bus pour rallier les villes alentour.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne d'Alger à Skikda
 Liste de gares en Algérie
 Réseau ferré de la banlieue d'Alger

Liens externes
 .

Gare dans la wilaya d'Alger
Gare du réseau ferré de la banlieue d'Alger
Gare-Réghaïa

Gare de Réghaïa


Lisunov Li-2 (în limba rusă Лисунов Ли-2, Cod NATO: "Cab") este un avion bimotor fabricat în Uniunea Sovietică pentru transport de pasageri sau marfă, versiunea sub licență al modelului nord american Douglas DC-3 și care a fost utilizat masiv în timpul celui de-al Doilea Război Mondial. Uneori apare și sub denumirea de Lissunow Li-2 sau simplu Li-2.

Istoric

Construcție
Li-2 este un avion de construcție complet metalică, cu aripă joasă autoportantă, aripa mijlocie (încastrată în fuzelaj) de formă dreptunghiulară (prevăzută cu trei lonjeroane), pe care sunt montate motoarele, aripa exterioară de formă trapezoidală formând un unghi diedru cu cea mijlocie iar extremitatea rotunjită (vezi vedere de sus). Ampenajul este de asemenea autoportant de tip jos. Roata din spate este complet escamotabilă iar trenul de aterizare escamotabil doar pe jumătate în gondola motoarelor. Iarna se puteau monta schiuri.

Variante

Date tehnice

Referințe

Bibliografie

Vezi și
 DC-3
 Il-14
 Fairchild C-82
 Panorama interactivă de 360-grade într-un Lisunov Li-2 Demonstrație aviatică în Bautzen (2010)

Legături externe

Avioane militare din Al Doilea Război Mondial
Avioane militare de transport din Al Doilea Război Mondial
Avioane militare de transport
Avioane sovietice

Lisunov Li-2


Gjessø Savværk var en vandkraftdrevet savværk ved Gjessø Bæks udløb i Jenskærdalen, lige vest for Thorsø, omkring fem kilometer syd for Silkeborg. Vandmøllen og savværket blev etableret i  midten af 1800-tallet. I 1901 sprængtes dæmningen efter et skybrud, og bygningerne måtte genopføres. I 1937, blev der indsat turbiner, men de måtte opgives pga. den megen okker i vandet, og de blev skiftet ud med en dieselmotor, men den havde de også problemer med, og man gik over til el, supleret med en genetableret vandmølle.
Fra omkring  1950 til 1970 var der sommerrestauration på stedet.

Kilder og henvisninger
 Vandmoller i Aarhus og Skanderborg amter Chr Heilskov i Historisk Samfund for Århus Stift Aarbøger 1947 p. 70
 Gjessø Savværk (vest for Thorsø) efter  "Historier fra Virklund", Niels Åge Klausen, 2001, på vesterlundgrundejerforening.dk

Lokaliteter i Silkeborg Kommune
Vandmøller i Danmark

Gjessø Savværk


Die Irish Open 1910 waren die neunte Austragung dieser internationalen Meisterschaften von Irland im Badminton. Sie fanden Anfang Februar 1909 in Ball's Bridge in Dublin statt. Bei dieser Auflage wurden nur vier Disziplinen ausgetragen, auf die Ausspielung des Dameneinzels wurde verzichtet.

Finalergebnisse

 Anmerkung: Massey listet W. F. Cave als Finalisten im Herreneinzel.

Referenzen
 Stewart Marsden Massey: Badminton, London, G. Bell & Sons 1911, S. 144–146
 The Times (London), 8. Februar 1910, S. 10

1910
Badminton 1910
Badmintonwettbewerb in Dublin

Irish Open 1910


Adam și Eva este o piesă de teatru din 1963; o  comedie în 3 acte scrisă de Aurel Baranga.

Prezentare

Personaje
(în ordinea intrării în scene)

OSPĂTARUL  - profesia nu-l obligă la o vârstă precisă

ACTORUL - patruzeci de ani, dar poate fi și cu zece ani mai bătrân

MANOLACHE - directorul lui Victor, deci încă "bine" din toate punctele de vedere

VICTOR - subalternul lui Manolache, deci, obligatoriu, cu zece ani mai mic, ca să nu spun mai tânăr

EVA - douăzeci și șase de ani, deși un an, doi în plus nu atacă substanța dramatică a lucrării

FATA și  BAIATUL - de aceeași vârstă

ADAM VINTILA - are cu zece ani mai mult ca Eva, și lucrul e vizibil

CLOTILDA NICOLAU - șaizeci de ani, trăiți intens

MEICU - în jurul a cincizeci de ani, cu toate că poate fi mai tânăr sau mai bătrân, după posibilitățile teatrului

NACU și TACU - vârsta o vor stabili organele de resort

CABANIERA - ca toți oamenii trăiți la munte, are vârsta pe care o declară

Prima reprezentație
Personaje și actorii primei reprezentații (27 aprilie 1963 - Teatrul Național din Cluj)
 Actorul: Aurel Giurumia
 Manolache: Petru Felezeu, Alexandru Marius
 Victor: Bucur Stan
 Adam: Alexandru Munte Zighi
 Eva: Ligia Moga
 Fata: Melania Ursu
 Băiatul: Florin Dumbravă
 Ospătarul: Gheorghe Jurcă
 Clotilda: Magda Tîlvan
 Meicu: George Gherasim
 Nacu: Gh. M. Nuțescu
 Tacu: Octavian Teuca
 Cabaniera: Constanța Constantinescu
 Luiza: Rodica Daminescu

Teatru radiofonic

Ecranizări

Note

Vezi și
 Listă de piese de teatru românești

Legături externe

http://www.teatrulnationalcluj.ro/piesa-185/adam-si-eva/

Aurel Baranga
Piese de teatru românești
Piese de teatru în 3 acte
Piese de teatru de comedie
Piese de teatru din 1963
Piese din 1963

Adam și Eva (piesă de teatru)


Prins Gabriella af Monaco (Gabriella Thérèse Marie Grimaldi; født 10. december 2014) er en monegaskisk prinsesse. Hun er det ældste barn af Fyrst Albert 2. og Fyrstinde Charlène af Monaco.

Biografi
Prinsesse Gabriella blev født den 10. december 2014 på Fyrstinde Grace-hospitalet i Monaco, kort før sin tvillingebror, Arveprins Jacques. Hun blev døbt sammen med sin bror den 10. maj 2015 i Notre-Dame-Immaculée-katedralen i Monaco. Hun fik navnene Gabriella Thérèse Marie Grimaldi.

Prinsesser
Huset Grimaldi
Personer fra Monaco

Gabriella af Monaco


පුරා විද්‍යාවේ දී සොයා ගනු ලබන ලක්ෂණ සමූහයක් (Postholes වැනි) ඒවායේ පුරා භූ ස්ථර විද්‍යාත්මක සම්බන්ධතාවයන් වෙනු‍වට ඒවායේ භෞතික සම්බන්ධතාවය ඇසුරෙන් සම්බන්ධ කිරීම සඳහා යොදා ගනු ලබන ද්විතීක අවස්ථානුකූල සාක්ෂි කාණ්ඩයක් වේ. මෙම ක්‍රමය ඔස්සේ පසුකාලීන බලපෑම් හේතුවෙන් හානියට පත් වූ ලක්ෂණ ඒවායේ කොටස්වල පිහිටුම ඇසුරෙන් නැවත සකස් කළ හැකි‍වේ.

රේඛීය සැකසුම් (පුරා විද්‍යාව)


Centar izvedbenih umjetnosti John F. Kennedy, poznat i pod nazivom Kennedijev centar predstavlja nacionalni kulturni centar Sjedinjenih Američkih Država, smješten u Kompleksu Watergate na rijeci Potomac u Washingtonu. Godišnje ugosti više od 3500 izvedbi iz svih umjetničkih područja te oko dva milijuna posjetitelja. U sklopu centra djeluju i simfonijski orkestar, operna, kazališna i baletna kuća.

Zamisao o izgradnji nacionalnog kulturnog centra u američkoj prijestolnici iznijela je Anna Eleanor Roosevelt još 1930-ih, da bi predsjednik Dwight D. Eisenhower 1958. propisao zakonski akt o njegovoj izgradnji, koja je pričekala do 1964. godine zbog nedostatka sredstava. Centar je otvoren u rujnu 1971. godine, a nazvan je prema predsjedniku Kennediju još i prije same izgradnje, kojoj je prethodio atentat na spomenutog predsjednika.

Vanjske poveznice
 Službene mrežne stranice

Washington, D.C.


Zainul Abedein (Kishorhanj, 29. prosinca 1914. – 28. svibnja 1976. Dhaka)  je bangladeški slikar i tiskar.
Jedan od osnivača suvremene bangladeške umjetnosti; najpoznatiji su mu radovi realistički crteži (''"Bengalska glad:, 1943."'). Osnovao 1948. na kojem je radio kao profesor do 1967.

Izvori

Vanjske poveznice

Umjetnici
Slikari
Životopisi, Bangladeš

Zainul Abedin


Der Dras ist ein linker Nebenfluss des Suru im indischen Unionsterritorium Ladakh.

Der Dras entspringt im Himalaya nördlich des Zoji-La-Passes. Er wird von mehreren Gletschern, darunter dem Machoi-Gletscher, gespeist.
Die Fernstraße Srinagar–Leh trifft östlich des Zoji-La-Passes auf das Flusstal des Dras und folgt dem Flusslauf. Der Dras fließt in überwiegend nordöstlicher Richtung durch das Gebirge. Er passiert die gleichnamige Ortschaft Dras. 12 km oberhalb der Mündung trifft der Shingo, der wichtigste Nebenfluss des Dras, von links auf den Fluss. Der Dras mündet schließlich 5 km nördlich des Distrikthauptorts Kargil in den Suru, ein linker Nebenfluss des oberen Indus.
Der Dras hat eine Länge von 86 km. Der mittlere Abfluss beträgt 212 m³/s.

Weblinks

Fluss im Himalaya
Distrikt Kargil

Dras (Suru)


لجنة صوت الطالب الزيتوني هي منظمة طالبية تأسست في الوسط الطالبي الزيتوني في منتصف شهر فيفري 1950 وبقيت على الساحة الطالبية إلى منتصف عام 1956 حيث اندمجت في صلب الاتحاد العام لطلبة تونس.

 رفعت هذه المنظمة مطالب لإصلاح التعليم الزيتوني ضمن برنامج تضمن 16 مطلبا سميت الدستور الزيتوني الجامع.
 قادت هذه المنظمة عدة تحركات طالبية أولها إضراب عن الدروس دام سبعة أشهر بين أفريل ونوفمبر 1950، ثم إضراب آخر هام بين مارس وسبتمبر 1954. كما قادت بتنظيم العديد من المظاهرات الطالبية من أجل تحقيق مطالبها. ولعل أهم تلك المظاهرات تلك التي انتظمت يوم 15 مارس 1954 والتي أسفرت عن استشهاد طالبين هما محمد الدهماني حمزة (المهدية) ومحمد بن بلقاسم المرزوقي من نفزاوة.
 تولت قيادة هذه المنظمة هيئة تسمى اللجنة المركزية وأخرى تسمى البرلمان الزيتوني التي كانت تضم ممثلي اللجنة في الفروع الزيتونية. ومن بين أعضاء لجنتها المركزية لعام 1950 : محمد البدوي وعبد الرحمن الهيلة والحبيب نويرة وعبد العزيز العكرمي وعمر شاشية... وجميعهم برزوا على الساحة الوطنية فيما بعد. كما كان في قيادتها آنذاك عدد من الطلبة الجزائريين الدارسين بجامع الزيتونة.

مراجع
 محمد ضيف الله، لجنة صوت الطالب الزيتوني 1950-1956، شهادة الكفاءة في البحث، كلية العلوم الإنسانية والاجتماعية بتونس 1988.
 محمد ضيف الله، المدرج والكرسي، بحوث حول الطلبة التونسيين بين الخمسينات والسبعينات، مكتبة علاء الدين صفاقس-تونس 2003.

اتحادات طلابية
التعليم في مدينة تونس
جامعة الزيتونة
منظمات انحلت في 1956
منظمات أسست في 1950
نقابات سابقة في تونس

لجنة صوت الطالب الزيتوني


Dami Im (født 17. oktober 1988) er en australsk sangerinde som repræsenterede Australien ved Eurovision Song Contest 2016 med sangen "Sound of Silence", hvor hun opnåede en 2. plads. Hun vandt sæson 5 af det australske udgave af X Factor.

Sangere fra Australien
Australiens Eurovision Song Contest-deltagere
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2016

Dami Im


Pamela Tola (d. 15 Ocak 1981; Ruotsinpyhtää, Finlandiya) Fin oyuncu

2003'ten beri daha çok televizyonda görünmekle birlikte 2005 yapımı "Paha maa" filminde oyuncu Mikko Leppilampi ile birlikte rol aldı.

Fin filmlerinin umut vadeden 2006 yapımı filmi "Saippuairinssi"'de başroldeki oyuncu olarak Mikko Leppilampi ile çalıştı.

Filmografisi
 Helmiä ja sikoja (2003) (İnciler ve Domuzlar)
 Skene (televisioelokuva, 2004)
 Paha maa (2005) (Donmuş Toprak)
 Caasha (televisioelokuva, 2005)
 Tyttö sinä olet tähti (2005) (Güzellik ve Piç)
 Saippuaprinssi (2006) (Sabun)
En Som Deg

Dış bağlantılar
 Film Veri Tabanı'nda Pamela Tola

1981 doğumlular
Fin kadın sinema oyuncuları
Fin kadın dizi oyuncuları
Yaşayan insanlar

Pamela Tola


Mikel Herzog (* 16. April 1960 in Bergara, Gipuzkoa) ist ein baskischer Sänger.

In den 1980er Jahren war er Mitglied diverser Bands, darunter Ébano, Cadillac und La Década Prodigiosa. In den 1990er Jahren erschienen einige Solosingles von ihm. Er wurde durch die Rundfunkanstalt TVE ausgewählt, Spanien beim Eurovision Song Contest 1998 in Birmingham zu vertreten. Mit der Popballade ¿Qué voy a hacer sin ti? landete er auf Platz 16.

Von 2001 bis 2002 betätigte er sich als Gesangs-Coach bei der Castingshow Operación Triunfo, 2007 war er Jurymitglied bei der Vorentscheidungsshow Misión Eurovisión.

Weblinks

Musiker (Spanien)
Sänger
Interpret eines spanischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Spanier
Geboren 1960
Mann

Mikel Herzog


Der Żerań-Kanal (auch: Weichsel-Bug-Kanal, poln. Kanał Żerański) ist ein künstlicher Wasserweg, der die Warschauer Weichsel mit dem Zegrze-Stausee und damit der Narew und dem Bug verbindet. Er beginnt am Warschauer Industriehafen Żerań und endet beim Stausee-Eintritt bei der Ortschaft Nieporęt.

Die Länge des Kanals beträgt 17,6 Kilometer, seine Breite durchschnittlich 25 Meter (max. 41 Meter) und seine Tiefe im Schnitt 2,5 Meter (max. 3 Meter). Er verfügt über eine Kammerschleuse (die nach ihrem Erbauer, dem Ingenieur Tadeusz Tillinger benannt wurde) in Żerań und über ein Wehr in Nieporęt. Der Kanal wird von einer Fußgänger-, acht Straßen- und vier Eisenbahnbrücken überquert. Er verläuft parallel zur Landesstraße 633.

Geschichte
Im 17. Jahrhundert war der nördliche Teil des heutigen Kanals als sogenannter "Königlicher Kanal" (poln. Kanał Królewski) im Auftrag von Sigismund III. Wasa gebaut worden. Er diente vor allem der Wasserstandsregulierung der Gegend und sollte damit Überschwemmungen im Jagdgebiet des Königs verhindern. Als Polens Zugang zur Ostsee im 19. Jahrhundert durch die preussische Zollpolitik bedroht wurde, entstand die Idee, den alten Kanal als Basis einer neuen Verbindung von der Weichsel über den Augustów-Kanal zur Memel und damit zur Ostsee und über den Dnepr-Bug-Kanal (ebenfalls als "Königlicher Kanal" bezeichnet) zum Dnepr und damit zum Schwarzen Meer zu nutzen. Sie kam nur teilweise zur Ausführung.

Im Jahr 1910 wurde die Idee einer Verbindung von Weichsel und Bug erneut vom zaristischen Transportministerium aufgegriffen. Das Projekt sah 90 Kilometer Kanalstrecke von Warschau bis nach Brest vor. Genehmigt wurde schließlich ein 20 Kilometer langes Teilstück von Żerań (Białołęka) nach Zegrze, mit dem die Wasserstrecke von der Weichsel zum Bug von 61 auf 20 Kilometer verkürzt wurde. Ein wesentlicher Zweck auch dieses Kanals war allerdings die Drainage der Bródno-Nieporęt-Ebene. Erste Arbeiten am neuen Kanal begannen 1919, wurden aber kurz darauf infolge des Polnisch-Sowjetischen Krieges wieder eingestellt. Kleinere Ergänzungen fanden in den Jahren 1935 bis 1938 statt, nach deren Abschluss ein schmaler, 2,5 Kilometer langer Kanal von Żerań bis zu einem älteren Entwässerungskanal in Bródno entstanden war. Nach dem Krieg – im Jahr 1950 – wurde die Idee neu belebt und bereits 1951 wurden zeitgleich mit dem Bau des Hafens in Żerań auch der Bau der benötigten Schleuse und des Kanales begonnen. 1953 waren die Bauarbeiten abgeschlossen.

Nutzung
Ursprünglich für die Nutzung durch Klasse-IV-Schiffe mit einer Transportkapazität von 1.350-Tonnen geplant, konnte der Kanal nach Fertigstellung wegen Mangels an finanziellen Mitteln nur für Kähne bis zu 300 Tonnen Kapazität freigegeben werden. Heute nutzen vor allem Sportboote den Kanal. An Wochenende kann man mit dem von der Städtischen Nahverkehrsverwaltung Warschaus (ZTM) mitfinanzierten Ausflugsschiff "Zefir" vom Hafen in Żerań aus durch den Kanal bis zum Hafen in Serock fahren.

In Żerań befindet sich das zweitgrößte Kraftwerk Warschaus, welches das Kanalwasser zu Kühlungszwecken nutzt. Wegen entsprechender Einleitungen kommt es zu höheren Wassertemperaturen im Kanal als in der Umgebung. Der daraus resultierende Fischreichtum macht den Kanal zum attraktivsten Angelrevier Warschaus.

Einzelnachweise

Weblinks

Białołęka
Kanal in Polen
KZerankanal
KZerankanal
Erbaut in den 1950er Jahren
Kanal in Europa

Żerań-Kanal


Chris Lake (Norwich; 8 de agosto de 1982) es un DJ y productor escocés de música house radicado en Aberdeen (Escocia).

Biografía
Nacido en Norwich (Reino Unido) el 8 de agosto de 1982, Chris Lake tuvo una educación nómada, se crio en un pequeño pueblo llamado Lingwood (Reino Unido), donde residió sus primeros doce años. Luego vivió en Irlanda del Norte durante un año antes de trasladarse finalmente a Escocia, donde reside actualmente en Peterhead (a las afueras de Aberdeen).

Fue reconocido en el 2002 por los bootlegs realizados de las producciones de varios artistas, como fue el caso de The Prodigy con "Climbatize", Leftfield "Planet Phat", y Eurythmics "Sweet Dreams", lanzados bajo el alias de "Christophe D'Abuc"

En 2006, su sencillo "Changes", con la colaboración en las voces de Laura V, alcanzó el puesto #27 en el UK Singles Chart. "Changes" fue lanzado originalmente en 2005 por el sello discográfico Alternative Route Recordings y también su lanzamiento mundial por Universal Music, en el verano boreal del 2006. Llegó a ocupar el puesto #10 en Billboard' Hot Dance Airplay chart.

Su sencillo, "Carry Me Away" (con Emma Hewitt), llegó a la cima del Billboard Hot Dance Airplay Chart.
Consiguió entrar por tercer año consecutivo en el Top 10 en los charts de dance de EE.UU con "Only One". "If you knew", al igual que "Only One" incluye la participación en las voces de Nastala, se convirtió en su cuarto sencillo consecutivo, en ocupar el Top 10 en los charts de dance de EE.UU.
El 12 de mayo de 2009, lanzó su primer álbum de estudio llamado "Crazy", incluye la colaboración del productor francés Sébastien Léger.

Lake ha participado como DJ invitado en diversos programasde radio como en el espacio de Pete Tong en la BBC Radio 1. Tong elogió a Lake como "lo mejor que surgió de Escocia desde la aparición de Mylo. Sin embargo, Lake se considera inglés y dice no ser técnicamente escocés.

Chris Lake posee dos sellos discográficos: "Music Rising" y "Trax Rising". Para la mezcla en el estudio, Lake utiliza Apple Logic

El 27 de septiembre de 2010, lanzó su segundo álbum de estudio en colaboración con Marco Lys titulado "Cross the Line".

Discografía

Álbumes de estudio
 2009: Crazy [Nervous Records]

Sencillos
 2002: "Santiago de Cuba" (Lost Language)
 2004: "Filth" with Rowan Blades (Alternative Route Recordings)
 2004: "Hiatus" (Pangea Recordings)
 2005: "One Too Many / Electro Retro" (Rising Music)
 2005: "Until She Rises" (Little Mountain Recordings)
 2006: "Changes" featuring Laura V (Alternative Route, Apollo Rec.) (UK #27, Hot Dance Airplay #10, Global Dance Tracks #18, European Hot 100 #77)
 2006: Mistakes EP (Rising Music)
 2007: "Carry Me Away" featuring Emma Hewitt (Rising Music) (Hot Dance Airplay #1, Global Dance Tracks #28)
 2008: "Word / Ghost" with Sébastien Léger (Rising Music)
 2008: "Only One" (Rising Music) (Hot Dance Airplay #9)
 2008: "If You Knew" featuring Nastala (Hot Dance Airplay #4)
 2008: "Start Again" featuring Nastala
 2010: "Minimal Life" with Nelski (Rising Music)
 2010: "Sleepwalker" (mau5trap)
 2011: "Colours" (con Nelski) [Rising Music]
 2011: "Secrets In The Dark" [Rising Music]
 2011: "NYC" (con Nightriders) [Rising Music]
 2011: "Sundown" [Ultra Records]
 2012: "Build Me Up" (feat. Gita Lake) [Ultra Records]
 2012: "I Saw This Before" (feat. John Dahlbäck) [Ultra Records]
 2012: "Stand Alone" (with Lazy Rich feat. Jareth) [Ultra Records]
 2012: "Black Thong" (with Michael Woods) [Ultra Records]
 2013: "Ohh Shhh" [Ultra Records]
 2013: "Boneless" (with Steve Aoki & Tujamo) [Ultra Records]
 2014: "Helium" (feat. Jareth) [Ultra Records]
 2014: "Squeak" [Ultra Records]
 2014: "Delirious (Boneless)" (Steve Aoki, Chris Lake & Tujamo feat. Kid Ink) [Ultra Records]
 2014: "Goodbye" [Ultra Records]
 2015: "Wicked Games" (Chris Lake & Chris Lorenzo) [Free Download]
 2015: "Chest" [Ultra Records]
 2015: "Piano Hand" (Chris Lake & Chris Lorenzo) [Ultra Records]
 2016: "Stranger" [Ultra Records]
 2016: "The Calling" (Chris Lake & Chris Lorenzo) [Ultra Records]
 2016: "Operator (Ring Ring)" (feat. Dances) [Ultra Records]
 2017: "I Want You" [OWSLA]

Sin Lanzamiento Official
 2016: "We are" (Chris Lake & Chris Lorenzo feat. Sam Nicolosi)

Remixes
2001:
 Leftfield – "Phat Planet"

2002:
 Sia – "Drink to Get Drunk"
 The Prodigy – "Climbatize" / Eurythmics - "Sweet Dreams" (como Christophe D'Abuc)
 Stoler – "3am"

2003:
 Evrydaydowners – "This World"
 Joshua Collins – "Project 3"
 Ictus – "The Look"

2004:
 Bod – "Copycat" (como Echofalls)
 Özgür Can & Rouzbeh Delavari – "Eternity"

2005:
 Space Manoeuvres – "Stage One"
 René Amesz – "Fragile"
 De'Lacy – Hideaway 2005 (Rhythm Code & Chris Lake Mix)

2006:
 Axwell Feat. Steve Edwards – "Watch the Sunrise"
 Rogue Traders – "Watching You"
 Onionz – "Burnin'"
 Menca – "Without You"
 Sterling Void – "It's Alright"
 Noir – "MTV"
 Habersham & Jacob Todd – "Nevermore"
 Lifelike & Kris Menace – "Discopolis"
 Sébastien Léger feat. Gia Mellish – "Hypnotized"

2007:
 Mark Ronson feat. Lily Allen – "Oh My God"
 Robbie Williams – "She's Madonna"
 Deadmau5 – "Faxing Berlin"
 Liquid – "Sweet Harmony"
 Rene Amesz & Peter Gelderblom – "Snap"
 Dannii Minogue – "He's The Greatest Dancer"

2008:
 Kylie Minogue – "In My Arms"
 Sia – "Buttons"
 Sneaky Sound System – "Pictures"
 The Ting Tings – "Shut up and let me go"

2009:
 ATFC – "Tell U Y"
 Madonna – "Celebration"
 Lys feat. Mooli – "San Francisco Rain"
 Mini Viva – "Left My Heart In Tokyo"
 Sour Grapes – "Stay For Now" (Chris Lake & LYS Remix)
 La Roux – "In For The Kill"
 Tom Neville – "Run In Reverse" (Chris Lake & Lys Remix)

2010:
 The Black Eyed Peas – "Rock That Body"
 James Talk & Ridney – "Forever"
 Nightriders – "Hey!"
 Freakx Brothers – Burn My Ghettoblaster
 Nalin & Kane – "Beachball"

2011:
 Mind Electric, Demark & Manna feat. Max'C – "Wild Out"
 Pnau – "The Truth"
 Lady GaGa – "Judas"
 Nicole Scherzinger feat. 50 Cent – "Right There"
 Beyoncé – Run the World (Girls)
 Dan Black – "Symphonies"
 Milk & Sugar Vs. Vaya Con Dios – Hey (Nah Nah Nah) (Chris Lake & Marco Lys Remix)

2012:
 Habersham and Jacob Todd – "Nevermore"
 Laidback Luke Feat. Wynter Gordon – "Speak Up"
 Mario Larrea Feat. Jennifer Levy – "Belief"

2013:
 STJ feat. Kristin Callahan – "Around My Head" (Delighters & Chris Lake Remix)
 Chris Lake & Marco Lys – "La Tromba" (Chris Lake & Nom De Strip Remix)
 Duck Sauce – "It's You"

2014:
 NAPT – "Come On Surrender" (Chris Lake & Nom De Strip Remix)
 Indiana – "Solo Dancing"
 Cedric Gervais feat. Coco – "Through the Night"
 Prince – "FUNKNROLL"  (Chris Lake Edit)

2015:
 MNEK – "The Rhythm"
 Jess Glynne – "Hold My Hand"
 SNBRN feat. Kaleena Zanders – "California" (Chris Lake & Matroda Remix)
 Five Knives – "Savages"
 Mark Ronson - Uptown Funk (Chris Lake Edit)

2016:
 M-22 - Good To Be Loved (Chris Lake Remix)
 Big Grams feat. Skrillex - Drum Machine (Chris Lake Remix)
 Blonde and Craig David - Nothing Like This (Chris Lake Remix)
 Missy Elliott feat. Pharrell Williams - WTF [Where They From] (Chris Lake Remix)
 Calvin Harris & Disciples - How Deep Is Your Love (Chris Lake Remix)
 Felix Jaehn - Bonfire (Chris Lake Remix)

2017:
 GTA ft. Jarina De Marco - True Romance (Chris Lake Remix)

No han sido puestas a la venta
 2008: "Mission" (Rising Music)
 2008: "Released" (Rising Music)
 2008: "Deadline" with Adam Shaw (Rising Music)

Referencias

Enlaces externos

 Chris Lake en Resident Advisor

 Chris Lake Essential Mix 2010

Disc jockeys de música electrónica
Disc jockeys de Reino Unido
Músicos de Escocia
Remixers
Nacidos en Aberdeen
Nacidos en Norwich

Chris Lake


Der Braune Hirsch (früher auch Roter Hirsch) ist ein barockes Bürgerhaus in der Stadt Görlitz in der Oberlausitz. Das Eckhaus befindet sich auf der östlichen Seite des Untermarktes und an der Neißstraße, die weiter in Richtung Altstadtbrücke über die Lausitzer Neiße führt.

Geschichte

Der Braune Hirsch gilt als eines der weitläufigsten Häuser in der Görlitzer Altstadt und war lange Zeit einer der vornehmsten Gasthöfe und Brauhäuser der Stadt. Der Bau wurde vielfach umgestaltet und erhielt sein heutiges barockes Aussehen im Jahr 1722 unter dem Generalakzisassessor Johann Christoph Pößner. An ihn erinnert ein Stein an dem Markt zugewandten Seite des Hauses. Der Vorgängerbau wurde bei dem Stadtbrand 1717 weitgehend zerstört. An ihn erinnern noch die sechs Schlusssteine an den drei gotischen Läuben zur Marktseite mit den Jahreszahlen 1486 und 1539 mit Hausmarken.

Zu den wohl bekanntesten frühzeitlichen Eigentümern zählt der Görlitzer Bürgermeister Seifrid Goswin um 1475 und der Stadtschreiber Georg Voit um 1490. Michel Schmid, der den Braunen Hirsch um 1545 besaß, verewigte seinen Namen in einem der Schlusssteine.

Die Fassade ist über dem Erdgeschosssims durch zwölf flache Pilaster mit edlen kompositen Kapitellen und konsolenähnlichen Basen gegliedert. Das Wappen auf der Marktseite zeigt wahrscheinlich das Pößnersche Wappen. Um 1838 führte der Kaufmann und Apotheker Leopold Pape umfangreiche Umbauten im Innern durch und richtete einen Saal ein. Er legte auch die Läden zur Neißstraße an. Den charakteristischen Hirsch an der Hausecke erhielt der Bau jedoch erst unter dem Nachbesitzer Ulrich Domke. Auch die 1779 gegründete Oberlausitzische Gesellschaft der Wissenschaften hielt anfangs im Braunen Hirsch ihre Zusammenkünfte ab, bis sie 1792 auf die Mitte des Untermarkts in das Neue Kaufhaus auf der Nordseite der Zeile umzog. Ab 1804 hatte sie ihr dauerhaftes Domizil am gegenüberliegenden Eckhaus, dem Barockhaus Neißstraße 30. Zu DDR-Zeiten wurde der große einstige Gasthof der Arbeiter-und-Bauern-Fakultät der Technischen Hochschule Dresden übergeben, die den Bau in erster Linie als Internat nutzte. Die Hochschule übernahm auch die Restaurierung des Hauses.

Zu den berühmtesten Gästen, die der Braune Hirsch beherbergte, gehören der König von Westphalen Jérôme Bonaparte (1812), der preußische Generalfeldmarschall Gebhard Leberecht von Blücher (3./4. September 1813), die preußischen Könige Friedrich Wilhelm III. (1835) und Friedrich Wilhelm IV. (1831, 1833, 1840 und 1844) sowie der russische Zar Nikolaus I. (1838) und der russische Thronfolger Alexander II. (1840). Der spätere deutsche Kaiser Wilhelm I. nächtigte 1819 ebenso hier, wie der Reichsverweser Johann von Österreich (1848) und Prinz Friedrich Karl, der den Braunen Hirsch auch kurze Zeit als Hauptquartier im Deutschen Krieg 1866 nutzte.

In dem Gebäude wurden im Sommer 2009 auch Szenen für den Film Goethe! gedreht. Vermutlich speiste das Vorbild für den Film Johann Wolfgang von Goethe bei seiner Stippvisite am 31. Juli 1790 im Braunen Hirsch.

Das Haus diente zudem als Klosterkulisse in Wes Andersons 2013 gedrehten Film Grand Budapest Hotel.

Weblinks

Einzelnachweise

Erbaut in den 1720er Jahren
Untermarkt (Görlitz)
Historische Altstadt (Görlitz)
Barockbauwerk in Görlitz
Kulturdenkmal in Görlitz

Brauner Hirsch (Görlitz)


Alkalinitet er det navn der gives en vandig opløsnings kvantitative evne til at neutralisere en syre. Afmåling af alkalinitet er vigtigt i forbindelse med at afgøre et vandløbs evne til at neutralisere syreforurening fra nedbør eller spildevand. Det er en af de bedste måder at måle et vandløbs følsomhed overfor syreinput. Menneskelige faktorer kan medføre langtidsforandringer i vandløb og floders alkalinitet.

Alkalinitet er relateret til en opløsnings pH, (dens basicitet) men måler en anden egenskab. Forklaret simpelt er en opløsnings pH- en måling af hvor "stærke" baserne i en opløsning er, hvorimod alkaliniteten måler "mængden" af kemiske baser.

Fodnoter

Syre-base-kemi

Alkalinitet


Olaylar
 İngiltere Krallığı'nda 100.000 kişiyi, yani Londra nüfusunun yaklaşık %15'ini öldüren Büyük Londra Vebası başladı.

Doğumlar

Ölümler
 12 Ocak - Pierre de Fermat, Bask kökenli Fransız hukukçu ve matematikçi (d. 1601).

1665


اللغة الفيجية هي لغة شرقية تنتمي إلى صنف اللغات الأسترالية وإلى عائلة اللغات الماليوبوليزينية. وهي لغة رسمية في جزر فيجي منذ سنة 1997 مع الإنجليزية والهندية. وتنتمي اللغة الفيجية إلى صنف اللغات فعل-مفعول به-فاعل.

الأبجديّة الفيجيّة
تستعمل اللغة الفيجية الحروف اللاتينية العادية بلا أي اضافات أو تحويرات إذ تحتوي على 23 حرفا لاتنيا عاديا تستعمل في الكتابة وهي وحسب الترتيب الافبائي كالتالي
بالحجم الكبير
A B C D E F G I J K L M N O P Q R S T U V W Y
وبالحجم الصغير
a b c d e f g i j k l m n o p q r s t u v w y (يلاحظ هنا انه تم حذف الحرف الأخير z Z)

مثال عن جملة باللغة الفيجية
E rai (1) na no-dra (2) vale (3) na gone (4).
1/ وتعني يرى أي انه الفعل
2/ وهي الضمير المتصل ه بالعربية لنسبة المنزل إلى الطفل
3/وتعني المنزل بالعربية
4/ وتعني الطفل بالعربية
لتكون ترجمة الجملة بالترتيب المنطقي العربي ذي المعنى يرى الطفل منزله.

مراجع

انظر أيضا

مقالات ذات علاقة
 فيجي
 لغة
 أستراليا
 اقيانوسيا

لغات
لغات أوسترونيزية
لغات ذات رمز أيزو 1-639
لغات ذات رمز أيزو 2-639
لغات فيجي
لغة فيجية

اللغة الفيجية


نادي ستاندار دو لييج  نادي كرة قدم بلجيكي يلعب في دوري الدرجة الأولى. تأسس النادي في العام 1898، اسمه الرسمي هو ستاندار دو لييج الملكي وهو واحد من أكثر الاندية شعبية في بلجيكا.

الإنجازات

محلي

 الدوري البلجيكي

 الأبطال (10): 1957–58 ، 1960–61 ، 1962–63 ، 1968–69 ، 1969–70 ، 1970–71 ، 1981–82 ، 1982–83 ، 2007–08 ، 2008–09
 الوصيفون (13): 1925–26 ، 1927–28 ، 1935–36 ، 1961–62 ، 1964–65 ، 1972–73 ، 1979–80 ، 1992–93 ، 1994–95 ، 2005–06 ، 2010–11 ، 2013-14 ، 2017-18

 كأس بلجيكا

 الأبطال (8): 1953–54 ، 1965–66 ، 1966–67 ، 1980–81 ، 1992–93 ، 2010–11 ، 2015–16 ، 2017–18
 الوصيفون (10): 1964–65 ، 1971–72 ، 1972–73 ، 1983–84 ، 1987–88 ، 1988–89 ، 1998-99 ، 1999-00 ، 2006–07 ، 2020–21

 كأس الدوري البلجيكي

 البطل (1): 1975

 كأس السوبر البلجيكي

 البطل (4): 1981 ، 1983 ، 2008 ، 2009
 الوصيف (5): 1982 ، 1993 ، 2011 ، 2016 ، 2018

دولي

 كأس الكؤوس الأوروبية

 الوصيف (1): 1981-82

 كأس الإنترتوتو

 الوصيف (1): 1996

آخر
 بطولة أمستردام :
 الوصيف (1): 1981

مراجع

أندية كرة قدم أسست في 1898
أندية كرة قدم في بلجيكا
الرياضة في لياج
تأسيسات سنة 1898 في بلجيكا

ستاندارد لييج


හල්පේ පත්තිනි දේවාලය ශ්‍රී ලංකාවේ බදුල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ ඇල්ල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාශයේ පිහිටි ඉපැරණි දේවාලයක් වේ. පාරම්පරික විශ්වාසයන්ට අනූව මෙම දේවාලය එහි මුල් ඉදිකෙරුම් ස්ථානය ලෙස සැළකෙන හෙට්ටිපොල සිට ඊට ආසන්නව පිහිටි වත්මන් ස්ථානය (හල්පේ) වෙත ගෙනවිත් ඇති බැව් සැළකේ.

ඉදිකිරීම් සැකැස්ම
දේවාලයේ වහල නෙළුම් මල් පෙකඩ කැටයමින් අලංකෘත කරන ලද දැවමය ස්ථම්භ මත සමබර කොට රඳවා තිබේ. දේවාල ඇතුල් කුටිය මැටි බිත්තිවලින් සමන්විත වේ. දේවාලයේ මාළිගය ලෙස හැඳින්වෙන කොටස දැවමය මහල් දෙකකින් යුක්ත වන අතර, ඉහල මහලට නැගීම සඳහා දැවමය තරප්පු පෙළක් පවතී.

ටැම්පිට ආකෘතිය අනූව යමින් දේවාලය ශෙෙලමය ස්ථම්භ හා බාල්ක ආධාරක කොට ගනිමින් ඒ මත ඉදිකොට තිබේ. දේවාලයෙහි පහත මාළයේ පත්තිනි දේවතාවියගේ සඳුන් දැවයෙන් නිර්මිත ප්‍රථිමාවක් දැකිය හැකිය.

දේවාලයෙහි දැකගත හැකි කැටයම් මහනුවර සම්ප්‍රදාය නිරූපණය කරයි. කොරිඩෝවට ප්‍රවිශ්ඨ වන ස්ථානයේ වූ දොර උළුහව්ව මකර තොරණකින් සහ දොරටුපාළ රූපයන්ගෙන් සමන්විතය. දේවාල පරිශ්‍රයෙහි පැරණි බෝධිඝරයක හා පැරණි පන්සලක ඉදිකිරීම් වේ. මෙම සියළුම ඉදිකිරීම් වටකරමින් නිමවූ ප්‍රාකාරයක්ද දේවාල පරිශ්‍රයෙහි දැක ගත හැකිවේ. සිංහාසන කුටිය දේවාලයට මුහුණලා ප්‍රාකාරයෙන් පිටතට වන්නට තනවා ඇත.

වර්ථමානයේ මෙම ස්ථානය පුරාවිද්‍යා දෙපාර්තමේන්තුව විසින් සංරක්ෂිත ස්ථානයක් ලෙස ප්‍රකාශයට පත්කොට තිබේ.

මූලාශ්‍ර

දේවාල
බදුල්ල දිස්ත්‍රික්කයේ පුරාවිද්‍යා ආරක්‍ෂිත ස්මාරක

හල්පේ පත්තිනි දේවාලය


Keda (Gürcüce: ქედა), Acara Özerk Cumhuriyeti'nde bulunan bir kasabadır. Batum'a 42 kilometre uzaklıktadır.

Keda kasabası, aynı adlı ilçenin merkezidir. Keda ilçesinde 63 köy vardır ve ilçenin alanı 452 km²'dir. Nüfusu 16.760 (2014). İlçede pek çok tarihsel kalıntı vardır. Mahuntset, Zesopel ve Namonastrev'deki Orta Çağ'dan kalma Ortodoks kiliseleri, Tzonaris ve Dandalo'daki köprüler önemlidir. Kasabada Aho Camii adlı bir cami de yer alır.

Kaynakça

Gürcistan'daki şehirler
Acaristan'daki şehirler

Keda


Ivan Ilyich Mozzhukhin (russo: Иван Ильич Мозжухин, 26 de setembro de 1889 - 18 de janeiro de 1939), russo geralmente faturado usando a transliteração francesa Ivan Mosjoukine.

Carreira na Rússia
Ivan Mozzhukhin nasceu em Kondol, na província de Saratov do Império Russo (atual Penza Oblast na Rússia), o caçula de quatro irmãos. Sua mãe Rachel Ivanovna Mozzhukhina (nascida Lastochkina) era filha de um padre ortodoxo russo, enquanto seu pai Ilya Ivanovich Mozzhukhin veio de camponeses e serviu como gerente de propriedade da nobre família Obolensky. Ele herdou essa posição de seu próprio pai - um servo cujos filhos receberam a liberdade como gratidão por seu serviço.

Enquanto os três irmãos mais velhos terminaram o seminário, Ivan foi enviado para o ginásio de Penza para meninos e depois estudou direito na Universidade Estadual de Moscou . Em 1910, deixou a vida acadêmica para se juntar a uma trupe de atores itinerantes de Kiev , com a qual excursionou por um ano, ganhando experiência e uma reputação de presença dinâmica no palco. Ao retornar a Moscou , ele iniciou sua carreira no cinema com a adaptação de 1911 da Sonata Kreutzer de Tolstoi. Ele também estrelou em A House in Kolomna (1913, depois de Pushkin ), drama dirigido por Pyotr Chardynin Do You Remember?ao lado da popular bailarina russa Vera Karalli (1914), Nikolay Stavrogin (1915, depois de Os Demônios de Dostoiévski , também conhecido como Os Possuídos ), A Dama de Espadas (1916, depois de Pushkin) e outras adaptações de clássicos russos.

O Efeito Kuleshov
A contribuição mais duradoura de Mosjoukine para o conceito teórico de filme como imagem é o legado de seu próprio rosto na representação recorrente de reações ilusórias vistas no experimento de montagem psicológica de Lev Kuleshov , que demonstrou o Efeito Kuleshov . Em 1918, o primeiro ano completo da Revolução Russa , Kuleshov montou sua ilustração revolucionária da aplicação dos princípios da edição cinematográfica a partir de imagens de um dos filmes da era czarista de Mosjoukine que havia sido deixado para trás quando ele, junto com todo o seu filme, produtora, partiu para a relativa segurança da Crimeia em 1917.

Carreira na França
No final de 1919, Mosjoukine chegou a Paris e rapidamente se estabeleceu como uma das principais estrelas do cinema mudo francês , estrelando um filme de sucesso atrás do outro. Bonito, alto e possuidor de uma presença poderosa na tela, ele ganhou um número considerável de seguidores como uma figura romântica misteriosa e exótica.

O primeiro filme de sua carreira francesa também foi seu último filme russo. L'Angoissante Aventure (The Harrowing Adventure) foi um registro dramatizado da difícil e perigosa jornada de atores, diretores e outros artistas de cinema russos enquanto eles faziam seu caminho da Crimeia para o caos da Turquia otomana no meio do pós -Guerra Mundial. Eu caio do Sultanato . O grupo foi liderado pelo renomado diretor Yakov Protazanov e incluiu a protagonista frequente de Mosjoukine, Natalya Lisenko(anunciado na França como Nathalie Lissenko), com quem se casou e depois se divorciou. Seu destino final era Paris, que se tornou a nova capital para a maioria dos ex-aristocratas exilados e outros refugiados que escaparam da Guerra Civil Russa . O filme foi concluído e lançado em Paris em novembro de 1920.

O estrelato cinematográfico de Mosjoukine foi assegurado e durante a década de 1920, seu rosto com o olhar hipnótico da marca registrada apareceu nas capas de revistas de cinema por toda a Europa. Ele escreveu os roteiros para a maioria de seus veículos estrelados e dirigiu dois deles, L'Enfant du carnaval ( Children of the Carnival ), lançado em 29 de agosto de 1921 e Le Brasier ardent ( The Blazing Inferno ), lançado em 2 de novembro de 1923. protagonista em ambos os filmes foi o então "Madame Mosjoukine", Nathalie Lissenko . Brasier , em particular, foi muito elogiado por seus conceitos inovadores e inventivos, mas acabou se mostrando muito surreal e bizarro para se tornar um sucesso financeiro. Estilizado como um Kafkaesque semi-cômicopesadelo, o filme o mostra no papel de um detetive conhecido apenas como "Z", contratado por um marido mais velho para seguir sua jovem esposa aventureira. No entanto, o enredo foi apenas o dispositivo que Mosjoukine e seu assistente de direção Alexandre Volkoff usaram para experimentar a percepção da realidade do público. Muitas das cenas parecem estar ocorrendo em sets que são desconcertantemente maiores do que o normal e uma encenação particularmente impressionante mostra o marido entrando na agência de detetives para encontrar uma fila sincronizada de homens, presumivelmente detetives, todos vestindo smokings e deslizando em formação. Mosjoukine recebeu elogios por sua atuação entusiástica e demonstração de emoção.

Vida Pessoal
Mosjoukine foi oficialmente casado três vezes. Sua primeira esposa foi a atriz russa Natalya Lisenko (1884-1960). Eles se casaram em 1912 e se divorciaram em 1927. Em 1928, Mosjoukine casou-se com uma atriz holandesa Agnes Petersen (1906-1973). Sua terceira esposa foi uma atriz francesa de origem russa Tania Fédor (1905-1985), embora tenham se casado apenas por um breve período de tempo.

Quando adolescente, Mosjoukine se envolveu romanticamente com Olga Bronitskaya (nascida Telegina) - uma atriz da popular trupe itinerante liderada por seu irmão Petr Zarechny. Em 1908 ela deu à luz seu filho ilegítimofilho Aleksandr que foi registrado como filho de Petr Zarechny sob seu nome oficial de família. Assim, o menino foi criado como Aleksandr Petrovich Telegin, embora tivesse conhecimento de seu verdadeiro pai. Por vários anos, Mosjoukine viajou com sua esposa civil e seu filho antes de retornar a Moscou e se casar com Natalya Lisenko. De acordo com Telegin, seu pai sempre os apoiou enviando cartas, dinheiro e pacotes até que seu nome foi proibido na União Soviética. Telegin e sua família moravam em Moscou, embora tivessem que esconder sua origem. Até hoje ele continua sendo o único filho confirmado de Mosjoukine.

Romancista francês Romain Gary afirmou que seu nascimento foi o resultado de um caso entre Mosjoukine e sua mãe Nina Owczyńska, uma atriz polonesa - judia que mais tarde se casou com Arieh Kacew. Em 1960, ele escreveu um relato autobiográfico novelizado das lutas e triunfos de sua mãe, La promesse de l'aube ( Promessa ao amanhecer ), que se tornou a base para uma peça em inglês e um filme franco-americano. A peça, Samuel A. Taylor 's First Love , estreou na Broadway no Teatro Morosco no dia de Natal1961 e fechou em 13 de janeiro de 1962, após 24 apresentações. Em 1970, retornando ao título original, foi adaptado para a tela e dirigido por Jules Dassin como veículo para sua esposa Melina Mercouri (então com 49 anos), que interpretou Nina. Dassin, que tinha 59 anos na época, escolheu interpretar o próprio Mosjoukine na única cena em que o personagem aparece no filme.

Morte
Ivan Mosjoukine morreu de tuberculose em uma clínica Neuilly-sur-Seine . Todas as fontes disponíveis dão sua idade como 49 e ano de nascimento como 1889. No entanto, sua lápide no cemitério de Sainte-Geneviève-des-Bois no subúrbio parisiense de Sainte-Genevieve-des-Bois está inscrita com o ano de 1887.

Filmografia selecionada

 A Sonata Kreutzer (1911, dir. Pyotr Chardynin ), como Troukhatchevsky
 Defesa de Sebastopol (1911, dir. Vasily Goncharov e Aleksandr Khanzhonkov ), como Almirante Vladimir Kornilov
 A Noite Antes do Natal (1913, dir. Ladislas Starevich ), como O demônio
 Domik v Kolomne ( A casinha em Kolomna ) (1913)
 A Dama de Espadas (1916, dir. Yakov Protazanov ), como Hermann
 Satanás Triunfante (1917, dir. Yakov Protazanov )
 Padre Sérgio (1917, dir. Yakov Protazanov e Alexandre Volkoff ), como Príncipe Kasatsky / Padre Sérgio
 L'Angoissante aventure (1920, dir. Yakov Protazanov ), como Henri de Granier
 L'Enfant du carnaval (1921, dir. Ivan Mosjoukine), como Marquês Serge de Granier
 Justice d'abord (1921, dir. Yakov Protazanov )
 Tempêtes  [ fr ] (1922, dir. Robert Boudrioz ), como Henri
 A Casa do Mistério (1923, dir. Alexandre Volkoff ), como Julien Villandrit
 Le Brasier ardente (1923, dir. Ivan Mosjoukine), como Z
 Kean (1924, dir. Alexandre Volkoff ), como Edmund Kean
 Les Ombres qui passent (1924, dir. Alexandre Volkoff ), como Louis Barclay
 O Leão dos Moguls (1924, dir. Jean Epstein ), como Príncipe Roundghito-Sing
 Feu Mathias Pascal (1925, dir. Marcel L'Herbier ), como Mathias Pascal
 Michel Strogoff (1926, dir. Victor Tourjansky ), como Michael Strogoff
 Os Amores de Casanova (1927, dir. Alexandre Volkoff ), como Giacomo Casanova
 Rendição (1927, dir. Edward Sloman ), como Constantino
 O Presidente (1928, dir. Gennaro Righelli ), como Pepe Torre
 O Correio Secreto (1928, dir. Gennaro Righelli ), como Julien Sorel
 Der Adjutant des Zaren (1929, dir. Vladimir Strizhevsky ), como o príncipe Boris Kurbski
 Manolescu (1929, dir. Victor Tourjansky ), como Georges Manolescu
 O Diabo Branco (1930, dir. Alexandre Volkoff ), como Hadji Murat
 Sargento X (1932, dir. Vladimir Strizhevsky ), como Jean Renaud
 A 1002ª Noite (1933, dir. Alexandre Volkoff ), como Príncipe Tahar
 L'Enfant du carnaval  [ fr ] (1934, dir. Alexandre Volkoff ), como Henri Strogonoff
 Nitchevo (1936, dir. Jacques de Baroncelli ), como Meuter

Links Externos

 Photographs of Ivan Mosjoukine

Referências
Atores da Rússia
Nascidos em 1889
Mortos em 1939
Atores de cinema mudo

Ivan Mosjoukine


La Isla de Siltolá es una editorial sevillana de poesía fundada por el poeta Javier Sánchez Menéndez en 2009.

"Siltolá es una isla que no existe -explica Javier Sánchez Menéndez en una entrevista de Corina Dávalos publicada en Nuestro tiempo:
"Siltolá, una isla para la poesía"-, es un sitio (…) exclusivo para los poetas (…). Y un estilo de vida. Defendemos el libro de un autor a contracorriente, el primer libro de poesía de autor sin premio, y lo que queremos es limpieza y transparencia", nada de "morralla vanguardista" ni "surrealismo poético". "Siltolá tiene mucha vida y muy pocos problemas económicos. Estoy aprovechando una estructura ya existente y los libros se venden. Hemos conseguido estar en las librerías de toda España".

La editorial tiene una revista de poesía, Isla de Siltolá, creada con el objetivo, según su editor, de cubrir un hueco existente en el panorama literario y, del mismo modo, dar mayor difusión a la creación poética española e hispanoamericana contemporánea. En el consejo de redacción están Julio Martínez Mesanza, Luis Alberto de Cuenca, José Mateos, Olga Bernad y Abel Feu.

Una de las características más sobresalientes de las obras publicadas por esta editorial es, según señala Corina Dávalos, el diseño de las cubiertas de los libros de poesía, que poseen una cubierta ajedrezada reconocible que identifica a la editorial y la vincula con uno de los autores más insignes de la literatura española, Gómez de la Serna.

Colecciones
 Agua (poesía para chicos y grandes).
 Agua salada (narrativa y prosa).
 Álogos (entradas de blogs).
 Anejos de Siltolá.
 Arrecifes (poesía).
 Inklinks de Siltolá.
 Isla de Siltolá (revista de poesía).
 Levante (diarios).
 Nouvelle (novela breve, cuento, microrrelato, aforismo).
 Otra orilla (ensayo).
 Siltolá-Poesía (poesía).
 Vela de Gavia (poesía).
 Tierra (poesía).

Referencias

Editoriales de España
Editoriales de poesía

La Isla de Siltolá


An Pterostylis squamata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Brown. An Pterostylis squamata in nahilalakip ha genus nga Pterostylis, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Tasmania. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pterostylis

Pterostylis squamata


Gareth Williams er en amerikansk skuespiller. Han er sikkert bedst kendt for sin rolle som Mike Potter, en tilbagevendende karakter i tv-dramaet Dawson's Creek.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA

Gareth Williams (skuespiller)


Jurica Bajić (Vinkovci, 29. veljače 2000.), hrvatski nogometaš. Član HNK Hajduka iz Splita. 2019. godine potpisao je ugovor s prvom momčadi. Igrao za hrvatsku reprezentaciju do 14, do 16, do 17, do 18, do 19 i do 20 godina. 5. studenoga 2019. potpisao je profesionalni ugovor s Hajdukom do ljeta 2024. godine.

Izvori
Jurica Bajić Transfermarkt
Jurica Bajić potpisao s Hajdukom do 2024. godine!  HNK Hajduk Split. 5. studenoga 2019.

Životopisi, Vinkovci
Nogometaši Hajduka
 Hrvatski nogometaši
Aktivni nogometaši koje treba ažurirati

Jurica Bajić (nogometaš)


Set It Up este un film de comedie romantică,în regia lui  Claire Scanlon, scris de Katie Silberman, și în rolurile principale avându-i pe Zoey Deutch, Glen Pwell, Taye Diggs și Lucy Liu.

Filmul a fost lansat pe 15 iunie 2018, de Netflix.

Rezumat

Harper (Zoey Deutch) este asistenta de 25 de ani a lui Kristen (Lucy Liu) o jurnalistă și mai nou editorul unei reviste online specializată pe jurnalismul sportiv. Charlie (Glen Powell) este asistentul de 28 de ani a lui  Rick (Taye Diggs) care lucrează la finanțe. Ambii lucrează în aceeași clădire și se întâlnesc într-o seară când șefii lor au nevoie de cină. Harper comandase mâncare pentru ea și șefa ei, dar nu are bani să achite penntru aceasta, iar Charlie, care așteptase prea mult timp ca să comande mâncare, o achită și o ia pentru Rick. După ce Harper îi spune că va fi concediată dacă nu se întoarce cu mâncare, Charlie, ezitând, îi permite să ia o parte din cină.

Atunci când îl intâlnește a doua zi pentru a-i întoarce banii de mâncare, Harper își exprimă surprinderea când vede că Charlie lucrează pentru un șef atât de abuziv și solicitant. Charlie arată că Rick este bine conectat și o recomandare de la el ar garanta succesul său financiar. Harper își exprimă admirația profundă față de Kirsten și dorința ei de a scrie un fel de jurnalism sportiv, care ar face oamenii să plângă.Plângându-se că ei nu au timp pentru viața lor personală, Charlie glumește și spune că șefii lor ar trebui să fie împreună. Harper este degustată la început de comentariu, dar după un pic de gândire este deacord că ar trebui să își aducă șefii împreună, înțelegând că dacă ar fi un cuplu, ar avea mai puțin timp pentru job-ul lor. Charlie se alătură planului.

Inițial, au convenit să își facă șefii să  fie prinși în ascensor, dar planul merge rău atunci când li se alătură un bărbat care suferă de claustrofobie și începe să se dezbrace în momentul în care ascensorul rămâne blocat. După aceea, Charlie și Harper pun la cale un plan ca șefii lor să se așeze alături la un joc de baseball și să fie prinși de kiss-cam pentru a se săruta. După trei încercări, Rick și Kirsten se sărută. Încep o relație, iar Charlie are mai mult timp liber pentru iubita sa, Suze, iar Harper are timp pentru a-și găsi un iubit..

Cu toate acestea, lucrurile dintre Rick și Kristen se complică, iar Harper și Charlie realizează că ar trebui să se străduie mai mult pentru a-și ține șefii împreună. Ei planifică întâlniri, scriu notițe de scuze și schimbă programul lor pentru a nu coincide cu evenimente la care Harper și Charlie vor să ajungă. După ce a organizat o escapadă de week-end, Harper poate ajunge la petrecerea de logodnă a celei mai bunei prietene, Becca. Când partenerul ei nu mai apare, Charlie îi ține companie și ei doi petrec o întreagă seară dansând și mâncând pizza.

După vacanță, Rick și Kirsten se întorc și îi anunță că sunt logodiți. Harper și Charlie sunt încântați de veste, dar își dă seama că Rick a cerut-o în căsătorie pe Kirsten pentru a o enerva pe fosta lui soție cu care încă se vede pe ascuns. Charlie ascunde acest lucru de Harper, dar ea descporă când accidental aude o conversație la telefon dintre Rick și fosta lui soție. Se ceartă cu Charlie și e rămâne dezamăgită când află că el a știut totul despre înșelat, dar continuă să planifice nunta lui Rick cu Kirsten astfel încât infidelitatea să rămână un secret.

Harper se duce la Kirsten și îi explică că ea și Charlie au făcut tot posibilul ca Rick să o întâlnească. Încearcă să îi explice că este Rick o înșeală cu fosta lui soție, dar nu reușește pentru că este concediată imediar, iar planurile pentru nuntă rămân neschimbate.

Charlie o duce pe Suze la un restaurant scump unde înțelege că nu se iubesc deloc. Se desparte de ea și fuge la aeroport pentru a-și da demisia și a-i spune lui Kirsten că Rick nu o iubește și nu o cunoaște deloc. Kirsten înțelege că e adevărat și îl părăsește.

Harper trece printr-o criză, dar decide să scrie din nou. Rick îi cere ajutorul lui Charlie pentru a se împăca cu fosta lui soție pe care încă o iubește.

Kirsten o sună pe Harper și îi propune să o angajeze din nou, dar Harper refuză, spunând că vrea să se concentreze pe scris. Kirsten oferă să o ajute la editarea articolului ei.

Când pleacă, Harper îl vede pe Charlie care fusese sunat de Kirsten și înțelege că fosta ei șefă încearcă să îi aducă împreună. Charlie îi spune că și-a dat demisia. Ei realizează că sunt multe lucruri pe care le urăsc unul la celălalt, dar totuși sunt atrași unul de altul. Filmul se termină cu ei doi sărutându-se, după ce înțeleg că le pasă unui de celălalt.

Distribuție

 Zoey Deutch ca Harper, asistenta lui Kirsten
 Glen Powell ca Charlie Young, asistentul lui Rick
 Lucy Liu ca Kirsten Stevens
 Taye Diggs ca Richard "Rick"
 Joan Smalls ca Suze, iubita lui Charlie
 Meredith Hagner ca Becca
 Pete Davidson ca Duncan, prietenul gay a lui Charlie
 Jon Rudnitsky ca Mike, logodnicul lui Becca
 Noah Robbins ca Stagiar Bo

Producție
În februarie 2016, a fost anunțat că  Emilia Clarke a fost aleasă pentru film, cu Katie Silberman scriindu-l, în timp ce Justin Nappi și Julieta Berman îl vor produce, oar  Metro-Goldwyn-Mayer va distribui filmul. În Martie 2017, a fost anunțat Zoey Deutch și Glen Powell s-au alaturat distribuției filmului, că Deutch o va înlocui pe  Clarke. Netflix va distribui filmul. În iunie 2017, Taye Diggs, Lucy Liu și Joan Smalls s-au alăturat distribuției filmului.

Filmare
Filmarile au început în iunie 2017, în New York City.

Lansare
Filmul a fost lansat pe 15 iunie 2018.

Recepție
Pe site-ul de recenzii Rotten Tomatoes, filmul are un rating de 92%, în baza a 13 recenzii, și o medie de rating de 7.4/10. Pe Metacritic, filmul are o medie ponderată scor de 59 din 100, în baza a 9 de critici.

Referințe

Legături externe

Filme din 2018
Filme americane
Debuturi regizorale
Filme în limba engleză
Filme MGM
Filme Netflix

Lipeala (film)


2012 අගෝස්තු අග භාගය වන විට, සියෙරා ලියෝනයෙහි කොලරා පැතිරීමක් නිසා 327 ජනයා මරණයට පත්ව සිටියහ. මෙය එම රටෙහි වසර 15 තුල ඇතිවූ දරුණුතම කොලරා පැතිරීමයි. මෙම පැතිරීම ගිනි රාජ්‍යයටද බල පා ඇති අතර, වෙරළ අසබඩ ජලාශ්‍රයක් එම රට හවුලේ භාවිතා කරයි.

ආශ්‍රිත

2012 සියෙරා ලියෝන්හී කොලරාව පැතිරීම


An Jumellea gladiator in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Schltr.. An Jumellea gladiator in nahilalakip ha genus nga Jumellea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Jumellea

Jumellea gladiator


Pope County er navnet på 3 counties i USA:

 Pope County, Arkansas
 Pope County, Illinois
 Pope County, Minnesota

Pope County


Fraxinus paxiana er tegund af eskitré sem vex í Kína.

Tilvísanir

Smjörviðarætt

Fraxinus paxiana


Olaylar
 27 Ocak - Selçuklu Devleti'nin dağılmasından sonra Anadolu'da kurulan beyliklerden Osmanoğulları'nın başındaki Osman Gazi tarafından Osmanlı Devleti kuruldu.
 22-23 Aralık - Vadi el-Haznedar Muharebesi gerçekleşti.
 Karesi Beyliği kuruldu (dağılışı 1361).
 1299 yılında ülkeler ve liderleri listesi
 İnegöl kalesi fetih edildi.

Doğumlar
 Dimitri Mikhayloviç, Moskova Büyük Prensi ve Vladimir Büyük Dükü (ö. 1326)

Ölümler
 16 Ocak - Hüsâmeddin Lâçin, Mısır Memlûk Sultanı
 tarihi bilinmeyen
 Erik Magnusson, Norveç kralı (d. 1268)
 Nogay Han, Moğol lideri
 Zafer Han, Hindistanlı askeri lider.
Gündüz Bey, Ertuğrul Gazi'nin en büyük oğlu

1299


Die St. Petersburg White Nights 2009 im Badminton fanden in Gattschina bei Sankt Petersburg vom 1. bis zum 5. Juli 2009 statt. Der Referee war Dirk Kellermann aus Deutschland. Das Preisgeld betrug 15.000 US-Dollar, wodurch das Turnier in das BWF-Level 4A eingeordnet wurde.

Austragungsort
 Sporthalle Aerodrom, General Knysch Strasse 14A

Finalergebnisse

Weblinks
 Offizielle Webseite
 badminton.de

2009
Badminton 2009
BE Circuit 2009/10
Badmintonwettbewerb in Gattschina

St. Petersburg White Nights 2009


ශ්‍රී ලංකාවේ ලිඛිත ඉතිහාසය වසර 3000ක් පමණ අතීතයට විහිදෙන අතර සහ සාක්ෂ්‍ය සහිත ප්‍රාග් ඓතිහාසික මානව ජනාවාසයන්ගේ ඉතිහාසය අවම වශයෙන් වසර 125,000 ක් දක්වා විහිදේ. දිවයිනෙහි භූගෝලීය පිහිටුම සහ ඒ සබැඳි වරාය පිහිටීම්, පුරාණ සේද මාවත ක්‍රියාත්මකවූ සමයේ පටන් දෙවන ලෝක යුද්ධය දක්වාද  ශ්‍රී ලංකාවට උපායමාර්ගික වැදගත්කමක් ඇතිකරවා තිබිණි අතීතයේ දී අපරදිග විදේශිකයන් විසින් නිල වශයෙන් හෙලංකා, ලංකා, සිංහලේ යනුවෙන්ද, අරාබිවරුන් සීලාන්, සිලෝන්, සෙරන්දිබ් සහ තැප්‍රෝබේන් යන නම්වලින් හඳුන්වා ඇත. සිව් හෙළය, හෙළය, තම්බපන්නි, සීලදීප, රත්නදීප, ඉන්දියන් සාගරයෙහි මුතු ඇටය හා පෙරදිග ධාන්‍යාගාරය ආදී අන්වර්ථ නාම සහ විරුදාවලිවලින් ද ශ්‍රී ලංකාව හඳුන්වන ලදී. දෑත් එක්කොට ආයුබෝවන්/ආයිබෝං කීම ශ්‍රී ලාංකික සිංහලයන් අන් අය පිළි ගැනීමට භාවිතා කරන සාම්ප්‍රදායික ක්‍රමයයි

ශ්‍රී ලංකාවේ චන්ද්‍රිකා ඡායාරූපයක්
ශ්‍රී ලංකාව (ඉංග්‍රීසි: Sri Lanka /sriːˈlɑːŋkə,_ʔˈlæŋkə/ or i/ʃriːʔ/;, දෙමළ: இலங்கை ඉලං(ඞ්)ගෛ), නිල නාමය ශ්‍රී ලංකා ප්‍රජාතාන්ත්‍රික සමාජවාදී ජනරජය (පැරණි නාමය ලංකාව), යනු දකුණු ආසියාවට අයත්, ඉන්දියාවේ අග්නිදිග ප්‍රදේශයට සමීපව පිහිටා ඇති දූපත් රාජ්‍යයක් වේ. ශ්‍රී ලංකාව සතුව පවතින සමුද්‍රීය සීමාව වයඹ දෙසින් ඉන්දියාව සමගත් සහ නිරිත දෙසින් මාලදිවයින සමගත් මායිම්ව පවතී.

ශ්‍රී ලංකාවේ ලිඛිත ඉතිහාසය වසර 3000ක් පමණ අතීතයට විහිදෙන අතර සහ සාක්ෂ්‍ය සහිත ප්‍රාග් ඓතිහාසික මානව ජනාවාසයන්ගේ ඉතිහාසය අවම වශයෙන් වසර 125,000 ක් දක්වා විහිදේ. දිවයිනෙහි භූගෝලීය පිහිටුම සහ ඒ සබැඳි වරාය පිහිටීම්, පුරාණ සේද මාවත ක්‍රියාත්මකවූ සමයේ පටන් දෙවන ලෝක යුද්ධය දක්වාද  ශ්‍රී ලංකාවට උපායමාර්ගික වැදගත්කමක් ඇතිකරවා තිබිණි. පසුකාලීනව ඇරඹුණු බ්‍රිතාන්‍ය යටත් විජිත පාලනය සමයේ සිට වර්ෂ 1972 දක්වා කාලසීමාවේදී ශ්‍රී ලංකාව, ලංකාව (ඉංග්‍රීසී: Ceylon /sɪˈlɒnˌ seɪʔˌ siːʔ/) ලෙස හඳුන්වනු ලැබිණි.

බහුවිධ හා බහුසංස්කෘතික රාජ්‍යයක් වන ශ්‍රී ලංකාව, බොහෝ ආගම්, ජන වර්ග සහ භාෂා රැසකට නිවහන වේ. දිවයිනෙහි බහුතරය වූ සිංහල ජනතාවට අමතරව, එහි අනෙකුත් සුළු වාර්ගික කණ්ඩායම් ලෙස ශ්‍රී ලාංකික දෙමළ, ඉන්දියානු දෙමළ, මරක්කල, බර්ගර්, මැලේ, කාපිරි සහ ස්වදේශීය වැදි ජනතාව වාසය කරනු ලබයි. ඉතා පොහොසත් බෞද්ධ උරුමයක් සතු ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රථම ඉතිහාසමය බෞද්ධ ලේඛනගත කිරීම වන පාලි ත්‍රිපිටකය, ක්‍රි.පූ. 29 සිව්වන ධර්ම සංගායනා සමය තෙක් දිවයයි.

ශ්‍රී ලංකාව අර්ධ-ජනාධිපතිමය ක්‍රමය යටතේ පාලනය වන ඒකීය ජනරජයක් වේ. එහි පරිපාලන අගනගරය, ශ්‍රී ජයවර්ධනපුර කෝට්ටේ වන අතර, වාණිජ අගනගරය කොළඹ නගරයයි.

ශ්‍රී ලංකාව සතු විදේශ සබඳතා දිගු ඉතිහාසයකින් සමන්විතය. ශ්‍රී ලංකාව දකුණු ආසියානු කලාපීය සහයෝගීතා සංවිධානයේ (සාර්ක් සංවිධානය) ආරම්භක සාමාජිකයෙකු වන අතර, එක්සත් ජාතීන්, පොදු රාජ්‍ය මණ්ඩලය, ජී77, සහ නොබැඳි ජාතීන් යන සංවිධානවලද වත්මන් සාමාජිකයෙකු වේ. ශ්‍රී ලංකාව වර්ථමානයේ දකුණු ආසියානු කලාපය තුල ඉහලම මානව සංවර්ධන දර්ශක අනුස්ථිතියක් පෙන්නුම් කරන රටවල් ද්විත්වය (අනෙක මාලදිවයින වේ) අතුරින් එකක්ද වේ.

පටුන

 1වෙනත් නම්
 2ආණ්ඩුව
 3අගනුවර
 4වර්ග ප්‍රමාණය
 5ශ්‍රී ලංකාවේ ජාතික සංකේත
 6ශ්‍රී ලංකාවේ අතීතය
 6.1ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුගය
 6.2ඓතිහාසික යුගය
 6.2.1යටත් විජිත යුගය
 6.3නවීන යුගය
 6.3.1ලංකා රාජධානිය
 6.3.2ශ්‍රී ලංකා සමාජවාදී ජනරජය
 6.3.3කොටි ත්‍රස්තවාදය
 7ශ්‍රී ලංකාවේ පුරාවස්තු
 8භූගෝලය
 9ස්වභාවික ව්‍යසන
 10ශාක සහ සත්ත්ව සංහතිය
 11ශ්‍රී ලංකාවේ උප බෙදීම්
 11.1පළාත්
 11.2පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක
 12ජනතාව
 12.1ජනගහණය
 12.2සමාජය
 12.2.1ජාතීන්
 12.2.2භාෂා
 12.2.3ආගම්
 12.2.4බොජුන්
 13දේශපාලනය
 13.1ප්‍රධාන දේශපාලන පක්‍ෂ
 13.1.1තනි පක්‍ෂ
 13.1.2හවුල් සංධාන
 14අධ්‍යාපනය
 15ආර්ථිකය
 15.1කෘෂීකර්මය
 15.1.1දේශීය පරිභෝජනය සඳහා
 15.1.2අපනයන බෝග
 15.2කර්මාන්ත
 15.2.1සාම්ප්‍රදායික කර්මාන්ත
 15.2.2නව කර්මාන්ත
 16ස්වභාවික පරිසරය
 17ක්‍රීඩා
 18ආශ්‍රිත ලිපි
 19මූලාශ්‍ර
 20බාහිර යොමු

හෙළය


colorForth is a programming language from the Forth language's creator, Charles H. Moore, developed in the 1990s. The language combines elements of Moore's earlier Forth systems and adds color as a way of indicating how words should be interpreted. Program text is tokenized as it is edited; the compiler operates on the tokenized form, so there is less work at compile-time.

An idiosyncratic programming environment, the colors simplify Forth's semantics, speed compiling, and are said to aid Moore's own poor eyesight: colorForth uses different colors in its source code (replacing some of the punctuation in standard Forth) to determine how different words are treated.

colorForth was originally developed as the scripting language for Moore's own VLSI CAD program OKAD, with which he develops custom Forth processors. As the language gained utility, he rewrote his CAD program in it, spruced up the environment, and released it to the public. It has since gained a small following, spurred much debate in the Forth community, and sprung offshoots for other processors and operating environments. The language's roots are closer to the Forth machine languages Moore develops for his processors than to the mainstream standardized Forths in more widespread use.

The language comes with its own tiny (63K) operating system. Practically everything is stored as source code and compiled when needed. The current colorForth environment is limited to running on Pentium grade PCs with limited support for lowest-common-denominator motherboards, AGP video, disk, and network hardware.

Coloring in colorForth has semantic meaning. Red words start a definition and green words are compiled into the current definition. Thus, colorForth would be rendered in standard Forth as:
  : color forth ;

Yellow words are executed. The transition from green, to yellow, and back again can be used while defining words, to transition between compiling words into the current definition, executing words immediately (manipulating the data stack during compilation), and back again (adding the top of the data stack to the current definition) -- in other words, precomputing a value during compilation (a functionality that other languages use macros or optimizing compilers for).

Moore developed Forth in the early 1970s and created a series of implementations of the language. In the 1980s he diverged from the standardization of the language, instead continuing to evolve it. He developed a series of Forth-like languages, each extreme in its simplicity: Machine Forth, OKAD, colorForth.

Moore has stated that color is only one option for displaying the language. One of Moore's papers on colorForth was printed in black and white, but used italics and other typographical conventions to present source code.

References

External links

Concatenative programming languages
Experimental programming languages
Forth programming language family

ColorForth


O Samsung Galaxy A30 é um smartphone Android desenvolvido e fabricado pela Samsung Electronics. Faz parte da série Galaxy A, que é voltada para o mercado intermediário. A empresa lançou este telefone 2 de março de 2019.

O A30 se destacou pela sua tela e interface de usuário, mas decepcionou em relação ao desempenho do telefone, à duração da bateria e à qualidade da câmera.

Especificações

Software
O smartphone sai de fábrica com sistema operacional móvel Android 9 com a interface One UI 1.0 da Samsung. Além de Bluetooth 5.0 e Wi-fi, o A30 oferece serviços exclusivos da Samsung, como o assistente inteligente Bixby, o sistema de pagamentos Samsung Pay e o aplicativo de bem-estar Samsung Health.

Recepção

O Galaxy A30 recebeu elogios pela sua tela, software e bateria, mas foi criticado pelo seu chipset com problemas de desempenho e pela sua câmera de qualidade "média", segundo Deepak Rajawat, da smartprix, e Sanket Vijayasarathy, da India Today. Tom Bedford e Matt Swider da TechRadar também destacaram a tela vibrante do A30, mas acharam o telefone grande demais para manusear com facilidade. Shekhar Thakhan da 91mobiles gostou da tela AMOLED, da interface One UI e da bateria do telefone, mas não da parte traseira que "atrai impressões digitais".

Dispositivos com sistema operativo Android
Samsung Galaxy A
Smartphones

Samsung Galaxy A30


An Dendrocalamus hait in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elizabeth A. Widjaja. An Dendrocalamus hait in nahilalakip ha genus nga Dendrocalamus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrocalamus

Dendrocalamus hait


Epic Records er bandarísk tónlistarútgáfa í eigu Sony Music Entertainment. Félagið var stofnað árið 1953 af Columbia Records fyrir djass og klassíska tónlist, en hefur síðan stækkað til að sjá um stefnur líkt og popp, R&B, rokk og hipphopp. Epic er eitt af aðal fjóru fyrirtækjunum undir Sony Music, ásamt Columbia Records, RCA Records og Arista Records.

Listamenn
Eftirfarandi eru nokkrir listamenn og hljómsveitir sem hafa starfað hjá Epic Records.

 ABBA
 AC/DC
 Audioslave
 Korn
 Lamb of God
 Meat Loaf
 Michael Jackson
 Ozzy Osbourne
 Shakira
 Steve Vai

Tenglar

Bandarískar tónlistarútgáfur

Epic Records


An Ascolepis pinguis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Baron Clarke. An Ascolepis pinguis in nahilalakip ha genus nga Ascolepis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ascolepis

Ascolepis pinguis


Ocuparea Romei (în ) de pe 20 septembrie 1870 a fost evenimentul final al procesului îndelungat de unificării Italiei cunoscut ca Risorgimento, care a marcat înfrângerea Statelor Papale conduse de papa Pius al IX-lea și unificarea peninsulei italiene sub regele Victor Emanuel al III-lea al Italiei din Casa de Savoia.

Ocuparea Romei a pus capăt domniei de 1.116 ani (754–1870) a Sfântului Scaun în Statele Papale și este comemorată prin denumirea străzilor Via XX Settembre, care există în toată Italia.

Începuturile
Din nefericire pentru Italia, Camillo Benso Conte de Cavour a murit la scurtă vreme după proclamarea unității țării, lăsând succesorilor lui găsirea unor soluții pentru rezolvarea problemelor încurcate ale Veneției și Romei. Austriecii controlau Veneția, iar papa Roma. Cavour crezuse cu tărie că, fără Roma pe post de capitală, unificarea Italiei nu era desăvârșită. Datorită poziției istorice a Orașului Etern, cu tradițiile și monumentele lui nemuritoare, italienii nu puteau permite unei alte puteri să îl stăpânească. Succesorul lui, Ricasoli, a spus că "Să mergi la Roma nu este doar un drept, este o necesitate inexorabilă". În ceea ce privește relațiile viitoare dintre biserică și stat, dictonul favorit a lui Cavour fusese "o biserică vineri într-un stat liber" prin care înțelegea că biserica trebuie să fie complet liberă să își exercite puterile sale spirituale și să lase problemele politice exclusiv în seama statului.

Al Doilea Război de Independență al Italiei

În timpul celui de-al doilea război de independență al Italiei, cea mai mare parte a Statelor Papale a fost cucerită de armata piemonteză, iar noul Regat al Italiei unificat a fost proclamat în martie 1861, când primul Parlament Italian a fost convocat în Torino.

Pe 27 martie 1861 Parlamentul Italiei a proclamat Roma drept capitală a Regatului Italiei, dar guvernul italian nu a putut să se mute în oraș, deoarece nu controla teritoriul. În plus, împăratul Napoleon al III-lea menținea o garnizoană franceză în oraș în sprijinul papei Pius al IX-lea, care era hotărât să nu cedeze puterea seculară în Statele Bisericii (nimeni nu îi contesta autoritatea spirituală în cadrul Bisericii Romano-catolice).

În anul 1868, de Sărbătoarea Sfinților Petru și Pavel, papa Pius al IX-lea a convocat Conciliul Vatican I, în timpul căruia a fost proclamată dogma infailibilității papale.

Războiul franco-prusac
În iulie 1870 a izbucnit Războiul franco-prusac. La începutul lunii august Napoleon al III-lea și-a rechemat militarii din Roman. Nu doar că francezii aveau nevoie de trupe în lupta de apărare a țării, dar erau îngrijorați în mod real că italienii aveau să se folosească de prezența garnizoanei franceze în Roma ca pretext pentru o declarație de război. În timpul războiului austro-prusac, Italia se aliase cu Prusia, iar opinia publică din peninsulă era de partea prusacilor încă de la începutul războiului. Retragerea garnizoanei franceze a detensionat relațiile dintre cele două state, iar Italia a rămas neutră pe timpul noului conflict militar.

După retragerea garnizoanei franceze, italienii au cerut în cadrul unor ample demonstrații publice ca guvernul italian să preia controlul asupra Romei. Roma era încă sub protecția franceză, iar un act ostil ar fi putut să fie considerat ca un act de război împotriva Imperiului Francez. Mai mult, deși Prusia se afla în război cu Franța, ea intrase într-o alianță dificil de menținut cu statele catolice din sudul Germaniei, împotriva cărora luptase alături de Italia doar cu patru ani mai înainte. Deși prim-ministrul prusac Otto von Bismarck nu era un prieten al papalității, el știa că orice război care a pus Prusia și Sfântul Scaun în tabere opuse ar fi supărat stânjenit în mod sigur o coaliție delicată pan-germană și ar fi ridicat piedici propriile sale planuri atent elaborate pentru unificarea națională. Atât pentru Prusia, cât și pentru Italia, orice greșeală care ar provocat desființarea coaliției pan-germane ar adus cu ea riscul intervenției Austro-Ungariei într-un conflict european mai larg.
Mai presus de toate, Bismarck a făcut toate eforturile diplomatice pentru a menține conflictele Prusiei din deceniile al șaselea și al șaptelea la nivelul de războaie regionale și să împiedice scăparea lor de sub control și degenerarea într-un conflict general european.

Prin urmare, nu numai că Prusia nu a putut să facă niciun fel de alianță cu Italia împotriva Franței, ci a trebuit să depună eforturi diplomatice pentru ca să mențină neutralitatea Italiei și ca să menține pacea în peninsulă, cel puțin până când nu trecea primejdia legării unui conflict potențial italo-francez cu războiul propriu cu Franța. În plus, armata franceză era considerată încă cea mai puternică din Europa și italienii nu erau dispuși să-l provoace pe Napoleon.

Numai după înfrângerea lui Napoleon și a armatei sale în bătălia de la Sedan situația sa schimbat radical. Împăratul francez a fost detronat și forțat să plece în exil. Militarii celor mai bune unități franceze au fost luați prizonieri sau uciși la Sedan, iar germanii și-au exploatat succesul în asediul Parisului. Trebuind să facă față nevoii presante să apere capitala cu unitățile disponibile, noul guvern francez nu era capabil din punct de vedere militar să inițieze vreo acțiune punitivă împotriva Italiei. În orice, noul guvern privea cu mult mai puțină simpatie Sfântul Scaun și era mult mai puțin dispus să apere poziția papei.

În cele din urmă, cu un guvern francez organizat pe o bază mai democratică și după ce condițiile dure de pace impuse de germani au au devenit publice, opinia publică italiană s-a schimbat brusc în favoarea Franței. Date fiind aceste evoluții, perspectiva unei intervenții străine în peninsulă provocate de un conflict intern aproape că dispăruse.

Propunerea de pace făcută papei Pius al IX-lea
Regele Victor Emmanuel al II-lea l-a trimis pe contele Gustavo Ponza di San Martino cu o scrisoare personală pentru Papa Pius al IX-lea, cu propuneri pentru salvarea prestigiului Sfântului Scaun și care ar fi permis intrarea pașnică a armatei italiene în Roma cu pretextul protejării papei. În afară de scrisoare, contele purta un document pe care Lanza îl pregătise, prezentând zece articole care să servească drept bază pentru un acord între Italia și Sfântul Scaun.

Papa urma să își păstreze inviolabilitatea și prerogativele care îi reveneau ca suveran. Orașul Leonin urma să rămână "sub jurisdicția și suveranitatea complete ale Pontifului". Statul italian urma să garanteze papei libertatea de comunicare cu lumea catolică, precum și imunitatea diplomatică pentru nunții și pentru ambasadorii papali cât și diplomații străini la Sfântul Scaun. Guvernul urma să ofere un fond anual pentru papă și cardinali, egal cu suma care le era alocată în acel moment de bugetul statului pontifical, plus că urma să preia pe ștatul de plată al statului italian toți funcționarii publici și soldați papali, deoarece erau italieni, cu dreptul complet la pensie câtă vreme erau cetățeni italieni.

Potrivit lui Raffaele De Cesare:
Primirea făcută de papă lui San Martino [10 September 1870] a fost neprietenoasă. Papa Pius al IX-lea și-a permis să aibă izbucniri violente pentru a să scape de el. aruncând scrisoarea regelui pe masă, el a exclamat: "Frumoasă loialitate! Sunteți cu toții o grămadă de vipere, de fățarnici, cărora le lipsește credința." Se referea probabil la alte scrisori primite de la rege. După ce s-a mai calmat, el a exclamat: "Eu nu sînt prooroc și nici fecior de prooroc, dar vă spun vouă, voi nu veți intra niciodată în Roma!" San Martino a fost atât de umilit, că a plecat a doua zi.

Fuga lui Pius al IX-a din Roma

Papa Pius al IX-lea a luat de mai multe ori în considerare în timpul pontificatului său părăsirea Romei. În primii ani după alegerea lui ca papă, organizații secrete al cetățenilor s-au înmulțit în oraș (precum "Circolo Romano" de sub conducerea lui Ciceruacchio) și au militat pentru instituirea unui guvern constituțional, ales democratic, pentru îndepărtarea miniștrilor-preoți de la putere și declararea neîntârziată a războiului împotriva Austriei, țară care menținea sub ocupație străină o bună parte a Italiei.

Pe 8 februarie 1848 au izbucnit revolte de stradă ample, organizate împotriva guvernării de către Statele Papale și, până la 14 martie 1848, Pius al IX-lea a fost obligat să recunoască constituția italiană, însă, în ultima sa alocuțiune de pe 29 aprilie, papa a proclamat solemn că, în calitate de "părinte al creștinătății", el nu ar putea niciodată susține o campanie militară împotriva ocupației austriece a Italiei.

Frecvența protestelor populare împotriva Statelor Papale s-a înmulțit în întreaga peninsulă italiană. În acest timp Pius al IX-lea era denunțat cu tărie ca trădător al Italiei. Primul lui ministru Pellegrino Rossi a fost înjunghiat mortal în pe treptele Palatului Cancelariei, iar a doua zi, chiar papa a fost asediat de o mare mulțime de protestatari înfuriați care se adunaseră la Palatul Quirinal. Palma, un prelat papal, care s-a aflat în fața unei ferestre, a fost împușcat, iar Pius al IX-lea a hotărât să fugă din Roma și să cedeze puterile sale unei republici constituționale italiene.

Cu ajutorul ambasadorului Bavariei, contele Spaur, și a ambasadorului Franței, ducele d'Harcourt, papa Pius al IX-lea a evadat deghizat din Palatul Quirinal pe 24 noiembrie 1848. (Există mai multe variante cu privire la evadarea papei – Pius ar fi fost îmbrăcat ca simplu preot sau ca valet de trăsură). Papa s-a refugiat la Gaeta, unde i s-au alăturat de cei mai mulți dintre cardinali. Pe 9 februarie 1849 revoluționarii democrați ai noii republici italiene au ocupat Roma, au proclamat Republica Romană (1849) și au abolit jurisdicția Sfântului Scaun (puterea terporală – politică și seculară). Papa Pius al IX-lea a cerut mai târziu ajutorul liderilor catolici din Franța, Austria, Spania și Neapole pentru repunerea în drepturi a Statelor Papale, iar pe 29 iunie 1849 trupele franceze comandate de generalul Charles Oudinot au restaurat Statele Papale. Pe 12 aprilie 1850 Pius al IX-lea s-a reîntors la Roma.
Un incident ulterior a avut loc în 1862, când Giuseppe Garibaldi, aflat în Sicilia, aduna voluntari pentru o campanie pentru cucerirea Romei sub sloganul Roma o Morte (Roma sau moarte). La 26 iulie 1862, înainte ca Garibaldi și voluntarii săi să fi fost opriți de Armata Regală Italiană în Bătălia de la Aspromonte:

Două alte incidente au apărut după cucerirea Romei și suspendarea Conciliului Vatican I. Otto von Bismarck avea să îi mărturisească lui Moritz Busch:

Roma ocupată de Raffaele Cadorna

Armata italiană comandată de generalul Raffaele Cadorna a traversat frontiera papală pe 11 septembrie și a înaintat spre Roma încet, în speranța că poate fi găsită o soluție negociată. Garnizoanele papale au fost retrase din Orvieto, Viterbo, Alatri, Frosinone și alte puncte câteva întărite din Lazio. Papa Pius al IX-lea era de fapt convins de inevitabilitatea capitulării. Când armata italiană a ajuns în dreptul zidurilor aureliene, care apărau orașul, au fost întâmpinate de forțele papale comandate de generalul Hermann Kanzler. Forțele papale erau formate din Garda Elvețiană Pontificală și câțiva zuavi—voluntari francezi, austrieci, olandezi, spanioli și alte țări catolice —în total 13.157 de soldați, față de cei aproximativ 50.000 de militari italieni.

Armata italiană au ajuns în fața zidurilor Aureliene pe 19 septembrie și au asediat Roma. Papa Pius al IX-lea a decis că predarea orașului nu poate fi acceptată decât după ce trupele sale au fi opus suficientă rezistență pentru ca să fie clar că preluarea controlului de către armata italiană nu a fost acceptată în mod liber. Pe 20 septembrie, după un bombardament de artilerie de trei ore care a deschis o spărtură în zidurile aureliene la Porta Salaria și Porta Pia (Breccia di Porta Pia), infanteria de asalt piemonteză a intrat în Roma. În timpul luptelor au fost uciși 49 de soldați italieni și 19 zuavi papali. Un plebiscit ținut pe 2 octombrie a legitimat încorporarea Romei și a regiunii Lazio în Regatul Italiei.

Orașul Leonin, cu excepția Vaticanului, sediu papei, a fost ocupat de soldații italieni pe 21 septembrie. Guvernul ar fi fost de acord ca papa să păstreze controlul asupra Orașului Leonin, dar papa nu a fost de acord să renunțe la pretențiile asupra unui teritoriu mai întins și a pretins că, de vreme ce armata lui a fost demobilizată, în afară de Garda Elvețiană Pontificală, nu ar fi fost capabil să asigure ordinea publică chiar într-un teritoriu atât de mic.

Via Pia, drumul care începea în dreptul Porta Pia, a fost rebotezat Via XX Settembre. Ulterior, drumul principal care duce la catedrala localității a fost rebotezat Venti Settembre în mai multe orașe italiene.

Scriitorul Edmondo De Amicis a participat la ocuparea Romei în calitate de ofițer al armatei italiene.

"Problema Romană" și Mussolini și Tratatul de la Lateran

În timpul procesului de unificare a Italiei de la începutul secolului al XIX-lea Statele Papale s-au opus încorporării în noul regat, chiar dacă alte state italiene, cu excepția San Marino, acceptaseră unificarea. Visul lui Camillo Cavour de proclamare a Regatului Italiei de pe treptele  Bazilicii Sfântul Petru nu s-a înfăptuit. Tânărul regat italian a invadat și ocupat Romagna (zona de est a Statelor Papale) în 1860, lăsându-i papei controlul doar asupra regiunii  Latium. Latium, care includea și Roma, a fost anexat în timpul acțiunii de ocupare a Romei. Timp de aproape șaizeci de ani, relațiile dintre papalitate și guvernul italian au fost încordate, iar statutul legal al papei a devenit cunoscut ca "Problema Romană".

Negocierile pentru rezolvarea Problemei Romane au început în 1926 între guvernul italian și Sfântul Scaun și au fost finalizate prin înțelegerile cunoscute ca " Patti Lateranensi", semnate în numele regelui Victor Emanuel al III-lea al Italiei de Benito Mussolini, premir și șef al guvernului, și pentru papa Pius al XI-lea de Pietro Gasparri, Cardinal Secretar de Stat, pe 11 februarie 1929. Înțelegerile au fost semnate în palatul Lateran, care a și dat numele tratatului.  Tratatul de la Lateran  din 1929 stabilea că Sfântul Scaun renunța la pretențiile asupra celei mai mari părți a orașului Roma în schimbul recunoașterii de către Italia a Statului Vatican.

Pe 20 septembrie 2000 a apărut un articol în publicația catolică Avvenire:

Vedeți și:

Unificarea Italiei
Relațiile internaționale dintre Marile Puteri (1814–1919)

Note

Bibliografie
 De Cesare, Raffaele. (1909).The Last Days of Papal Rome. London: Archibald Constable & Co.

Schapiro, J. Salwyn, Ph.D., Modern and Contemporary European History (1815-1921) (Houghton Mifflin Company, The Riverside Press Cambridge, 1921, Revised Edition)

Resurse internet

Articol de Angela Pellicciari
Rezumat istoric pe cronologia.leonardo.it
Zuavii papali
Papal States and all that : Part 1. Vatican Radio.
Papal States and all that : Part 2. Vatican Radio.

Risorgimento
Bătăliile Italiei
Istoria Italiei
Istoria Bisericii Catolice

Anexarea Romei de către Regatul Italiei


Harambe var en gorilla, (født 27 maj 1999,) der blev skudt og dræbt i Cincinnati Zoo i USA den 28. maj 2016, da en lille dreng kravlede ned i hans bur. Zoo-folkene troede, at Harambe var ved at skade barnet, og skød ham derfor for at kunne redde drengen.

Han er blevet foreviget i form af et Internet meme.

Noter

Eksterne henvisninger

Internetfænomener
Berømte aber

Harambe


Ivica Sertić (Zagreb, 1927. – 19. svibnja 2020.), hrvatski baletni koreograf, solist i pedagog te slikar

Životopis
Rođen je u Zagrebu gdje je pohađao gimnaziju i Muzičku akademiju, a zatim baletni studio Ane Roje i Oskara Harmoša. Godine 1948. postaje članom baletnog ansambla Hrvatskoga narodnog kazališta u Zagrebu gdje radi do 1955. godine. Ubrzo postaje solist koji se naročito ističe u karakternim ulogama.
Usavršavao se u Londonu, Parizu i Moskvi.

Na zagrebačkoj su mu pozornici najzapaženiji uspjesi bili naslovna uloga u baletu Frana Lhotke Đavo u selu, Princ u Baranovićevoj Kineskoj priči, Momak u Hristićevoj Ohridskoj legendi, Tatarski vođa u Lhotkinoj Baladi o jednoj srednjovjekovnoj ljubavi, naslovna uloga u Petruški Stravinskog i Corregidor u de Fallinom Trorogom šeširu.
Uskoro se oženio balerinom Ludmilom Naranžom. Kad su se vjenčali, živjeli su odvojeno, svatko kod svojih roditelja, jer si nisu mogli priuštiti stan. Kad su ga pozvali plesati u inozemstvo, prihvatio je te je sa suprugom otputovao u Heidelberg.

Godine 1956. postaje baletnim solistom u Frankfurtskoj operi gdje četiri godine surađuje s poznatim koreografima Walterom Goreom i Tatjanom Gsowskom. U Frankfurtu je dao zapažene nastupe u glavnim ulogama u baletima Trnoružici Čajkovskog, Egakovu Abraxsasu, Chabrierovim Marionetama, Fortnerovim Pokretima, Nonovom Don Perlimplinu, Agonu Stravinskog i dr.
Balet Don Perlimplin donio mu je osobit uspjeh, smatrao ga je najzanimljivijim baletom u kome je do sada nastupao.

Bio je ravnatelj baleta i koreograf u Heidelbergu i Lübecku, a od 1965. u Wuppertalu. Angažmani i gostovanja na drugim inozemnim, scenama donijeli su Sertiću internacionalnu afirmaciju ne samo kao plesaču već i kao koreografu. Među njegovim se koreografijama ističu i klasična djela, poput Vivaldijeva Concerta grossa i Mozartova Divertimenta, no posebno je uspjehe postigao u suvremenom repertoaru. Od 1973. do mirovine 1985., bio je ravnatelj baleta u teatru Gärtnerplatz, u Münchenu.

Nakon odlaska u mirovinu neko vrijeme radio je na Baletnoj akademiji u Münchenu, a onda se prestao baviti baletom. Posvetio se slikarstvu kojim se također bavio s puno ljubavi.

Uz njegovo su ime vezane i praizvedbe Malecova Pokušaja o Sizifu, Wittenbachova Okovanog, Tanzmanova Uskrsnuća, Philippeauova Rascjepa i Kelemenovih Napuštenih koje ujedno predstavljaju njegov prvi koreografski rad u Hrvatskome narodnom kazalištu u Zagrebu. Koreografirao je Crveni mantil Luigia Nona (po Lorci), Čudesnog mandarina Bele Bartoka, Put Ligetya-Beria, Concero B.A.Zimmermana, 'Pulcinellu Stravinskog, Delibesovu Coppéliju, zatim Peću i vuka, Romea i Juliju te Pepeljugu Prokofjeva. Od karijere se oprostio upravo u Zagrebu. Postavio je 1999. godine Kelemenov balet Dom Bernarde Albe'', modernu koreografiju. To je bio zadnji balet kojeg je osmislio.

U Njemačkoj je živio i radio preko 50 godina.

Za 1998./99. dobio je Nagradu hrvatskog glumišta za najbolje koreografsko, redateljsko ili dirigentsko ostvarenje u baletnoj predstavi.

Godine 2011. dobio je Nagradu Hrvatskog društva profesionalnih baletnih umjetnika za doprinos baletnoj umjetnosti. Na dodjeli u Foyeru HNK u Zagrebu održana je i izložba njegovih slika. Svojim dugim i plodonosnim radom obogatio je hrvatsku i europsku kulturu, ostvarivši zavidan umjetnički opus.

Dugogodišnji istaknuti član Hrvatskog društva profesionalnih baletnih umjetnika (HDPBU).

Izvori

Životopisi, Zagreb
Hrvatski baletani
Hrvatski koreografi
Hrvatski baletni pedagozi
Hrvatski slikari
Hrvati u Njemačkoj

Ivica Sertić


Johannes Vetter (Dresden, 26. kolovoza 1993.) njemački je atletičar, natjecatelj u bacanju koplja.

Prvi nastup u seniorskoj konkurenciji ostvario je osvajanjem 7. mjesta na Svjetskom prvenstvu 2015. u Pekingu.

Godinu poslije, na Europskom prvenstvu u Amsterdamu bio je 16., ne plasiravši se u završnicu među 12 najboljih.

Iste godine nastupio je i na Olimpijskim igrama u Rio de Janeiru, gdje je u prednatjecanju zauzeo 2., a u završnici 4. mjesto.

Na svjetskom prvenstvu 2017. u Londonu je osvojio zlatnu medalju, a na SP 2019. u Dohi brončanu.

Izvori

Njemački atletičari
Bacači koplja

Johannes Vetter


Chissioua Mbouzihttp://travelingluck.com/Africa/Mayotte/Mayotte%20(general)/_1090249_Chissioua%20Mbouzi.html o Islote Mbouzi (en francés: Îlot Mbouzi) es una isla francesa, en el océano Índico situada en la entrada norte del canal de Mozambique en el archipiélago de las Mayotte. Que junto a Grande-Terre, Petite Terre y Chissioua Mtsamboro forma el Departamento de ultramar francés de Mayotte, donde constituye la cuarta isla más grande del grupo.

Se encuentra ubicada frente al pueblo de Passamainti, entre Grande y Petite Terre.Tiene una superficie de 84 hectáreas y se eleva a una altitud máxima de 153 m. Su suelo está compuesto principalmente de ceniza (roca volcánica muy degradada por el tiempo). La isla está deshabitada, pero en el pasado fue utilizada por los pastores para apacentar sus rebaños de cabras (m'bouzi en Idioma mahorés que significa "cabra").

Véase también
 Océano Índico
 Francia de ultramar

Referencias

Enlaces externos

Archipiélagos e islas de Mayotte

Chissioua Mbouzi


An Luisia recurva in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Gunnar Seidenfaden. An Luisia recurva in nahilalakip ha genus nga Luisia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Luisia

Luisia recurva


El desierto de Gurbantunggut (), también conocido como desierto de Dzoosotoyn Elisen es un desierto localizado en el noroeste de la República Popular de China, en el norte de región autónoma uigur de Xinjiang. Tiene una superficie de unos 48.000 km² y está a una altitud comprendida entre los 300 y 600 metros sobre el nivel del mar. Es el segundo desierto más grande de China (y de Xinjiang), después del desierto de Taklamakan, que se encuentra en la cuenca del Tarim.

Geografía

El desierto de Gurbantunggut ocupa gran parte de la cuenca de Zungaria, un área remota, árida, y abrupta. Está limitado, al sur, por las montañas Tian Shan, que lo separan de la cuenca del río Ili, de la depresión de Turfan y de la cuenca del Tarim, al sur de Xinjiang; al norte, por las montañas del macizo de Altái; al este, las cadenas de Altái y Tian Shan se unen y se abren al desierto de Gobi; al oeste, la cuenca se abre por la puerta de Zungaria o paso de Alataw a las estepas de Kazajistán y los valles del Emin y el Irtysh. Esta apertura permite que el aire siberiano, frío y húmedo, entre en el Gurbantunggut. De hecho, este desierto tiene precipitaciones anuales de 200 mm y, con las nieves invernales, las arenas quedan fijadas o semifijadas, y algunas plantas pueden crecer en él.

El desierto está escasamente poblado, en su mayoría por personas pertenecientes a la etnia uigur. Una cadena de ciudades, de la que la mayor es Ürümqi, capital de Xinjiang, se encuentran en una franja poblada al sur del desierto (la ruta del ferrocarril de Lanxin), que es irrigada por corrientes de agua alimentadas por los glaciares que fluyen de las Tian Shan. La carretera nacional china G-216 cruza el desierto en dirección norte-sur, desde la ciudad de Altay hasta Ürümqi.

El clima de la zona es templado, pero muy continental. El eco-ambiente del desierto es muy frágil y el impacto de las actividades humanas sobre el ecosistema, incluida la construcción de una carretera transdesertica, ha sido cada vez más importante.

Vegetación

Desierto templado, el desierto de Gurbantunggut comporta una cobertura de líquenes, en su parte sur, que desempeñan un papel clave en la fijación de la arena. Los líquenes, según las zonas, son de diferentes especies y se encuentran en diversas etapas de desarrollo. Se habla entonces preferencialmente de una capa biológica para describir estos líquenes. Además, la cubierta orgánica no está presente en toda la superficie del desierto: mientras que el sur tiene una cobertura permanente, las otras zonas tienen una cobertura más dispersa. Una tesis estima que al menos el 30% de los suelos del desierto están cubiertos con una capa biológica. Estos líquenes se encuentran principalmente en el sur del desierto. De hecho, en este entorno, la erosión ha ganado o desarrollado loess más fértiles que los otros suelos del desierto.

El desarrollo de actividades industriales medioambientalmente costosas, como la extracción petrolifera, contribuye al deterioro de las condiciones de crecimiento de la vegetación. De hecho, las dunas están menos estabilizadas y el riesgo de desertificación, por la progresión eólica de las dunas, crece. Sin embargo, se ha puesto en evidencia que las arenas pueden ser estabilizadas y el riesgo de desertificación controlado tomándose el tiempo para replantar las dunas.

Particularidad
En este desierto está el polo de inaccesibilidad de la Tierra, el punto sobre la superficie de la tierra más alejado de cualquier mar (). Fue estimado de forma precisa y alcanzado el 27 de junio de 1986 por los exploradores británicos Nicholas Crane y el dr. Richard Crane; la ubicación, por la razón que sea (posiblemente, un nombre de Mongolia) fue descrita como desierto de Dzoosotoyn Elisen. Esta posición está a más de 2.600 km de la costa más cercana.

Véase también
 Zungaria
 Desierto de Kumtag
 Polo de inaccesibilidad

Notas

Enlaces externos

 (en inglés) The spatial distribution patterns of biological soil crusts in the Gurbantunggut Desert, Northern Xinjiang, China
 (en inglés) A new oasis in the southwestern margin of the Gurbantunggut Desert

Gurbantünggüt

Desierto de Gurbantünggüt


سيارة الإطفاء هي عربة صممت خصيصا للمساعدة في إخماد الحرائق، حيث تنقل رجال الإطفاء إلى مكان الحريق وتحوي المعدات اللازمة التي تمكنهم من إخماد الحريق مثل الماء، والخراطيم والسلالم ومعدات الإسعاف الأولية للمصابين. ولديها القابلية لحمل كميات كبيرة من الماء ومواد الأطفاء الأخرى كالرغوة والبودرة الجافة كما أنها تتميز بالقوة والسرعة حتي تتمكن من الاستجابة للحريق في أي مكان وبأسرع وقت ممكن وهنالك عده أنواع من عربات الأطفاء فالعربات الخاصة بحرائق المباني تختلف عن تلك التي تستعمل في المطارات العسكرية والمدينة لإطفاء حرائق الطائرات من حيث المعدات ومن حيث آلية العمل ولكن في العموم نفس الشركات التي تنتج كلا النوعين هي شركات مميزة كشركة مرسيدس الألمانية وشركة اوشكوش الأمريكية.

مصادر

طالع أيضا

 إطفاء الحرائق
 الدفاع المدني

شاحنات
عربات طوارئ
معدات مكافحة النيران

سيارة إطفاء


Det sorte hul er en dansk kortfilm fra 2005 med instruktion og manuskript af Martin Mortensen.

Handling
Allan vil bare være alene i sin beskidte og ulækre lille lejlighed, men hans irriterende ekskæreste, Janne, prøver at ruske noget fornuft ind i ham, og desuden leder hun efter sit gamle arvestykke af et tæppe. En dag opdager Allan et mystisk sort hul midt i gulvet. Meget praktisk, hvis man vil af med noget...

Medvirkende
 Tao Hildebrand - Allan
 Tina Steen Jensen - Janne
 Kelvin Mose Larsen - Flyttemand
 Niels Anders Thorn - Pantefoged

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2005

Det sorte hul


344P/Read, komet Jupiterove obitelji. Predotkriven na snimcima astronomskog projekta Spacewatch.

Izvori

Kometi

344P/Read


El Jardín Botánico de Tourcoing ( en francés: Jardin botanique de Tourcoing) es un arboreto y jardín botánico de 11,900 m² de extensión, dependiente administrativamente de la comuna de Tourcoing, Francia.

Localización
El jardín se ubica en la calle Moulin Fagot n. 32 en Tourcoing, departamento del Norte-Paso de Calais, Francia.

Se encuentra abierto todos los días del año sin cargo alguno.

Historia
El jardín fue creado en 1917 en el sitio de uno de los jardines familiares privados tan frecuentes en Tourcoing.

Recientemente, el jardín ha sido ampliado y renovado.

Colecciones
Actualmente el jardín se encuentra distribuido en cinco secciones:

 Alameda de los cerezos
 Invernaderos para colecciones y dedicados a la educación.
 Jardín a la francesa, jardín simétirco dividido en cuatro cuadrantes
 Jardín a la inglesa
 Jardín nuevo con temática norteamericana

El jardín alberga unos bellos especímenes de Fagus sylvatica, Pinus nigra, y Tilia platyphyllos, además de otros árboles como Acer pseudoplatanus, Aesculus hippocastanum, Fraxinus excelsior, Platanus x acerifolia, Populus nigra, Prunus serrulata, Robinia pseudoacacia, Taxus baccata, y Tilia platyphyllos, con árboles de menor porte como Acer platanoides, Ailanthus altissima, Crataegus, Fagus sylvatica, Gingko biloba, Gleditsia triacanthos, Ilex aquifolium, Pinus griffithii, Pinus mugo, Pinus nigra, Pyrus communis, Salix alba, Sophora japonica, Taxus baccata, y Tilia americana.

Véase también
Jardín Botánico del Campus de Savonlinna
Jardín botánico de la universidad del Estado de Kubán
Jardín Botánico de Val d'Yser

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial del Jardin botanique de Tourcoing
 Entrada en la página Evene.fr (Francés)
 Pbase (fotografía)

Tourcoing
Tourcoing
Tourcoing
Norte
Tourcoing
Áreas protegidas establecidas en 1917
Francia en 1917

Jardín botánico de Tourcoing


Clitoriinae, podtribus mahunarki, dio tribusa Abreae, potporodica Papilionoideae. Postoji pet rodova a tipični je klitorija Clitoria sa 63 pantropske, uglavnom iz Amerike, te neke iz Afrike, Australije i Azije

Rodovi
 Clitoria L. (63 spp.)
 Centrosema (DC.) Benth. (42 spp.)
 Periandra Mart. ex Benth. (7 spp.)
 Clitoriopsis R. Wilczek (1 sp.)
 Apios Fabr. (8 spp.)

Izvori

Abreae

Clitoriinae


Richard Kick (* 2. Mai 1947 in Weiden in der Oberpfalz) ist ein ehemaliger deutscher Dreispringer.

Bei den Leichtathletik-Halleneuropameisterschaften wurde er 1973 in Rotterdam Siebter, 1974 in Göteborg Sechster und 1977 in San Sebastián Achter. Insgesamt trat Kick bei 26 Meisterschaften und Länderkämpfen im Nationaltrikot an.

1972 und 1973 wurde er Deutscher Meister. In der Halle wurde er 1974 Deutscher Meister und fünfmal Vizemeister (1973, 1976–1979).

Seine persönliche Bestleistung von 16,27 m stellte er am 9. Juni 1973 in München auf.

Richard Kick begann seine sportliche Karriere bei der TSG Regensburg-Süd. Er startete von 1971 bis 1975 für den TSV 1860 München, danach für das LAC Quelle Fürth.

Literatur
 Klaus Amrhein: Biographisches Handbuch zur Geschichte der Deutschen Leichtathletik 1898–2005. 2 Bände. Darmstadt 2005 publiziert über Deutsche Leichtathletik Promotion- und Projektgesellschaft S. 567

Dreispringer (Deutschland)
Deutscher Meister (Leichtathletik)
Deutscher
Geboren 1947
Mann

Richard Kick


«The Ballroom Blitz» (también conocida como «Ballroom Blitz») es una canción de la banda británica de glam rock Sweet. Fue escrita por Nicky Chinn y Mike Chapman e interpretada originalmente por Sweet, sin embargo, es una de las canciones más conocidas y emblemáticas del grupo, en la cual, Nicky Chinn y Mike Chapman lo mantuvieron en el proceso creativo hacia el éxito, siguiendo también con «Fox On The Run», siendo esta última de la autoría de los integrantes del grupo.

La canción fue lanzada como sencillo en 1973, alcanzando el puesto n.º 1 en Australia y el n.º 2 en las listas de sencillos del Reino Unido. En Estados Unidos alcanzó el éxito en 1975, llegando al puesto n.º 5 y en Canadá al n.º 1. «The Ballroom Blitz» se incorporó a la versión estadounidense y canadiense del álbum de 1974 Desolation Boulevard de Sweet.

Contexto

La canción está inspirada en un incidente ocurrido en 1973, cuando al estar actuando el grupo en el Gran Salón en Kilmarnock, Escocia, fueron expulsados del escenario por un aluvión de botellas.

Otras interpretaciones

«The Ballroom Blitz» ha sido interpretada por diversos grupos y artistas, entre otros:

Les Humphries Singers, The Rezillos, The Damned, Krokus, The Ark, Agent Orange, Batmobile, Buzzcocks, Les Wampas, Moderatto, Material Issue, Nina Hagen, Nuclear Assault, Surf Punks, Testify, The Offspring, Vanilla Ninja, Tia Carrere, KickStart, Recycled Percussion, The Struts, The Peacocks, Betty Black Boots y The Protomen.

Referencias

 The Ballroom Blitz en Museum.co.uk Consultado el 14-11-11
 The Ballroom Blitz alcanza el n.º 1 en Canadá. Biblioteca de Archivos de Canadá Consultado el 14-11-11

Enlaces externos

 Videoclip de «The Ballroom Blitz» en Youtube.

Sencillos de 1973
Sencillos número uno en Alemania
Sencillos número uno en Australia
Sencillos número uno en Canadá
Sencillos número uno en Dinamarca
Sencillos número uno en Irlanda
Canciones de 1973
Canciones de Sweet
Canciones en inglés
Canciones de glam rock
Canciones sobre el baile

The Ballroom Blitz