La tecnología aeroespacial o aeroespacio, es el esfuerzo humano en ciencia, ingeniería e innovación empresarial para volar en la atmósfera terrestre (aeronáutica) y el espacio circundante (astronáutica). Se enfoca en la creación de organizaciones aeroespaciales, diseño, fabricación, operación y mantenimiento de aeronaves. La actividad aeroespacial es muy diversa, con una multitud de aplicaciones comerciales, industriales y militares.

El aeroespacio no es igual al espacio aéreo, ya que el aeroespacio es el espacio de aire físico directamente por encima de una ubicación en la tierra. El principio del aeroespacio y final del espacio aéreo está considerado 100km por encima de la tierra según la explicación física la presión del aire, por lo tanto,  es demasiado baja para que un cuerpo sustentador genere una fuerza de ascenso significativa sin superar la velocidad orbital.

Visión general
En países más industriales, la industria aeroespacial es una cooperación de industrias públicas y privadas. Por ejemplo, varios países tienen un programa espacial financiado por el gobierno a través de los impuestos, como NASA en los Estados Unidos, ESA en Europa, la CSA en Canadá, ISRO en India, JAXA en Japón, Roscosmos en Rusia, CNSA en China, SUPARCO en Pakistán, Agencia Espacial Iraní en Irán, y KARI en Corea del Sur.

Junto con estos programas espaciales públicos, muchas compañías producen componentes y herramientas técnicas como naves espaciales y satélites. Algunas compañías que se implicaron en los programas espaciales incluyen Boeing, Grupo de Airbus, SpaceX, Lockheed Martin, MacDonald Dettwiler y Northrop Grumman. Estas compañías también están involucradas en otras áreas aeroespaciales como la construcción de aeronaves.

Historia

El siglo XIX vió la creación de la Sociedad Aeronáutica de Gran Bretaña (1866), la sociedad estadounidense de cohetes, y el Instituto de Ciencias Aeronáuticas, todo del cual a hecho de la aeronáutica, una disciplina científica más seria. Aviadores como Otto Lilienthal, quién introdujo el perfil alar combado en 1891, utilizó planeadores para analizar las fuerzas aerodinámicas. Los hermanos Wright estuvieron interesados en el trabajo de Lilienthal y leyeron muchas de sus publicaciones. Ellos encontraron inspiración también en Octava Chanute, un aviador y el autor de Progreso en Volar Máquinas (1894). Sea el trabajo preliminar de Cayley, Lilienthal, Chanute, y otros de los primeros ingenieros aeroespaciales traídos sobre el primer vuelo propulsado sostenido en Kitty Hawk, Carolina del Norte, el 17 de diciembre de 1903, por los hermanos Wright.

Guerra y ficción de ciencia mentes grandes inspiradas como Konstantin Tsiolkovsky y Wernher von Braun para conseguir vuelo allende la atmósfera.

El lanzamiento del satélite soviético Sputnik, el 1 de octubre de 1957, dió inicio a la Carrera Espacial, y encima julio 20, 1969 Apolo 11 consiguió el primer aterrizaje tripulado en la Luna. En abril de 1981, el lanzamiento del Transbordador espacial Columbia comenzó el acceso regular tripulado al espacio orbital. Una presencia humana sostenida en el espacio orbital empezado con "Mir" en 1986 y está continuado por la "Estación Espacial Internacional". Turismo espacial y comercialización espaciales son focos más recientes en aeroespaciales.

Fabricación
La fabricación aeroespacial es una industria de alta tecnología que fabrica aeronaves  "de productos, guio misiles, vehículos espaciales, motores de aeronave, unidades de propulsión, y relacionó partes". La mayoría de la industria es geared hacia trabajo gubernamental.  Para cada fabricante de equipamiento original (OEM), el gobierno de EE.UU. ha asignado un Comercial y Entidad de Gobierno (JAULA) código. Esta ayuda de códigos para identificar cada fabricante, instalaciones de reparación, y otro críticos aftermarket vendedores en la industria aeroespacial.

En los Estados Unidos, el Departamento de Defensa y el Nacional Aeronautics y Administración Espacial (NASA) es los dos consumidores más grandes de productos y tecnología aeroespaciales. Otros incluyen la aerolínea muy grande industria. La industria aeroespacial empleó 472,000 sueldo y trabajadores de salario en 2006. La mayoría de aquellos trabajos era en estado de Washington y en California, con Misuri, Nueva York y Texas también importantes. Los fabricantes aeroespaciales principales en los EE.UU. son Boeing, Unió Empresa de Tecnologías, SpaceX, Northrop Grumman y Lockheed Martin. Estos fabricantes son de frente a una escasez de trabajo creciente como edad de trabajadores de EE.UU. especializada y retirarse. Programas de aprendizaje como el Consejo de Aprendizaje de Junta Aeroespacial (AJAC) trabajo en colaboración con Washington empresarios aeroespaciales estatales y universidades comunitarias para entrenar empleados de fabricación nueva para mantener la industria suministró.

Ubicaciones importantes del civil la industria aeroespacial en todo el mundo incluye estado de Washington (Boeing), California (Boeing, Lockheed Martin, etc.); Montreal, Canadá (Bombardier, Pratt & Whitney Canadá); Toulouse, Francia (EADS/de Airbus); Hamburgo, Alemania (EADS/de Airbus); y São José dos Campos, Brasil (Embraer), Querétaro, México (Bombardier Aeroespacial, Aviación Eléctrica General) y Mexicali, México (Unió Empresa de Tecnologías, Gulfstream Aeroespacial).

En la Unión europea, compañías aeroespaciales como EADS, BAE Systems, Thales, Dassault, Saab y Leonardo-Finmeccanica (anteriormente Finmeccnica) cuenta para una participación grande de la industria aeroespacial global y esfuerzo de búsqueda, con la Agencia Espacial Europea cuando uno de los consumidores más grandes de productos y tecnología aeroespaciales.

En India, Bangalore es un centro importante de la industria aeroespacial, donde Hindustan Aeronautics Limitó, los Laboratorios Aeroespaciales Nacionales y la ISRO son headquartered. La Organización de Búsqueda Espacial india (ISRO) lanzó primer orbitador de Luna de India, Chandrayaan-1, en octubre de 2008.

En Rusia, compañías aeroespaciales grandes como Oboronprom y la Empresa de Edificio de Aeronave Unida (abarcando Mikoyan, Sukhoi, Ilyushin, Tupolev, Yakovlev, y Irkut cuál incluye Beriev) es entre los jugadores globales importantes en esta industria. La Unión Soviética histórica era también la casa de una industria aeroespacial importante.

El Reino Unido anteriormente intentado para mantener su industria aeroespacial grande propia, haciendo sus aviones propios y aviones de combate, pero ha en gran parte giró su parcela encima a esfuerzos cooperativos con compañías continentales, y ha convertido en un cliente de importación grande, también, de países como los Estados Unidos. Aun así, el Reino Unido tiene un sector aeroespacial muy activo, incluyendo el segundo defensa más grande contratista en el mundo, BAE Sistemas, suministrando aeronave reunida plenamente, componentes de aeronave, sub-asambleas y sub-sistemas a otros fabricantes, ambos en Europa y en todo el mundo.

Canadá ha anteriormente fabricó algunos de sus diseños propios para aviones de combate de jet, etc. (p. ej. el CF-100 luchador), pero para algunas décadas,  ha confiado en importaciones de los Estados Unidos para llenar estas necesidades. Aun así Canadá fabricaciones quietas algunos aviones militares a pesar de que son generalmente no combatir o aviones de luchador.

Francia ha continuado hacer sus aviones de combate propios para su fuerza de aire y navy, y Suecia continúa hacer sus aviones de combate propios para la Fuerza de Aire sueca—especialmente en soporte de su posición como país neutro. (Ve Saab AB.) Otros países europeos cualquier equipo arriba en hacer luchadores (como el Panavia Tornado y el Tifón de Eurofighter), o más para importarles de los Estados Unidos.

Pakistán tiene una industria de ingeniería aeroespacial en desarrollo. La Ingeniería Nacional y Comisión Científica, Khan Laboratorios de Búsqueda y Pakistán el complejo Aeronáutico es entre las organizaciones de premier implicaron en búsqueda y desarrollo en este sector. Pakistán tiene la capacidad de diseñar y la fabricación guio cohetes, misiles y vehículos espaciales. La ciudad de Kamra es en casa al Pakistán Aeronáutico Complejo cuál contiene varias fábricas. Esta facilidad es responsable para fabricar el MFI-17, MFI-395, K-8 y JF-17 aeronave de Trueno. Pakistán también tiene la capacidad para diseñar y fabricar ambos armado y desarmado unmanned vehículos aéreos.

En la república de las Personas de China, Beijing, Xi'un, Chengdu, Shanghái, Shenyang y Nanchang es fabricación y búsqueda importantes centros de la industria aeroespacial. China ha desarrollado una capacidad extensa para diseñar, prueba y producir aeronave militar, misiles y vehículos espaciales. A pesar de la anulación en 1983 del Shanghái experimental Y-10, China todavía está desarrollando su industria aeroespacial civil.

La industria de partes de la aeronave nació fuera de la venta de segundo-mano o partes de aeronave utilizada del sector de fabricación aeroespacial.  Dentro de los Estados Unidos allí es un proceso concreto que partes brokers o resellers tiene que seguir.  Esto incluye leveraging una estación de reparación certificada para revisar y "etiqueta" una parte. Esta certificación garantiza que una parte estuvo reparada o revisado para conocer OEM especificaciones.  Una vez una parte está revisada su valor está determinado del suministro y demanda del mercado aeroespacial.  Cuándo una aerolínea tiene una aeronave en la tierra, la parte que la aerolínea requiere para conseguir el avión atrás al servicio deviene inestimable.  Esto puede conducir el mercado para partes concretas.  Hay varios mercados en línea que asiste con la mercancía que vende de partes de aeronaves.

En la industria aeroespacial y de defensa ha habido mucha consolidación sobre el último par de décadas. Entre 1988 y 2011, en todo el mundo más de 6068 adquisiciones y fusiones con un valor conocido total de 678 bil. USD fueron anunciadas. Las transacciones más grandes han sido: la adquisición de Goodrich Empresa por United Technologies Corporation por 16.2 bil. USD en 2011, la señal Aliada fusionada con Honeywell en un intercambio accionarial valorado en 15.6 bil. USD en 1999, la fusión de Boeing con McDonnell valorada en 13.4 bil. USD en 1996, Marconi Sistemas Electrónicos, una filial de GEC, fue adquirida por British Aerospace por 12.9 bil. USD en 1999 (ahora se llama BAE Systems), y Raytheon adquirió Hughes Aircraft por 9.5 bil. USD en 1997.

Seguridad funcional
La seguridad funcional relaciona a una parte de la seguridad general de un sistema o una pieza de equipamiento. Implica que el sistema o el equipamiento pueden ser operados correctamente y sin causar cualquier peligro, riesgo, daño o daño.

La seguridad funcional es crucial en la industria aeroespacial, el cual deja no compromises o negligencia. Al respecto, cuerpos supervisores, como la Agencia de Seguridad de Aviación europea (EASA
), regular el mercado aeroespacial con estándares de certificación estricta. Esto está significado para lograr y asegurar el nivel posible más alto de seguridad. Los estándares AS 9100 en América, EN 9100 en el mercado europeo o JISQ 9100 en Asia particularmente dirige el aeroespacial e industria de aviación. Estos son estándares aplicando a la seguridad funcional de vehículos aeroespaciales. Algunas compañías son por tanto especializadas en la certificación, verificación de inspección y probando de los vehículos y partes de sobra para asegurar y atestiguar conformidad con los controles apropiados.

Spinoffs
Spinoffs se refiere a cualquier tecnología que es un resultado directo de codificación o productos creados por la NASA y rediseñados para un propósito alternativo. Estos adelantos tecnológicos son uno de los resultados primarios de la industria aeroespacial, con $5.2 mil millones de valor de los ingresos generados por spinoff de tecnología, incluyendo ordenadores y dispositivos celulares. Estos spinoffs tener aplicaciones en una variedad de los campos diferentes que incluyen medicina, transporte, energía, bienes de consumidor, seguridad pública y más. NASA publica un informe anual llamado "Spinoffs", considerando muchos de los productos concretos y beneficios a las áreas antedichas en un esfuerzo para destacar algunos de las maneras que financian está puesto para utilizar. Por ejemplo, en la edición más reciente de esta publicación, "Spinoffs 2015", endoscopes está presentado cuando uno del médico derivations de consecución aeroespacial. Este dispositivo habilita más preciso y posteriormente costado-eficaz neurosurgery por reducir complicaciones a través de un minimally invasive procedimiento que abrevia hospitalización.

Véase también
 Aerodinámica
 Aeronáutica
 Ingeniería aeroespacial
 Aeronave
 Astronáutica
 Anexo:Agencias espaciales
 Exploración espacial
 Nave espacial

Referencias

Aeroespacio

Aeroespacio


Movimento de Acção Portuguesa (MAP) foi um movimento político da direita política que foi fundado por Florentino Goulart Nogueira e Rodrigo Emílio Alarcão Ribeiro de Melo, ambos poetas, entre maio e junho de 1974, após a chamada a Revolução dos Cravos do 25 de Abril de 1974 em Portugal e que terá um papel relevante na contra-revolução clandestina durante o PREC.

Apesar de nunca se ter constituído como partido político, por ter sido ilegalizado na sequência da intentona do 28 de Setembro de 1974, manifestação que apoiava, rivalizou com o Partido Nacionalista Português

A Comissão Central do Movimento, além dos referido fundadores, integrava Luís de Sena Esteves e Alberto Correia de Barros, enquanto António José de Brito ficou responsável pelo Porto e António José Almeida pelo Comité Nacional de Acção Revolucionária (CNAR). Este último funcionava como braço armado do MAP, que se dedicaria aos confrontos de rua.

Igualmente aderiram ao movimentoː Walter Cândido Ventura, Delfim Fuentes Mendes, Vasco Emanuel Centeno Barata, José Rebordão Esteves Pinto (que há-de casar-se com Vera Lagoa e assumir a direcção de O Diabo, depois da morte desta.), Jaime Nogueira Pinto e atribuída a presidência honorária a Guilherme Braga da Cruz, antigo reitor da Universidade de Coimbra.

Estes, na sua maioria, pertenciam a sectores da direita radical crítica de Marcelo Caetano, como os "nacionalistas revolucionários" da Faculdade de Direito da Universidade de Coimbra, ligados à Cooperativa Livreira Cidadela criada em Coimbra.

O MAP. exprimia o ponto de vista da Direita mais intransigente, integrista e salazarista, defendendo a existência de um partido único e a nação pluricontinental. Assumindo assim um ideário antidemocrático e colonialista, reclamando igualmente simultaneamente a herança teórica do Integralismo Lusitano, movimento tradicionalista monárquico, acrescido de um profundo cariz anticomunista e apologético da autoridade e da ordem.

O movimento nasceu no seguimento de uma reunião fracassada entre o general Kaúlza de Arriaga, na sede da Junta de Energia Nuclear, em Lisboa, para criar um partido.

Este círculo político consideravam que a guerra civil em Portugal era uma inevitabilidade por causa do avanço da esquerda revolucionária. Acreditavam que a democracia nascida da Revolução de Abril era ainda mais persecutória e intolerante do que o Estado Novo, o regime ditatorial deposto. E, portanto, argumentavam ser necessário prepararem-se para esse confronto o mais rapidamente possível, estabelecendo contactos com financiadores de peso, com militares de extrema-direita e com os restantes partidos que estavam a ser criados.

O MAP defendia a unidade nacional, ou seja, opunha-se à independência das colónias porque "a perda temporária dessa independência, as mutilações ou fragmentações que quaisquer forças imponham à nossa Pátria, são contrárias à existência livre e una do Povo Português"; era apologista da autoridade e da ordem, propondo que os partidos internacionalistas fossem ilegalizados; subordinava os direitos dos indivíduos ao interesse da comunidade; repudiava o "dogma da luta de classes"; condenava o espírito de divisão partidarista; e, por fim, defendia a libertação da cultura, isto é, rejeitava o alegado domínio do marxismo na sociedade e nas suas instituições.

Ao contrário de outras forças da extrema-direita portuguesa, o MAP recusou qualquer aproximação à política spinolista de criação de um projeto federalista.

Revolução dos Cravos
Movimentos políticos em Portugal
Fundações em Portugal em 1974
Extinções em Portugal em 1974
Organizações anticomunistas
Integralismo Lusitano
Nacionalismo português
Movimentos políticos em Portugal

Movimento de Ação Portuguesa


قائمة ببطولات ويمبلدون لسنة 1898:

فردي رجال

 رينالد دوهيرتي هزم  لورنس دوهيرتي. النتيجة: 6-3 6-3 2-6 5-7 6-1

فردي سيدات

 شارلت كوبر هزمت  لويس مارتن. النتيجة: 6-4, 6-4

مراجع

رياضة إنجليزية في 1898
أحداث 1898 الرياضية في لندن
أحداث يونيو 1898 الرياضية
كرة المضرب في 1898
كرة مضرب إنجليزية في 1898

بطولة ويمبلدون 1898


Veroniceae, tribus raslinja iz porodice trpučevki. Tipični rod je Veronica.

Rodovi
 Kashmiria D.Y.Hong, 1
 Lagotis Gaertn., 30
 Paederota L., 2, u Hrvatskoj poznat kao milje
 Picrorhiza Royle ex Benth., 2 vrste
 Scrofella Maxim., 1 vrsta
 Veronica L., 460, čestoslavica
 Veronicastrum Heist. ex Fabr., 18 vsta
 Wulfenia Jacq., 4 vrste
 Wulfeniopsis D.Y.Hong, 2 vrste

Sinonimi
 Veronioideae Kostel.
 Veronicinae Dumort.

Izvori

Digitalidoideae

Veroniceae


Magdalene kan henvise til:

 Magdalene (film fra 1909) – dansk stumfilm fra 1909 instrueret af ubekendt
 Magdalene (film fra 1910) – dansk stumfilm fra 1910 instrueret af Holger Rasmussen
 Magdalene (film fra 1918) – stumfilm fra 1918 instrueret af ubekendt
 Magdalene (pigenavn) – pigenavn

Magdalene


Overlay este o tehnică de programare a calculatoarelor prin care părți din program, aflate pe suporturi de , sunt transferate în memoria internă a unui calculator, unde înlocuiesc (reacoperă) ceea ce era înainte acolo. Este o tehnică de programare care s-a folosit în perioada în care nu apăruse conceptul de memorie virtuală, iar memoria fizică disponibilă era mai mică decât cea necesară pentru încărcarea programului respectiv în întregime. Sistemele înglobate utilizează și astăzi această tehnică, deoarece sunt realizate cu un minimum de memorie fizică și fără memorie virtuală.

Descriere
Un program este format din mai multe module, fiecare modul conținând un segment de cod (program), unul de date și unul de stivă. La calculatoarele la care adresarea locală a memoriei se face pe 16 biți, iar adresarea este la nivel de octet, fiecare dintre aceste segmente nu poate depăși 64 Kiocteți. Pentru a forma programul executabil aceste module sunt montate de . Dacă editorul de legături nu primește alte instrucțiuni, structura programului va fi liniară, iar lungimea sa este posibil să depășească memoria fizică disponibilă a calculatorului, caz în care programul nu poate fi încărcat în memorie ("nu încape în memorie"), deci nici executat. Soluția este o structură de reacoperire, prin care părți din program folosesc aceeași zonă din memorie, la un moment dat în memorie existând doar o parte a programului.

Construirea unei structuri de reacoperire înseamnă divizarea manuală a unui program în blocuri și plasarea lor într-o . În principiu structura are o rădăcină, în care în exemplul din figura alăturată este plasat (doar) modulul 1. Rădăcina se încarcă la adresa de început A1 (adresa de încărcare în memorie a programului). Celelalte module sunt plasate în ramuri, fiecare ramură având aceeași adresă de încărcare, A2. Lungimea fiecărei ramuri împreună cu rădăcina trebuie să fie mai mică decât memoria internă disponibilă.

La rularea programului, inițial în memoria internă se încarcă doar partea de program din rădăcină. În momentul în care apare un apel (salt) la un modul situat într-o ramură, ramura respectivă este încărcată în memorie la adresa ramurilor (în exemplul dat A2) și execuția programului continuă. Dacă apar apeluri spre module aflate în alte ramuri, ramura necesară este încărcată la aceeași adresă (în exemplu A2) distrugând conținutul zonei respective de memorie, deci datele care conțin valori calculate trebuie să fie situate în rădăcină. Practic, ramurile comunică între ele prin rădăcină.

Operația de încărcare a unei ramuri este relativ lentă, fiind o operație cu un suport de memorie extern, deci la organizarea ramurilor se urmărește minimizarea acestor încărcări. Încărcarea propriu-zisă de pe suportul extern de memorie în memoria internă se face de către sistemul de operare.

Exemplul de mai sus este caracteristic calculatoarelor de tip IBM-PC operate cu sistemul de operare MS-DOS. Memoria internă destul de mare pentru epoca respectivă (640 Kiocteți) făcea ca o structură cu un singur nivel de ramificare să fie considerată suficientă, MS-DOS nepermițând structuri mai complexe. Însă la începuturi, când memoriile erau foarte mici, structurile erau mai complexe, de exemplu sistemul de operare SIRIS 2 al calculatorului Felix C-256, având la dispoziție o partiție de doar 20 Kiocteți, avea o structură arborescentă cu două niveluri de ramificare.

Aplicații
Actual (în 2016) multe aplicații comerciale rulează pe platforme cu . Aceste aplicații sunt scrise în limbaje de programare de nivel înalt, care nu oferă programatorului prea mult control al memoriei. Însă pentru a funcționa, memoria virtuală are nevoie de o  (MMU). Unele sisteme înglobate ieftine nu dispun de o MMU, ca urmare folosesc tehnica reacoperirii. De asemenea, la unele sisteme funcționând în timp real tehnica reacoperirii oferă un timp de răspuns mai scurt decât tehnica paginării, folosită de memoria virtuală. Tehnica reacoperirii a fost folosită, de exemplu, la navetele spațiale. Tehnica reacoperirii a fost mult folosită în anii 1980 sub aplicațiile DOS, ca WordStar, dBase, ramurile de reacoperire având extensia .OVL.

Note

Memorii

Overlay (programare)


Sud Sardinia este o provincie în regiunea Sardinia în Italia.

Provincia Sud Sardinia


يلعب مفهوم التناظر في الفيزياء دوراً حاسماً في فيزياء الجسيمات. فكما أنّ قانوني بقاء أو انحفاظ الطاقة وانحفاظ الزخم الخطي أو كمِّية الحركة في الفيزياء الكلاسيكيّة (التقليدية) هما نتيجة لتناظرات المكان والزمان، كذلك فإن النموذج المعياري في الفيزياء الذي يهتم بالتفاعلات بين الجسيمات، يرتكز هو أيضاً على أشكال من التناظرات تدعى معياريّة، قياسيّة. ويظهر عدم بقاء التناظر المتّحد CP، أو ما يعرف بانتهاك قاعدة بقاء الندية، في التآثرات الضعيفة.

تناظرالشحنة والسويّة
في فيزياء الجسيمات، تُعتَبر كل من تناظرات الشحنة والسَويّة أساسيّة في عمليات تحويل المادة؛ فاقتران الشحنة (Charge) أو C هي عملية تحويل الجسيمات إلى جسيمات مضادة والعكس. على سبيل المثال، تحويل الإلكترون ذو الشحنة السالبة إلى بوزيترون موجب. أمّا السويّة (Parity) أو P تقلب أحداثيات الفضاء، كأنْ تضع مرآةً أمام الشيء، فمثلاً، تتحوّل اليد اليمنى إلى يسرى. أضف إلى هذين التناظرين، تناظراً آخَراً هو الزمان (Time) أو T بمعنى أنَّ عكس الوقت لا يُغيّر القوانين التي تحكم سيرورة الظواهر الفيزيائية.
إنّ عمليَّة قلب الشحنة C والسويّة P لا تؤثر على مسار أي من الظواهر الفيزيائية الكهرومغناطيسية التقليدية (أو الكمّية)، فالإلكترون ومضاده مثلاً تحكمهما نفس القوانين الفيزيائية، كما أنّ التآثرات الشديدة في النموذج المعياري لا تتأثّر بأي من هذه العمليات.
حتى بداية الخمسينيّات، ساد الاعتقاد بأن هذه التناظرات ثابتة وبأن القوانين الفيزيائية لا تتغيّر مع أي من تلك العمليّات السابق ذكرها.

خرقُ تناظرالسَويّة
يُحكى عن تناظر السَوية إذا بَقيت القوانين الفيزيائية ذاتها حتى بعد قلب أو عكس أحداثيات الفضاء. في عام 1956، أكتشف كل من «لي ويانغ» بأن لا دليل على بقاء تناظر السويّة في التآثرات الضعيفة. وفي العام التالي ظهر بالتجربة أنّ هذا التناظر مخروق، فالتآثرات الضعيفة تتباين بشدة عند اختلاف يمنة ويسرة الجسيمات، والجسيمات اليسرى وحدها، وليست الجسيمات اليمنى، هي التي تتفكك بوساطة القوة النووية الضعيفة، ليُكتشَف بعدها أن التناظر C مخروق أيضاً (أي تناظر الشحنة مخروق). كانت الفيزيائية شين شيونغ وو في عام 1957 قد أجرت تجربة برهنت فيها على اختلال التماثل الفراغي (خرق السوية) بعد أن تبيّن أن الإلكترونات الناتجة عن اضمحلال بيتا لذرات الكوبالت 60 تسلك منحى مفضلاً إذ أنها كانت تشع في معظمها إلى الخلف، في الناحية المضادة لاتجاه اللف، في نظام القياس ذي الالتفاف اليميني.

خرقُ تناظرالشحنة
إنّ العمليّة C التي تحوّل الأعداد الكموميّة للجُسيم إلى الأعداد الكموميّة للجُسيم المضاد تقضي أن يُحَوّل النوترينو الأيسر إلى نوترينو مضاد أيسر والنوترينو المضاد الأيمن إلى نوترينو أيمن. أنظر ما يلي:

إلا أنه، واستناداً إلى التجربة، فإنّ النوترينوهات المضادة ليست يسرى بل يمنى، كما أنه لا وجود لنوترينوهات يمنى، وعليه يقال أن القوة النووية الضعيفة أو التآثرات الضعيفة تَخرَق تناظر الشحنة.

الكايونات وخرق CP

يبدو أن تحويلات الشحنة Charge وال Parity معاً، والمعبَّر عنها ب CP، تعيد التناظر إلى عمليات C و P منفردة، بيدَ أنها لا تعتبر تناظراً لكل التآثرات الضعيفة. في ما يلي، توضيح لذلك:

في عام 1917 برهنت الرياضياتية الألمانية «ا. نوثر» أنه إذا كان لنظام ما تناظراً فإن ذلك يقتضي وجود كميّة ما منحفظة. مثلاً، إن كميّة العزم الحركي أو الزاويّ هي الكميّة المنحفظة بالنسبة للمكان الذي يحمل تناظراً دورانياً. لذا لا بد، في حال وجود التناظرCP، ان تكون الكميّة (العددية) CP منحفظة. إنّ تطبيق العملية C مرتين متتاليتين على جُسيم ما، يعيدنا إلى الجُسيم نفسه. كذلك فإن تطبيق العملية P مرتين متتاليتين يعيدنا إلى الحالة الأساسية للجُسيم. يرمز إلى هذين الإجرائين ب  لذا فإن التكافؤ CP يأخذ إحدى القيمتين . إذا تغيرت إشارة الدالّة الموجية لجُسيم ما، أو لمجموعة الجسيمات الناتجة عن إضمحلال ما، عند عكس الشحنة وأحداثيات الفضاء فإن التكافؤ الناتج يكون  وإذا لم تتغير الإشارة تكون .
إذا ظلّت إشارة الداّلة الموجية لمجموعة الجسيمات الناتجة عن اضمحلال جُسيم ما مساوية لإشارة دالة نفس هذا الجسيم الأصلي، عندها يكون قد حُفظ التكافؤ  وبقي التناظر. وبحسب مبرهنة نوثر لا يمكن لحالة فيزيائية ذات تناظر أن تتحول من قيمة  معينة إلى القيمة العكسية مثلا من  إلى  وإلا فإن التناظر لا يبقى.
تحدد بالتجربة وجود نوعين من الكايونات المحايدة تبعا لفترة حياة كل منهما ()، احداهما أكبر من الأخرى ويرمز لهذين الكايونين ب
 و. يتفكك  ذو العمر القصير إلى زوجين من البايونات المشحونة ويتفكك  إلى بايون محايد إضافة إلى بايونين المشحونين:

في عام 1964 أجرى الفيزيائيان «ف. فيتش» (V. Fitch) و«ج. كرونن» (J. Cronin) تجربة في مختبر بروكهافن الوطني على هذه الكايونات المحايدة ولاحظوا وجود كايونات تضمحل إلى بايونين مشحونين وذلك على مسافة بعيدة عن مركز تصادم الجسيمات حيث أُنتَجت الكايونات ما يعني أن عددا من الكايونات  (بنسبة %0.2) تضمحل إلى بايونين مشحونين كما الكايونات  التي لا يمكن ان تظهر ابعد من عدة سنتيمترات من المركز. لقد بيّنت هذه التجربة عن خرق التناظر عند اضمحلال الكايونات.

وصلات إضافية
 صفحة جوائز نوبل على موقع مختبر بروكهافن

مراجع

تناظر
فيزياء الجسيمات
فيزياء ما وراء النموذج المعياري
فيزياء نووية
قوانين حفظ
نظرية الحقل الكمومي

خرق تناظر الشحنة والسوية


Valeria Lukyanova (născută la 21 iunie 1992, Tiraspol, RSS Moldovenească, Uniunea Sovietică) este un model ucrainean de origine moldoveană. Este notabilă pentru asemănarea ei cu o păpușă Barbie.

Carieră
În 2007, Lukyanova a câștigat concursul de frumusețe "Miss Diamond Crown of the World", concurs de frumusețe la care au participat 300 de concurente.

Discografie

Albume
 2009: "Sun in the Eyes"
 2013: "2013"

Singles
 2013: One Expectation (Alessandro Ambrosio feat. Amatue)

Music Videos
2010: "Venus"
2011: "Endless eternity"

Referințe și note

Legături externe

Nașteri în 1992
Nașteri pe 21 iunie
Tiraspoleni
Cântărețe ucrainene
Oameni din Odesa
Fotomodele

Valeria Lukyanova


Um ator não estatal são organizações e/ou indivíduos que não são afiliados, dirigidos ou financiados por qualquer governo.

Os interesses, a estrutura e a influência dos atores não estatais variam muito. Por exemplo, entre eles estão organizações sem fins lucrativos, sindicatos, organizações não governamentais, bancos, corporações, organizações de mídia, magnatas empresariais, movimentos de libertação popular, grupos de lobby, grupos religiosos, agências de assistência e atores não estatais violentos como forças paramilitares.

Tipos
Algumas classes comuns e influentes de atores não estatais estão listadas aqui:

 Os magnatas de negócios são indivíduos que comandam grandes riquezas e que muitas vezes procuram influenciar os assuntos nacionais e internacionais. Exemplos são Warren Buffett e Elon Musk.
 As corporações, que incluem corporações multinacionais, são empresas autorizadas a atuar como entidades únicas (legalmente como pessoas) e são reconhecidas como tal em lei. Elas incluem empresas muito grandes que operam transnacionalmente, como The Coca-Cola Company, McDonald's, General Motors, Adidas, Huawei, Renault, Samsung, Nestlé e Toyota.
 As organizações autônomas descentralizadas (decentralized autonomous organization; DAO), às vezes conhecidas como corporações autônomas descentralizadas, operam de acordo com regras codificadas como programas de computador chamados contratos inteligentes. A criptomoeda Bitcoin é um exemplo de DAO que, a partir de 2018, cresceu e se tornou economicamente influente.
 As agências internacionais de mídia, que geralmente também são corporações, relatam a situação social e política em países do mundo e podem, portanto, ser altamente influentes como atores não estatais. Exemplos de tais agências são AFP, EFE, Reuters, AP, RIA Novosti e Xinhua.
 Organizações não governamentais (ONGs), que incluem organizações não governamentais internacionais (ONGIs), geralmente são organizações sem fins lucrativos que buscam efetuar mudanças nas áreas humanitária, educacional, ecológica, de saúde, políticas públicas, sociais, de direitos humanos, ambientais e outras. Exemplos de ONGs são Greenpeace, Cruz Vermelha/Crescente Vermelho, Anistia Internacional, Human Rights Watch e WWF. Embaixadores de Boa Vontade ou trabalhadores de ajuda humanitária envolvidos em missões de ONGIs no exterior também podem ser considerados atores não estatais.
 Os movimentos populares são movimentos de massa que se tornam influentes com tamanho e longevidade. Exemplos incluem os movimentos que surgiram durante a Primavera Árabe de 2011.
 Os grupos religiosos geralmente se envolvem em assuntos políticos a nível internacional. Por exemplo, os Quakers, como uma igreja histórica da paz, operam escritórios nas Nações Unidas. Outro exemplo é o Talibã, que é um grupo religioso e também um ator não estatal violento.
 As comunidades da diáspora transnacional são comunidades étnicas ou nacionais que geralmente procuram trazer mudanças sociais e políticas para seus países de origem e seus países adotivos. A diáspora israelense é um exemplo.
 Associações não constituídas, sociedades secretas e organizações cívicas desconhecidas ou não reconhecidas pelo Estado ou governo podem ser consideradas atores não estatais.
 Nações e povos não representados incluem muitos povos indígenas e sociedades do Quarto Mundo.
 Atores não estatais violentos são grupos armados, incluindo grupos como o ISIS ou organizações criminosas, por exemplo, cartéis de drogas.
 Cidadãos do mundo podem ser considerados atores não estatais se estiverem ativos em movimentos ou causas sociais atuantes fora de seu próprio país.

Efeitos sobre o modelo de Estado de Vestfália
A proliferação de atores não estatais desde o fim da Guerra Fria tem sido um dos fatores que levaram ao Paradigma da Teia de Aranha na política internacional. Sob esse paradigma, o Estado-nação tradicional vestfaliano sofre uma erosão do poder e da soberania, e os atores não estatais são parte da causa. Facilitados pela globalização, os atores não estatais desafiam as fronteiras dos Estados-nação e as reivindicações de soberania. As multinacionais nem sempre são simpáticas aos interesses nacionais, mas são leais aos interesses da corporação. Os atores não estatais desafiam a soberania do Estado-nação sobre assuntos internos por meio da defesa de questões sociais, como direitos humanos e meio ambiente.

Atores não estatais armados operam sem controle estatal e estão envolvidos em conflitos internos e transfronteiriços. A atividade de tais grupos em conflitos armados adiciona camadas de complexidade à gestão e resolução de conflitos tradicionais. Os conflitos são frequentemente travados não apenas entre atores não estatais e Estados, mas também entre vários grupos de atores não estatais. Intervenções em tais conflitos são particularmente desafiadoras, uma vez que o direito internacional e as normas que regem o uso da força para fins de intervenção ou manutenção da paz foram escritas principalmente no contexto do Estado-nação.

Além disso, atores não estatais armados foram recentemente responsabilizados perante o direito internacional com a decisão Conselho de Segurança das Nações Unidas de permitir que o princípio de autodefesa fosse aplicado contra uma ator não estatal. Após os ataques terroristas de 11 de setembro, os Estados Unidos e a ONU debateram se o direito de autodefesa, protegido pelo Artigo 51 da Carta das Nações Unidas, era aplicável a atores não estatais armados, neste caso a Al-Qaeda. O Artigo 51 permite que os Estados-membros busquem uma autodefesa preventiva se souberem que um ataque iminente está por vir. Ainda existem muitas questões sobre até que ponto o potencial Estado vítima poderia retaliar contra o ator não estatal armado, uma vez que a maioria dos atores não estatais armados geralmente residem no território de um Estado soberano, que, portanto, também pode sofrer um ataque de retaliação ou preventivo. Os ataques de 11 de setembro tiveram um impacto significativo na demonstração de que os atores não estatais podem ser responsabilizados perante o direito internacional e podem lutar nas arenas políticas e militares, ao lado dos Estados.

Exemplo: Acordo de Cotonu
O termo Atores Não Estatais é amplamente utilizado na cooperação ao desenvolvimento, particularmente no âmbito do Acordo de Cotonu entre a União Europeia e países ACP de África, Caribe e do Pacífico. O acordo usa o termo para se referir a uma ampla gama de atores não governamentais de desenvolvimento cuja participação na  é agora formalmente reconhecida. De acordo com o Artigo 6, os atores não estatais incluem:

 a sociedade civil em toda a sua diversidade, segundo as características nacionais;
 parceiros econômicos e sociais, incluindo organizações sindicais e;
 o setor privado.

Na prática, significa que a participação está aberta a todos os tipos de atores, como organizações comunitárias, grupos de mulheres, associações de direitos humanos, organizações não governamentais (ONGs), organizações religiosas, cooperativas de agricultores, sindicatos, universidades e institutos de pesquisa, a mídia e o setor privado. Também estão incluídos nesta definição grupos informais, como organizações de base, associações informais do setor privado, etc. O setor privado, no entanto, é considerado apenas na medida em que está envolvido em atividades sem fins lucrativos (por exemplo, associações do setor privado, câmaras de comércio, etc.)

Funções
Atores não estatais podem ajudar na formação de opinião em assuntos internacionais, como o Conselho de Direitos Humanos. As organizações internacionais formais também podem contar com atores não estatais, particularmente ONGs, na forma de parceiros de implementação no contexto nacional. Um exemplo é a contribuição do COHRE (Centre on Housing Rights and Evictions), para a proteção dos direitos de terra e propriedade no Kosovo.

Os atores não estatais são agentes fundamentais para ajudar a alcançar os objetivos de desenvolvimento nacionais e internacionais, como os que envolvem as mudanças climáticas. Ações de atores não estatais contribuem significativamente para preencher a lacuna de emissões de gases de efeito estufa deixada por políticas climáticas nacionais pouco ambiciosas ou mal executadas, .

Outro exemplo que mostra a importância dos atores não estatais na construção da paz é a contribuição da ICBL (Campanha Internacional para a Proibição de Minas Terrestres) para a proibição internacional do uso de minas terrestres. A ICBL é uma rede global de ONGs que opera em mais de 90 países desde 1992. Seu objetivo principal é tornar o mundo livre de minas terrestres antipessoal. Sua propaganda passional apelando para a cooperação global atraiu Diana, Princesa de Gales, a se tornar uma defensora fervorosa. Juntos, eles levaram a questão à Assembleia Geral das Nações Unidas. Os esforços da ICBL levaram a comunidade internacional a instar os Estados a ratificar o Tratado de Ottawa (Tratado de Proibição de Minas) em 1997, e sua contribuição foi reconhecida e elogiada ao receber o Prêmio Nobel da Paz no mesmo ano.

Os atores não estatais também têm um papel na governança. Embora os atores não estatais sejam incrivelmente úteis para promover a paz internacional, monitorar violações de direitos humanos e fazer lobby em questões sociopolíticas como as mudanças climáticas, elas também desempenham um papel na governança não tradicional. Muitos Estados frágeis dependem de atores não estatais para proteção e administração. Métodos mais tradicionais de governança incluem tribunais e clãs locais, por outro lado, grupos não tradicionais da de atores não estatais governam como paramilitares ou grupos rebeldes. A importância disso é que nos últimos 20 anos os atores não estatais adquiriram reconhecimento legal devido ao seu forte envolvimento na ordem internacional. Sua crescente presença como uma presença governamental alternativa também os responsabiliza perante o direito internacional.

Ver também
 Sociedade civil
 Organização das Nações e Povos Não Representados
 Ator não estatal violento

Leitura complementar
 Chickering, Lawrence A., et al. Strategic Foreign Assistance: Civil Society in International Security. Stanford: Hoover Institution Press, 2006.
 Keck, Margaret E. and Kathryn Sikkink. Activists beyond Borders: Advocacy Networks in International Politics. London: Cornell University Press, 1998.
 San-Akca, Belgin. "States in Disguise: Causes of State Support for Rebel Groups." New York: Oxford University Press, 2016.
 Sobelman, Daniel. "Four Years After the Withdrawal from Lebanon: Refining the Rules of the Game", Strategic Assessment, Vol. 7 No. 2, August 2004.
 Warkentin, Craig. Reshaping World Politics: NGOs, the Internet, and Global Civil Society. New York: Rowman and Littlefield Publishers, 2001.
 Wagner, Markus. Non-State Actors. The Max Encyclopedia of Public International Law, Oxford: Oxford University Press, 2010.
 San-Akca, Belgin. "International Support for Nonstate Armed Groups", New York: Oxford Bibliographies. September 28, 2016.
 "Non-State Actors and Their Significance"—Article on terrorists as NSAs, see section titled "Non-State Actors (NSAs): Who Are They?"

Relações internacionais

Ator não estatal


حَشِيَّة أو القميص التحتيّ أو السِفَال أو قميص داخلي  (نقحرة: السليب) نوعٌ من الملابس الداخلية النسائية، لديه شكل فستان صغير، قد يصنع من الحرير أو الخيطل، وتلبسه النساء إما تحت الجبيبة أو الفستان. وقد ظهر حوالي سنة 1890. يتدلى القميص التحتي الكامل من الكتفين، عادة عن طريق شرائط ضيقة، ويمتد من الصدر إلى طول التنورة العصري. أما القميص التحتي النصفي فيتدلى من الخصر. يمكن أيضاً استخدام مصطلح الغِلالة لوصف القمصان التحتية النصفية.

يُرتدى السفال أو الحَشِيَّة تحت الملابس من أجل التأكد من عدم انكشاف اللباس الداخلي أو المُقَصَّر أو المنهدة.

معرض صور

المراجع

الموضة في عقد 1980
الموضة في عقد 1990
الموضة في عقد 2000
الموضة في عقد 2010
لانجري
ملابس نسائية

سليب


بلدية بارباديلو دي هيريروس ، هي إحدى بلديات مقاطعة برغش، التي تقع في منطقة قشتالة وليون، والتي تقع في شمال غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 154 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة برغش
بلديات برغش

بارباديلو دي هيريروس


Brunbuget glansstær () er en spurvefugl, der lever i Sahel.

Kilder
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Sahelfugle
Stære

Brunbuget glansstær


An Dactylorhiza dinglensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Alfred James Wilmott, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Károly Rezsö Soó von Bere. An Dactylorhiza dinglensis in nahilalakip ha genus nga Dactylorhiza, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dactylorhiza

Dactylorhiza dinglensis


Kargı, Çorum ilinin Osmancık ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1925 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 50 km, Osmancık ilçe merkezine 19 km uzaklıktadır.

Nüfus

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar

Osmancık belde ve köyleri

Kargı, Osmancık


Pioneer Island is part of the Severnaya Zemlya group in the Russian Arctic.
It measures  in area. The island was discovered by Georgy Ushakov and Nikolay Urvantsev during their 1930-32 expedition.

This island contains the Pioneer Glacier.

Geological and biological data:  &

See also
 List of islands of Russia

References

External links

Islands of the Kara Sea
Islands of Severnaya Zemlya

Pioneer Island (Russia)


La santé au Bénin est marquée par de grandes inégalités d'accès aux services de santé, et par l'inaccessibilité d'une large partie de la population à une protection sociale de santé.

C'est le ministère de la santé qui est chargé de mettre en œuvre de la politique du gouvernement dans le domaine de la santé publique. Le Bénin compte cinq hôpitaux nationaux, dont le Centre hospitalier et universitaire de la mère et de l'enfant lagune de Cotonou, le Centre national hospitalier et universitaire Hubert Koutoukou Maga et le Centre hospitalier universitaire de Parakou.

Histoire
En 1995, une table ronde est organisée par le ministère de la santé du Bénin, et met en place des plans quinquennaux de santé. En 2009 est adopté le premier Plan national de développement sanitaire, qui doit durer jusqu'à 2018.

En 2013, le gouvernement béninois accueille l'ONG danoise Global Medical Aid pour une coopération visant à équiper les hôpitaux et centres de santé du Bénin. Le budget santé représente alors 6 % du PIB du pays, ce qui équivaut à 5,65 USD par habitant.

Contexte
Comme dans tous les pays du continent africain, de nombreuses maladies sont présentes. Le paludisme représente environ 20 % des causes d'hospitalisation au Bénin. Les autres maladies courantes sont liées à la malnutrition et à des diarrhées.

Si 90 % des mères peuvent acccoucher en étant prises en charge par des médecins, en raison de l'inaccessibilité de lieux de soin, la plupart des accouchements en milieu rural ont lieu à domicile.

Lieux de soins

Les hôpitaux du Bénins sont classés en trois niveaux : national, départemental (ou intermédiaire) et périphériques. Le Bénin compte en 2013 cinq hôpitaux nationaux, dont trois ont une spécialité (Centre hospitalier et universitaire de la mère et de l'enfant lagune de Cotonou, pneumo-physiologie et psychiatrie). Les deux autres sont le Centre hospitalier universitaire de Parakou et le Centre national hospitalier et universitaire Hubert Koutoukou Maga. Environ la moitié des hôpitaux béninois sont privés, en particulier catholiques ou protestants.

Protection sociale
Le Bénin fait face à une crise de la protection sociale, qui a conduit à privilégier la souscription à . En 2013, les achats de médicaments sont entièrement à la charge des patients.

En 2017, une enquête de l'Organisation Internationale du Travail montre que 90 % de la population béninoise n'a pas accès à une protection sociale de santé.

La protection sociale reste de fait inaccessible aux Béninois les plus défavorisés, notamment dans le Nord-Bénin. Il existe aussi une croyance culturelle qui veut que verser des primes aux mutuelles de santé puisse attirer le mauvais œil. Fortuné Gbètoho et son équipe de chercheurs recommandent en 2018 de rendre l'adhésion obligatoire.

Notes et références

Annexes

Bibliographie

Santé au Bénin


The  was a tankette used by the Imperial Japanese Army in the Second Sino-Japanese War, at Nomonhan against the Soviet Union, and in World War II. It was designed as a fast reconnaissance vehicle, and was a replacement for the earlier Type 94 tankette.

History and development
The origins of the Type 97 lay in a prototype diesel-engine version of the Type 94 Te-Ke developed by Hino Motors in 1936. Although the prototype had a more powerful engine and larger gun, initial trials were not successful and the Japanese Army demanded changes before acceptance. Hino responded with a modified prototype in November 1937, in which the engine was moved towards the rear of the chassis. This design was accepted and full production began in 1938. A total of 616 units were produced from 1938 to 1944 (1 unit in 1937, 56 units in 1938, 217 units in 1939, 284 units in 1940, 58 units between 1941 and 1944).

Design

Although the chassis was similar in appearance, the design of the Type 97 was different from the Type 94 in several significant areas. The engine was moved to the rear and the gun turret (commander position) moved to the middle of the tankette, with the driver located to the left side of the hull. This gave the two men a better position to communicate with each other. As with the Type 94, the interior was lined with heat absorbing asbestos sheets.

The main armament was the Type 94 37 mm tank gun, with 96 rounds, barrel length of 136 cm (L36.7), EL angle of fire of −15 to +20 degrees, AZ angle of fire of 20 degrees, muzzle velocity of 600 m/s, penetration of 45 mm/300 m, which was also used by Type 95 Ha-Go. However, due to shortages in the production of this weapon, many vehicles were fitted with a 7.7 mm Type 97 machine gun instead.

The Type 97 replaced the Type 94 on the assembly line in 1939, it was primarily assigned to reconnaissance regiments, and, as with US Army tanks prior to 1941, it was not designed to engage enemy tanks. Because it was a reconnaissance vehicle, built for speed, and not direct combat, its hull and turret were designed for only two crewmen; leaving the tankette commander to load and fire the main gun. As with most tankettes it was severely deficient in armor protection, and was prey for any "anti-tank weapon".

Variants

Several variants of the Type 97 were produced. The Type 98 So-Da APC was designed for use as an armored personnel and ammunition carrier. Production of the vehicle began in 1941. The Type 100 Te-Re, which was designed for use as an artillery observation vehicle. It went into production in 1940.

Another variant saw the Type 97 modified into the prototype Ki-To SPAAG. The Type 97 turret was removed and a single Type 98 20 mm autocannon was mounted on the chassis. There was no protective gun shield for the crew. The chassis was elongated with an extra road-wheel on each side. It did not enter production.

In addition, the Type 97 Disinfecting vehicle and Type 97 Gas scattering vehicle were produced. They were based on the Type 97 Te-Ke chassis, but had a Type 94 tankette turret. The Type 97 Te-Ke was modified and used as a "tractor"; closed for protection against the chemical agents. It would pull either a configured independent tracked mobile liquid dissemination chemical vehicle or a respective tracked mobile disinfecting anti-chemical agents vehicle. They operated in the same way as its predecessors, the Type 94 Disinfecting vehicle and Type 94 Gas scattering vehicle.

Operational history

Typically, Type 97s were distributed to support infantry divisions, where they were very often used as armored tractors, supply vehicles, and for recon/scouting.

The Type 97 was successfully fielded in China during the Second Sino-Japanese War of 1938–1945, as the Chinese National Revolutionary Army had only three tank battalions, which themselves consisted of some Italian CV33 tankettes. Their light weight enabled them to be transported easily across the sea or rivers. The Type 97 tankettes first real test of combat came during the Battle of Nomonhan during the months of May through August in 1939 against the Red Army of the Soviet Union. Although not designed for such combat, the 97 tankette went up against Russian anti-tank guns and 45mm high velocity guns of the Soviet BT-5 and BT-7 light tanks. The Japanese tank force in which they were included was decimated.

With the start of World War II, the Type 97 contributed to the Japanese victories at the Battle of Malaya and the Battle of the Philippines, as its light weight enabled the tank to traverse unsupported bridges and ferry crossing that would be unable to take heavier tanks, and its small size allowed it to travel along the long winding and narrow roads in the area.

After the end of World War II, Type 97 tankettes that were stationed in Dutch East Indies was used by the Indonesian Army during the Indonesian National Revolution.

Survivors

Type 97 Te-Ke
 Nationaal Militair Museum, Soesterberg, Netherlands (7.7 mm)
 Patriot Park, Kubinka, Russia (37 mm)
 Defense Services Museum, Naypyidaw, Myanmar (37 mm)
 Kokopo War Museum, Kokopo, Papua New Guinea (37 mm)
 Adams Brothers Corporation Collection, Kolonia, Micronesia (7.7 mm)
 Nippo Maru wreck, Chuuk Lagoon, Micronesia (Unknown)
 Royal Australian Armoured Corps Memorial and Army Tank Museum, Puckapunyal, Australia (37 mm)
 National Armor and Cavalry Museum, Fort Benning, USA (7.7 mm)
 National Museum of Military Vehicles, Dubois, USA (7.7 mm)
 Camp San Luis Obispo, California, USA (37 mm)
 Ross Rockstad Collection, USA (Unknown)
 Meiktila, Mandalay Region, Myanmar (Hull Only)

Notes

References

 Gander, Terry J (1995). Jane's Tanks of World War II. Harper Collins.

External links

History of War:Type 97 Te-Ke Tankette
Taki's Imperial Japanese Army Page: Type 97 Tankette "Te-Ke"

World War II tankettes
Tankettes of Japan
Reconnaissance vehicles
Toyota Group
Reconnaissance vehicles of Japan
Reconnaissance vehicles of World War II
Tracked reconnaissance vehicles
Tankettes
Military vehicles introduced in the 1930s

Type 97 Te-Ke tankette


Jorge Eduardo Alves de Souza (Rio de Janeiro, 1936), também conhecido como Jorge Eduardo, é um publicitário e pintor brasileiro. Considerado um autodidata em pintura, dedica-se exclusivamente à arte a partir dos anos 1980 e participa de exposições na América do Norte e Europa, alcançando destaque.

É o criador de Bandeira do Brasil, obra danificada no contexto das invasões bolsonaristas às sedes do governo, em 2023.

Naturais da cidade do Rio de Janeiro
Alunos da Universidade Federal do Rio de Janeiro
Pintores do estado do Rio de Janeiro

Jorge Eduardo


Tomáš Podivínský, né le  à Vyškov, est un diplomate et homme politique tchèque, membre de l'Union chrétienne démocrate – Parti populaire tchécoslovaque (KDU-ČSL).

Biographie

Situation personnelle

Parcours politique

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Gouvernement Rusnok

Naissance en novembre 1969
Naissance à Vyškov
Personnalité politique tchèque
Personnalité de l'Union chrétienne démocrate - Parti populaire tchécoslovaque
Ministre tchèque de l'Environnement
Naissance en Tchécoslovaquie

Tomáš Podivínský


En dag i radioen er en dansk dokumentarfilm fra 1950, der er instrueret af Johan Jacobsen efter manuskript af Finn Methling. Filmen er fremstillet i forbindelse med Statsradiofoniens, nu DR's, 25 års jubilæum.

Handling
Dagens arbejde i Radiohuset på Rosenørns Allé. Filmen følger Kaptajn Jespersen i løb fra sporvognen om morgenen, telefonpigens private snak med kæresten, pressechefens rundgang i huset, reportage fra en fiskerbåd, der afløses af fiskerinoteringerne og rødspætten, der serveres i husets kantine. Hannah Bjarnhof læser kinesiske digte og afløses af Gunnar Nu Hansen i Idrætsparken under en fodboldkamp mod England. Damen fra Statens Husholdningsråd taler om hvidkål, medens Radiosymfoniorkesteret øver sig til torsdagskoncert. Selve koncerten er filmens højdepunkt og slutning med det store symfoniorkester og koret.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1950

En dag i radioen


Ahmed Gaffer Hegazi (n. 31 mai 1948) este un microbiolog și imunolog egiptean. Este profesor la Centrul Național de Cercetare din Egipt. În 1990 a primit Premiul National Science pentru Life Sciences.

A absolvit Universitatea din Cairo în 1973.
Este autor a peste 200 de lucrări științifice.

Lucrări publicate
 Propolis an overview  // International Congress of propolis, Bones Airs, Argentina, 2000 — The Second Best Research Paper award
  (pp. 136—146, 2012)
 Bee venom and propolis as new treatment modality in patients with localized plaque psoriases (2013)
 Influence of honey in mice bearing Ehrlich carcinoma on immune status  (2014) ()

 Bee products as immunopotentiation (2015) ()
 Cytokines pattern of Multiple Sclerosis patients treated with Apitherapy (2015) (, )
 Potential antibacterial activity of some Saudi Arabia honey // Vet World. 2017 Feb; 10(2): 233—237.

Prelegeri

  (2016)
  (2016)

Note

Legături externe

 http://neuroimmunology.omicsgroup.com/organizing-committee.php
 http://vaccinesconference.scientonline.org/scientific-committee.html

Nașteri în 1948
Microbiologi
Imunologi
Apiterapeuți
Egipteni în viață

Ahmed Gaffer Hegazi


George Atwood  ( – 11 July 1807) was an English mathematician who invented the Atwood machine for illustrating the effects of Newton's laws of motion. He was also a renowned chess player whose skill for recording many games of his own and of other players, including François-André Danican Philidor, the leading master of his time, left a valuable historical record for future generations.

Atwood was born in Westminster, with the date remaining unknown, but presumed to have been shortly before his baptism on 15 October 1745. He attended Westminster School, and in 1765, was admitted to Trinity College, Cambridge. He graduated in 1769, with the rank of third wrangler and was awarded the inaugural  first Smith's Prize. Subsequently, he became a fellow and a tutor of the college. In 1776, he was elected a fellow of the Royal Society of London.

In 1784, he left Cambridge and soon afterwards received from William Pitt the Younger the office of patent searcher of the customs, which required but little attendance, enabling him to devote a considerable portion of his time to mathematics and physics.

Atwood died unmarried in Westminster at the age of 61, and was buried there at St. Margaret's Church. Over a century later, a lunar crater was renamed Atwood in his honour.

Selected publications

Atwood's published works, exclusive of papers contributed to the Philosophical Transactions, for one of which he obtained the Copley Medal, are as follows:

 Analysis of a Course of Lectures on the Principles of Natural Philosophy (Cambridge, 1784).
 Treatise on the Rectilinear Motion and Rotation of Bodies (Cambridge, 1784), which gives some interesting experiments, by means of which mechanical truths can be ocularly exhibited and demonstrated, and describes the machine, since named after Atwood, for verifying experimentally the laws of simple acceleration of motion.
 The construction and analysis of geometrical propositions, determining the positions assumed by homogeneal bodies which float freely and at rest on a fluid surface, Philosophical Transactions of the Royal Society (London, 1796); (portuguese translation, 1798).
 Review of the Statutes and Ordinances of Assize which have been established in England from the 4th year of King John, 1202, to the 37th of his present Majesty (London, 1801), a work of some historical research.
 Dissertation on the Construction and Properties of Arches (London, 1801).
 Chess games recorded by Atwood were published posthumously by George Walker in London in 1835, under the name Selection of Games at Chess, actually played by Philidor and his Contemporaries. Atwood was one of a few masters that could beat Verdoni on occasion.

References

External links

1745 births
1807 deaths
English inventors
People from Westminster
British chess players
Alumni of Trinity College, Cambridge
Fellows of Trinity College, Cambridge
Fellows of the Royal Society
People educated at Westminster School, London
Recipients of the Copley Medal
18th-century English people
18th-century English mathematicians
19th-century English mathematicians
19th-century chess players

George Atwood


TV Cidade é uma emissora de televisão brasileira sediada em Bacabal, cidade do estado do Maranhão. Opera nos canais 7 VHF analógico e 36 UHF digital, e é afiliada à RecordTV.

História
De 2008 a 2019, a RecordTV teve como afiliada em Bacabal a TV Nova Esperança, de propriedade do empresário José Clécio. A emissora funcionava por meio de uma parceria de Clécio com o senador Roberto Rocha, sócio da Radiovale, empresa detentora da outorga do canal 7 no município.

Em 13 de março de 2019, foi anunciado que o ex-apresentador da TV Mearim (afiliada da Band na cidade), Israel Braga, havia fechado um contrato de afiliação com a TV Cidade de São Luís, com o intuito de criar uma nova emissora de televisão na cidade. Com o acordo, a TV Nova Esperança perde o direito de afiliação com a RecordTV em Bacabal. Em 1 de abril, Israel viaja a São Paulo para visitar a sede da rede, tendo sido recebido por gestores como Isabel Palhares (diretora nacional de afiliadas) e Luís Cláudio (coordenador nacional de jornalismo).

Para por a emissora no ar, Israel Braga fechou um novo acordo com a Radiovale. A TV Cidade entrou no ar pela primeira vez em 17 de abril de 2019, em caráter experimental, retransmitindo integralmente a programação de São Luís e São Paulo. Havia a previsão de dar início à produção de programas locais em 23 de abril.  Mesmo com o início das operações da nova emissora, a TV Nova Esperança se manteve no ar. A transmissão simultânea de duas estações na frequência fazia com que os sinais de ambas as emissoras interferissem entre si, impossibilitando os telespectadores de acompanhar a programação exibida no canal 7.

Em 22 de abril de 2019, o Grupo Cidade envia ofício à TV Nova Esperança, solicitando que a mesma cessasse suas operações. No dia seguinte, envia, junto à Radiovale, um ofício à Agência Nacional de Telecomunicações (ANATEL), solicitando a interrupção das atividades da mesma. Mesmo após receber o ofício, no dia 25, José Clécio se recusou a tirar a emissora do ar.

Em 6 de maio, a agência foi até a cidade de Bacabal, e fiscalizou ambas as emissoras. No entanto, a TV Cidade, apesar de apresentar documentos que comprovavam sua responsabilidade pela concessão do canal 7, acabou por ter seu transmissor lacrado a devido à falta de autorização para uso da radiofrequência por parte da Radiovale. A TV Nova Esperança, por sua vez, foi retirada do ar por não ter mais direito ao uso da outorga, encerrando permanentemente suas atividades após 11 anos.

A TV Cidade volta a operar no dia seguinte à interrupção de suas transmissões, e anuncia, em 9 de maio, a estreia oficial de sua programação local, por meio do Balanço Geral MA Bacabal, apresentado pelo próprio Israel Braga. O programa estreou em 13 de maio de 2019, encerrando a fase de testes da emissora. Em 12 de novembro, após receber uma nova denúncia dando conta de que a TV Cidade havia retomado suas operações, a ANATEL volta a Bacabal, porém não encontra a emissora em funcionamento.

Em 19 de dezembro de 2019, às 11 horas, a emissora é novamente retirada do ar pela ANATEL, devido à constatação da retomada indevida de suas operações. Mais uma vez, a TV Cidade volta ao ar um dia após a lacração de seus transmissores pela agência. A situação só foi regularizada em 26 de março de 2020, quando a Radiovale recebeu autorização de uso de radiofrequência para a concessão. Em 1 de abril, a empresa solicitou o deslacre dos transmissores, mas só foi autorizada a operar com um equipamento diferente, devido ao fato do transmissor lacrado ainda ser objeto de ilícito penal pendente de decisão.

Sinal digital

A TV Cidade ativou seu sinal digital pelo canal 36 UHF digital em 16 de agosto de 2019, sendo a segunda a operar com esta tecnologia em Bacabal, após a Rede Vida Bacabal. A emissora, no entanto, não tem a outorga para a frequência digital, que encontra-se vaga na ANATEL.

Programas
Atualmente, além de retransmitir a programação nacional da RecordTV e estadual da TV Cidade de São Luís, a TV Cidade produz e exibe os seguintes programas:

 Balanço Geral: Jornalístico, com Israel Braga;
 Jornal da Cidade: Telejornal, com Salomão Duarte;

Outros programas compuseram a grade da emissora, e foram descontinuados:

 Cidade Alerta Bacabal
 Qual é a Bronca?
 Região em Foco
 Tamo Junto

Ligações externas

Canais de televisão fundados em 2019
Emissoras da RecordTV
Bacabal

TV Cidade (Bacabal)


Teater - Fra nu af er en dansk kortfilm instrueret af Torben Skjødt Jensen.

Medvirkende

 Jesper Langberg

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark

Teater - Fra nu af


Une épirevue est un type de revue scientifique basée sur la réutilisation d'articles disponibles en libre accès. Elles participent à l'ouverture de la science et à la bibliodiversité recommandée par l'appel de Jussieu.

Les épirevues sont assimilables elles-mêmes à des revues scientifique en libre accès, typiquement en voie diamant (sans coûts de publication ni coûts de consultation). Alors que de nombreuses épirevues tirent leur contenu de serveurs de préprints, d'autres contiennent principalement des articles publiés par des éditeurs commerciaux, mais avec des liens vers des préprints ou des postprints auto-archivés lorsque cela est possible.

Principes de fonctionnement des épirevues
Les éditeurs d'une épirevue localisent le matériel approprié à partir de référentiels en libre accès et de sources du domaine public, le lisent et évaluent sa valeur. Cette évaluation peut prendre la forme du jugement d'un seul éditeur ou d'éditeurs, ou d'un processus complet d'évaluation par les pairs.

La validation des textes peut prendre plusieurs formes. Au plus formel, l'éditeur peut republier l'article avec une approbation explicite de la source, qui peut prendre la forme d'un ajout au texte ou à ses métadonnées. L'éditeur peut aussi, plus simplement, créer un lien vers l'article via la table des matières de l'épirevue. Une approche alternative consiste à créer des liens vers des articles déjà publiés dans diverses revues électroniques en libre accès, mais en ajoutant de la valeur en regroupant des articles épars en un seul numéro thématique de l'épirevue. Ces numéros thématiques permettent une couverture ciblée de sujets émergents.

Exemples d'épirevues
Episciences.org est une initiative du Centre pour la communication scientifique directe (CNRS, INRAE, INRIA) pour héberger des épirevues, principalement basées sur l'archive de préprints HAL. La plate-forme héberge entre autres les épirevues d'informatique Logical Methods in Computer Science et Fundamenta Informaticae.

En 2019, JMIR Publications, un éditeur en libre accès, a annoncé la création d'une série de "superjournaux", nommés JMIRx (JMIRx.org), qui sont des épirevues pour les serveurs de préprints tels que medRxiv, bioRxiv et PsyArXiv.

Histoire
Le terme concept d'épirevue et le terme anglais « overlay journal » ont été imaginés par Paul Ginsparg en 1996. Cette même année, la revue Physical Review a commencé à établir des liens vers des préprints qu'ils avaient acceptés, mais pas encore publiés.

Ce n'est que plus tard que les premières épirevues ont été fondées, notamment Journal of High Energy Physics, Logical Methods in Computer Science et Geometry and Topology, qui étaient toutes basées sur le serveur de préprints arXiv.

En France, la plate-forme Episciences.org a été créée en 2013 pour héberger de premières épirevues créées dès 2003 dans le cadre de l'Institut Fourier.

Notes et références

Liens externes

 Investigating overlay journals: introducing the RIOJA Project [en anglais]. D-Lib Magazine. Septembre/Octobre 2007
 Plate-forme Episciences.org
 JMIRx (JMIRx.org)

Libre accès en science
Édition électronique

Épirevue


Diksiyon, konuşulan dilin incelenmesi ve kullanılması. Fonetik sesleri veya fonemleri inceler; diksiyon ise konuşma sanatı ve tekniği olarak fonetiği tamamlar.

Bir şiiri, bir nutku, bir piyesteki rolü söylemek, okuma tarzını belirten "diksiyon" denilen sanat, konuşma organlarının, yatkın veya çalışmayla işlek hale gelmiş olmasını gerektirir.

Diksiyonun çeşitli bölümleri vardır: heceleri belirtme, telaffuz, noktalama, ses perdesini ayarlama, inşat. Bazen ton ve tarz bakımından yapaylığa kaçan, bazen günlük konuşma diline, gerçek söyleyişe yaklaşan diksiyon, edebiyat ve tiyatro anlayışıyla bağlantılı olarak gelişmiştir.
Türkçenin özellikleri, doğru nefes almak, sesin etkili kullanımı, vurgu, tonlama, ulama, durak, sık yapılan yanlışlar diksiyonun alt başlıklarıdır.

Diksiyon


A gyrator is a passive, linear, lossless, two-port electrical network element proposed in 1948 by Bernard D. H. Tellegen as a hypothetical fifth linear element after the resistor, capacitor, inductor and ideal transformer. Unlike the four conventional elements, the gyrator is non-reciprocal. Gyrators permit network realizations of two-(or-more)-port devices which cannot be realized with just the conventional four elements. In particular, gyrators make possible network realizations of isolators and circulators. Gyrators do not however change the range of one-port devices that can be realized. Although the gyrator was conceived as a fifth linear element, its adoption makes both the ideal transformer and either the capacitor or inductor redundant. Thus the number of necessary linear elements is in fact reduced to three.  Circuits that function as gyrators can be built with transistors and op-amps using feedback.

 Tellegen invented a circuit symbol for the gyrator and suggested a number of ways in which a practical gyrator might be built.

An important property of a gyrator is that it inverts the current–voltage characteristic of an electrical component or network.  In the case of linear elements, the impedance is also inverted.  In other words, a gyrator can make a capacitive circuit behave inductively, a series LC circuit behave like a parallel LC circuit, and so on.  It is primarily used in active filter design and miniaturization.

Behaviour

An ideal gyrator is a linear two port device which couples the current on one port to the voltage on the other and vice versa. The instantaneous currents and instantaneous voltages are related by

where  is the gyration resistance of the gyrator.

The gyration resistance (or equivalently its reciprocal the gyration conductance) has an associated direction indicated by an arrow on the schematic diagram. By convention, the given gyration resistance or conductance relates the voltage on the port at the head of the arrow to the current at its tail. The voltage at the tail of the arrow is related to the current at its head by minus the stated resistance. Reversing the arrow is equivalent to negating the gyration resistance, or to reversing the polarity of either port.

Although a gyrator is characterized by its resistance value, it is a lossless component. From the governing equations, the instantaneous power into the gyrator is identically zero.

A gyrator is an entirely non-reciprocal device, and hence is  represented by antisymmetric impedance and admittance matrices:

If the gyration resistance is chosen to be equal to the characteristic impedance of the two ports (or to their geometric mean if these are not the same), then the scattering matrix for the gyrator is

which is likewise antisymmetric. This leads to an alternative definition of a gyrator: a device which transmits a signal unchanged in the forward (arrow) direction, but reverses the polarity of the signal travelling in the backward direction (or equivalently, 180° phase-shifts the backward travelling signal). The symbol used to represent a gyrator in one-line diagrams (where a waveguide or transmission line is shown as a single line rather than as a pair of conductors), reflects this one-way phase shift.

As with a quarter wave transformer, if one port of a gyrator is terminated with a linear load, then the other port presents an impedance inversely proportional to the impedance of that load,

A generalization of the gyrator is conceivable, in which the forward and backward gyration conductances have different magnitudes, so that the admittance matrix is

However this no longer represents a passive device.

Name
Tellegen named the element gyrator as a blend of gyroscope and the common device suffix -tor (as in resistor, capacitor, transistor etc.)  The -tor ending is even more suggestive in Tellegen's native Dutch where the related element transformer is called transformator.  The gyrator is related to the gyroscope by an analogy in its behaviour.

The analogy with the gyroscope is due to the relationship between the torque and angular velocity of the gyroscope on the two axes of rotation.  A torque on one axis will produce a proportional change in angular velocity on the other axis and vice versa.  A mechanical-electrical analogy of the gyroscope making torque and angular velocity the analogs of voltage and current results in the electrical gyrator.

Relationship to the ideal transformer

 An ideal gyrator is similar to an ideal transformer in being a linear, lossless, passive, memoryless two-port device. However, whereas a transformer couples the voltage on port 1 to the voltage on port 2, and the current on port 1 to the current on port 2, the gyrator cross-couples voltage to current and current to voltage. Cascading two gyrators achieves a voltage-to-voltage coupling identical to that of an ideal transformer.

Cascaded gyrators of gyration resistance  and  are equivalent to a transformer of turns ratio . Cascading a transformer and a gyrator, or equivalently cascading three gyrators produces a single gyrator of gyration resistance .

From the point of view of network theory, transformers are redundant when gyrators are available. Anything that can be built from resistors, capacitors, inductors, transformers and gyrators, can also be built using just resistors, gyrators and inductors (or capacitors).

Magnetic circuit analogy

In the two-gyrator equivalent circuit for a transformer, described above, the gyrators may be identified with the transformer windings, and the loop connecting the gyrators with the transformer magnetic core. The electric current around the loop then corresponds to the rate-of-change of magnetic flux through the core, and the electromotive force (EMF) in the loop due to each gyrator corresponds to the magnetomotive force (MMF) in the core due to each winding.

The gyration resistances are in the same ratio as the winding turn-counts, but collectively of no particular magnitude. So, choosing an arbitrary conversion factor of  ohms per turn, a loop EMF, , is related to a core MMF, , by

and the loop current  is related to the core flux-rate  by

The core of a real, non-ideal, transformer has finite permeance  (non-zero reluctance ), such that the flux and total MMF satisfy

which means that in the gyrator loop

corresponding to the introduction of a series capacitor

in the loop. This is Buntenbach's capacitance-permeance analogy, or the gyrator-capacitor model of magnetic circuits.

Application

Simulated inductor

A gyrator can be used to transform a load capacitance into an inductance. At low frequencies and low powers, the behaviour of the gyrator can be reproduced by a small op-amp circuit.  This supplies a means of providing an inductive element in a small electronic circuit or integrated circuit.  Before the invention of the transistor, coils of wire with large inductance might be used in electronic filters.  An inductor can be replaced by a much smaller assembly containing a capacitor, operational amplifiers or transistors, and resistors. This is especially useful in integrated circuit technology.

Operation

In the circuit shown, one port of the gyrator is between the input terminal and ground, while the other port is terminated with the capacitor. The circuit works by inverting and multiplying the effect of the capacitor in an RC differentiating circuit where the voltage across the resistor R behaves through time in the same manner as the voltage across an inductor. The op-amp follower buffers this voltage and applies it back to the input through the resistor RL. The desired effect is an impedance of the form of an ideal inductor L with a series resistance RL:

From the diagram, the input impedance of the op-amp circuit is:

With RLRC = L, it can be seen that the impedance of the simulated inductor is the desired impedance in parallel with the impedance of the RC circuit.  In typical designs, R is chosen to be sufficiently large such that the first term dominates; thus, the RC circuit's effect on input impedance is negligible.

This is the same as a resistance RL in series with an inductance L = RLRC. There is a practical limit on the minimum value that RL can take, determined by the current output capability of the op-amp.

The impedance cannot increase indefinitely with frequency, and eventually the second term limits the impedance to the value of R.

Comparison with actual inductors

Simulated elements are electronic circuits that imitate actual elements. Simulated elements cannot replace physical inductors in all the possible applications as they do not possess all the unique properties of physical inductors.

Magnitudes. In typical applications, both the inductance and the resistance of the gyrator are much greater than that of a physical inductor. Gyrators can be used to create inductors from the microhenry range up to the megahenry range. Physical inductors are typically limited to tens of henries, and have parasitic series resistances from hundreds of microhms through the low kilohm range. The parasitic resistance of a gyrator depends on the topology, but with the topology shown, series resistances will typically range from tens of ohms through hundreds of kilohms.

Quality. Physical capacitors are often much closer to "ideal capacitors" than physical inductors are to "ideal inductors". Because of this, a synthesized inductor realized with a gyrator and a capacitor may, for certain applications, be closer to an "ideal inductor" than any (practical) physical inductor can be. Thus, use of capacitors and gyrators may improve the quality of filter networks that would otherwise be built using inductors. Also, the Q factor of a synthesized inductor can be selected with ease.  The Q of an LC filter can be either lower or higher than that of an actual LC filter – for the same frequency, the inductance is much higher, the capacitance much lower, but the resistance also higher. Gyrator inductors typically have higher accuracy than physical inductors, due to the lower cost of precision capacitors than inductors.

Energy storage. Simulated inductors do not have the inherent energy storing properties of the real inductors and this limits the possible power applications. The circuit cannot respond like a real inductor to sudden input changes (it does not produce a high-voltage back EMF); its voltage response is limited by the power supply. Since gyrators use active circuits, they only function as a gyrator within the power supply range of the active element. Hence gyrators are usually not very useful for situations requiring simulation of the 'flyback' property of inductors, where a large voltage spike is caused when current is interrupted. A gyrator's transient response is limited by the bandwidth of the active device in the circuit and by the power supply.

Externalities. Simulated inductors do not react to external magnetic fields and permeable materials the same way that real inductors do. They also don't create magnetic fields (and induce currents in external conductors) the same way that real inductors do. This limits their use in applications such as sensors, detectors and transducers.

Grounding. The fact that one side of the simulated inductor is grounded restricts the possible applications (real inductors are floating). This limitation may preclude its use in some low-pass and notch filters.  However the gyrator can be used in a floating configuration with another gyrator so long as the floating "grounds" are tied together.  This allows for a floating gyrator, but the inductance simulated across the input terminals of the gyrator pair must be cut in half for each gyrator to ensure that the desired inductance is met (the impedance of inductors in series adds together).  This is not typically done as it requires even more components than in a standard configuration and the resulting inductance is a result of two simulated inductors, each with half of the desired inductance.

Applications

The primary application for a gyrator is to reduce the size and cost of a system by removing the need for bulky, heavy and expensive inductors. For example, RLC bandpass filter characteristics can be realized with capacitors, resistors and operational amplifiers without using inductors. Thus graphic equalizers can be achieved with capacitors, resistors and operational amplifiers without using inductors because of the invention of the gyrator.

Gyrator circuits are extensively used in telephony devices that connect to a POTS system. This has allowed telephones to be much smaller, as the gyrator circuit carries the DC part of the line loop current, allowing the transformer carrying the AC voice signal to be much smaller due to the elimination of DC current through it.
Gyrators are used in most DAAs (data access arrangements).
Circuitry in telephone exchanges has also been affected with gyrators being used in line cards. Gyrators are also widely used in hi-fi for graphic equalizers, parametric equalizers, discrete bandstop and bandpass filters such as rumble filters), and FM pilot tone filters.

There are many applications where it is not possible to use a gyrator to replace an inductor:
 High voltage systems utilizing flyback (beyond working voltage of transistors/amplifiers)
 RF systems commonly use real inductors as they are quite small at these frequencies and integrated circuits to build an active gyrator are either expensive or non-existent.  However, passive gyrators are possible.
 Power conversion, where a coil is used as energy storage.

Impedance inversion

In microwave circuits, impedance inversion can be achieved using a quarter-wave impedance transformer instead of a gyrator.  The quarter-wave transformer is a passive device and is far simpler to build than a gyrator.  Unlike the gyrator, the transformer is a reciprocal component.  The transformer is an example of a distributed-element circuit.

In other energy domains
Analogs of the gyrator exist in other energy domains.  The analogy with the mechanical gyroscope has already been pointed out in the name section.  Also, when systems involving multiple energy domains are being analysed as a unified system through analogies, such as mechanical-electrical analogies, the transducers between domains are considered either transformers or gyrators depending on which variables they are translating.  Electromagnetic transducers translate current into force and velocity into voltage.  In the impedance analogy however, force is the analog of voltage and velocity is the analog of current, thus electromagnetic transducers are gyrators in this analogy.  On the other hand, piezoelectric transducers are transformers (in the same analogy).

Thus another possible way to make an electrical passive gyrator is to use transducers to translate into the mechanical domain and back again, much as is done with mechanical filters.  Such a gyrator can be made with a single mechanical element by using a multiferroic material using its magnetoelectric effect.  For instance, a current carrying coil wound around a multiferroic material will cause vibration through the multiferroic's magnetostrictive property.  This vibration will induce a voltage between electrodes embedded in the material through the  multiferroic's piezoelectric property.  The overall effect is to translate a current into a voltage resulting in gyrator action.

See also
 Sallen–Key topology
 Frequency dependent negative resistor

References

Analog circuits
Dutch inventions
Linear filters

Gyrator


كراش بانديكوت  هي سلسلة ألعاب فيديو أمريكية شهيرة تنشر بواسطة أكتيفجن، بعد أن طورتها نوتي دوغ، ووزعتها سوني كمبيوتر إنترتينمنت. أنشئت في البداية بواسطة أندي غافن وجايسون روبين، طورت السلسلة في أول سنواتها الأربع بواسطة شركة ألعاب الفيديو نوتي دوغ. بعد ذلك أعطيت السلسلة لمطورين مختلفين. أصدرت 18 لعبة من السلسلة مع نهاية 2010.

تدور أغلب القصص من السلسلة في جزر وومبا الخيالية، وهي أرخبيل واقع في جنوبي أستراليا، على الرغم من أماكن شائعة. الألعاب الرئيسية في هذه السلسلة هي إلى حد كبير للألعاب المنزلية، لكن هناك العديد من الأنواع المختلفة للعبة. بطل السلسلة بندقوط مقلم شرقي يسمى كراش، الذي يعيش في جزر وومبا وغالبا مايضايقه عدوه الرئيسي دكتور نيو كورتيكس، الذي صنع كراش ويريد الآن القضاء عليه وزواله . عادة ماتكون مهمة كراش هزيمة كورتيكس واحباط أي خطة للسيطرة على العالم قد تكون لديه.

حققت هذه السلسلة نجاحاً تجارياًّ، وبيع ما يقرب من 50 مليون وحدة في جميع أنحاء العالم. أول لعبة طورت كانت عام 1996، على جهاز الـبلاي ستيشن، وهي كراش بنديكوت 1.

الشخصيات الأساسية

أبطال السلسلة
 كراش بانديكوت
 كوكو بانديكوت
 كرانش بانديكوت
 بولار
 بورا
 أكو أكو

الأعداء الرئيسيون
 دكتور نيو كورتيكس
 دكتور إن. جين
 نينا كورتيكس
 دكتور نيترس بريو
 أوكا أوكا
 تايني تايغر
 دينغودايل
 دكتور نيفاريوس تروبي

الأجزاء

السلسلة الرئيسية
 كراش بانديكوت (1996)
 كراش بانديكوت 2: كورتكس سترايكس باك (1997)
 كراش بانديكوت 3: واربد (1998)
 كراش بانديكوت: ذا راث أوف كورتكس (2001)
 كراش توين سانيتي (2004)
 كراش أوف ذا تايتنز (2007)
 كراش: مايند أوفر ميوتنت (2008)
 كراش بانديكوت إن. سين تريلوجي (2017)
 كراش بانديكوت 4: إتز أباوت تايم (2020)

ألعاب السباق
 كراش تيم رسينغ (1999)
 كراش نيترو كارت (2003)
 كراش تاج تيم ريسينغ (2005)
 كراش تيم رايسنغ نايترو-فيولد (2019)

ألعاب الإحتفال
 كراش باش (2000)
 كراش بوم بانغ! (2006)
 كراش تيم رامبل (2023)

ألعاب أخرى
 كراش بانديكوت: ذا هيوج أدفنشر (2002)
 كراش بانديكوت 2: إن-ترانسد (2003)
 سبايرو البرتقالي: مؤامرة كورتكس (2004)
 كراش بانديكوت: أون ذا رن! (2021)

الأجهزة التي ظهر عليها

 بلاي ستيشن
 بلاي ستيشن 2
 بلاي ستيشن 3
 بلاي ستيشن 4
 بلاي ستيشن 5
 بلاي ستيشن بورتبل
 إكس بوكس
 إكس بوكس 360
 إكس بوكس ون
 إكس بوكس سيريس إكس/إس
 نينتندو جيم كيوب
 وي
 جيم بوي أدفانس
 نينتندو دي إس
 نينتندو سويتش

انظر أيضًا
 سبايرو (سلسلة)

مراجع

ألعاب أكتيفجن
ألعاب فيديو تحوي شخصيات مؤنسة
ألعاب فيديو تقع أحداثها على جزر خيالية
ألعاب نوتي دوغ
سلاسل أكتيفجن بليزارد
سلاسل ألعاب الفيديو
سلاسل ألعاب فيديو ظهرت في سنة 1996
كراش بانديكوت

كراش بانديكوت (سلسلة)


Osen, Norveç'in Trøndelag eyâletine bağlı şehridir. 387 km²'lik alana sahip şehirde, 2004 sayımlarına göre 1,055 kişi yaşamaktadır.

Norveç'teki şehirler
Trøndelag'ın belediyeleri

Osen


Língua crioula de Trindade e Tobago pode referir-se a:

Língua crioula francesa de Trindade e Tobago
Língua crioula inglesa de Tobago
Língua crioula inglesa de Trindade

Língua crioula de Trindade e Tobago


An Guzmania paniculata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Christian Mez. An Guzmania paniculata in nahilalakip ha genus nga Guzmania, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Guzmania

Guzmania paniculata


Kvindefestival '74 er en dansk dokumentarfilm fra 1975, der er instrueret af Janne Giese efter manuskript af hende selv og Henning Camre.

Handling
En reportagefilm om verdens første kvindefestival i København i 1974. Den var arrangeret af Rødstrømpebevægelsen og havde til formål at kontakte og informere et langt bredere udsnit af befolkningen end hidtil. Repræsenteret i filmen er: Fagbevægelsen, Dansk Demokratisk Kvindeforbund, Rødstrømpebevægelsen, Lesbisk Bevægelse, Frauenrock  og Solvognen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Feminisme
Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1975
Danske film omhandlende København i 1900-tallet

Kvindefestival '74


යුවාන් රාජවංශය (), නිල වශයෙන් මහා යුවාන් (; මධ්‍ය මොංගෝලියානු: , , අර්ථය "මහා යුවාන් රාජ්‍යය"), යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ මොංගෝල අධිරාජ්‍යය බෙදී යාමෙන් පසුව එහි අනුප්‍රාප්තික රාජ්‍යයක් වූ අතර, එය චීන පාලන රාජවංශයක් ද විය. මොංගෝල බොර්ජිගින් වංශයේ ප්‍රධානී කුබ්ලයි ඛාන් විසින් ආරම්භ කළ මෙය 1271 සිට 1368 දක්වා පැවතිණි.  චීන ඉතිහාසරේඛය අනුව, සොං රාජවංශය ප්‍රතිස්ථාපනය කරමින් පැමිණි මෙම රාජවංශයෙන් පසු මිං රාජවංශය බලයට පත් විය.

ආශ්‍රේයයන්

උද්ධෘත

බාහිර සබැඳි

චීන ඉතිහාසයේ රාජවංශ
මොංගෝල රාජ්‍ය
මොංගෝලියාවේ ඉතිහාසය
මධ්‍යකාලීන ආසියාව
චීනයේ ඉතිහාසය

යුවාන් රාජවංශය


Ole 'Iron Fist' Laursen (født 21. august 1977 i Manila i Filippinerne) er en filippinsk-dansk Welterweight Muay Thai, kickboxer og MMA-udøver der har konkurreret i i ONE FCs Lightweight-division. Han har mødt store internationale navne som Duane Ludwig og Georgio Petrosyan og er i Danmark anset for at være en dansk kampsportslegende

Tidlige liv
Laursen blev født i Manila i Filippinerne og voksede op med en dansk far og en spansk-filippinsk mor og flyttede til Danmark med sin familie, lige før han blev 2 år gammel. Han havde en hård opvækst med en alenemor, hvor han var medlem af en bande i et kriminelt miljø. Laursen blev involveret i kampsport gennem sin storebror Christian, og var 15 år da han begyndte at træne i Muay Thai.

Laursen bor for tiden i Ubon Ratchatani, Thailand og repræsenterer sit eget træningscenter, Legacy Gym, som han startede i 2002.

Laursen trænede med Peter J McCarthy, instrukøren og produceren på dokumentarfilmen Fight of Flight, som vandt "Best Foreign Documentary" på Long Island Film Festival o New York samt tre andre "Bedste dokumentar"-priser på festivaler i Hamburg, Toronto og Californien. Laursen assisterede produktionsholdet da de filmede i Ubon Ratchatani.

Kickboxing / K-1 / Muay Thai-karriere
Som amatør kæmpede Laursen seks kickboxing-kampe inden han blev professionel. Han tabte sin første amatørkamp, tog et års pause, og kom derefter tilbage med fem sejre i træk - alle via knockout, hvor han vandt den danske amatørkickboxing-titel i 1998. Han fik sin professionelle debut i 2000 og fik sin første store sejr i sommeren hvor han besejrede Eval Denton og vandt den europæiske IKF- titel.  Laursen flyttede fra Europa til San Diego i USA, hvor han vandt det ledige IMTC Championship i 2001.  Han var imidlertid ikke i stand til at forsvare sin titel senere på det pågældende år og tabte en kontroversiel afgørelse til den thailandske kæmper Kongnapa i, hvad mange mente var en Laursen-sejr.

I 2002 fik Laursen sin første optræden for K-1- organisationen på K-1 World MAX 2002 USA i Denver, Colorado, hvor han kom til finalen og tabte til den amerikanske rival Duane Ludwig.  Dette nederlag betød, at Laursen ikke kunne deltage i den indledende K-1 MAX-finale, men han kom tilbage fra nederlaget ved at vinde den prestigefyldte King's Cup i Bangkok, Thailand i slutningen af året.  I 2003 skrev Laursen kontrakt med den nyoprettede europæiske organisation SuperLeague, hvor han mødte Shane Chapman i sin debut hvor han tabte på point.  På trods af dette nederlag havde Laursen succes i Super League med sin Muay Thai stil, der favoriserede fem-omganges-kampe, inden udgangen af 2004 og slog verdensmestere som Peter Crooke og Kamal El Amrani.

I løbet af de følgende år tilbragte Laursen meget af sin kamptid, hvor han kæmpede i Super League og K-1, selv om den øgede konkurrence (og kortere kamptider introduceret af SuperLeague) betød, at han havde ringe succes med begge organisationer - og afsluttende med en samlet rekordliste på 4-5 SuperLeague og 2-6 i K-1.

Han vendte tilbage til kickboxing til hvor han mødte pund-for-pund-mesteren Giorgio Petrosyan i Trieste i Italien den 2. marts 2013. Alvorligt overmatched, blev han slået ned af et knæ til leveren, før han blev slået ud med et venstre højt spark straks efter i 1. omgang.

Boksekarriere
Laursen havde et prøveforløb med Filippinernes bokselandshold og blev accepteret på holdet, men besluttede sig for at flytte til Thailand i stedet for at bo i Filippinerne for at forfølge en karriere inden for boksning.

MMA-karriere
Laursen fik sin professionelle MMA-debut i 2006 og havde to kampe hos K-1 Hero's organisation i Japan. Han tabte sin første kamp mod Genki Sudo via dommerafgørelse og hans anden kamp mod Caol Uno via tredje-omgangs submission. Laursen led af knæskade og kunne ikke træne ordentligt til kampen med Uno.

Laursen begyndte ikke at bekæmpe MMA regelmæssigt igen indtil 2010, fordi han var fokuseret på sin K-1 og Muay Thai-karriere, en beslutning han senere har sagt, at han fortryder.  Hans næste to kampe var begge i Kina, hvor Laursen submittede Liu Guang Yao i 2007 og knockoutede Shawn David i 2009.

I 2010 skrev han kontrakt med ESPN Star Sports organisation Martial Combat i Singapore. Han besejrede Eduardo Pachu i tredje omgang af deres fem-omganges "superkamp" på Martial Combat 1.  Hans anden kamp var imod Nick LeConte på Martial Combat 8 og Laursen vandt via enstemmig afgørelse. Hans sidste kamp for Martial Combat var imod malaysiske Muay Thai-mester Jian Kai Chee på Martial Combat 12 og Laursen vandt på TKO i første omgang.

I november 2010 rangerede MMA's hjemmeside Bloody Elbow Laursen nummer otte på en liste over verdens største lightweight-kæmpere. Han er den eneste dansker, der har været rangeret på denne liste

ONE Fighting Championship
Den 15. juli 2011 blev det meddelt, at Laursen havde skrevet kontrakt med One Fighting Championship.  Den 18. juli blev det meddelt, at Laursen ville møde filippinske Eduard Folayang på ONE Fighting Championship: Champion vs. Champion på Singapore Indoor Stadium den 3. september.  Den 17. august 2011 blev det meddelt, at Laursen havde skadet sit knæ under træningen og ikke kunne kæmpe mod Folayang på ONE Fighting Championship: Champion vs. Champion. Han blev erstattet af den sydkoreanske kæmper A Sol Kwon.

Den 4. februar 2012 blev det offentliggjort, at Laursen skulle møde Felipe Enomoto på ONE Fighting Championship: Slaget om Heroes i Jakarta, Indonesien den 11. februar 2012.  Han tabte kampen via submission i anden omgang.

Den 31. marts, 2012 mødte han filippinske Eduard Folayang i mega-turneringen 'ONE FC 3: War Of The Lions' i Singapore. Laursen rystede sin modstander flere gange med præcise og lynhurtige hug. Han var også meget aktiv med takedowns, og havde god kontrol på gulvet og Laursen vandt til sidst en delt afgørelse mod filippineren. Han vandt Fight of the Night Bonus for sin præstation

Efter ONE Fighting Championship

Den 16. januar, 2016 mødte han Ansagan Kuseinov på Art of War 16 i Beijing i Kina. Laursen vandt kampen på Submission (Kimura) i 1. omgang.

Den 24. januar, 2017 mødte han Cheik Kone på KFWC World Cup i Ningxiang i Kina. Laursen vandt kampen på KO i 1. omgang.

Mark O. Madsen-udfordring

Den 9. juni, 2019 udfordrede han danske Mark O. Madsen til kamp i en video han lagde ud på Facebook.

Mesterskaber og præstationer

MMA

 Martial Combat
 2010 Martial Combat Superfight Lightweight Champion -73   kg
 ONE Fighting Championship
 Fight of the Night (1 gang)

Referencer

Eksterne henvisninger
 Fight or Flight officielle film side
 Ole Laursen – Sherdog.com

MMA-udøvere fra Danmark
Kickboksere fra Danmark

Ole Laursen


أنصار (اسم) : اسم مؤنث معطى
 أنصار (بليدة) : دوار تابع لجماعة كتاوة في إقليم زاكورة، المغرب
 أنصار المدينة المنورة بعد الهجرة النبوية.
 أنصار (طائفة) ؛ أتباع محمد أحمد المهدي قائد الثورة المهدية في السودان ،ومؤيدوه والمجاهدين معه.
 أنصار (النبطية) ؛ إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء النبطية في محافظة النبطية.
 معتقل أنصار ؛ أقامه جيش الاحتلال الإسرائيلي إبان احتلاله لجنوب لبنان.
 فريق الانصار ؛ فريق كرة قدم  سعودي
  نادي الأنصار (السعودية) ؛ نادي رياضي بالمملكة العربية السعودية.
 نادي الأنصار اللبناني؛  نادي رياضي وفريق كرة قدم لبناني.

جماعات وأحزاب
 أنصار المهدي؛ جماعة عقائدية يتزعمها أحمد الحسن اليماني
 أنصار الدين ؛ حركة شعبية جهادية سلفية اسسها الزعيم التقليدي إياد أغ غالي
 أنصار الإسلام ؛ جماعة سلفية كردية من العراق تدعو إلى تطبيق الدين الإسلامي
 أنصار السنة المحمدية ؛ جماعة سنية سلفية إصلاحية على منهج وعقيدة أهل السنة في التلقي والاستدلال
 جند أنصار الله ؛ جماعة فلسطينة، ذات توجه سلفي جهادي موالية لتنظيم القاعدة

انظر أيضا
 نصر (توضيح)
 النصر (توضيح) : بلدية في ولاية صفاقس، تونس
 ناصر (توضيح)
 الناصر (توضيح)
 نصيرة (توضيح)
 انتصار (توضيح)
 منصور (توضيح)
 المنصور (توضيح)
 أحمد منصور (توضيح)
 أيمن منصور (توضيح)
 سيدي منصور (توضيح)
 كفر منصور (توضيح)
 أولاد منصور (توضيح)
 محمد منصور (توضيح)
 محمد المنصور (توضيح)
 منصورة (توضيح)
 المنصورة (توضيح)
 الأنصار (توضيح)
ألقاب النسب

صفحات توضيح أسماء أماكن

أنصار (توضيح)


Cumhur Gökova, Büyük Sahra'yı geçen ve Kuzey Kutbu'na giden ilk Türk.

1970-1976 yılları arasında Dünya turu yapmış, 20 yaşında Atlantik Okyanusu'nu geçmiştir. Çok sayıda yelken eğitmeni yetiştirmiş olması nedeniyle Türk yelkenciliğinde "Hocaların Hocası" olarak anılır.

Türkiye'de ilk Kadınlar Yelken Takımını kurmuş, ARC 2005 yelken yarışında Türkiye'ye ikincilik getirmiş, Türkiye Olimpiyat Komitesi tarafından ödüllendirilmiştir.

Yaşamı

Kafkas kökenli bir ailenin çocuğu olan Cumhur Gökova, 15 Temmuz 1950'de Sakarya'da doğdu. Çocukluğunda okuduğu denizle ilgili macera kitapları, onda Dünya seyahati yapma arzusunu çok küçük yaşta uyandırmıştı. Köy Enstitüsü mezunu bir öğretmen olan babası İhsan Gökova'nın  desteği ile Dünya seyahatine hazırlandı.

Yaşını büyütüp askerliğini yaptıktan sonra hazırlıklar için İsviçre'ye gitti. İsviçre'deki öğrenciliği sırasında Zürih Gölü'nde yelkenciliğe başladı. Yelken Okulu'nda aldığı eğitimden sonra dünyayı dolaşmanın en emniyetli ve konforlu yolunun yelken ile gezmek olduğuna karar vermişti. Bir İtalyan arkadaşı ile beraber Dünya turuna çıkan Gökova, 1970-1972 yılları arasında karadan Avrupa turu yaptı. Daha sonra denizden Avrupa kıyılarını dolaştı, kuzey kutbuna kadar çıktı. Büyük Sahra'yı geçtikten sonra denizden Dünya turuna başladı. Seyahati 1976 yılında son buldu.

Kanada, İngiltere ve Amerika'da denizcilik ile ilgili okullara gitti ve yurtdışında Kanada'yı temsilen okul açma imkânı veren seminerlere katıldı. Yurtdışında Kanada'yı temsilen okul açabilen yedi kişiden birisi oldu. "Kanada Yelken Akademisi" adı ile Marmaris'te ilk okulunu açtı. Bunu  Royal Yacting Association'a bağlı RYA okulu, Internatioanal Yachtmaster Traning 'e bağlı (IYT) okulu, Türkiye Cumhuriyeti Millî Eğitim Bakanlığına Bağlı "Özel Gökova Denizcilik Okulu"ve IYTA ( International Yacht Training Academi) takip etti. Çin, Phuket,Moskova ve Kıbrıs ta IYTA şubeleri açtı. Okulunda yetiştirdiği denizcilere, Dünya turuna çıkma yetkinliği kazandırdığı gibi profesyonel Türk kaptanları da yetiştirdi. IYT Eğitmenlerini ve IYT okullarını teftiş eden müfettiş oldu.

Şahsi olanaklarıyla Marmaris Yelken Kulübü'nü kurdu ve kulübü Marmaris Belediyesi'ne mal varlıkları ile birlikte bağışlayıncaya kadar kulübün başkanlığını yaptı.

Bir dönem Marmaris Uluslararası Yelken Kulübü'nün komodorluğunu yaparken, Marmaris Uluslararası Yarışı'nın Dünyanın 7. büyük yarışı olmasında katkılarda bulundu. Türkiye'nin en uzun yarışı olan 480 millik Marmaris-İsrail yarışlarını Türk Deniz Kuvvetleri Komutanlığı'nın destekleri ile gerçekleştirdi.

İlk evliliğini kendisi gibi Çerkes olan Güler Taşyar ile yaptı. 25 sene süren bu evlilikten Atilla ve Tolga adında adında iki oğlu oldu. Eşi ve oğlu Atilla ile bütün Kuzey Amerika'yı, Güney Avrupa'yı karadan gezdi. Her iki oğlu da birer yelken eğitmeni olarak yetişti.

1 Ağustos 2008 tarihinde kendisinden 28 yaş küçük ve kendisi gibi Çerkes olan Maisa ile evlendi. 10 Ekim 2010 tarihinde Maisa ile "GÖKOVA" adındaki teknesini alarak ikinci Dünya turuna çıktı. Marmaris'te başlayan seyahati 1 Şubat 2012 tarihinde yine Marmaris'te son buldu. Eşi Mayisa ve kendisinin büstü Sadun Boro'nun İstanbul Fener Kalamış'taki heykelinin yanında yerini aldı.

2012 Ekim ayında bazı kursiyerlerinin destek ve yardımları ile Mersin, Adana ve Tarsus civarındaki 103 genç çocuğu deniz ve yelken le tanıştırdı. 2012 yılı sonunda Paralimpik yelken sporcusu yetiştirmek ve genç yelkenciler yetiştirmek amacı ile GÖKOVA YELKEN KLÜBÜ'nü kurdu. Türkiye Yelken Federasyonu tarafından Y7 belgesi ile ödüllendirildi. Bu eğitmen eğiticisi anlamına gelen Y7 belgesine Türkiye de sahip olan ilk ve tek eğitmen eğiticisi oldu.

22 Şubat 2014 tarihinde eğitimine iki sene verdiği ve sponsoru olduğu Paralimpik HÜSEYİN AKBULUT un yelken eğitmenliği imtihanlarını başarı ile bitirmesi ve Eğitmenlik belgesini alması ile Türkiye Yelken Camiası ilk Parlimpik Yelken Eğitmenini kazanmış oldu.

Dünya Seyahati sırasında Gökova'nın izlediği rota aşağıdaki gibidir:

Marmaris
Girit
Malta
Marbella
Las Palmas
St. Lucia
St. Vincent
Bonaire
Aruba
San Balas
Panama Kanalı
Ekvator
Büyük Okyanus
Galapagos Adaları
Markiz Adaları
Tahiti
Society Islands
Bora Bora
Samoa Adaları
Tonga Adaları
Fiji
Vanuatu
Avustralya
Bali
Cakarta
Singapore
Phuket
Sri Lanka
Hint Okyanusu
Maldives
Yemen
Kızıldeniz
Akdeniz
Marmaris

Dış bağlantılar
Gökova Sailing Web sitesi
Gökova'nın 2. Dünya Turunun takip edilebildiği web sitesi
Handan Güçyılmaz Serezli, Okyanusta 5 Kadın, Sabah Gazetesi, 18.09.2005

1948 doğumlular
Türk gezginler
Arktika kâşifleri
Yaşayan insanlar

Cumhur Gökova


An Stelis quadrifida in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Juan José Martinez de Lexarza, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Rodolfo Solano Gómez och Soto Arenas. An Stelis quadrifida in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Stelis (Orchidaceae)

Stelis quadrifida


Pacific Palisades may refer to:

 Pacific Palisades, Los Angeles, California, a neighborhood located in the Westside of Los Angeles
 Pacific Palisades (TV series), 1997 Aaron Spelling production set in Pacific Palisades, Los Angeles
 Pacific Palisades (film), 1990 French-American comedy film set in Pacific Palisades, Los Angeles
 Pacific Palisades Conservation Area, a region of sandstone cliffs near Pacific, Missouri
 A suburban neighborhood located in Pearl City on the island of Oʻahu in Hawaiʻi

Pacific Palisades