Suprafețele de comandă a zborului sunt suprafețe aerodinamice cu ajutorul cărora pilotul dirijează (pilotează) zborul și controlează asieta unui aparat de zbor cu aripi fixe (avion sau planor).

Conceperea unui set eficace de suprafețe de comandă a fost un progres esențial în dezvoltarea aviației. Primele eforturi în construcția avioanelor au fost orientate spre obținerea unei forțe de sustentație suficiente pentru a ridica un aparat de la sol, dar odată ridicat el era incontrolabil, adesea cu rezultate dezastruoase. Suprafețele de comandă eficace au asigurat un zbor stabil.

Articolul descrie suprafețele de comandă ale aparatelor cu aripi fixe (avioane și planoare) în configurație clasică. În alte configurații (de exemplu configurația canard) se pot folosi suprafețe diferite, dar principiul este același. Manșa și palonierul folosite la aparatele cu aripi rotative (elicoptere și autogire) determină aceleași mișcări în jurul axelor aparatelor, dar acționează asupra elementelor în rotație (la elicoptere asupra elicei rotorului portant și a elicei anticuplu) într-un mod complet diferit.

Axele de orientare

Un avion se poate roti liber în jurul a trei axe perpendiculare una pe alta, axe care se intersectează în centrul de masă (același cu centrul de greutate). Pentru a controla poziția avionului și direcția zborului pilotul trebuie să poată comanda rotațiile în jurul fiecărei axe.

Axa de ruliu
Axa de ruliu (axa longitudinală, X–X) trece la un avion de la bot la coadă. Rotația în jurul acestei axe se numește ruliu. Poziția unghiulară în jurul acestei axe se numește înclinare (laterală). Pilotul schimbă înclinarea crescând portanța aripii (aripilor) dintr-o parte și descrescând portanța celor din partea opusă. Portanțele diferite determină rotația avionului în jurul axei de ruliu. Suprafețele de comandă principale pentru înclinare sunt eleroanele. Eleroanele sunt comandate prin mișcarea stânga–dreapta a manșei. Acționarea direcției determină și ea un efect de înclinare.

Axa de tangaj
Axa de tangaj (axa transversală, Y–Y) trece la un avion cu aripi drepte prin vârfurile aripilor. Rotația în jurul acestei axe se numește tangaj. Tangajul modifică poziția în plan vertical a botului avionului. Ridicarea botului avionului duce la cabraj, iar coborârea lui la picaj. Suprafața de comandă principală pentru tangaj este profundorul. Profundorul este comandat prin mișcarea înainte (pentru picaj)–înapoi (pentru cabraj) a manșei.

Axa de girație
Axa de girație (axa verticală, "Z–Z") trece prin avion de sus în jos. Rotația în jurul acestei axe se numește girație. Girația schimbă poziția botului avionului la stânga sau la dreapta. Suprafața de comandă principală pentru girație este direcția. Bracarea direcției la stânga–dreapta este comandată prin apăsarea pedalei respective a palonierului. Acționarea eleroanelor determină și ea un efect de girație.

Aceste axe sunt definite față de avion. De exemplu, la un avion în zbor a cărui aripă stânga este îndreptată direct în jos axa sa verticală (axa de girație) este paralelă cu solul (orizontală) iar axa transversală (axa de tangaj) este perpendiculară pe sol (verticală).

Suprafețele de comandă principale
Suprafețele principale de comandă ale aparatelor cu aripi fixe sunt prezentate în imaginea de mai jos. ele sunt articulate la locurile de prindere cu balamale sau ghidaje pentru a fi mobile și a putea deflecta curentul de aer ce trece peste ele. Schimbarea direcției aerului generează forțe aerodinamice neechilibrate care rotesc avionul în jurul axelor respective.

Suprafețe alternative de comandă
Unele configurații de avioane au suprafețe de comandă nestandard. De exemplu, în special la avioanele de vânătoare supersonice, în locul stabilizatorului și profundorului întregul ampenaj orizontal este mobil. La avioanele cu eleroane interioare acestea se pot braca și în același sens, devenind flapsuri (). Alte avioane au , iar părțile lui mobile combină funcțiile profundorului și a direcției. La avioanele cu aripă delta suprafețele de comandă din bordul de fugă al aripii () se pot mișca independent, putând îndeplini atât funcțiile eleroanelor, cât și ale profundorului.

Suprafețe de comandă secundare

Distrugătoare de portanță (spoilere)
La avioanele cu rezistență mică la înaintare spoilerele se folosesc pentru a modifica curgerea aerului peste aripi în scopul reducerii considerabile a portanței. De aceea se numesc și distrugătoare de portanță. La planoare acestea permit o pierdere mare de înălțime fără a crește excesiv viteza. Dacă spoilerele pot fi acționate asimetric ele pot fi folosite pentru înclinarea avionului, similar cu eleroanele.

Flapsuri
Flapsurile sunt suprafețe auxiliare care sunt montate de obicei la bordul de fugă al aripilor. Prin bracarea lor ele modifică atât coarda, cât și curbura profilului aripilor, mărind portanța, ceea ce permite reducerea vitezei minime (viteza de angajare). Ele se folosesc în timpul zborului la viteze mici și unghiuri de atac mari, care apar la decolări și aterizări.

Uneori flapsurile pot fi montate și pe bordul de atac al aripilor (flapsuri Krueger).

Voleți de bord de atac
Voleții de bord de atac sunt extensii de pe bordul de atac al aripilor, care permit creșterea portanței (deci reducerea vitezei de angajare) prin modificarea curgerii aerului pe extradosul aripii. Voleții pot fi ficși (de exemplu la Fieseler Fi 156 Storch) sau retractabili. Folosirea lor îmbunătățește caracteristicile privind , dar compromite performanțele la viteze mari. La avioanele de linie voleții se folosesc la decolare și aterizare, iar în zborul de croazieră sunt retrași.

Frâne aerodinamice

Frânele aerodinamice se folosesc pentru a mări rezistența la înaintare. Spoilerele pot acționa drept frâne, dar nu sunt frâne pure deoarece scad și portanța. De obicei frânele sunt suprafețe care sunt scoase simetric din fuzelaj. Deoarece de obicei nu sunt situate pe aripi, ele nu modifică portanța acestora. Scopul lor este de a încetini avionul. Ele sunt utile în special la coborâri abrupte. Frânele sunt obișnuite atât pe avioanele militare, cât și pe cele civile, în special dacă nu au posibilități de tracțiune inversă (pas negativ la elice, respectiv reversoare de jet).

Compensatoare de efort

La avioanele mici forțele aerodinamice generate de suprafețele de comandă nu sunt mari și momentele necesare bracării lor pot fi învinse de pilot la acționarea manșei sau a palonierului. La avioanele mari, forțele aerodinamice asupra suprafețelor de comandă sunt foarte mari, iar momentele necesare bracării lor sunt de asemenea foarte mari. Chiar la acționarea mecanică este nevoie de metode de reducere a acestor momente. Compensatoarele de efort sunt mici suprafețe plasate de obicei pe bordul de fugă al suprafețelor de comandă principale. Scopul lor este compensarea momentelor necesare pentru bracarea suprafețelor principale. În principiu, ele sunt bracate invers față de suprafața principală (v. figura alăturată). Ele creează forțe aerodinamice relativ mici, dar brațul acestor forțe față de articulația suprafeței principale este mare, astfel că pot compensa total sau parțial momentul forțelor generate de suprafețele principale. La avioanele foarte mari, ca Boeing 747, comenzile brachează doar compensatoarele, iar suprafețele principale de comandă se poziționează automat prin echilibrarea momentelor forțelor aerodinamice generate de suprafețe și compensatoarele lor.

Compensatoarele se mai folosesc la echilibrarea unei anumite poziții a suprafețelor de comandă principale, care astfel își păstrează poziția fără ca pilotul să depună efort la manșă sau palonier (acestea "stau" în poziția neutră). Astfel de reglaje se fac pentru a stabili asieta avionului în funcție de încărcătură, condiții meteo sau evoluția dorită, motiv pentru care compensatoarele mai sunt cunoscute și ca trimere.

Compensatorul profundorului
Cu compensatorul profundorului se reglează forța pe ampenajul orizontal al avionului pentru a se realiza unghiul de atac dorit al aripii. Acest unghi este important în special la zborul cu viteze mici, unde avionul zboară cu unghi de incidență mare, ceea ce necesită forțe mari în jos pe ampenajul orizontal. De asemenea, în viraje unghiul de atac aparent crește, astfel că uneori este necesară reglarea adecvată a compensatorului. Poziția compensatorului depinde de viteză, astfel că dacă viteza se schimbă, compensatorul trebuie reglat din nou. Reglajul corect al compensatorului profundorului face ca după variații ale poziției și vitezei datorită turbulențelor atmosferice avionul să revină în poziția anterioară, deci și la viteza anterioară. Totuși, efectul compensatorului nu este mare și nu poate substitui funcția profundorului.

Compensatoarele direcției și eleroanelor
Modul de funcționare al compensatoarelor direcției și eleroanelor este similar celui al funcționării compensatorului profundorului. Ele se folosesc pentru a compensa momentele date de fluxurile de aer generate de motoare sau a celui generat de deplasarea laterală a centrului de masă. Centrul de masă se poate deplasa lateral datorită încărcăturii sau consumului diferit al combustibilului din rezervoarele din aripi.

Note

Bibliografie
 Traian Costăchescu Tehnica zborului în aviație, Editura Tehnică, București, 1979.
 Aeroclubul României, Curs teoretic de zbor

Legături externe

  Explicația comenzilor de zbor  la BMFA
  See How It Flies de John S. Denker. O nouă abordare asupra percepției, procedurilor și principiilor zborului.

Suprafețe de comandă a zborului


La route régionale 283 ()  est une route régionale allant de Forssa jusqu'à Tammela en Finlande.

Présentation
La seututie 283 est une route régionale de Kanta-Häme.

Parcours
Perähuhta
Teuro
Lautaporras
Lunki
Suonpää
Saviniemi

Références

Annexes

Liens externes

Articles connexes
 Seututie

283

Transport à Forssa
Transport à Tammela
Koijärvi

Seututie 283


Svijet

Događaji

Osnivanja

Rođenja

 Pierre Sanfourche-Laporte, francuski pravnik († )

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Događaji

Osnivanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Pravo u 1774.


The Republic of Liberia is divided into fifteen counties.  Each is administered by a superintendent appointed by the President.

Counties

See also
List of Liberian counties by Human Development Index
Administrative divisions of Liberia
ISO 3166-2:LR

References

External links

Official Liberian Census Final Results 2008

Subdivisions of Liberia
Liberia, Counties
Liberia 1
Counties, Liberia
Counties
Liberia

Counties of Liberia


San Antonio, ABD'nin en büyük 7. şehri ve Teksas eyaletinin en büyük 2. şehridir. Etrafındaki varoşlarıyla Metropoliten San Antonio nüfusu ABD'de 24. büyük metropoliten bölgeyi oluşturur.

San Antonio "Los Alamos" Misyon/Kalesi, "İspanyol Misyonları", "Nehir Yürüyüş Yolu", "Amerikas Kulesi", "Teksas Bowl Stadı" ve "SeaWorlde" ve "Altı Bayrak Fiesta Teksas" tema parkları ile şehir ("San Antonio Kovensiyon ve Misafirler Bürosu" bilgilerine göre) yılda yaklaşık 28 milyon turist ziyaretçi çekmektedir. Şehirde "NBA basketbol" liginde beş defa şampiyon olan San Antonio Spurs takımı bulunmakta ve ülkenin en büyük rodeo yarışması her yıl "San Antonio Stock Show & Rodeo" olarak organize edilmektedir.

San Antonio'da Amerikan askeri güçleri çok önemlidir. Şehirde "Fort Sam Houston", "Lackland Hava Üssü", "Randolph Hava Üssü", ve "Brooks City Üssü" ve şehrin yakınlarında "Camp Bullis" ve "Camp Stanley" kışlaları bulunmaktadır.

Amerika'nın en büyük özel sektör firmalarının sıralandığı "Fortune 500" listesinde bulunan 5 firmanın merkezi San Antonio'dadır. Şehirde bulunan "South Texas Medical Center (Güney Teksas Tıp Merkezi)" güney Teksas bölgesinde tek tip araştırma merkezi olup büyük bir araştırma hastanesi merkezidir.

Tarihçe

Amerika'nın yerli kızılderilileri San Antonio mevkinden nehir kenarında yerleşke kurmuşlar ve bu yöreye "Yanaguana (Serinleyici Su)" adını vermişlerdi.

1691'de bir İspanyol kesif grubu başlarında misyoner papazlar olarak bölgeye Aziz "San Antonio de Padua"'nın isim günü olan 13 Haziran'da gelmişler ve buradaki nehre San Antonio ismini vermişlerdir.

Bu nehir kenarındaki ilk İspanyol yerleşkesi 1718'de Papaz Antonio Olivares tarafından "San Antonio de Valero Misyonu" adı altında kurulmaya başlanmıştır. Bu misyon etrafındaki araziye Kanarya Adaları'ndan gelen birçok İspanyol göçmen yerleşmiş ve bu yerleşke bir İspanyol kolonisi niteliğini almıştır.

19. yüzyıl başlarında doğudan ABD'den gelen göçmenler 1810'da istiklalini ilan eden ve 1821'de bir devlet olarak kabul edilen Meksika'ya ait olan Teksas arazilerine gözlerini dikmişlerdir. Bu ülkenin diktatörü ve 11 defa cumhurbaşkanı olan General Antonio López de Santa Anna idaresine karşı ABD asıllı göçmenler, 2 Mart 1836'da Teksas'ın Meksika'dan bağımsızlığını ilan etmişler. General Santa Anna isyanı bastırmak San Antonio'da bulunan ve göçmenlerce pekiştirilen "Los Alamos" misyonunu sarmış ve bu binayı ele geçirme sırasında isyancıları öldürmüştür. Böylece San Antonio ve Los Alamos katliamı önce Teksaslılar ve sonra Amerikalılar tarafından bir mitik bina sembolü haline geçmiştir. Günümüzde San Antonio ve şehrin tam ortasında bir müzeye dönüştürülen Los Alamos misyon/kalesi ve diğer misyon binaları bu olay dolayısıyla binlerce Amerikalı turist çekmektedir.

1836'da Meksika'ya karşı galip gelen ABD asıllı halk Teksas'ı bağımsız cumhuriyet olarak ilan etmişlerdir. 1845'te ise Teksas ve San Antonio Amerika Birleşik Devletleri'ne katılmıştır.

Uzun dönem belediye başkanlığını yürütenler arasında II. Dünya Savaşı'nda Amerikan Ordusu'nda aktif görev alan Lila Cockrell de vardır. 1975'ten 1981'e kadar ve 1989'dan 1991'e kadar iki dönem başkanlık yapmıştır.

İklim

Mevsimlik rüzgâr yönüne bağlı olarak San Antonio iklimi kuru ve nemli olarak değişir. Yazlar sıcaktır. İlkbahar ve sonbahar ayları genellikle ılıktır ve sonbaharda yağmurlu olabilir. Kışlar kuzeyden inen hava cephelerine göre ya kuru ılık ya da soğuktur. Kış ısı ortalaması 15 °C olmakla beraber, soğuk geceler ve yağış olursa serin akşamlar ortaya çıkması da olasıdır. San Antonio'da ortalama olarak yılda bir düzine sıfır altına düşen geceler olur ve zaman zaman kış yağışları ya donmuş yağmur ve hatta ıslak sulu sepken kar şeklinde olabilir. Amerikan Millî Meteoroloji Servisi'nin 122 yıllık gözlemlerine göre 33 yıl şehirde kar yağışı gözlemlenmiştir ve ortalama olarak her dört yılda bir kar yağışı beklenmektedir. San Antonio'da Temmuz ve Ağustos en sıcak aylardır ve bu aylar için gözlemlenen ortalama maksimum ısı 35 °C olmaktadır. Şehirde en düşük ısı 1 Ocak 1949'da -17.7 °C olarak gözlenmiştir. Mayıs, Haziran ve Ekim en çok yağışlı aylardır. Son 135 yıllık yağış gözlemlenmelerinde yıllık yağış azami 132.79 cm ve minimum 25.68 cm arasında değişerek ortalama 76.79 cm olmuştur.

Spor

Kardeş şehirler

San Antonio'nun in aşağıdaki kentler ile kardeş kent antlaşmaları vardır:

Resimler

San Antonio

Kaynakça

 Ingilizce Wikipedi "San Antonio" maddesi

Ayrıca bakınız

 Teksas

Dış bağlantılar

 San Antonio - Wikivoyage
 San Antonio Sehri resmi sitesi
 San Antonio Konferans ve Misafirelr Buro rehberi
 San Antonio semmtler bilgileri
 San Antonio Uluslararası Havaalani
 San Antonio Sehri istatistik verileri
 San Antonio limani
 Antonio merkezi

Kaynakça

Teksas'taki şehirler

San Antonio


Caius Laecanius Bassus est un sénateur et homme politique de l'Empire romain, il est consul en 64 .

Biographie
Il est originaire de Pola en Istrie et il est le fils de son homonyme Caius Laecanius Bassus, qui est consul suffect en 40.

Pline l'Ancien nous apprend qu'il meurt du charbon la même année que son collègue Julius Rufus, peu avant 78.

Famille
Sans enfants il adopte le fils de Aulus Caecina Paetus, consul en 37, donc le nom devient Caius Laecanius Bassus Caecina Paetus , celui-ci est consul suffect en 70 puis proconsul d'Asie en 80-82 .

Un autre personnage, Caius Laecanius Bassus Paccius Paelinius fait une dédicace au consul de 64.

On ne sait rien de plus de lui ; mais sa polyonymie laisse supposer une origine aristocratique, tandis que son origine géographique peut être donnée par le gentille Paccius que l'on retrouve à Aquilée et à Brixia. C'est donc vraisemblablement un autre fils adoptif ou héritiers de Laecanius.

Notes et références

Liens externes

Consul de l'Empire romain
Consul romain du Ier siècle

Caius Laecanius Bassus (consul en 64)


Trois navires de la marine polonaise ont porté le nom dORP Gryf :

 l'ORP Gryf, un mouilleur de mines lancé en 1936 et coulé en 1939 ;
 l'ORP Gryf, un navire-école et hôpital lancé en 1944 et retiré du service en 1976 ;
 l'ORP Gryf, un navire-école et hôpital lancé en 1976 et retiré du service en 2005.

Gryf

ORP Gryf


Alianța Națională pentru Restaurarea Monarhiei (ANRM) este o organizație neguvernamentală (asociație) din România care militează pentru revenirea la forma de guvernământ a monarhiei constituționale în țară și sprijină activitatea publică de reprezentare națională desfășurată de Familia Regală a României.

Urmând dorința Majestății Sale Regelui Mihai I, exprimată oficial prin documentul intitulat "Normele Fundamentale ale Familiei Regale a României - Statutul Casei Regale", în cazul revenirii la monarhie, ANRM susține readoptarea Constituției României din martie 1923, modernizată prin prevederile Normelor și a dreptului Uniunii Europene, care permit femeilor să domnească. După modelul monarhiilor europene de tip britanic (cu sistem Westminster), o Constituție astfel modernizată ar permite urcarea pe Tron a succesorilor desemnați ai Regelui Mihai, potrivit liniei de succesiune după principiul primogeniturii cognatice cu preferință masculină, susținută oficial de Familia Regală a României.

Potrivit Normelor Fundamentale și acestei linii de succesiune, aplicate în prezent, Majestatea Sa Margareta, fiica cea mare a Regelui Mihai I, poartă titlul de Regină a României (deși momentan a ales să nu utilizeze acest titlu, folosind oficial doar apelativul de "Custode al Coroanei României").

Istoric
Grupul de inițiativă pentru formarea Alianței s-a întrunit spontan la sfârșitul anului 2012, cu ocazia protestelor antiguvernamentale din iarna acelui an.
Asociația Alianța Națională pentru Restaurarea Monarhiei fost înscrisă oficial, ca organizație non-guvernamentală non-profit, cu personalitate juridică, în cursul anului 2013.

Primul congres al Alianței a avut loc pe 21-22 aprilie 2013 la Sinaia.

Al doilea congres al Alianței a avut loc în data de 28 septembrie 2014, la hotelul "Silva" din Bușteni.

Al treilea congres al ANRM (2015) a avut loc în București, la Biblioteca Națională a României.

Al patrulea congres al ANRM a avut loc pe 10 Mai 2016, la hotelul "Palace" din Sinaia

Acțiuni
Alianța a propus public un program în cinci pași pentru revenirea la monarhia constituțională în România.

Pe 10 noiembrie 2013, ANRM a organizat la București evenimentul intitulat "Marșul Regal - Monarhia pentru viitor". La acest marș, desfășurat pe traseul Piața Charles de Gaulle - Arcul de Triumf - Piațeta Regelui - Piața Victoriei - Calea Victoriei - Piața Palatului Regal (Statuia Regelui Carol I) au participat în jur de 2500 de persoane.

Un marș similar a fost organizat de Alianță și pe 5 aprilie 2014.

În toamna anului 2018, Alianța, susținută și de membrii altor organizații civice, a protestat în fața Palatului Regal din București împotriva folosirii Sălii Tronului ca sală de mese, de către guvernul Dăncilă, cu ocazia întrunirilor legate de Președinția României la Consiliul Uniunii Europene.

ANRM organizează constant acțiuni de informare a publicului privind istoria și activitatea prezentă a Familiei Regale, prin distribuire de materiale scrise, conferințe, proiecții de film tematic, participări la evenimente, acțiuni de educație civică, studiul arhivelor, etc.

În afară de acțiunile proprii, ANRM sprijină regulat activitățile publice ale Familiei Regale a României în toate orașele țării, contribuind la mai larga lor popularizare.

Referințe

Legături externe

 Organizația de tineret a Alianței Naționale pentru Restaurarea Monarhiei
 Situl monarhie.ro al monarhiștilor români

Fondări în 2013
Asociații din România
Monarhia în România
Organizații monarhiste din România
Organizații neguvernamentale din România


Hans Funk (* um 1470 in Zürich; † um 1540 ebenda) war ein Schweizer Glasmaler.

Leben
Funk war Mitglied einer Glasmalerfamilie. In diesem Beruf arbeiteten in Zürich auch sein Onkel Ludwig Funk und seine Brüder Jakob und Ulrich und wahrscheinlich auch sein Vater Hans Funck der Ältere. Funk siedelte um 1500 nach Bern um, wo er ab 1509 in einem Haus an der Kilchgasse, heute umbenannt in Münstergasse, ansässig war. Seit 1519 gehörte er dem Grossen Rat der Stadt Bern an. Nachdem er 1539 am Totschlag des Glasmalers Simprecht Baumeister beteiligt war, war er gezwungen, aus Bern zu fliehen und kehrte nach Zürich zurück, wo er 1540 starb.

Funk war zweimal verheiratet:
 mit seiner ersten Frau Madlen (geborene Gasser) hatte er eine Tochter und mindestens zwei Söhne
 Junghans (Hans) Funk
 Jakob Funk
 Dorothea Funk ⚭ mit dem Zofinger Glasmaler Moritz Lüscher
 Anna Lustorf († 1545)

Werk
Funk galt im 1. Viertel des 16. Jahrhunderts als einer der am besten ausgelasteten und renommiertesten Schweizer Glasmaler nach Lukas Zeiner. Zahlreiche seiner Scheiben sind mit seinem Monogramm oder seiner Signatur versehen. Trotz Verlusten ist noch eine größere Zahl seiner Werke erhalten, beispielsweise im Kloster Wettingen und in der Stadtkirche Zofingen. Funk erhielt ab 1504 und 1505 von den Räten in Bern und Freiburg oft Anfragen nach bemalten Glasscheiben, die zu größeren Aufträgen führten. 1504 erstellte er für das Rathaus von Freiburg im Üechtland einen Zyklus von zwölf Standesscheiben, deren heutiger Verbleib unbekannt ist.

Literatur

 Bernhard Anderes, Peter Hoegger: Die Glasgemälde im Kloster Wettingen. Baden 1988, ISBN 3-85545-031-5, S. 59–60.

Weblinks

Einzelnachweise

Glasmaler (Schweiz)
Schweizer
Geboren im 15. Jahrhundert
Gestorben im 16. Jahrhundert
Mann

Hans Funk (Glasmaler)


Wellnhoferia es un género extinto de un ave primitiva cercanamente relacionada con Archaeopteryx. Vivió en lo que ahora es Alemania, durante el Jurásico Superior. Aunque Wellnhoferia era similar a Archaeopteryx, tenía una cola más corta y su cuarto dedo del pie era más corto que el de Archaeopteryx. Andrzej Elżanowski (2001) del Instituto de Zoología de la Universidad de Breslavia, en Polonia, determinó que estas diferencias eran resultado de una "reducción filogenética más que de una variación individual."

El espécimen tipo es el llamado Espécimen de Solnhofen de Archaeopteryx (BSP 1999). Descubierto en la década de 1960 cerca de Eichstätt, Alemania y descrito en 1988 por Wellnhofer (como un ejemplar de Archaeopteryx) está actualmente alojado en el Museo Bürgermeister-Müller en Solnhofen. Fue originalmente clasificado como un Compsognathus por un coleccionista aficionado.

Aunque Elżanowski halló diferencias significativas entre Wellnhoferia y Archaeopteryx, en un estudio posterior Mayr y colaboradores, (2007) encontraron que Wellnhoferia era un espécimen de Archaeopteryx lithographica. Senter y Robins (2003), sin embargo, apoyaron la denominación de un nuevo género hecha por Elżanowski.

Referencias

 Elżanowski, A. (2001): "A new genus and species for the largest specimen of Archaeopteryx". Acta Palaeontologica Polonica 46 (4):519–532 resumen en HTML

Enlaces externos
 The Paleobiology Database (Buscar en los registros de colecciones fósiles con el nombre Wellnhoferia)(en inglés)

Archaeopterygiformes
Aves extintas de Europa
Aves del Jurásico

Wellnhoferia


Longitud céfalo-caudal (o CRL del inglés crown-rump length) se puede encontrar en textos con el nombre de Longitud Coronilla-rabadilla,longitud Cérvex-Coxis, es la medida de la longitud de embriones y fetos humanos entre la coronilla y la rabadilla. Normalmente se determina mediante ecografía. Se puede utilizar para estimar la edad gestacional (transcurso de tiempo desde el primer día del último período menstrual).

Medida
Los embriones y fetos flotan en el líquido amniótico dentro del útero de la madre. Comúnmente forman una curva semejante a una C. Si el cuerpo del feto está estirado (recto), la longitud puede variar ligeramente. La medición se ha de realizar en el estado natural, con el cuerpo curvado. Esta cuantificación es útil para determinar la edad gestacional y la correspondiente fecha del parto.

Cada bebé crece a un ritmo diferente. Por ello la edad gestacional es aproximada. Descubrimientos recientes han demostrado que el crecimiento (y la correspondiente edad gestacional) puede estar influenciado por factores maternos como la edad, el consumo de tabaco y la cantidad de ácido fólico ingerido. Al inicio del embarazo, la estimación de la edad gestacional puede conllevar un error de ± 4 días. Sin embargo, a lo largo del embarazo, debido a los distintos ritmos de crecimiento, disminuye su precisión. En fases más avanzadas, además del CRL, se utilizan otros parámetros. Durante todo el embarazo la longitud del cordón umbilical es aproximadamente la misma que la del CRL.

Medidas típicas

La fórmula siguiente aporta valores aproximados:

Edad gestacional (semanas) = CRL (cm) + 6.5

Ultrasonido médico
Embriología
Obstetricia y ginecología
Términos médicos

Longitud céfalo-caudal


Selchow (niedersorbisch Želchow) ist ein Ortsteil von Storkow (Mark) im Landkreis Oder-Spree. Das 2003 eingemeindete Dorf wurde 1321 erstmals urkundlich erwähnt und hatte 2021 267 Einwohner.

Geographie und Naturraum

Die Gemarkung Selchows erstreckt sich im Naturpark Dahme-Heideseen an den Westufern des Großen Wochowsees und Großen Selchower Sees sowie am Nordufer des Schweriner Sees. Die drei Seen sind Teil der sechs Seen umfassenden Groß Schauener Seenkette, deren Wasserflächen, teils mit den angrenzenden Uferpartien, komplett zum Storkower Ortsteil Bugk gehören.  Das naturgeschützte Gebiet um die Seenkette wurde 2001 von der Heinz Sielmann Stiftung erworben. In Sielmanns Naturlandschaft Groß Schauener Seen widmet sich die Stiftung dem Erhalt der Seen und des Lebensraums verschiedener Tierarten wie zum Beispiel Fischadler, Fischotter oder Fledermaus. Der "Aussichtsturm Selchow" nahe dem Großen Wochowsee bietet einen Überblick über das angrenzende Naturschutzgebiet. Der zehn Meter hohe hölzerne Aussichts- und Vogelbeobachtungsturm wurde 1993 mit Mitteln des Umweltministeriums Brandenburg errichtet und 2005 nebst der angrenzenden Feuchtwiese von der Sielmann-Stiftung erworben. 2009 ließ die Stiftung, unterstützt durch Mittel des Landes Brandenburg aus der Konzessionsabgabe Lotto, den Turm sanieren und mit einem Dach ausstatten. Der Turm bildet den Endpunkt eines Natur-Erlebniswegs, der an der Fischerei Köllnitz beginnt. Im Südwesten umfasst die Selchower Gemarkung einen Teil des Naturschutzgebiets Linowsee-Dutzendsee.

Das Angerdorf selbst liegt rund 1000 Meter landeinwärts an der Kreisstraße K 6746, die an der Fischerei Köllnitz, einem Wohnplatz des Storkower Ortsteils Groß Schauen, von der Bundesstraße 246 abzweigt und über Selchow nach Schwerin führt und dort endet.

Geschichte

Der Name des 1321 als Selco erstmals urkundlich erwähnten Ortes leitet sich von Dorf des Selich oder Schelich ab, möglicherweise der Name des slawischen Ortsgründers. Der gleichnamige See wurde bereits 1316–1319 mit dem Eintrag in stagno Selcowe in einer Urkunde verzeichnet, die in den von Hermann Krabbo und Georg Winter bearbeiteten und 1955 neu herausgegebenen Regesten der Markgrafen von Brandenburg aus askanischem Hause enthalten ist. Im Urkundeninventar wird eine Urkunde vom 3. November 1444 aufgeführt, nach der ein Otto Briescht (?) zu Briest die Dörfer Selchow, Kehrig und Bugk für 69 Schock Groschen verpfändete. Er war damals Vasall des Friedrich von Bieberstein.

1463 kam Selchow in den Besitz der von Löschebrands, die Dorf und Gut über 400 Jahre lang bis über 1880 besaßen. Namhaft wurde Julius Otto Eduard von Löschebrand, bis 1853 Landrat des Kreises Beeskow-Storkow. Das Gut Selchow hatte nach dem 1879 amtlich publizierten General-Adressbuch der Rittergutsbesitzer der Provinz Brandenburg einen Umfang von 546,53 ha. Davon waren 131,87 ha Forsten. Verwalter war zu jener Zeit der Ober-Amtmann Schadow. Als Eigentümer wurden immer noch geführt die Geschwister von Löschebrand, Kinder des genannten Landrats. Gut Selchow ging als Besitz weiter an die Freiherren von Rheinbaben, einer ursächlich als Schlesien stammenden Familie, über eine Vererbung. Elise von Löschebrand (1822–1868), Gutsbesitzerin auf dem Nachbargut Sauen, war die erste Ehefrau des Heinrich Freiherr von Rheinbaben (1815–1885). Und so fiel das Gutseigentum an ihren gemeinsamen Sohn Leo Max Freiherr von Rheinbaben (1849–1918). Leo, Hauptmann a. D. und Rechtsritter des Johanniterordens, war liiert mit der US-Amerikanerin Bertie Tholen (1865–1942), sie lebte als Witwe in Potsdam. Das Ehepaar Rheinbaben hatte die Kinder Günther Freiherr von Rheinbaben, Landrat des Kreises Osthavelland, und Heinz Freiherr von Rheinbaben (1888–1918), gefallen Leutnant im 1. Garde-Regiment zu Fuß. Ihr Vater wirkte als Landwirt vor Ort, schon um 1896 ist Leo Freiherr von Rheinbaben der neue Gutsherr in Selchow. Landwirtschaftlich ging er neue Wege, züchtete Simmenthaler Rindvieh, Yorkshire-Schweine und Merino-Schafe.

Später besaß der Banker Paul Mankiewitz das Gut Selchow. Auf ihn geht auch der Bau des Landhauses Selchow mit Gutshauscharakter zurück. Nachdem Paul Mankiewitz 1924 auf seinem Gut Selchow verstorben war, ging das Haus an seine Söhne. Namentlich führte eine Mankiewitz`sche Gustverwaltungs-Gesellschaft die Besitzung, vertreten durch den Administrator Herbert Baumann. Zum Gut Selchow gehörten so 1929 etwa 560 ha Gesamtfläche, davon 185 ha Forsten. Die Erbengemeinschaft der Brüder wurde nach 1933 enteignet.

Selchow gehörte als Gemeinde bis zur DDR-Länderreform 1952 zum Landkreis Beeskow-Storkow. Am 26. Oktober 2003 wurde Selchow nach Storkow (Mark) eingemeindet.

Bauten

Zu den Baudenkmälern der Region Storkow zählen die Selchower Dorfkirche und das gegenüberliegende Pfarrhaus. Auch das lange baufällige Selchower Schloss beziehungsweise Landhaus, das seit 2013 restauriert wird, steht unter Denkmalschutz. Es wurde 1913 im Neubarockstil erbaut. Sehenswert ist zudem die ehemalige Schule, die wie die Kirche, das historische Spritzenhaus und das Kriegerdenkmal auf dem Anger steht. 100-jährige Linden und Kastanien umgeben die Gebäude.

Kirche

Nachdem die alte Selchower Kirche am 3. Oktober 1860 durch ein Feuer vernichtet worden war, wurde das neue Kirchengebäude 1865–1866 nach Plänen von Friedrich August Stüler in neuromanischen Formen errichtet und am 3. Oktober 1866 eingeweiht. Die Patronatsloge des Backsteinbaus geht auf die Gutsbesitzerfamilie von Löschebrand zurück. Der Davidstern im Fenster der Loge wurde nachträglich durch die Familie von Paul Mankiewitz eingelassen. Der Bankier hatte das Rittergut schon 1901 gekauft und 1913 das Schloss Selchow/Landhaus Selchow bauen lassen. Die Kirche wurde mehrfach restauriert und saniert; Ende der 1990er-Jahre erfolgte eine aufwändige Innensanierung. Das Triptychon an der Wand, das ursprünglich für den Altar vorgesehen war, stammt von der Grafikerin und Malerin Renate Niethammer.

Die Gemeinde ist Teil der Evangelischen Kirchengemeinde Storkower Land im Kirchenkreis Fürstenwalde-Strausberg der Evangelischen Landeskirche Berlin-Brandenburg-schlesische Oberlausitz (EKBO).

Landhaus Selchow

Das Gutshaus/Herrenhaus des ehemaligen Rittergutes Selchow ist unter dem Namen "Landhaus Selchow" in der Denkmalliste des Landes Brandenburg eingetragen; in jüngerer Zeit (Stand 2013) wird es zunehmend als "Schloss Selchow" bezeichnet. Das Landhaus wurde 1913 von dem Architekten Alfred Breslauer für den genannten Bankier Paul Mankiewitz gebaut. Der neubarocke Putzbau mit dreiachsigem Mittelrisalit liegt unter einem Mansardwalmdach in einer zwei Hektar umfassenden Gartenanlage. In der NS-Zeit wurde die jüdische Familie Mankiewitz gezwungen, das Gut zu verkaufen und emigrierte nach Argentinien beziehungsweise Großbritannien. In der DDR-Zeit beherbergte es zunächst eine LPG, dann den Konsum, anschließend eine Bank und zuletzt das Kinderferienlager des Fleischkombinats Eisenhüttenstadt.

Seit 1991 stand das Haus leer und war zuletzt baufällig. 2012 wurde es von Christoph Kamps, der in Berlin und New York eine Agentur für Markenkommunikation betreibt, und von seiner Frau Susanne Groß, Schauspielerin am Mecklenburgischen Staatstheater Schwerin, erworben. Seit 2013 lässt das Paar die Anlage mit eigenen und mit EU-Mitteln unter dem Namen "Schloss Selchow" sanieren und restaurieren. Die neuen Besitzer wollen das Haus als Kultur- und Veranstaltungsort öffentlich zugänglich machen. Beispielsweise sind Fahrradgruppen, Yoga-Kurse und Workshops angedacht. Die Investition ziele nicht auf einen Gewinn, vielmehr wollen die Besitzer nach eigener Angabe ein Stück Geschichte wieder erlebbar werden lassen und Menschen, denen es um Natur und Nachhaltigkeit gehe, der Natur wieder ein Stück näher bringen.

Infrastruktur und Dorfleben

Im Jahr 2012 führte die Hochschule für nachhaltige Entwicklung Eberswalde (HNEE) in der Kernstadt Storkow und in zehn der vierzehn Storkower Ortsteile (sämtlich umliegende Dörfer) eine Dörferbefragung durch, darunter auch in Selchow. Zwar sind die erhobenen Daten […] weder repräsentativ für die Gesamtbevölkerung noch genügen Sie den Standards empirischer Sozialforschung vollständig, dennoch liefern sie Fakten und Hinweise auf die Infrastruktur und das Dorfleben. In der Studie beschreiben die Autoren das Dorfbild unter anderem wie folgt:

Kommunale Selbstverwaltung, Einrichtungen und Mobilität

Die Interessen Selchows in der Stadt Storkow vertritt ein Ortsvorsteher und ein Ortsbeirat (stellvertretender Ortsvorsteher). Die Eingemeindung nach Storkow im Jahr 2003 und die damit verbundene Abhängigkeit sehen die Selchower – wie die Bewohner der meisten anderen Ortsteile auch – eher kritisch und erleben sie als Beschneidung ihrer Handlungsfähigkeit. Allerdings attestieren sie ihrem Ortsvorsteher und -beirat, dass sie sich sehr engagiert für die Belange der Dorfbewohner einsetzen und fühlen sich sehr gut vertreten.

Da Selchow kein kommunales Gemeindehaus besitzt, finden Veranstaltungen zumeist in den Räumlichkeiten der Freiwilligen Feuerwehr Selchow oder in der Gaststätte "Zur grauen Wildgans" statt, dem einzigen Gasthaus des Dorfes. Zwar gibt es zwei Sportplätze – einen öffentlichen und einen privat betriebenen – aber keinen Sportverein und, abgesehen von der Feuerwehr, auch keine sonstigen Vereine und keine Schule mehr. Die wenigen Jugendlichen des überalterten Dorfes – der Großteil der Bewohner ist über 50 Jahre alt – beklagen den Mangel an Treffpunkten und kulturellen Angeboten. Der ehemalige kleine Kaufladen musste aus wirtschaftlichen Gründen aufgeben. An den Öffentlichen Nahverkehr ist Selchow durch die Linie 407 der Busverkehr Oder-Spree (BOS) an Storkow angebunden. Da der Bus am Wochenende überhaupt nicht und werktags auch nur siebenmal verkehrt (Stand 2013), sehen insbesondere ältere Selchower und Dörfler, die nicht über ein Auto verfügen, ihre räumliche Mobilität erheblich eingeschränkt. Aufgrund der fehlenden Einkaufsmöglichkeiten, hinsichtlich notwendiger Arztbesuche und für die Schulkinder werden die seltenen Fahrzeiten als sehr problematisch wahrgenommen. Eine bessere Bedienung mit Verkehrsleistungen im öffentlichen Personennahverkehr und ein Dorfladen, der schließlich immer auch sozialer Treffpunkt sei, gehört daher auf der Wunschliste der Bewohner neben einem Gemeinschaftshaus zu den oberen Prioritäten.

Wirtschaft, Naturparktourismus und Wohnzufriedenheit

Nach den Ergebungen der HNE Eberswalde ist Selchow mit 91 % der Storkower Ortsteil mit der höchsten Erwerbstätigenquote; die niedrigste Quote weist mit 32 % Kummersdorf auf. Im Dorf gibt es relativ viele selbstständige Firmen und Betriebe. Dazu gehören unter anderem eine GmbH für Fenstertechnik, ein Heizungs-, Sanitär- und Lüftungsbetrieb, ein Kleintierhandel mit Futterbörse, der Hofladen einer Imkerei, eine Jägerei, die Gaststätte und eine Musikschule. Die übrigen Erwerbstätigen sind überwiegend Pendler und arbeiten meist in der Stadt Storkow oder in Fürstenwalde und sind rund eine halbe Stunde zu ihren Arbeitsstätten unterwegs. Den wenigen Jugendlichen allerdings machen es fehlende berufliche Perspektiven beinahe unmöglich, im Dorf sesshaft zu bleiben, auch wenn bei einigen der Wunsch dazu vorhanden ist. Im Rahmen des Naturparktourismus zieht die Landschaft vor allem Fahrradtouristen nach Selchow, die hier mangels geeigneter Unterkünfte allerdings allenfalls kurz den Dorfanger besichtigen, den Aussichtsturm am See besuchen oder Rast in der Gaststätte, die sich mit ihren Öffnungszeiten auf die Fahrradtouristen eingestellt hat, machen. Aussagen, dass Touristen nur anhalten, um nach dem Weg zu fragen oder sich vor dem Ortsschild zu fotografieren, kamen aus Selchow, Kehrigk, Görsdorf und Philadelphia. Mit der Sanierung des Landhauses erhoffen sich die Selchower, eine touristische Attraktion zu schaffen und eine Verbesserung des Arbeitsangebotes im Ort.

Trotz der wenigen öffentlichen Einrichtungen und der eingeschränkten Mobilität ist die Wohnzufriedenheit der befragten Selchower außerordentlich hoch. Als Grund wurden insbesondere der ruhige Standort und die naturgeschützte, attraktive Landschaft mit ihren zahlreichen Badestellen, die von allen Generationen genutzt werden, genannt. Der Aspekt Wohnen, wo andere Urlaub machen war für einige Einwohner von Selchow, wie auch von Kummersdorf und Kehrigk, ein Grund für die Wahl des Wohnortes.

Nachbarschaftshilfe und bürgerliches Engagement

Weitere Faktoren für das Wohlbehagen der Selchower mit ihrer Wohnsituation sind die gut funktionierende Nachbarschaftshilfe und der gute kommunikative Austausch innerhalb der Dorfgemeinschaft, den die Bewohner als besondere Stärke ihres Ortes sehen.

Dazu kommen gemeinsame Pflanzaktionen oder Maßnahmen wie die gemeinschaftliche Sanierung des Gehwegs. Demgegenüber bildeten die Selchower das Schlusslicht aller Storkower Ortsteile bei der Frage, ob sie sich im Ort engagieren würden. Der Widerspruch zwischen ausgezeichneter Nachbarschaftshilfe/Kommunikation und geringem Engagement dürfte zum Teil in den mangelnden beziehungsweise nicht vorhandenen Strukturen/Organisationen begründet liegen. Denn auf die Frage, wo sie sich im Dorf engagieren, gaben im Schnitt rund 35 % in Vereinen an. Schlusslicht bildete auch hier Selchow mit 12 % der Befragten.

Literatur
 HNE Eberswalde, Hochschule für nachhaltige Entwicklung (FH), Fachbereich Landschaftsnutzung und Naturschutz: Dörferbefragung in Storkow (Mark). Durchgeführt von der Hochschule für nachhaltige Entwicklung Eberswalde (FH) in Kooperation mit Brandenburg 21 e. V., 18. bis 22. Juni 2012.
 Band 1: Übergreifende Analysen: Storkow und seine Ortsteile 10 Jahre nach der Gemeindegebietsreform. (PDF; 4,1 MB) Stand: 30. September 2012.
 Band 2: Ortsteilbeschreibungen. (PDF; 15,2 MB) Stand: September 2012. Siehe Kapitel 11: Selchow. S. 101–109.
 Reinhard E. Fischer: Die Ortsnamen der Länder Brandenburg und Berlin. (= Brandenburgischen Historischen Studien. Band 13). be.bra wissenschaft verlag, Berlin-Brandenburg 2005, S. 158. ISBN 3-937233-30-X.

Weblinks

 Seite über Selchow auf der Homepage der Stadt Storkow (Mark)
 Groß Schauener Seen auf der Seite der Heinz-Sielmann-Stiftung
 Selchow in der RBB-Sendung Landschleicher vom 23. Dezember 2012

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Oder-Spree
Geographie (Storkow (Mark))
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Oder-Spree)
Gemeindeauflösung 2003
Naturpark Dahme-Heideseen
Ersterwähnung 1321

Selchow (Storkow (Mark))


قائمة بالأبطال في 1914 البطولات الوطنية الأمريكية لكرة المضرب (المعروفة الآن باسم أمريكا المفتوحة):

الكبار

فردي رجال

 ر. نوريس ويليامز هزم  ماورايس ماكلوجلين 6-3 8-6 10-8

فردي سيدات

 ماري براوني هزم  ماري وانجر 6-2, 1-6, 6-1

مراجع

الرياضة في بنسيلفانيا في 1914
الرياضة في رود آيلاند في 1914
رود آيلاند في 1914
أحداث أغسطس 1914 الرياضية
أحداث سبتمبر 1914 الرياضية
أحداث يونيو 1914 الرياضية
البطولات الوطنية الأمريكية (كرة مضرب) حسب السنة
كرة المضرب في 1914
كرة مضرب أمريكية في 1914

البطولات الوطنية الأمريكية 1914 (كرة مضرب)


Yuki Kikumoto (født 10. juli 1993) er en japansk tidligere professionel fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Renofa Yamaguchi FC.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yuki Kikumoto


LINS Shankush (pennant number : S45) est un sous-marin diesel-électrique de classe Shishumar de la marine indienne.

Accident de 2010
Le navire est endeuillé par un accident survenu le  à environ 60 milles marins (220 km) au large de Bombay, et qui coûte la vie à son commandant, le lieutenant commander (capitaine de corvette) Firdaus Darabshah Mogal. L'INS Shankush était alors déployé en préparation d'un exercice lorsqu'il a rencontré un problème technique, suffisamment grave pour que des membres d'équipage sortent tenter des réparations, malgré une mer très agitée. Une vague a balayé le pont du sous-marin et l'équipe de maintenance a été jetée à l'eau. Le Lt Cdr Mogal a pris la tête d'une équipe pour sauver les marins tombés par-dessus bord, mais il a été emporté par-dessus bord à son tour. La tête de Mogal a heurté la coque d'acier, causant un traumatisme crânien. Un hélicoptère a été envoyé depuis la base aéronavale INS Shikra, mais Mogal n'a pas pu être ranimé. Le courage du Lt Cdr Mogal, qui a pensé à sauver la vie de ses hommes sans se préoccuper de sa propre sécurité, a été reconnu par le gouvernement de l'Inde. Celui-ci a décerné au Lt Cdr Mogal un Shaurya Chakra à titre posthume. La médaille a été remise à sa veuve.

Notes et références

Notes

Références

Bibliographie

Liens externes
 . This
 .

Voir aussi

Liens internes
 Liste des sous-marins de l'Inde

Sous-marin de la Marine indienne
Navire construit à Kiel
Bateau lancé en 1984
Shankush

INS Shankush


Mont Tremblant Ski Resort (commonly referred to as Tremblant) is a year-round resort in the Laurentian Mountains of Quebec, Canada, located about  northwest of Montreal. It is best known as a ski destination, but also features Lake Tremblant suitable for swimming and two golf courses in the summer months. The name of the mountain, Mont Tremblant, was derived from the Algonquin indigenous people, who called it the "trembling mountain." The summit is at an elevation of , which makes it one of the tallest peaks in the Laurentians.  One km north of the principal down hill area is the Edge, an area of glade skiing and  north of that is the true summit, Pic Johanssen (), which has a trail over the top and is Black Diamond for skiers and boarders. The resort is owned by Alterra Mountain Company.

The mountain and resort are part of the Mont-Tremblant National Park and are both located near the village of Mont-Tremblant.

Mont Tremblant Ski Resort has consistently been ranked the #1 ski resort in Eastern North America with a ski area of over 654 acres.  Mont Tremblant is the highest peak mountain in its mountain range, the Laurentian Mountains.

History
Joseph Bondurant Ryan, an explorer from a wealthy American family from Philadelphia, came to the region prospecting gold in 1938. Accompanied by Harry Wheeler (founder of the Gray Rocks Inn in Mont Tremblant) and Lowell Thomas, an American journalist, they climbed to the summit of Mont Tremblant with skis wrapped in seal skins for traction. After an exhausting trek to the summit, it is said that Joseph Ryan vowed to transform the landscape into a world-class alpine village. Only one year later, his dream was realized. On February 12, 1939, Joseph Ryan opened the Mont Tremblant Lodge, which remains part of the pedestrian village today.

In its early years, Lowell Thomas, the American radio broadcaster, was an avid skier who helped popularize the resort by broadcasting shows from the site, thereby establishing the resort as a prime destination for skiers. The resort named a triple ski lift, which is located on the north mountainside, and trails after him as well as other early devotees.

Following the sudden death of Joseph Bondurant Ryan in 1950, the Mont Tremblant ski resort was operated by his wife Mary Rutherfoord Johnson Ryan until 1965, when it was sold to local Quebec entrepreneurs led by André Charron. They ran the resort until 1979, when they sold it to La Société des Caisses d'Entraide Économique. They ran the resort for four years until it went into bankruptcy. The resort was then bought in 1983 by Louis-Pierre Lapointe, who in turn sold it in 1991 to Intrawest.

Intrawest immediately expanded the pedestrian resort village with architecture reminiscent of traditional Quebec and built new ski lifts, including a gondola. Other changes included building the Grand Manitou summit lodge. In 2009, a casino located at the base of the Soleil trails was opened. The casino is serviced by an 8-passenger gondola that runs from the main resort to the casino.

Joseph Bondurant Ryan is buried next to the St. Bernard Chapel that he built in 1940-41 at the base of the alpine village, along with his wife Mary and son Peter Ryan, who died in Paris in 1962 at the age of 22 as a result of an auto racing accident. Peter Ryan was an accomplished champion skier who had been named to the Canadian Olympic ski team, but he had switched to auto racing after a 1959 skiing accident. He quickly showed tremendous talent in auto racing, and he was the first Canadian in Formula One racing and the winner of the first Canadian Grand Prix held at Mosport in 1961.

On March 16, 2009, actress Natasha Richardson sustained a head injury when she fell while taking a beginner skiing lesson at the resort. She died two days later in New York City.

Since Alterra took ownership of the resort in 2018, the resort has seen some major investments. During the summer of 2018, the Manitou Chalet located at the top of the mountain received significant improvements. For the winter of 2018-2019, a new high-speed quad ski lift was installed to replace the old Lowell Thomas Lift. The total number of trails is now 102, with several new glade areas. Alterra has already announced another $14 million investment for the 2019-2020 season. New developments will also be taking place on the Soleil Side, including a new hotel.

For the 2023/24 winter season, the resort is integrating Radio Frequency IDentification (RFID) for ski gate access.

Resort facilities

The resort is located within Mont-Tremblant National Park, a Quebec provincial park in the Laurentian Mountains. The top of the mountain has a chalet and cafeteria, Le Grand Manitou, open winter and summer.

Pedestrian village
An open-air gondola called the Cabriolet connects the upper and lower parts of the pedestrian village. From the top of this lift, the main gondola is available to take skiers to the summit of the mountain. There is also a ski trail running through the village for skiers to access the lower level of the village and transportation.

The Mont Tremblant Resort also has extensive shopping for ski and snowboard enthusiasts. The municipal village of Mont-Tremblant is  distant.

Lodging
Mont Tremblant has a wide variety of hotel and condo accommodations, many of which are situated in the pedestrian village at the foot of the mountain. There are additional condo and chalet accommodations located adjacent to the pedestrian village which are managed by the resort's rental agency or other private rental agencies. These accommodations feature shuttle bus service which provides guests some of the same convenience afforded to people staying in the pedestrian village.

Most condo accommodations at the resort area are privately owned. The resort or rental agencies act as a rental broker for these properties by handling maintenance, reservations and other guest-related tasks on behalf of owners. There are also many privately owned chalets of all levels (from budget to luxury) in the immediate area.

Sporting areas and facilities
Mont Tremblant has year-round activities which take advantage of the surrounding environment (mountains, forest, lakes and rivers); most are set up on daily schedules and usually take the form of tours in small groups and are accessible to families; most are run by independent operators or specialized guides.

Summer activities include, all-terrain vehicle tours, croisieres, boating, canoeing trips, cycling, dune buggy tours, fishing tours, golf,tennis, helicopter tours, hiking, horse back riding, lake cruises, mountain biking, paintball games, rafting, rock climbing school, spas, via ferrata, waterskiing and wakeboarding, white-water rafting, and zip-lines.

Winter activities include cross-country skiing, dogsledding, downhill skiing and ski schools, helicopter tours, ice-climbing, ice fishing, ice skating, paintball, sleigh rides, snowmobiling, snowshoeing, tubing, spas and via ferrata.

Skiing and snowboarding

The main resort has more than  of ski and snowboarding trails in four distinct areas: North Side (Versant Nord), South Side (Versant Sud), Sunny Side (Versant Soleil) and The Edge (Versant Edge). Since the 2018-2019 winter season, the resort has 102 ski trails. Of those trails, 22 are labelled easy, 34 intermediate, 42 difficult and 15 expert. There are three snow parks and twenty official glades.

The resort features 14 lifts, consisting of 3 gondolas (including the open-air gondola in the pedestrian village, the Cabriolet, the Télécabine Casino Express — connecting the South base to the Versant Soleil and Mont-Tremblant's casino —, and the Tremblant Express, a top-to-bottom gondola), 6 detachable quadruple chairlifts, 2 fixed chairlifts, and 3 magic carpets. An open-air gondola, or cabriolet lift, is used to transport skiers above the village from the parking lot to the bottom of the mountain. The lifts have a total capacity of 27,830 skiers per hour .

Surrounding area

The surrounding hills and valleys are filled with trails for cross-country skiing and hiking. The ski trails connect with other ski trails in neighboring towns, making it possible for nature lovers to undertake ski excursions lasting several days going (or coming from) as far south as Blainville, Quebec on the outskirts of Montreal. The network of cross-country ski trails consists of over 100 km of terrain, much of which follows the Diable river and its adjacent coniferous forest.

The surrounding valleys of the Mont-Tremblant National Park have small lakes, dense boreal forests and thousands of vacation cottages. There are also world-class golf courses, hiking trails and small rivers suitable for canoeing and swimming.

There are some trails for mountain bikes and a special "route verte" rail trail paved for road bicycle use. The cycling/multifunctional path was built on an abandoned right-of-way of the Montreal-Mont Laurier railway; so cyclists do not have to share a path with motorized vehicles.

See also
Mont-Tremblant public transit
List of ski areas and resorts in Canada

References

External links

Alterra Mountain Company
Buildings and structures in Laurentides
Geography of Laurentides
Ski areas and resorts in Quebec
Tourist attractions in Laurentides

Mont Tremblant Resort


Gesnerieae, tribus gesnerijevki, dio potporodice Gesnerioideae. Podijeljen je na 5 podtribusa.

Tribusi

 Subtribus Gesneriinae Oerst.
 Bellonia L. (2 spp.)
 Pheidonocarpa L. E. Skog (1 sp.)
 Gesneria L. (54 spp.)
 Rhytidophyllum Mart. (23 spp.)
 Subtribus Gloxiniinae G. Don
 Gloxinia L'Hér. (5 spp.)
 Gloxiniopsis Roalson & Boggan (1 sp.)
 Seemannia Regel (4 spp.)
 Monopyle Moritz ex Benth. & Hook. fil. (22 spp.)
 Diastema Benth. (18 spp.)
 Gloxinella (H. E. Moore) Roalson & Boggan (1 sp.)
 Kohleria Regel (24 spp.)
 Pearcea Regel (18 spp.)
 Achimenes Pers. (27 spp.)
 Eucodonia Hanst. (2 spp.)
 Smithiantha Kuntze (6 spp.)
 Nomopyle Roalson & Boggan (2 spp.)
 Niphaea Lindl. (3 spp.)
 Moussonia Regel (21 spp.)
 Solenophora Benth. (16 spp.)
 Amalophyllon Brandegee (13 spp.)
 Phinaea Benth. (3 spp.)
 Heppiella Regel (4 spp.)
 Chautemsia A. O. Araujo & V. C. Souza (1 sp.)
 Mandirola Decne. (4 spp.)
 Goyazia Taub. (3 spp.)
 Subtribus Columneinae Hanst.
 Nautilocalyx Linden (39 spp.)
 Centrosolenia Benth. (15 spp.)
 Chrysothemis Decne. (10 spp.)
 Paradrymonia Hanst. (17 spp.)
 Trichodrymonia Oerst. (29 spp.)
 Pagothyra (Leeuwenb.) J. F. Sm. & J. L. Clark (1 sp.)
 Crantzia Scop. (4 spp.)
 Glossoloma Hanst. (29 spp.)
 Alloplectus Mart. (8 spp.)
 Drymonia Mart. (82 spp.)
 Columnea L. (215 spp.)
 Corytoplectus Oerst. (12 spp.)
 Neomortonia Wiehler (1 sp.)
 Pachycaulos J. L. Clark & J. F. Sm. (1 sp.)
 Alsobia Hanst. (4 spp.)
 Episcia Mart. (9 spp.)
 Christopheria J. F. Sm. & J. L. Clark (1 sp.)
 Rufodorsia Wiehler (4 spp.)
 Oerstedina Wiehler (2 spp.)
 Cobananthus Wiehler (1 sp.)
 Nematanthus Schrad. (32 spp.)
 Lesia J. L. Clark & J. F. Sm. (2 spp.)
 Codonanthe (Marloth) Hanst. (8 spp.)
 Codonanthopsis Mansf. (15 spp.)
 Rhoogeton Leeuwenb. (2 spp.)
 Cremersia Feuillet & L. E. Skog (1 sp.)
 Lampadaria Feuillet & L. E. Skog (1 sp.)
 Lembocarpus Leeuwenb. (1 sp.)
 Subtribus Sphaerorhizinae A. Weber & J. L. Clark
 Sphaerorrhiza Roalson & Boggan (4 spp.)
 Subtribus Ligeriinae Hanst.
 Sinningia Nees (77 spp.)
 Paliavana Vell. ex Vand. (6 spp.)
 Vanhouttea Lem. (9 spp.)

Izvori

Gesnerijevke

Gesnerieae


Agioi Theodoroi () is a town and a former municipality in Corinthia, Peloponnese, Greece. Since the 2011 local government reform, it is part of the municipality Loutraki-Perachora-Agioi Theodoroi, of which it is a municipal unit. The municipal unit has an area of 98.030 km2.

Agioi Theodoroi is located around 12 km east of Corinth and about 63 km W of Athens in the easternmost part of Corinthia. Its population was 4,643 inhabitants at the 2011 census. The well known "Pefkakia", an organized beach is in the eastern part of the town with many pine trees and golden sand. The west is bounded by the massive Corinth Refinery which is the country's largest industrial complex operated by Motor Oil Hellas with the Kalamaki hills and mountains dominating the northern part, and the Attica boundary with Kineta to its east. The municipality is bounded with Loutraki in the west and Megara in the east. Agriculture used to dominate before the 1960s and the 1970s. Now most of the agricultural land is in the north and the east. Some of the houses are summer homes. It has a beautiful pedestrian street by the sea. Many coffee shops, restaurants and beach bars are lining the sea front of the town. The central avenue of the town is part of the old Athens - Corinth highway. It has many shops and services, supermarkets, pharmacies, banks, restaurants etc. and two historical churches.

History
Northwest of the city of Agioi Theodoroi, in 1961, archaeologists unearthed the ruins of ancient Krommyona. Important discoveries were made like a statue of Apollo, many black-figured vases, geometric and lakoeideis graves. According to Stravona, the entire coastal region of the Saronic and the Eleusinian Gulf was named Krommyona. Krommyona until the 6th century. BC belonged to Megara and then to Corinth.

There are two versions of the name of the ancient Krommyonas. The first version is that it got its name because of the onion production and the second version is that it got its name from the son of Poseidon Krommo.

The area was known from the legend of Faias, the fearsome boar that the legendary hero Theseus killed on his way from Trizina to Athens.

An important finding is also a small circular area which has not been determined whether it was a worship place or a small orchestra theater.

Historical population

Transportation

Agioi Theodoroi is served by motorway 8 (Athens - Corinth - Patras) and a rail station of Proastiakos suburban railway connecting it directly to the city of Athens, to the Athens International Airport and Corinth. Also intercity buses between Athens and the Peloponnese stop here and tourist buses during the summer period.

See also
List of settlements in Corinthia

References

External links

Populated places in Corinthia
Loutraki-Perachora-Agioi Theodoroi

Agioi Theodoroi


Lunar rover, Lunar Roving Vehicle (LRV), Ay'da kullanılmak üzere tasarlanmış kara taşıtı. Apollo Projesi'nde ay modülleri ile birlikte Ay'a taşınmışlardır.

Ay Taşıtı, Ay'da düşük yerçekimli ortamda çalışarak Ay yüzeyinde dolaşabilmek ve Apollo astronotlarına daha geniş bir alanda inceleme yapabilmelerini sağlamak için tasarlanmıştır. Biri Apollo 15'teki David Scott ve James Irwin, diğeri Apollo 16'daki John Young ve Charles Duke, öteki de Apollo 17'deki Eugene Cernan ve Harrison Schmitt tarafından kullanılan 3 adet Ay Taşıtı Ay yüzeyinde bulunmuştur.

Her taşıt günde bir kez olmak üzere 3 günlük görevde 3 ayrı seyirde kullanıldı. Apollo 15'in Ay Taşıtı 3 saat 2 dakikada toplam 27,8 km aldı. Bir seferde en çok 12,5 km kat edildi ve ay modülünden en çok 5 km uzaklaşıldı. Apollo 16'daki Ay Taşıtı ile 3 saat 26 dakikada 26,7 km yol alındı. En uzun seyir 11,6 km oldu ve ay modülünden en fazla 4,5 km uzaklaşıldı. Apollo 17'nin taşıtı ile 4 saat 26 dakikada 35,9 km gidildi. En uzun seyir 20,1 km, ay modülüne olan en uzun mesafe 7,6 km oldu.

Ay Taşıtı 210 kg'lık kütleye sahipti ve 490 kg daha taşıyabilecek biçimde tasarlanmıştı. Gövdesi 3,1 metre, dingil açıklığı ise 2,3 metreydi. En yüksek yeri 1,14 metreydi. Gövdesi 2219 alüminyum parça kaynaklanmış ortalarından bağlı 3 parça şasiden oluşuyordu ki ay modülüne katlanarak koyulabiliyordu. Yan yana yer alan katlanabilen ve alüminyumdan yapılmış 2 koltuğu vardı. Koltukların arasına bir kolçak yerleştirilmişti ve her koltuğun ayarlanabilir ayak koyma yeri ve emniyet kemeri vardı. Ortası çukur çanak biçimindeki geniş bir bağlantı anteni de taşıtın ön tarafındaki direğe konuşlandırılmıştı. Süspansiyon, V biçimindeki üst ve alt kıvrım olmak üzere bir çift yatay metalden ve şasi ile üst V biçimli metal arasındaki bir damperden oluşuyordu. Tümüyle dolu Ay Taşıtı yerden 36 cm yukarıda kalıyordu.

Ayrıca bakınız
Curiosity kâşif robotu
Mars Keşif Gezgini

Ay'ın keşfi
Apollo Projesi
Apollo 15
Ay keşif araçları
Ay görevleri
Elektrikli otomobiller
Dört tekerlekten çekişli taşıtlar
NASA araçları
Arazi taşıtları

Ay taşıtı


Fab je engleska diskografska etiketa koja je izdavala jamajčanski rocksteady.

Povijest
Osnovana je kao podetiketa Melodisc Recordsa, osnovanog jedne je od prvih neovisnih izdavačkih kuća u UK, osnovana u Londonu 1947. godine, specijalizirana za izdavanje jamajčanske glazbe.

Melodisc je osnovao Fab 1966., kad je ska usporio na rocksteady.

Prva izdanja bile su pop skladbe glazbenika kao P.J. Proby, ali već do 1967. Fab je potpuno prešao na jamajčansku glazbu. Poklopilo se s iscurivanjem Melodiscove etikete Blue Beat, pa su glazbenici kao Prince Buster i ostali koji su bili dominirali Blue Beatovim izdanjima prešli na Fab.

Fab je više negi ikoja druga etiketa iz UK bila nepredvidiva. Izdanja nisu bila uredno označena, kataloški brojevi su se onavljali, mijenjale etikete, brojna izdanja bila su na bijelom, na nekim pločama bile su otisnute tek osnovne informacije poput naslova skladbe. Roditeljska tvrtka etikete zvala se Fab Records Ltd.

Pod Fabom su ploče objavili Prince Buster, Folk Brothers, Rico & All Stars, The Righteous Flames, The Daltons, Maximum Band, Freddie McGregor, Al Campbell, Audrey Johnson, King Sporty, Delroy Wilson, Great Aces, The Teardrops, John Holt, W. Goodman, The Conquerors, The Wailers, Laurel Aitken, Roy Shirley i ostali.

Izvori

Reggae
Ska
Britanske diskografske kuće

Fab (diskografska etiketa)


Chris Porter ist der Name folgender Personen:

* Chris Porter (Fußballspieler, 1885) (1885–1915), englischer Fußballspieler
 Chris Porter (Fußballspieler, 1949) (* 1949), englischer Fußballspieler
 Chris Porter (Basketballspieler) (* 1978), US-amerikanischer Basketballspieler
 Chris Porter (Fußballspieler, 1979) (* 1979), englischer Fußballspieler
 Chris Porter (Fußballspieler, 1983) (* 1983), englischer Fußballspieler
 Chris Porter (Eishockeyspieler) (* 1984), US-amerikanischer Eishockeyspieler

Chris Porter


Makedonya'daki şehirler listesi:

 Berova
 Debre
 Delçevo
 Demir Kapı
 Demir Hisar
 Eğri Palanka
 Gevgeli
 Gostivar
 İştip
 Kalkandelen
 Kavadar
 Kırçova
 Kiliseli
 Koçana
 Köprülü
 Kratova
 Kruşevo
 Kumanova
 Makedonski Brod
 Manastır
 Negotin
 Ohri
 Pirlepe
 Probiştip
 Radoviş
 Resne
 Struga
 Ustrumca
 Üsküp
 Valandova
 Viniça

Ülkelerine göre şehir listeleri
Şehir listeleri

Kuzey Makedonya'daki şehirler listesi


AAM may refer to:

 Aam, a hamlet in the Netherlands
 Academy of Ancient Music, a period-instrument orchestra based in Cambridge, England
 Accademia di Architettura di Mendrisio
 Active appearance model, a method for image detection, using statistical models
 Advanced Air Mobility, a system of air-based transportation
 Air-to-air missile, a missile fired from an aircraft to attack another aircraft
 Alliance of Automobile Manufacturers
 Alliance for Audited Media
 American Alliance of Museums, an organization for museums and associated individuals
 American Axle & Manufacturing, a supplier of automotive components
 Anti-Apartheid Movement
 Aramanik language, an extinct language of Tanzania, ISO 639-3 designation
 ASCII Adjust after Multiplication, computer instruction in Intel BCD opcodes#Multiplication
 Association for Accessible Medicines, formerly known as the Generic Pharmaceutical Association (GPhA)
 Association of Assistant Mistresses, a former British trade union
 Atmospheric angular momentum, the measure of the rotation of the atmosphere around the north–south axis of the Earth; see Day length fluctuations
 Author Accepted Manuscript
 Automatic acoustic management, a technology to reduce hard drive seek noise
 Mala Mala Airport (IATA: AAM), South Africa
 US Army Achievement Medal, awarded for meritorious service or achievement

AAM


Menisk ili meniskus (lat. meniscus od grč. μηνίσϰος: mali mjesec) može biti:
 menisk je fizikalno tijelo ili figura u obliku polumjeseca;
 menisk (tekućina) je zakrivljenost površine tekućine u uskoj cijevi (na primjer bireti) zbog pojave kapilarnosti;
 menisk (anatomija), u medicini, je parna vezivnohrskavična tvorba polumjesečasta oblika u koljenskom zglobu, kojom se ostvaruje sukladnost među zglobnim tijelima bedrene kosti i goljenice. Postoje dva meniska: unutarnji (medijalni) i vanjski (lateralni). Lateralni je pokretljiviji, dok je medijalni postrance pričvršćen uza zglobnu čahuru pa je slabije pokretljiv i zato češće podložan oštećenju prilikom naglih kretnji u koljenu, osobito u nekim sportovima (nogomet, skijanje). Zaostanu li nakon takve ozljede izrazitije tegobe, oštećeni se dio meniska kiruškom operacijom ukloni.

Izvori

Menisk


කටුස්සන් වනාන්තරවල, පාෂාණවල, කාන්තාරවල, කඳුකරයේ යනාදියෙහි වාසය කරති. ඔවුන් කොරපොතු ආවරණයක් ඇති අතර හුස්ම ගන්නේ පෙනහළු නිසා පමණි. කටුස්සා අළු සිට තද දුඹුරු දක්වා වෙනස් වර්ණයක් ඇත. සාමාන්‍යයෙන්, මෙම උරගයින්ගේ ප්‍රමාණය සෙන්ටිමීටර 20 සිට 40 දක්වා වෙනස් වේ, නමුත් කටුස්සන් ලෙස හැඳින්වෙන කුඩා කටුස්සන් ද ඇති අතර ඒවායේ ප්‍රමාණය සෙන්ටිමීටර 10 ක් දක්වා ළඟා වන අතර කුඩාම නියෝජිතයා දකුණු ඇමරිකානු හූනන් සෙන්ටිමීටර 4 ක් දක්වා වේ.

කටුස්සා


An Liparis tripartita in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Leonid Vladimirovich Averyanov ngan Averyanova. An Liparis tripartita in nahilalakip ha genus nga Liparis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Liparis (Orchidaceae)

Liparis tripartita


La trochlée du muscle oblique supérieur est une structure en forme de poulie situé dans l'orbite.

Description
La trochlée du muscle oblique supérieur est normalement la seule structure cartilagineuse située dans l'orbite. Elle s'insère au niveau de la fosse trochléaire ou sur l'épine trochléaire le cas échéant. Dans cette structure passe le tendon du muscle oblique supérieur.

Notes et références

Anatomie de l'œil

Trochlée du muscle oblique supérieur


Twenty20 International (T20I) er en form for cricket, som spilles mellem to landshold, der er medlem af International Cricket Council (ICC). Hvert hold spiller én inning, der består af 20 overs. Kampen spilles under reglerne af Twenty20 cricket. Den første Twenty20 International fandt sted d. 17. februar 2007 og blev spillet mellem New Zealand og Australien.

Kilder

Cricket

Twenty20 International


La vacuna intranasal viva contra la influenza (LAIV por sus siglas en inglés) es un tipo de vacuna contra la influenza. Es una vacuna viva atenuada. El otro tipo de vacuna contra la influenza es la vacuna desactivada. Las dos están hechas de las tres clases de gripe que son las más probables de causar la gripe cada año. Está disponible en los Estados Unidos, donde se conoce como FluMist y en la Unión Europea, donde se conoce como Fluenz.

Fundamento

Existe cierta evidencia de estudios clínicos que LAIV es una vacuna muy eficaz que parece haber mejorado su eficacia, comparada con la inyección, en ciertos casos.

Administración

La vacuna nasal no es una inyección; es un espray que se aplica en la nariz. Es decir, se administra mediante un aerosol nasal. La administra un profesional de la salud en una clínica, en una farmacia, en el consultorio del profesional que extiende sus recetas o en otro entorno de atención de la salud.

Riesgos

Los virus de la vacuna viva contra la influenza muy rara vez se pasan de una persona a otra. LAIV está hecha de virus debilitados y no causa influenza. Las reacciones adversas comunes en general son leves y con mayor frecuencia incluyen goteo y/o congestión nasal, así como fiebre ligera en los niños entre los dos y los seis años. LAIV se recomienda solo para personas de 2-49 años de edad y no es recomendable para personas que tienen un sistema inmune debilitado, para las mujeres embarazadas o en personas con ciertas enfermedades crónicas. En la Unión Europea, solo la administran a los niños entre 2-18 años de edad.

Estudios

La Administración de Alimentos y Medicamentos (la FDA, por sus siglas en inglés) de los Estados Unidos aprobó FluMist en 2003 para los niños y la decisión fue basada en estudios sobre unos 6.400 bebés y niños entre los seis y los 59 meses de edad. Dos estudios compararon FluMist con un placebo y ambos ensayos demostraron la efectividad de la vacuna para prevenir la enfermedad de la gripe. En 2007, la FDA extendió la administración de FluMist en las personas hasta los 50 años de edad.

En 2011, la Comisión Europea concedió la autorización de comercialización de Fluenz, una vacuna en espray indicada para la prevención de la gripe estacional en niños desde 24 meses a menos de 18 años de edad. La decisión fue basada en un análisis de los datos de 73 estudios clínicos globales y estudios postcomercialización de Estados Unidos realizados en más de 141.000 personas en 38 países. Se espera que esté disponible en los mercados europeos, incluido España, para la campaña de vacunación de 2012-2013.

Enlaces externos
 Página oficial en español de FluMist
 Hoja de la CDC sobre LAIV
 Preguntas y respuestas sobre la vacuna contra la gripe en spray nasal
 Resumen del EPAR para el público general sobre Fluenz

Referencias

Vacunas

Vacuna intranasal viva contra la influenza


Convention on the International Trade in Endangered Species of Wild Flora and Fauna (CITES), "Nesli Tehlike Altında Olan Yabani Hayvan ve Bitki Türlerinin Uluslararası Ticaretine İlişkin Sözleşme" (İngilizce CITES), Türkiye'de 20 Haziran 1996 tarihli Resmi Gazetede yayımlanarak 22 Aralık 1996'da yürürlüğe girdi.

CITES, nesli tehlike altında olan yaban hayatının uluslararası ticaretini kontrol edebilmek için, bu tür alışverişlerde hükûmetlerin iznini şart koşan, dünya çapında bir sistem geliştirmiştir. Sözleşme I, II ve III EK listelere sahip olup bu EK listelerde yer alan türlerin ticaretini belirli esaslara bağlar. Buna göre,
 EK-I listesinde bulunan türlerin ticaretleri yasaktır.
 EK-II listesinde bulunan türlerin nesilleri mutlak olarak tükenme tehlikesiyle karşı karşıya olmamakla birlikte, nesillerinin devamıyla bağdaşmayan kullanımlarını önlemek amacıyla ticaretleri belirli esaslara bağlanmıştır.
 EK-III listesinde ise taraflardan herhangi birinin aşırı kullanımını önlemek veya kısıtlamak amacıyla kendi yetki alanında düzenlemeye tabi tutulan ve ticaretinin denetime alınmasında diğer taraflar ile işbirliğine ihtiyaç duyduğu belirtilen bütün türleri kapsar.

Çevre antlaşmaları
Korunma durumu
Uluslararası ticaret
1996'da antlaşmalar
1973'te antlaşmalar

Nesli Tehlike Altındaki Türlerin Ticaretine İlişkin Sözleşme


is a kind of wagashi (a Japanese traditional confectionery) originally developed in Japan based on the "Nanban confectionery" (confectionery imported from abroad to Japan during the Azuchi–Momoyama period). The batter is poured into large square or rectangular molds, baked in an oven and cut into long rectangular shapes. Since the recipe calls for mizuame, a type of sugar syrup, Castella has a moist texture.

Now a specialty of Nagasaki, the cake was brought to Japan by Portuguese merchants in the 16th century. The name is derived from Portuguese , meaning "cake from Castile". Castella cake is usually sold in long boxes, with the cake inside being approximately  long. Its closest relative is pão-de-ló, a Portuguese cake.

There are similar types of sponge cakes named after the same fashion, in , in , in , in , in , in , in  (Castile was a former kingdom of Spain, comprising its north-central provinces, thus Pain d'Espagne and other variants are quasi-synonymous to "bread from Castile").

History

In the 16th century, the Portuguese reached Japan and soon started trade and missionary work. Nagasaki was then the only Japanese port open for foreign commerce. The Portuguese introduced many then-unusual things, such as guns, tobacco, and pumpkins. The cake could be stored for a long time, and so was useful for the sailors who were out on the sea for months. In the Edo period, in part due to the cost of sugar, castella was an expensive dessert to make despite the ingredients sold by the Portuguese. When the Emperor of Japan's envoy was invited, the Tokugawa shogunate presented the Castella. Over the years, the taste changed to suit Japanese palates.

Varieties
There are now many varieties made with ingredients such as powdered green tea, brown sugar, and honey. They may be molded in various shapes; a popular Japanese festival food is baby castella, a bite-sized version.

Siberia, castella cake filled with youkan (sweet bean jelly), was popular in the Meiji era; it had a resurgence since it appeared in the  2013 animated film The Wind Rises, by Hayao Miyazaki.

Castella mix is used for the pancakes that are sandwiched together with sweet adzuki bean paste in the confection known as dorayaki.

Main manufacturers
Founded in 1624: Castella Honke Fukusaya (Nagasaki City, Nagasaki Prefecture)

Founded in 1681: Shooken (Nagasaki City, Nagasaki Prefecture)

Founded in 1900 (Meiji 33): Bunmeido (Nagasaki City, Nagasaki Prefecture) Known for the phrase "castella first, telephone number second" and in the Kanto region, commercials of bear puppets dancing can-can dances.

Taiwanese castella
Castella were first introduced to Taiwan during the age of Taiwan under Japanese rule. In 1968, Ye Yongqing, the owner of a Japanese bakery in Taipei named Nanbanto, partnered with the Japanese company Nagasaki Honpu to establish a castella business.

Taiwanese style castella is generally more soufflé-like than the Japanese variety with a custard like center. A speciality of Tamsui is a simple pillow shaped castella cake. Taiwanese style castella has been introduced into Japan.

See also
Gairaigo
Japanese words of Portuguese origin

References

External links

Cakes
Japanese desserts and sweets
Japanese fusion cuisine
Portuguese fusion cuisine

Castella


Albertus Antonius Johannes Houthuesen, dit Albert Houthuesen (prononcé ), né le  à Amsterdam (Pays-Bas) et mort le  à Londres (Royaume-Uni), est un artiste peintre britannique.

Biographie

Enfance et formation
Albert Houthuesen est né à Amsterdam. Son père, Jean Charles Pierre Houthuesen, est peintre et musicien. En 1912, après la mort de son père, Houthuesen s'installe à Londres. Il devient citoyen britannique en 1922.

Il suit des cours d'art à la Saint Martin's School of Art tout en travaillant pour un ébéniste et dans un bureau d'architecte. Il fréquente le Royal College of Art entre 1923 et 1927, avec ses contemporains Henry Moore, Barbara Hepworth, Edward Burra, Ceri Richards et Cecil Collins. Il y rencontre également Catherine Dean, qu'il épouse en 1931.

Les années 1930 et 1940
De 1928 à 1936, Houthuesen donne des cours d'art au Working Men's College. Dans les années 1930, Houthuesen et Dean se rendent chaque année à Trelogan, près de la mine de charbon de Point of Ayr, dans le nord-est du Pays de Galles, où Houthuesen peint des portraits d'ouvriers.

Pendant la Seconde Guerre mondiale, Houthuesen travaille à Doncaster comme dessinateur pour la London and North Eastern Railway. Son tableau de Crown of Thorns (Couronne d'épines) et son portrait du Flying Officer Herbert Houtheusen (Lieutenant d'aviation Herbert Houtheusen) datent de cette époque. Il réalise ses premiers dessins de clowns en 1944, après avoir rencontré une famille de clowns juifs russes, les Herman.

Acquisitions pour un collège de formation d'enseignants
Après la guerre, Houthuesen enrichit la collection d'art du St Gabriel's College, un collège de formation d'enseignants à Camberwell. Ses acquisitions comprennent une gravure de Sainte Marie Madeleine transportée au ciel par des anges par Albrecht Dürer, un dessin de Whitehaven, sur la côte de Cumbria, par JMW Turner, un dessin préparatoire de trois têtes de chevaux pour The Frugal Meal (Le Repas frugal) par John Frederick Herring Sr et une aquatinte du Christ par Georges Rouault. Après la fermeture du collège en 1978, la collection a été prêtée à Goldsmiths, Université de Londres.

Œuvres
Au cours de sa carrière, Houthuesen a probablement peint environ . Bien que beaucoup aient été acquises par de grandes galeries d'art et des collectionneurs, peu ont été exposées publiquement. En 2021, le tableau Hedger and Ditcher: Portrait of William Lloyd (Entreteneur de haies et fossés : Portrait de William Lloyd) a été choisi pour remplacer le portrait de l'esclavagiste Sir Thomas Picton au Musée national de Cardiff.

 1927 The Supper at Emmaus (La Cène à Emmaüs ; Potteries Museum & Art Gallery, Stoke-on-Trent) Voir
 1927 The Traveller (Le Voyageur ; Leeds Art Gallery) Voir
 1933 The Collier (Le Mineur ; Museums Sheffield) Voir
 1933 Painted in a Welsh village: portrait of Harry Jones (Peint dans un village gallois, portrait de Harry Jones ; Tate) Voir
 1933 Grain Barrels (Tonneaux à grain ; Museums Sheffield) Voir
 1934 Jones, White Horse Farm (Musée national de Cardiff) Voir
 1934 Wheels, Maes Gwyn Farm (Roues, ferme de Maes Gwyn à Llanasa, près de Holywell, Flintshire ; Ulster Museum, Belfast) Voir
 1935 Maes Gwyn Stack Yard (Cour de la ferme de Maes Gwyn ; Tate) Voir
 1935 The Bebington Stable (L'Écurie de Bebington ; Leeds Art Gallery) Voir
 1935 Jo Parry, Welsh collier (Jo Parry, mineur gallois ; Musée national de Cardiff) Voir
 1937 Hedger and Ditcher: Portrait of William Lloyd (Entreteneur de haies et fossés : Portrait de William Lloyd ; Musée national de Cardiff) Voir
 1939-1940 Crown of Thorns (Couronne d'épines ; Tate) Voir
 1943 Flying Officer Herbert Houtheusen [sic] (Lieutenant d'aviation Herbert Houtheusen ; Royal Air Force Museum) Voir
 c.1944 A Shell and Flowers (Coquillage et fleurs ; Château de Nottingham) Voir
 1956-1960 Still Life with Mulberry Leaves (Nature morte aux feuilles de mûrier ; Leeds Art Gallery) Voir
 1965 Evening (Soir ; Yale Center for British Art, New Haven, Connecticut) Voir
 1968 Barrier (Barrière ; County Hall, Leicestershire County Council Artworks Collection) Voir
 1968 Night Sea, Autumn  (La Mer de nuit, en automne ; Ashmolean Museum) Voir
 1970 Ravine (Ravin ; Pallant House Gallery, Chichester) Voir
 1972 April Moon, the Gateway (Lune d'avril, le portail ; Leeds Art Gallery) Voir
 1974 Harlequin (Arlequin ; Heritage Doncaster) Voir
 Sans date Implements of the Passion (Instruments de la Passion ; Campion Hall, Oxford) Voir
 Sans date Still Life of Pears (Nature morte de poires ; St Anne's College, Oxford) Voir

Documentaire

Réception
Le critique d'art Souren Melikian a écrit: « I suspect that Houthuesen will come to be seen as one of the great figures in post-World War II Western art » (Je soupçonne que Houthuesen finira par être considéré comme l'une des grandes figures de l'art occidental d'après la Seconde Guerre mondiale).

Références

Liens externes

Bases de données

Autres sites
 Œuvres d'Albert Houthuesen dans la collection du Tate
 Œuvres d'Albert Houthuesen dans la collection du Victoria and Albert Museum
  Chronologie détaillée de la vie d'Albert Houthuesen
  Albert Houthuesen 1903-1979
  Jonathan Evens, « The Spirituality of the Artist-Clown. The Significance of the Clown in the Life and Work of Albert Houthuesen »
  Biographie d'Albert Houthuesen par la Tickhill History Society
  Notice de l'unité de recherche Ben Uri pour l'étude de la contribution juive et immigrée aux arts visuels en Grande-Bretagne depuis 1900

Peintre britannique du XXe siècle
Peintre portraitiste britannique
Peintre britannique de nature morte
Peintre paysagiste
Dessinateur britannique
Personnalité liée au pays de Galles
Étudiant de la Saint Martin's School of Art
Décès en octobre 1979
Naissance en octobre 1903
Naissance à Amsterdam
Décès à Londres
Décès à 76 ans

Albert Houthuesen


Barry Opdam (d. 27 Şubat 1976, Lisse), Hollandalı millî futbolcudur. Defans pozisyonunda görev yapan Opdam, profesyonel kariyerine 1996 yılında AZ kulübünde başladı. Daha sonra sırasıyla Red Bull Salzburg, Volendam kulüplerinde oynadı.

Dış bağlantılar

1976 doğumlular
Hollandalı futbolcular
Hollanda millî futbol takımı futbolcuları
AZ futbolcuları
FC Red Bull Salzburg futbolcuları
Yaşayan insanlar
FC Volendam futbolcuları
Defans futbolcuları
Eerste Divisie futbolcuları

Barry Opdam


الشيخ عبد الرحمن قراعة (1862 - 1939) المفتي السابق للديار المصرية، تولى الإفتاء لمدة سبع سنوات في عهد الملك فؤاد الأول.

مولده ونشأته
ولد سنة 1862 في أسيوط، وكان والده الشيخ «محمود قراعة» قاضي مديرية أسيوط. حفظ القرآن الكريم وجوده على يد والده ولم يتجاوز التاسعة من عمره، وتلقى العلوم، ثم أرسله والده إلى جامع الأزهر ليتعلم فتتلمذ على يد المشايخ الكبار.

لم تقتصر اطلاعاته على كتب الأزهر، بل كان يطلع على كتب الأدب، والمعاجم اللغوية، فكان من أوائل العاملين على النهوض باللغة العربية، وأصبح من كبار الكتاب والشعراء. ويذكر أن عبده الحامولي تغنى ببعض قصائده.

مناصبـه
اشتغل بالتدريس في جامع الأزهر، ثم سنحت له فرصة العناية برواية الأحاديث بالأسانيد العالية ومعرفة الرجال وطبقاتهم، وفي سنة 1897م، تقلد منصب الإفتاء بمديرية جرجا. وفي 30 ربيع الآخر سنة 1339 هـ الموافق 9 يناير سنة 1921م، عُين بمنصب مفتي للديار المصرية، وظل يشغل منصب الإفتاء حتى 30 يناير سنة 1928م، وأصدر حوالي 3065 فتوى.

مراجع

أشخاص من أسيوط
مفتو الديار المصرية
خريجو جامعة الأزهر
مواليد 1862
وفيات 1939

عبد الرحمن قراعة


CTV News Channel is a Canadian specialty news channel owned by Bell Media (a wholly owned subsidiary of Bell Canada). It broadcasts national and international news headlines, breaking news, and information. The channel is headquartered at 9 Channel Nine Court in the Agincourt neighbourhood of Scarborough in Toronto, Ontario.

History

In September 1996, CTV Television Network Ltd. (a division of CTV) was granted a broadcast licence by the Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC) for CTV N1, a national English language specialty television service that would broadcast "news, weather and sports reports, as well as business, consumer and lifestyle information", in a 'headline news' format on a 15-minute news wheel.

The channel was launched on October 17, 1997 as CTV News 1. Under the terms of this licence, the channel broadcast news and information on a 15-minute wheel, beginning a new cycle every 15 minutes using a pre-recorded, server-hosted configuration. Not long after its launch, however, it began covering more breaking news. CTV News 1 used news segments from CTV National News and local CTV and BBS affiliates.

The channel began with its news anchors sitting at a desk which would periodically, while the anchor was not speaking, spin in a circle to change the background in front of which the anchor sat. This gimmick was criticized, and soon abandoned. The channel included a large on-screen news ticker that provided news updates, weather, sports scores, stock trading data, among other information. For many years, the network has aired the CTV National News at 10 pm Eastern – or 11 pm Atlantic, when the newscast begins its nightly run across the network (it airs at 11 pm local time over the air, or 11:30 pm in Newfoundland and southeastern Labrador).  It is repeated every hour until 2 am Eastern, or 11 pm Pacific.

At launch, this channel was carried to cable companies. The network added a sports news format for sports updates like Sky Sports News.

On September 8, 1999, the channel was renamed CTV Newsnet, after the launch of then-sister channel, CTV Sportsnet.

CTV sought amendments to the channel's condition of licence that had restricted it to a 15-minute news wheel, in order to allow greater coverage of breaking news, longer-form news-oriented discussion and other programming. These requests were met with mixed decisions from the CRTC. On April 7, 2005, the CRTC removed the condition mandating a 15-minute news cycle, substituting new but much more liberal conditions including the allowance of a small percentage of airtime devoted to long-form discussion programming.

On August 22, 2005, CTV Newsnet unveiled a new, full screen format with a considerably smaller news ticker broadcasting only news headlines, and revamped its late afternoon and primetime programming, with increases to its anchor, reporting and production teams, and a greater emphasis on general news from the main anchor desk, eliminating sports and business coverage. The network hoped to capitalize in part on the lockout which had nearly eliminated news programming on CBC Television (outside Quebec) and CBC Newsworld.

Before the 2005 format change, sports segments were co-branded with TSN, and business news with Report on Business Television (now BNN Bloomberg). These channels are owned by the same companies as CTV and Newsnet. Earlier in the network's history, weather reports were provided by The Weather Network, which is independently owned, and sports segments were once co-branded with Headline Sports, and then later by CTV Sportsnet, which CTV owned before it acquired TSN.

CTV Newsnet was renamed CTV News Channel on May 26, 2009, though at the time no channel format or schedule change occurred. On September 10, 2010, Bell Canada (a minority shareholder in CTVglobemedia) announced that it planned to acquire 100% interest in CTVglobemedia for a total debt and equity transaction cost of $3.2 billion CAD. The deal, which acquired CRTC approval, was approved on March 7, 2011 and closed on April of that year, CTVglobemedia was renamed Bell Media on April 1, 2011.

On October 3, 2011, CTV News Channel unveiled a new weekday programming lineup, which added three new news segments to the schedule (Direct, Express and National Affairs) and introduced four new news anchors.

On December 19, 2011, CTV News Channel underwent a major overhaul which consisted of a new logo, a new on-air presentation designed by Troika Design Group, and a newly renovated studio set as the channel began production in high definition for the first time. An HD feed was launched on the channel's co-owned Bell Fibe TV service in February 2012. The set still consists of the traditional CTV newsroom background.

On July 5, 2017, CTV News Channel relaunched with a new look and automation package utilizing Super Ticker and Brando provided by Bannister Lake Software, a software application company located in Cambridge, Ontario.

Programs
CTV News Channel broadcasts as an all-news format, consisting of local, regional, national and international news. The channel draws contents from the CTV News newsrooms across Canada. It simulcasts Your Morning from the main CTV channel on weekdays from 6:00 a.m. to 9:00 a.m., CTV National News nightly at 10:00 p.m. and weekends at 11:00 p.m., Question Period with Vassy Kapelos on Sundays at 11:00 a.m. with an encore at 5:00 p.m., and the investigative journalism show W5 on Sundays at 7:00 p.m. It also provides by itself public affairs show Power Play weeknightly at 5:00 p.m. with an encore at 8:00 p.m., and the late night newscast CTV News Overnight weeknights at 10:30 p.m. Live rolling news programming are provided by rotating anchors at all other times, with weekend coverage being branded as CTV News Weekend. CTV News Channel starts looping programming (CTV National News on the hour and CTV News Overnight at half past) after 11:00 p.m. weekdays and 11:30 p.m. weekends.

Revenue
According to the Canadian Communication's Monitoring Report - Broadcasting System 2014, there were 8.4 million subscribers to the channel and revenue of $26 million.

Notable current on–air staff

Anchors

 Todd van der Heyden
 Marcia MacMillan
 Sandie Rinaldo
 Omar Sachedina
 Beverly Thomson

Reporters
 Avis Favaro – medical specialist
 Joyce Napier – Ottawa bureau chief
 Lloyd Robertson – chief correspondent (semi-retired; also the former voice-over of CTV News Channel)

Foreign correspondents
 Joy Malbon – Washington, D.C. bureau chief
 Paul Workman – London bureau chief

Notable former on–air staff
 Tom Kennedy – former London bureau chief
 Dan Matheson
 Lisa LaFlamme
 Roger Smith – former Ottawa bureau chief (retired)
 Seamus O'Regan
 Don Martin
 Craig Oliver – former chief political correspondent
 Janis Mackey Frayer – Beijing bureau chief
 Jennifer Burke

High-definition feed
On December 19, 2011, CTV News Channel began broadcasting in high definition, although a dedicated HD feed was not launched until February 16, 2012. It is available on all major television providers in the country.

References

External links

 CTV News

Bell Media networks
24-hour television news channels in Canada
Television channels and stations established in 1997
Analog cable television networks in Canada
English-language television stations in Canada
CTV News
Companies based in Scarborough, Toronto
1997 establishments in Canada
Category C services

CTV News Channel (Canadian TV channel)


Richard Oliver Gross (Barrow-in Furness, -) fue un escultor neozelandés.

Vivió en Sudáfrica realizando escultura arquitectónica. En 1914, pasó a vivir en Nueva Zelanda.

Es el autor de la Fuente Memorial Davis en Mission Bay; de un jefe Mahori de bronce para al memorial de One Tree Hill; y de una madonna, alegoría del amor y la justicia para el memorial de Michael Joseph Savage en Bastion Point .

Notas y referencias

Notas

 Bibliografía

 Alexa M.Johnston,  "Richard Oliver Gross". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Consultado en diciembre de 2011.

Enlaces externos

Enlaces externos

Escultores de Inglaterra en Nueva Zelanda
Escultores de Nueva Zelanda
Escultores de Sudáfrica
Escultores del Reino Unido del siglo XX

Richard Oliver Gross


ප්‍රවේගය වෙනස් වීමේ සීඝ්‍රතාවය ත්වරණය ලෙස භෞතික විද්‍යාවේ දී හැඳින්වේ. ඒකමාන පද්ධතියකදී නම් ත්වරණය යනු වේගය වෙනස් වීමේ සීඝ්‍රතාව ලෙස ද සැලැකිය හැකි ය. කෙසේ වෙතත් ප්‍රවේගය දෛශික රාශියක්(දිශාවක් හා විශාලත්වයක් ඇති.)බැවින් ප්‍රවේගයෙහි ප්‍රමාණාත්මක අගය මෙන් ම දිශාව ද වෙනස් වීමේ සීඝ්‍රතාවය ත්වරණයෙන් දැක්වේ. ත්වරණයෙහි මාන වනුයේ (දුර)×(කාලය)-2 ය. අන්තර්ජාතික සම්මත ඒකක අනුව ත්වරණය මනින්නේ තත්පර වර්ගයට මීටර වලිනි (ms-2). ඍණ ත්වරණය නොහොත් මන්දනයෙහි ද මාන සහ ඒකක ත්වරණයෙහි මාන සහ ඒකක ම වේ.

භෞතික විද්‍යාවේදී ප්‍රවේගයෙහි දිශාව වෙනස් වීම ද ත්වරණයක් ලෙස හැඳින්වේ. වෘත්ත චලිතයේදී වස්තුවක ප්‍රවේගයෙහි දිශාව වෙනස් වීමෙන් කේන්ද්‍රාභිසාරී ත්වරණයක් ඇති වේ.

සම්භාව්‍ය යාන්ත්‍ර විද්‍යාවේදී නියත ස්කන්ධයක් ඇති වස්තුවක ත්වරණය එම වස්තුව මත යෙදෙන බලයට අනුලෝමව සමානුපාතික වන බව කියැවේ (නිව්ටන්ගේ දෙවැනි නියමය). වස්තුව මත යෙදෙන බලය F ද, එහි ස්කන්ධය m ද, ඇති වන ත්වරණය a ද නම්:

භෞතික විද්‍යාව

ත්වරණය


Bull Run steht für:
 Bull Run, einen Bach in der Nähe von Manassas, Virginia, Vereinigte Staaten
 Bull Run (Wertpapiere), ein kurzfristiger, sehr starker Aufwärtstrend eines Wertpapier-Kurses

Bull Run ist der Name folgender Orte in den Vereinigten Staaten:
 Bull Run (Louisiana)
 Bull Run (Maryland)
 Bull Run (New York)
 Bull Run (Virginia)
 Bull Run (West Virginia)

in der Schreibweise Bullrun
 Bullrun Rally, ein US-amerikanisches Straßenrennen
 Bullrun, ein Spionageprogramm des US-amerikanischen Geheimdienstes NSA

Bull Run (Begriffsklärung)


An Elymus brevipes in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Yi Li Keng ngan Shou Liang Chen, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Shou Liang Chen. An Elymus brevipes in nahilalakip ha genus nga Elymus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elymus

Elymus brevipes


Les Diadesmidaceae sont une famille d'algues de l'embranchement des Bacillariophyta (Diatomées), de la classe des Bacillariophyceae et de l'ordre des Naviculales.

Étymologie
Le nom de la famille vient du genre type Diadesmis, dérivé du grec , « bandeau ; diadème », en référence aux longues colonies que forme cette diatomée.

Description
Selon A. Pritchard chaque individu du genre type Diadesmis est en forme de navire (Navicularia). Il constitue des colonies en forme de boucles allongée biconvexes, où les individus sont étroitement reliés. Chaque cellule possède une unique cavité centrale et deux ouvertures terminales distinctes.

Distribution

Liste des genres
Selon  :
 Diadesmis Kützing, 1844  genre type
 Humidophila (Lange-Bertalot & Werum) R.L.Lowe , 2014
 Luticola D.G.Mann, 1990
 Olifantiella Riaux-Gobin & Compère, 2009
 Paraluticola Metzeltin & Lange-Bertalot, 2003

Systématique
Le nom correct complet (avec auteur) de ce taxon est Diadesmidaceae D.G.Mann.

Liens externes

Notes et références

Famille d'algues (nom scientifique)
Naviculales

Diadesmidaceae


L'épreuve masculine de saut acrobatique aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 a lieu du  au   au Genting Secret Garden de Zhangjiakou. C'est la huitième apparition de cette épreuve aux Jeux olympiques d'hiver.

Qi Guangpu remporte la compétition devant le précédent tenant du titre, Oleksandr Abramenko. Ilya Burov termine à la troisième place, comme en 2018. Jia Zongyang, le médaillé d'argent des précédents jeux, termine à la  place, étant éliminé au terme de la première finale.

Qualification
Pour être admis au jeux olympiques, un athlète doit remplir trois conditions en plus des critères d'âge et médicaux :
 Comptabilisé 80 points au classement FIS de la discipline au ,
 Être classé dans le top 30 d'une épreuve comptant pour la Coupe du monde ou aux Championnats du monde,
 Un maximum de quatre athlètes de même nationalité est admis.

un total de 24 athlètes remplissent ces conditions.

Calendrier

Médaillés

Résultats

Qualifications 1
Lors de cette première manche, les concurrents s'élance pour un saut. Ils doivent annoncer à l'avance quel type de saut ils souhaitent exécuter et sont notés selon trois critères : décollage, dans les airs et atterrissage. Ces notes sont ensuite additionnées puis multipliées par le coefficient de difficulté du saut pour obtenir la note final du saut. les 6 premiers athlètes obtiennent une qualification pour la première finale, les autres vont disputer la deuxième manche de qualification.

Qualifications 2
Lors de cette seconde manche, les concurrents s'élance pour un second saut. seul le meilleur des deux sauts de qualification est retenu pour la note finale. les 6 premiers athlètes obtiennent une qualification pour la première finale.

Finale 1
Les concurrents s'élance pour deux sauts et le meilleur des deux est retenu pour la note définitive. les 6 premiers athlètes obtiennent une qualification pour la seconde finale.

Finale 2
Les concurrents s'élancent pour un dernier saut qui définit le classement de la  place au vainqueur.

Références

Sauts masculins de ski acrobatique aux Jeux olympiques de 2022


Yvette Gastauer-Claire (n. 29 mai 1957, la Esch-sur-Alzette, Luxemburg) este o sculptoriță luxemburgheză.

În afară de numeroase sculpturi, ea este creatoarea fețelor luxemburgheze ale  monedelor euro cât și ale unor numeroase monede luxemburgheze comemorative în euro.

Este mama ciclistului Ben Gastauer.

Opera

Monede și medalii
 Serie de medalii pentru comemorarea mileniului Bisericii Sfântul Mihail din Luxemburg în 1987.
 Monedă de argint de 500 de franci luxemburghezi, Luxemburg, Capitală Culturală Europeană (1995);
 Medalie de comemorare a celei de-a 40-a aniversări a obținerii titlului la Campionatul Mondial de ciclism pe șosea de către Elsy Jacobs (1998);
 Monedă de argint de 500 de franci luxemburghezi, jurământul noului Mare Duce Henric de Luxemburg (2000);
 Fața monedelor euro luxemburgheze (1999, intrați în circulație din 2002);
 Din 2001, o medalie anuală de bronz dedicată seriei L'art dans la main;
 Monedă comemorativă de 2 euro cu efigia și monograma Marelui Duce Henric (2004);
 Monedă comemorativă de 2 euro pentru a cincizecea aniversare a zilei de naștere a Marelui Duce Henric și a centenarului morții Marelui Duce Adolf (2005).

Note

Nașteri în 1957
Nașteri pe 29 mai
Artiști contemporani luxemburghezi
Gravori în numismatică
Sculptorițe luxemburgheze
Artiști plastici luxemburghezi

Yvette Gastauer-Claire


'''Amerika Birleşik Devletleri Deniz Kuvvetleri (United States Navy) savaş gemileri listesi:

 ABD Deniz Kuvvetleri zırhlıları listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri uçak gemileri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri refakat uçak gemileri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri kruvazörleri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri muhripleri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri refakat muhripleri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri fırkateynleri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri devriye fırkateynleri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri denizaltıları listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri çıkarma gemileri listesi
 ABD Deniz Kuvvetleri yardımcı gemileri listesi

Ayrıca bakınız
 ABD Sahil Güvenliği cutterlar listesi
 II. Dünya Savaşı'nda kaybedilen ABD savaş gemileri listesi

Dış bağlantılar
 Dictionary of American Naval Fighting Ships
 Hazegray - Dictionary of American Naval Fighting Ships

Amerika Birleşik Devletleri Donanması savaş gemileri listesi


Olaylar

Doğumlar
 7 Ocak - III. Abdurrahman, Endülüs Emevi Devleti hükümdarı (ö. 961)

Ölümler
 14 Eylül - V. Stephanus, papa
 tarihi bilinmeyen
 Yazman el-Hadım, Abbasi Tarsus valisi

891


Bombus humilis er tegund af humlum. Hún er útbreidd í Evrasíu.

Lýsing
Hún er rauðbrún á baki og fyrstu liðum afturbols, restin af búknum er svartur með mjóum hvítum röndum. Litur er þó nokkuð breytilegur eftir svæðum. Tungan er löng.
Drottningar eru 16–18 mm langar (30–32 mm vænghaf), þernur eru 9–15 mm (20–28 mm vænghaf) og druntar eru 12–14 mm (23–27 mm).

Tilvísanir

Hunangsflugur

Bombus humilis


Félix Pagès (né le  à Toulouse, décèdé après 1926) est un clarinettiste classique français.

Félix Pagès est né à Toulouse en 1858 et a été professeur de clarinette au conservatoire de Toulouse. Il a eu parmi ses élèves célèbres, A. Pierre Sainte Marie (célèbre clarinette basse) et Louis Cahuzac.

Il est membre de l'orchestre de la Société des concerts du conservatoire de Toulouse. Il présente de nombreux concerts avec cette société, et notamment le 5 mars 1926 le quintette avec clarinette de Mozart.

Notes et références

Clarinettiste classique français
Professeur au conservatoire à rayonnement régional de Toulouse
Naissance en juillet 1858
Naissance à Toulouse
Date de décès non renseignée (XXe siècle)

Félix Pagès


Las Flores ist eine Ortschaft im Departamento Maldonado in Uruguay.

Geographie
Sie befindet sich auf dem Gebiet des Departamento Maldonado in dessen Sektor 5. Der Río-de-la-Plata-Küstenort Las Flores wird westlich vom Badeort Bella Vista und östlich von Playa Verde eingefasst. Im Osten verläuft zudem der Arroyo de las Tarariras. Nächstgelegener Ort im Hinterland ist Estación Las Flores.

Infrastruktur
Las Flores liegt an der Ruta 10.

Einwohner
Las Flores hatte 2011 241 Einwohner, davon 108 männliche und 133 weibliche.

Quelle: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay

Weblinks
 Stadtplan von Las Flores (PDF; 162 kB)

Einzelnachweise

Ort im Departamento Maldonado

Las Flores (Maldonado)


Olaylar

Doğumlar

Ölümler
 23 Ağustos - Gnaeus Julius Agricola, Romalı general (d. 40)

als:90er#Johr 93

93


Pietravairano ist eine italienische Gemeinde (comune) mit  Einwohnern (Stand ) in der Provinz Caserta in Kampanien. Die Gemeinde liegt etwa 33 Kilometer nördlich von Caserta an den Monti Trebulani. Der Volturno bildet die nördliche Gemeindegrenze.

Geschichte
1070 wird der Ort erstmals urkundlich als castrum Petrae erwähnt.

Verkehr
Durch die Gemeinde führt die Strada Statale 372 Telesina von Caianello nach Benevento.

Einzelnachweise

Weblinks

Ort in Kampanien

Pietravairano


Zlaté este o comună slovacă, aflată în districtul Bardejov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 772 de locuitori.

Istoric
Localitatea Zlaté este atestată documentar din 1355.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Zlaté