Angela Michelle "Angie" Harmon (n. Texas, 10 de agosto de 1972) es una modelo y actriz de cine y televisión estadounidense. Se convirtió en una modelo muy conocida antes de ganar fama internacional por sus roles en Baywatch Nights y Law & Order. Desde 2010 – 2016 protagonizó a la detective Jane Rizzoli en la serie de televisión Rizzoli & Isles.

Biografía

Primeros años
Es hija de Daphne Demar (de soltera Caravageli) y Lawrence Paul "Larry" Harmon, y se divorciaron siendo ella pequeña. Su madre es de ascendencia griega y su padre es inglés-cherokee. Sus padres fueron modelos de la década de 1970.

Harmon trabajó como modelo infantil y en 1987, ganó un concurso de modelaje de la revista Seventeen a los 15 años de edad, después de haber sido seleccionada de un grupo de 63,000 adolescentes. Asistió a Highland Park High School hasta 1990, donde fue miembro de la Highland Belles. Una de sus compañeras fue Stephanie March, de la serie Law and Order: Special Victims Unit, que estaba en segundo año, cuando Harmon estaba en el último. Ganó un concurso de modelos Spectrum Model Search para posteriormente seguir una exitosa carrera como modelo y ser bien conocida en la década de 1990 trabajando para Calvin Klein, Giorgio Armani y Donna Karan, aparte de lo cual apareció en portadas de Elle, Cosmopolitan y Esquire. Actualmente, sigue participando en la agencia IMG Models en Nueva York.

Carrera
Harmon comenzó a actuar en 1995 tras ser descubierta en un avión por David Hasselhoff. A continuación, protagonizó varias series de televisión, incluyendo Baywatch Nights, Baywatch y C-16: FBI. También apareció en la película de 1998 Lawn Dogs, que recibió solo un estreno limitado. A finales de 1990, Harmon fue más conocida por unirse a la cadena NBC para la serie Law & Order, en la que interpretó a la ayudante del fiscal de distrito Abbie Carmichael desde 1998 hasta 2001. Durante ese período de tiempo también prestó su voz para el personaje Barbara Gordon en la película de animación Batman Beyond: Return of the Joker, sustituyendo a Stockard Channing en ese papel.

Harmon dejó Law & Order para concentrarse en su carrera cinematográfica, aludiendo que prefería trabajar más en el cine que en la televisión. Después de aparecer en 2001 en el lanzamiento directo a vídeo Good Advice, tuvo un papel secundario en la película Agent Cody Banks (2003), interpretando a una entrenadora de la CIA que adiestraba a un agente adolescente Frankie Muniz.
En 2006, Harmon coprotagonizó junto a Cuba Gooding Jr. y James Woods en el drama de suspense político End Game, que fue lanzado directo a DVD.

En 2006, Harmon participó en el piloto de la serie de ABC Secrets of a Small Town. También participó en otra serie de televisión que no era de la  NBC, Inconceivable, que fue cancelado después de dos episodios. Al año siguiente, protagonizó otro piloto de ABC, Club contra el crimen. El drama de policías fue detenido, pero salieron al aire solo diez de los trece episodios.
Harmon fue una de las cinco actrices que posaron haciendo un desnudo discreto para la revista Allure de mayo de 2008, las otras actrices fueron Gabrielle Union, Zoe McLellan, Jill Scott, y Ana Ortiz.
En 2010, Harmon organizó un comercial de UpLiv, un programa de gestión del estrés, y también apareció en un comercial de Olay "Pro-X" crema para arrugas.

Harmon protagoniza junto a Sasha Alexander en TNT la serie de policías Rizzoli & Isles, grabada en Boston, Massachusetts. La serie se estrenó el 12 de julio de 2010.

Vida personal

Harmon está casada con el exjugador profesional de fútbol americano, Jason Sehorn. Se conocieron el 13 de octubre de 1998. Harmon grababa un segmento de la entrevista en el Tonight Show con Jay Leno cuando este presentó a Sehorn como invitado sorpresa. Sehorn de inmediato se acercó a Harmon, se arrodilló y le propuso matrimonio. Se casaron el 9 de junio de 2001 y tienen tres hijas: Finley Faith (nacida el 14 de octubre de 2003), Avery Grace (nacida el 21 de junio de 2005) y Emery Hope (nacida 18 de diciembre de 2008).

Filmografía

Películas

Televisión

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Dallas
Actrices de cine de Estados Unidos
Actrices de televisión de Estados Unidos
Actrices de voz de Estados Unidos
Actrices de Texas
Cristianos de Estados Unidos
Modelos femeninas de Estados Unidos

Angie Harmon


Romanian Kitsch Museum este un muzeu din Centrul Vechi al Bucureștiului a cărui colecție cuprinde o colecție de kitschuri din diverse perioade ale istoriei României. Este cel mai bun mod de a înțelege (sub)cultura românească. Kitschul este definit ca o formă de artă, obiecte sau design considerate ca fiind de prost gust din cauza împopoționării excesive sau a sentimentalismului, dar uneori apreciate într-un mod ironic sau științific.

Descriere
Colecția muzeului cuprinde peste 200 de exponate și poate fi vizitat în Strada Covaci nr. 6 din Centrul Vechi al Bucureștiului.

Obiectele expuse sunt împărțite în 7 categorii: Dracula, religie, comunism, design interior, gypsy, modern și make your own kitsch. Printre obiecte sunt incluși pitici de grădină, pești de sticlă, mileuri, bibelouri din perioada comunistă, carpete cu Răpirea din Serai, flori de plastic, șlapi cu blăniță, suveniruri cu Dracula. Exponatele provin din colecția personală a proprietarului adunate de-a lungul unor ani buni.

În august 2017, Romanian Kitsch Museum era considerat al doilea cel mai interesant muzeu și al cincilea obiectiv turistic din București, conform TripAdvisor.

Expoziția permanentă
La etaj muzeul găzduiește și o expoziție permanentă destinată artiștilor români care doresc să își expună lucrările.

Cazul leului furat

În dimineața zilei de 16 iulie 2017 trei tineri într-o stare avansată de ebrietate au sustras unul dintre cei doi lei aurii de la intrarea în muzeu. Ca răspuns la acest eveniment echipa muzeului a publicat un articol pe site în care a lansat un concurs, cine aduce leul înapoi primește cadou o carpetă cu Răpirea din Serai.

După ce evenimentul a făcut vâlvă în media și a adus noi vizitatori muzeului leul s-a întors și urmează să fie pus alături de fratele său înapoi.

Romanian Kitsch Awards
În perioada 15 iulie - 31 iulie 2017 s-a organizat Romanian Kitsch Awards. Acest concurs a avut ca scop "identificarea celor mai relevante kitschuri din cultura românească."

Categoriile propuse de comisia concursului au fost Kitsch istoric și legendar, Arhitectură și monumente, Artă decorativă și design interior, Cultură și fashion, Media și digital.

Rezultatele finale pot fi găsite aici.

Apariții în presa internațională
Încă de la deschidere muzeul s-a bucurat de apreciere și atenție în presa internațională. Acestea sunt cele mai importante publicații online în care acesta a fost promovat:
 DailyMail.co.uk
 Reuters.com
 DailyHerald.com
 BusinessInsider.com

Referințe

Legături externe

Muzee din București

Romanian Kitsch Museum


Ray Knepper (* 22. Februar 1920 in Belleville, Illinois; † 15. Februar 2000 in Lebanon, Illinois) war ein US-amerikanischer Autorennfahrer.

Karriere

Ray Knepper startete 1950 und 1951 in neun Rennen zur AAA-National-Serie. Sein bestes Ergebnis war ein 5. Platz, erzielt 1951 in Langhorne.

1951 scheiterte er in der Qualifikation zum 500 Meilen Rennen von Indianapolis – dieses Rennen zählte zwischen 1950 und 1960 zur Weltmeisterschaft.

2009 wurde Knepper in die National Midget Auto Racing Hall of Fame aufgenommen.

Statistik

Indy-500-Ergebnisse

Literatur
 Rick Popely, L. Spencer Riggs: Indianapolis 500 Chronicle. Publications International Ltd., Lincolnwood IL 1998, ISBN 0-7853-2798-3

Einzelnachweise

Rennfahrer (Vereinigte Staaten)
Champ-Car-Rennfahrer
US-Amerikaner
Geboren 1920
Gestorben 2000
Mann

Ray Knepper


Elton Hall est une maison seigneuriale à Elton, Cambridgeshire. C'est la maison ancestrale de la famille Proby (parfois connue sous le nom de comtes de Carysfort) depuis 1660.

La maison se trouve dans un domaine de  traversé par la rivière Nene. Le bâtiment comprend des parties des , ,  et  siècles et est un bâtiment classé Grade I.

Elton Hall est à  du Château de Fotheringhay, où Marie Stuart est exécutée en 1587.

Histoire

Sapcôte
Elton Hall est construit par Sir Richard Sapcote (mort en 1477)  qui épouse Isabel Wolston, veuve de Sir John Frauncis de Burley, Rutland. Ses armes sculptées sont dans l'église d'Elton montrant ses armles empalant trois tourniquets, pour Wolston.

Sir John Sapcote (décédé en 1501) ajoute une grande chapelle à l'angle sud, décrite dans Britannia de Camden comme ornée de belles fenêtres en verre peint . Il épouse Elizabeth Dynham (morte 1516), une fille de Sir John Dinham (1406-1458) de Nutwell et Kingskerswell dans le sud du Devon et de Hartland dans le nord du Devon. Elle a épousé d'abord , baron féodal de Bampton dans le Devon, et ayant survécu à Sapcote, elle se remarie en troisièmes noces avec Sir Thomas Brandon. Un vitrail de l'église de Bampton commémore le mariage de Sir John Sapcote, montrant ses armes empalant Dinham (de gueules, quatre fusils en fasce d'hermine) écartelant Arches (de gueules, trois arches d'argent).

En 1526, John Russell (1er comte de Bedford) (vers 1485-1555), épouse Anne Sapcote, fille de Sir Guy Sapcote de Huntingdonshire par sa femme Margaret Wolston et veuve successivement de John Broughton (décédé le 24 janvier 1518)   de Toddington, Bedfordshire, par qui elle a un fils et trois filles, et ensuite Richard Jerningham (d.1525), par qui elle n'a aucun enfant . Par Anne Sapcote, il est le père de Francis Russell (2e comte de Bedford) (1527-1585).

Robert Sapcote (m. Jan.1600/1), est probablement le dernier de sa famille à vivre à Elton. Sa pierre de grand livre anciennement dans la chapelle d'Elton Hall est dans l'église d'Elton.

Proby
Peu de temps après 1617  Elton est acheté par Sir Peter Proby, un ancien maire de Londres, de la famille Sapcote. La maison est reconstruite entre 1662 et 1689 par son petit-fils Sir Thomas Proby, 1er baronnet, incorporant la chapelle et la guérite d'un ancien bâtiment du XVe siècle. Une nouvelle aile est également ajoutée à l'ouest. Il est remplacé par son jeune frère John Proby (mort en 1710) qui ajoute une nouvelle extension. Le domaine passe à John Proby (1er comte de Carysfort), qui effectue d'importantes modifications dans le style gothique entre 1780 et 1815, dont une partie subsiste encore.

Vers 1855, il revient à Granville Proby (3e comte de Carysfort), qui emploie l'architecte Henry Ashton pour remodeler la maison, reconstruisant l'aile transversale nord-ouest et refaisant d'autres ailes en pierre. En 1860, l'éventail de la chapelle est agrandi et une travée entre la chapelle et la maison reconstruite. Granville Proby (4e comte de Carysfort) ajoute une tour au bloc de la chapelle et une salle de billard et des cuisines au nord-est. William Proby (5e comte de Carysfort) démolit une tour du  et construit deux tourelles octogonales.

À la mort du  comte en 1909, le domaine passe, via sa sœur Lady Elizabeth Hamilton, à son fils le colonel Douglas Hamilton qui adopte le nom de famille de Proby et aménage de nouveaux jardins qui sont ensuite développés par Meredyth Proby à partir de 1980. La propriété reste toujours la propriété privée de la famille Proby.

L'intérieur
La façade sud (jardin) intègre la tour et la chapelle du  qui sont construites à l'époque d'Henri VII. Le hall de marbre et l'escalier principal sont conçus par Henry Ashton et sont des exemples remarquables d'un renouveau mi-victorien du style du milieu du . Le salon, la plus grande pièce de la maison, est formé à partir de la chapelle médiévale vers 1740. Le plafond du  avec sa corniche et sa frise enrichies subsiste, mais la décoration actuelle date de 1860. La salle à manger est construite en 1860 et est également conçue par Ashton. Les trois grandes fenêtres gothiques sont des copies exactes des fenêtres qui se trouvaient dans le mur nord de la chapelle médiévale.

La bibliothèque contient une grande collection de livres représentant un intérêt continu depuis l'époque de Sir Thomas Proby. De la bibliothèque principale, un court passage mène à la bibliothèque intérieure située dans la tour médiévale de Sapcote. Les autres salles d'intérêt particulier sont les salles inférieure et supérieure de l'octogone, le salon jaune et la salle à manger Ante. La chapelle actuelle a été formée d'une partie du sous -sol de la chapelle des Sapcotes et possède des voûtes du  .

Références

Liens externes

Monument classé de Grade I dans le Cambridgeshire

Elton Hall


Londonski memorandum od 5. listopada 1954. godine je međunarodni ugovor sklopljen između vlada Italije, Jugoslavije, Ujedinjenog Kraljevstva i Sjedinjenih Američkih Država, kojim je prestao postojati Slobodni Teritorij Trsta i razriješena Tršćanska kriza, koja je 1953./54.  prijetila izbijanjem rata između Jugoslavije i Italije.

Socijalistička Republika Slovenija je faktičnom provedbom podjele iz Londonskog memoranduma ostvarila suverenitet nad cijelim današnjim Slovenskim primorjem, a Socijalistička Republika Hrvatska nad područjima sjeverno od rijeke Mirne i južno od slovensko-hrvatske granice na rijeci Dragonji.

Vlade Ujedinjenog Kraljevstva i Sjedinjenih Američkih Država - čije su vojne snage kontrolirale "Zonu A" su 8. listopada 1953. god. objavile inicijativu za disoluciju STT-a, izričito navevši da namjeravaju "Zonu A" predati Italiji.

Italija je u tome tražila da se i "Zona B" Slobodnog teritorija Trsta - koja je bila po jugoslavenskom vojnom upravom - također preda Italiji.

Naposljetku je dogovoreno da Italija preuzme civilnu upravu nad "Zonom A", a Jugoslavija nad "Zonom B"; Londonskim memorandumom su zajamčena prava stanovnika talijanske i "jugoslavenske etničke grupe" da se koriste svojim jezikom i da imaju škole na svojim jezicima.

Italija nije u svojem parlamentu potvrdila ugovor, zauzevši stajalište da je pitanje granice s Jugoslavijom i dalje otvoreno; dok je u Jugoslaviji dokument ratificiran te se smatralo da granice bivše "Zone B" predstavljaju zapadnu međunarodnu granicu Jugoslavije. Granični spor je naposljetku razriješen sklapanjem Osimskog sporazuma od 10. studenog 1975. god.

Izvori

Mirovni sporazumi

Londonski memorandum


تجمع مسجد فاطمة، هو التجمع الثالث لتكتل النواب في دواوين الأثنين في يوم 18 ديسمبر 1989.

الأحداث

في يوم 18 ديسمبر 1989 اكتظت شوارع ضاحية عبد الله السالم بالسيارات الآتية من جميع مناطق الكويت لأداء صلاة العشاء في ذلك اليوم الذي تقرر بأن يكون لقاء شعبيا من دون إلقاء خطب بهدف الاحتجاج صمتا على أحداث الأثنين الماضي، وقد بلغ عدد الحضور حوالي 3500 شخص وسط حضور نسائي ملحوظ عند مصلى النساء، وقاموا جميعا بأداء الصلاة وسط هدوء المنطقة المحيطة بالمسجد التي اكتظت بالناس الذين لم يسعهم مسجد فاطمة ذو البناء الدائري، وبعد الصلاة خرجت الجموع من المسجد والتف الناس في حلقات حول بعض النواب مدة قاربت الساعة، سرت خلالها أنباء بأن اللقاء القادم سيكون في ديوانية محمد المرشد في منطقة الخالدية بعد صلاة العشاء، وبعد ذلك تفرق الناس بهدوء.

مراجع

دواوين الاثنين

تجمع مسجد فاطمة


Almaș (, ) ist eine Gemeinde im Kreis Arad im rumänischen Kreischgebiet.

Der Ort ist auch unter der deutschen Bezeichnung Almasch und den ungarischen  Alsóalmás, Felsőalmás, Kisalmás, Nagyalmás und  Almás bekannt.

Geographische Lage

Die Gemeinde Almaș liegt in den nördlichen Ausläufern des Zarand-Gebirges (Munții Zarandului) – ein Gebirgszug des Apuseni-Gebirges –, südlich des Crișul Alb (Weiße Kreisch). Der Ort Almaș, am gleichnamigen Bach – ein linker Zufluss der Weißen Kreisch –, dem Drum național 79A (Vârfurile–Vărșand) und der Bahnstrecke Arad–Brad gelegen, befindet sich in dem historischen Stuhlbezirk Borossebes des Komitats Arad 39 Kilometer südöstlich von der Kleinstadt Ineu; die Kreishauptstadt Arad befindet sich 96 Kilometer (71 km Luftlinie) westlich von Almaș entfernt.

Geschichte
Der Ort Almaș wurde erstmals 1334 urkundlich erwähnt.

Namensgeber ist Dominicus de Almos.
Im Laufe der Jahrhunderte traten verschiedene Schreibweisen des Ortsnamens in Erscheinung:
1334 Almos, 1406 Alsoalmas, 1439 Almas, 1441 Felsewalmas, 1445 Also Almas, 1479 Haromalmos, 1525 Nagh Almas, Kys Almas, 1715 Almás, 1808 Almás, 1839 Almás, 1858–1900 Almás, 1909 Almaș, Almás, 1910, 1913 Háromalmás, 1921 Almaș, Háromalmás, 1932, 1956 Almaș.

Auf dem Areal des eingemeindeten Dorfes Cil (ungarisch Alcsil) wurden Funde, welche nach Angaben von S. Márki und M. Roska in die Spätbronzezeit deuten, gemacht. Diese befinden sich heute im Museum in Budapest.

Die Bewohner leben heute vorwiegend von der Viehzucht, der Landwirtschaft, dem Obstbau und hauptsächlich der Holzverarbeitung.

Bevölkerung
Die Bevölkerung der Gemeinde entwickelte sich wie folgt:

Seit 1880 wurde auf dem Gebiet der heutigen Gemeinde die höchste Einwohnerzahl – gleichzeitig die der Rumänen und die der Ungarn – 1910 ermittelt. Die höchste Bevölkerungszahl der Roma (101) wurde 2002 und die der Deutschen 1880 registriert. Des Weiteren bekannten sich einige Einwohner als Slowaken (höchste Einwohnerzahl 5 im Jahr 1910), als Ukrainer (1 im Jahr 1992, 2 im Jahr 2002).

Bei der Volkszählung im Jahr 2002 wurden in Almaș 3.009 Menschen registriert. 2.897 davon waren Rumänen, 101 waren Roma, sechs waren Magyaren, zwei waren Ukrainer. Darüber hinaus wurden je ein Rumäniendeutscher, ein Lipowaner und ein Slowake, registriert. Von den registrierten Menschen waren 2.048 rumänisch-orthodoxen Glaubens, 629 waren Pfingstler, 321 waren Baptisten. Des Weiteren bekannten sich fünf Menschen zum römisch-katholischen glauben, zwei zum griechisch-katholischen und zwei Menschen zum Siebenten-Tags-Adventisten-Glauben. Zwei Menschen wurden ohne Glauben registriert.

Sehenswürdigkeiten
 Die orthodoxe Kirche Buna Vestire, 1889 errichtet und der Brunnen "Fantana Iordanului" nebenan.
 Eine Quelle in der Nähe des Dorfes Almaș, markiert symbolisch die Grenze des Motzenlandes.

Weblinks

 Almaș bei ghidulprimariilor.ro
 Almaș auf der Website des Kreisrates Arad
 virtualarad.net, Almaș

Einzelnachweise

Ort im Kreis Arad
Ersterwähnung 1334

Almaș (Arad)


ISO 3166-2:TR is the entry for Turkey (spelled "Türkiye") in ISO 3166-2, part of the ISO 3166 standard published by the International Organization for Standardization (ISO), which defines codes for the names of the principal subdivisions (e.g., provinces or states) of all countries coded in ISO 3166-1.

Currently for Turkey, ISO 3166-2 codes are defined for 81 provinces.

Each code consists of two parts, separated by a hyphen. The first part is , the ISO 3166-1 alpha-2 code of Turkey. The second part is two digits:
 01–67: provinces as of mid 1980s
 68–71: provinces created in 1989
 72–73: provinces created in 1990
 74: province created in 1991
 75–76: provinces created in 1994
 77–79: provinces created in 1995
 80: province created in 1997
 81: province created in 1999

The digits are currently used in vehicle registration plates and postal codes. The codes 01–67 are assigned in Turkish alphabetical order, except Mersin, Kahramanmaraş and Şanlıurfa, whose codes are assigned based on their historic names, İçel, Maraş and Urfa respectively.

Current codes
Subdivision names are listed as in the ISO 3166-2 standard published by the ISO 3166 Maintenance Agency (ISO 3166/MA).

Subdivision names are sorted in Turkish alphabetical order: a-c, ç, d-g, ğ, h, ı, i-o, ö, p-s, ş, t-u, ü, v-z.

Click on the button in the header to sort each column.

Changes
The following changes to the entry have been announced in newsletters by the ISO 3166/MA since the first publication of ISO 3166-2 in 1998:

See also
 Subdivisions of Turkey
 FIPS region codes of Turkey
 NUTS codes of Turkey
 Neighbouring countries: AM, AZ, BG, GE, GR, IQ, IR, SY

External links
 ISO Online Browsing Platform: TR
 Provinces of Turkey, Statoids.com

2:TR
ISO 3166-2
Turkey geography-related lists

ISO 3166-2:TR


An Lyroglossa pubicaulis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Louis Otho Otto Williams, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Leslie Andrew Garay. An Lyroglossa pubicaulis in nahilalakip ha genus nga Lyroglossa, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lyroglossa

Lyroglossa pubicaulis


Leľa este o comună slovacă, aflată în districtul Nové Zámky din regiunea Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 307 locuitori.

Istoric
Localitatea Leľa este atestată documentar din 1262.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Leľa


The Wintu (also Northern Wintun) are Native Americans who live in what is now Northern California. They are part of a loose association of peoples known collectively as the Wintun (or Wintuan).  Others are the Nomlaki and the Patwin.  The Wintu language is part of the Penutian language family.

Historically, the Wintu lived primarily on the western side of the northern part of the Sacramento Valley, from the Sacramento River to the Coast Range.  The range of the Wintu also included the southern portions of the Upper Sacramento River (south of the Salt Creek drainage), the southern portion of the McCloud River, and the upper Trinity River. They also lived in the vicinity of present-day Chico, on the west side of the river extending to the Coast Ranges. Today most Wintus live on reservations and rancherias in Colusa, Glenn, Yolo, Mendocino, and Shasta counties.

History

The first recorded encounter between Wintu and Euro-Americans dates from the 1826 expedition of Jedediah Smith, followed by an 1827 expedition led by Peter Skene Ogden.  Between 1830 and 1833, many Wintu died from a malaria epidemic that killed an estimated 75% of the indigenous population in the upper and central Sacramento Valley.

In 1846, John C. Frémont and Kit Carson accompanied by local white settlers killed 175 Wintu and Yana by force of arms

Settlers tried to take over Wintu land and relocate them west of Clear Creek.  At a "friendship feast" in 1850, settlers  served poisoned food to local natives, from which 100 Nomsuu and 45 Wenemem Wintu died.  More deaths of Wintu and destruction of their land followed in 1851 and 1852, in incidents such as the Bridge Gulch Massacre.

Culture

The Wintu language is one of the Wintuan languages.

The religious stories and legends of the Trinity River Wintu were told by Grant Towendolly to Marcelle Masson, who published them in A Bag of Bones (1966).

Population

Scholars have disagreed about the historic population of the tribes before European-American contact.  Alfred L. Kroeber estimated the combined 1770 population of the Wintu, Nomlaki, and Patwin as 12,000.  Sherburne F. Cook initially put the population of the Wintu proper as 2,950, but later nearly doubled his estimate to 5,300.  Frank R. LaPena estimated a total of 14,250 in his work of the 1970s.

Kroeber estimated the population of the Wintu, Nomlaki, and Patwin in 1910 as about 1,000. Today the population has recovered somewhat and there are about 2,500 Wintun, many of whom live on the Round Valley Reservation, and on the Colusa, Cortina, Grindstone Creek, Redding, and Rumsey rancherias.

See also
 Winnemem Wintu

Notes

References
 Christopher Chase-Dunn, Christopher K., and Kelly M. Mann. 1998. The Wintu and Their Neighbors: A Very Small World-system in Northern California. University of Arizona Press, Tucson. .

 Demetracopoulou, Dorothy. 1935. "Wintu Songs". Anthropos 30:483-494.
 Du Bois, Cora A. 1935. "Wintu Ethnography", University of California Publications in American Archaeology and Ethnology 36:1-148.
 Du Bois, Cora A., and Dorothy Demetracopoulou. 1931. "Wintu Myths", University of California Publications in American Archaeology and Ethnology 28:279-403.
 Hogue, Helen S., and Margaret Guilford-Kardell. 1977. Wintu Trails. Revised edition; originally published in 1948. Shasta Historical Society, Reading, California.
 Hoveman, Alice R. 2002. Journey to Justice: The Wintu People and the Salmon. Turtle Bay Exploration Park, Redding, California. .
 Kroeber, A. L. 1925. Handbook of the Indians of California. Bureau of American Ethnology Bulletin No. 78. Washington, D.C.
 LaPena, Frank R. 1978. "Wintu", in California, edited by Robert F. Heizer, pp. 324–340. Handbook of North American Indians, William C. Sturtevant, general editor, vol. 8. Smithsonian Institution, Washington, D.C.
 LaPena, Frank R. 1987. The world is a Gift. Limestone Press, San Francisco.
 LaPena, Frank R. 2004. Dream Songs and Ceremony: Reflections on Traditional California Indian Dance. Great Valley Books, Berkeley, California. .
 McLeod, Christopher. 2001. In the Light of Reverence. Videocassette. Bullfrog Films, Oley, Pennsylvania. .
 McKibbin, Grace, and Alice Shepherd. 1997. In My Own Words: Stories, Songs, and Memories of Grace McKibbin, Wintu. Heyday Books, Berkeley, California. .
 Towendolly, Grant. 1966. A Bag of Bones: The Wintu Myths of a Trinity River Indian. Edited by Marcelle Masson. Naturegraph, Oakland, California. ; .

External links
 "Wintu" , College of the Siskiyous
 "Native Tribes, Groups, Language Families and Dialects of California in 1770", (map after Kroeber)," California PreHistory
 "Wintu language", Ethnologue

California genocide
Native American tribes in California
History of Butte County, California
History of Colusa County, California
History of Glenn County, California
History of Mendocino County, California
History of Napa County, California
History of Shasta County, California
History of Tehama County, California
History of Yolo County, California
Sacramento Valley

Wintu


Skagens 500 Aars Jubilæum 1413-1913 er en film med ukendt instruktør.

Handling
Skagen fejrer sit 500 års byjubilæum 22. januar 1913. Kong Christian X og Dronning Alexandrine ankommer til festlighederne. Skagens Museum og maleren P.S. Krøyers hus passeres. Der er arrangeret kongefrokost hos Brøndums. De kongelige aflægger besøg på Sømandshjemmet på havnen og på skolen. Det nye fyr og det gamle fyr ses, det allerældste vippefyr fra 1600-tallet demonstreres.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1913
Stumfilm fra Danmark
Dokumentariske optagelser
500 Års Jubilæum 1413-1913

Skagens 500 Aars Jubilæum 1413-1913


Dalmatinska nogometna liga – Južna skupina (također i kao Dalmatinska nogometna liga – Jug) je bila jedna od tri skupine Dalmatinske nogometne lige u sezoni 1990./91., petog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bio "Gusar" iz Komina.

Ljestvica

 ljestvica bez rezultata tri utakmice
 "Mladost" iz Trna odustala nakon zimske pauze

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutarnje poveznice
 Dalmatinska liga – Srednja skupina 1990./91.
 Dalmatinska liga – Sjeverna skupina 1990./91.
 Hrvatska liga – Jug 1990./91.

Vanjske poveznice

Izvori

 arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Slobodna Dalmacija", 1990. godina
 arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Slobodna Dalmacija", 1991. godina
 arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Slobodna Dalmacija", br. 14550, god. XLVIII, objavljeno 3. lipnja 1991., str. 22-23, preuzeto 12. prosinca 2018.

1990-91 jug
1990-91
Dalmacija-Jug

Dalmatinska nogometna liga – Južna skupina 1990./91.


187638 Greenewalt este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
187638 Greenewalt este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la observatorul Airglow din munții Laurel, de David R. Skillman. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,48 ua, o excentricitate de 0,11 și o înclinație de 7,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 187001-188000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2007
Centura de asteroizi

187638 Greenewalt


Le dème d'Irinoúpoli, en  / Dímos Irinoúpolis, est un ancien dème du district régional d'Imathie, en Macédoine-Centrale, Grèce. Depuis 2010, il est fusionné au sein du dème de Náoussa.

Selon le recensement de 2011, la population du dème s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Ancien dème en Grèce
Dème en Macédoine-Centrale

Irinoúpoli (dème)


Gail Pimm, née en 1959 ou 1960 à Montréal, est une joueuse professionnelle de squash représentant le Canada. Elle est championne du Canada en 1986.

Biographie
Avec l'équipe nationale canadienne, elle participe aux championnats du monde par équipes en 1985, 1987 et 1989. En 1985 et 1987, elle se classe cinquième par équipes.

En 1985 et 1987, Gail Pimm se qualifie pour le tableau principal des championnats du monde. Alors qu'elle est battue par sa compatriote Heather Wallace au premier tour en 1985, elle atteint le troisième tour en 1987 et s'incline en trois jeux face à Alison Cumings.

Elle est championne du Canada en 1986 avant les 11 titres consécutifs de Heather Wallace.

Palmarès

Titres
 Championnats du Canada : 1986

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Équipe du Canada féminine de squash

Liens externes

Date de naissance incertaine (XXe siècle)
Championne du Canada de squash
Joueuse canadienne de squash
Naissance à Montréal

Gail Pimm


Sökespor, ya da sponsorluk adıyla Eşin Grup Sökespor 1970 yılında Aydın ilinin Söke ilçesinde kurulan spor kulübü. Futbol takımı maçlarını Söke Stadyumu'nda yapmaktadır. 2019-2020 sezonu itibarıyla, Bölgesel Amatör Ligde mücadele etmektedir.

Tarihçe
1970 senesinde kurulan takım 1984'te 3. Lig kurulunca 3. Lige alındı. 1985-1986 sezonunda 3. Lig 6. Grupta Şampiyon olarak o zaman Türkiye 2. Futbol Ligi ismiyle oynanan 1. Lige yükseldi. Aynı yıl 15. olarak tekrar 3. Lige düştü. 1988-1989 sezonunda 3. Ligde tekrar Şampiyon olarak Türkiye 2. Futbol Ligine yükseldi. 5 sezon daha bu ligde Süper Lig'e yükselme mücadelesi veren takım 1993-1994 sezonu 3. Lige düştü. 1994-1998 arasında 3. ligde oynadıktan sonra Aydın Süper Amatör lige düşmüştür.

Sökespor 2009-10 sezonunda mali krize girmiş ve ligi sondan 2. bitirerek Aydın 1. Amatör Lig'e düşmüştür. 2010'daki teknik direktörlüğe Sebahattin İspirli getirildi. Takım Sebahattin İspirli yönetiminde sezonu 1. bitirerek Aydın Süper Amatör Lig'e çıkmıştır. 2011-2012 sezonunda Kerar Kolcu yönetiminde Aydın süper amatör futbol ligini lider tamamlayarak 2012-2013 futbol sezonunda Bölgesel Amatör Ligde oynamaya hak kazanmıştır. Aynı sezon BAL'dan düşen Sökespor, 2014-2015 sezonunda Aydın Süper Amatör Ligde tekrar Şampiyon olarak Bölgesel Amatör Lige yükseldi. 2015-2016 sezonundan bu yana Bölgesel Amatör Ligde mücadele etmektedir.

Lig mücadeleleri

 1. Lig: 6 sezon

1986-1987, 1989-1994

 2. Lig: 8 sezon

1984-1986, 1987-1989, 1994-1998

 3. Lig: -

-

 Bölgesel Amatör Lig: 6 Sezon

2012-2013, 2015-

 Amatör Lig: 30 sezon

1970-1984, 1998-2012, 2013-2015

Başarıları

 3. Lig

Şampiyonluk (2): 1985-1986, 1988-1989

 Amatör Lig

3. Lige Yükselme (1): 1983-1984,

Aydın Süper Amatör Şampiyonluk (2): 2011-2012, 2014-2015

Aydın 1. Amatör Şampiyonluk (1): 2010-2011

Geçmiş sezonlardaki performansı

Kaynakça

Dış bağlantılar
  TFF Resmi Site - Sökespor
 Resmi facebook sayfası

Aydın'daki spor kulüpleri
Türkiye'deki futbol kulüpleri
Söke
1970'te Türkiye'de kurulan oluşumlar
1970'te kurulan spor kulüpleri

Sökespor


Tušanj je četvrt grada Tuzle.

Povijest
Starinsko je naselje smješteno sjeverno od naselja Tuzle. U novije vrijeme postupno je sraslo s gradom. Zabilježeno je još u srednjem vijeku. Tada je bilo malo izdvojeno naselje u blizini srednjovjekovnog naselja Soli postoje tada i manja izdvojena naselja, dosta povezano s njime. Ista takva naselja izdvojena od Soli su Pločnik, Vrapče, Solina, Dragodol i Kalebić.

Prvi spomen Tušnja je 1512. godine. Povijesna vrela ga spominju kao selo u nahiji Donjoj Tuzli. Znatno poslije ga se spominje kao dio grada. U fragmentima tuzlanskog sidžila iz 1644. – 1645.godine (Gazi Husref-begova knjižnica) stoji da je Tušanj mahala u kasabi Gornjoj Tuzli. Do polovice 16. stoljeća glavna gospodarska grana bilo je vinogradarstvo. Porez na vino bio je manji od poreza na pšenicu, a ušur od vina dvaput je bio veći od ušura za pšenicu.

Nekada posebno naselje u neposrednoj blizini, razvitkom Dolnje Tuzle pripojena je gradu kao gradska mahala. U drugoj polovici 17. stoljeća Tušanj se javlja kao gradska mahala koja se naslanjala na utvrđeni dio grada (palanku).
 Tušanj mahala razvila se na prijelazu iz 16. u 17. stoljeće iz prigradskog naselja Tušnja. Na polovici 19. stoljeća u Tušanj mahali bila je stara džamija, mekteb i privatne stambene kuće. U Tušnju su vakufi u svezi s mektebom.

Na Tušnju je danas osnovna škola Tušanj, Džamija i islamski centar Tušanj i stadion. Stadion se počeo graditi u proljeće 1947. godine.
Prema Tušnju nazvan je šahovski klub.
Oko Tušnja su Batva, Dragodol, Slatina i Kicelj. Prema sjeveru se ulica Tušanj proteže sve do rudnika Soli i Mandića.

Tušanj je i mjesna zajednica u Tuzli. Spada u urbano područje općine Tuzle. U njemu je 31. prosinca 2006. godine prema statističkim procjenama živjelo 6.000 stanovnika u 2.000 domaćinstava.

Izvori

Vanjske poveznice
YouTube RTV Slon: 'Čudna pojava' u tuzlanskom naselju Tušanj - Vrela voda izvire iz zemlje - 17.04.2015.

Tuzla

Tušanj (Tuzla, BiH)


Sønder Nissum Kirke ligger i landsbyen Sønder Nissum i Sønder Nissum Sogn lidt syd for Nissum Fjord.

Bygning og inventar
Koret og skibet i Sønder Nissum Kirke er bygget med granitkvadre suppleret med munkesten samt sten skaffet i nærområdet. Arkitektonisk er de opført i romansk stil, mens det senere tilbyggede tårn er i gotisk stil. Der er blytag på hele kirken, bortset fra våbenhuset, der har tegltag. Store dele af kirken er hvidkalket, idet dog en stor del af koret fremstår med de rå kvadre, og våbenhuset i ukalket tegl. Indvendigt har kirken loft af bjælker og brædder.

Altertavlen er trefløjet og stammer fra 1587. Centerfeltet med motiv fra nadveren er fra 1800-tallet, mens de to sidefelter er de originale med fire motiver fra Jesu liv. Øverst er der fire trekanter med engle. Selve alterbordet er i muret kvadre, og døbefonten i granit er fra tiden omkring kirkens opførelse i romansk stil.

Prædikestolen med tilhørende lydhimmel er fra begyndelsen af 1600-tallet og udsmykket med afbildninger af evangelisterne. Af andre genstande i kirken kan nævnes en gammel indsamlingsbøsse og et krucifiks fra 1700-tallet.

På kirkegården er der mindetavler for dels forliset af to engelske orlogsskibe julenat 1811, hvor 1700 sømænd døde, dels for ti engelske og canadiske søfolk og flyvere, der omkom i området under anden verdenskrig.

Historie
Kernen af Sønder Nissum Kirke i form af kor og skib stammer fra omkring 1250, mens tårn og våbenhus er senere tilbygninger, sidstnævnte fra 1800-tallet.

Kirken er renoveret for få år siden og fik i 2008 et nyt orgel.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Sønder Nissum Kirke hos KortTilKirken.dk

Kirker i Holstebro Kommune
Kirker i Ribe Stift

Sønder Nissum Kirke


Crkva sv. Marije Snježne  je rimokatolička crkva u mjestu Dubovec općini Gornja Stubica, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Crkva Svete Marije Snježne smještena na brežuljku iznad sela Dubovec, prvi put se spominje 1669. godine, i to kao zidana, sagrađena na mjestu starije, drvene kapele. U potresu 1880. g. prilično je stradala te je slijedila obnova, a unatoč radikalnim promjenama koje je doživjela u 20. st., kapela je uglavnom sačuvala volumen 17. stoljeća. Tlocrtno-prostorna organizacija sastoji se od pročelnog zvonika te pravokutnog broda zaključenog trostranom apsidom. Južno od svetišta je sakristija. Vanjštinom dominira vertikala zvonika pokrivenog piramidalnom limenom kapom, a pročelja su obrađena plošno i bez arhitektonske dekoracije.

Zaštita
Pod oznakom Z-3515 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Nepokretna pojedinačna kulturna dobra u Krapinsko-zagorskoj županiji
Katoličke crkve u Hrvatskoj

Crkva sv. Marije Snježne (Dubovec)


Meng Wanzhou (født 13. februar 1972) er en kinesisk forretningskvinde, der er finansdirektør og næstformand for bestyrelsen i Huawei. Hun er datter af firmaets stifter, Ren Zhengfei, der er tidligere ingeniør i den kinesiske hær.

Hun blev anholdt 1. december 2018 under en mellemlanding i Vancouver i Canada på anmodning af USA, der anklager hende for at bryde de amerikanske sanktioner mod Iran via banksvindel, obstruktion og tyveri af teknologi. Hun ventes at komme for retten i begyndelsen af marts 2019. Der skal det afgøres, om hun vil blive udvist til retforfølgelse i USA. Kina kræver, at hun bliver løsladt og hævder, at Canada krænker hendes menneskerettigheder ved ikke at oplyse hende om, hvad hun er anholdt for.

Referencer

Erhvervsfolk fra Kina

Meng Wanzhou


Kritička rasna teorija (eng. critical race theory, CRT) je okvir promišljanja razvijen izvorno u pravnoj znanosti gdje se preispituju društveni i kulturalni aspekti podjela vezanih uz rasu, te osobito učinci tih podjela na polju distribucija društvene moći i na primjenu zakona.  Teorija je započeta radom znanstvenika na američkim pravnim fakultetima sredinom i krajem 1980-ih godina, kao prilagodba tzv. kritičke pravne teorije - tj. primjene tzv. kritičkoj teorije na područje jurisprudencije - na rasna pitanja.

Predmet interesa teorije je prije svega stvarnost u Sjedinjenim Američkim Državama, gdje postoji i široko rasprostranjeno protivljenje idejama koje ona predlaže.

Kritička rasna teorija u pravilu uključuje dvije zajedničke teme:

 razmaranje bjelačke nadmoći u američkom društvu, pri čemu se proučava učinak zakona koji su pridonosili ili još uvijek pridonose toj nadmoći,
 stajalište da je moguće promijeniti odnose u moći između rasa, mijenjanjem zakona kojima će se težiti postizanje rasne ravnopravnosti.

Kritičari, uključujući Richarda Posnera i Alexa Kozinskog, preispituju temelje teorije u postmodernizmu i njezino oslanjanje na moralni relativizam, socijalni konstrukcionizam i druge pristupe za koja tvrde da su u suprotnosti s individualnom slobodom i drugim pozitivnim doprinosima klasičnog liberalizma. Nakon što je ona postala temom važnih političkih rasprava,  početka lipnja 2021. god. je podučavanje kritičke rasne teorije maloljetnicima zabranjeno u javnim školama u 6 američkih saveznih država, a inicijative da se propišu takve zabrane pokrenute su u nizu drugih saveznih država.

Povijest rasne teorije
Preteče rasne teorije mogu se naći u pravnim analizama rađenima po pravnicima i aktivistima 1970-ih, o pitanju nedovolje učinkovitosti pobjeda u borbi za jednaka prava afroamerikanaca, u postizanju realne dobrobiti za tu rasnu grupu.

Početkom 1980-ih, afroamerički studenti na Harvard Law School organizirali su prosvjede zbog slabe pažnje za pitanja afroamerikanaca u nastavnom programu tog fakulteta, te zbog nedovoljne zastupljenosti afroamerikanaca među studentima i u nastavnom osoblju. Ti su studenti podržali ideje profesora Derricka Bella - koji je napustio Harvard Law 1980. godine i postao dekanom Pravnog fakulteta Sveučilišta Oregon - koji je za vrijeme svojega rada na Harvardu bio uspostavio kolegije na kojima se izučavalo američko pravo kroz rasnu prizmu.

Sveučilište Harvard je ignoriralo zahtjeve studenata da im tu temu predaje profesor crne rase, te su umjesto toga zaposlili bijelog profesora, uz obrazloženje da nema dovoljno kvalificiranog afroameričkog pravnika za takav posao. Pravni znanstvenik Randall Kennedy opaža da su se neki studenti osjećali ogorčenima zbog takvog zapošljavanja "arhetipskog bijelog liberala ... na način koji onemogućava razvoj crnačkog vodstva". Stoga su neki studenti, među njima Kimberlé Crenshaw i Mari Matsuda, bojkotirali ta predavanja i sami organizirali "alternativna predavanja" prema Bellovoj knjizi Rasa, rasizam i američko pravo iz 1973. godine. Uključili su studenti gostujuće predavače Richarda Delgada i Neila Gotandu,

Kimberlé Crenshaw je kasnije pisala da je "pravilno reći da je kritička rasna teorija potomak institucionalnog aktivizma koji je uslijedio nakon glavnog razdoblja pokreta za građanska prava u SAD, te je stvoren i popunjen značenjem u kontekstu opoziocionerskog promišljanja o rasnoj moći."

CRT radionica organizirana 1989. godine na Sveučilištu Wisconsin-Madison uz sudjelovanje 24 obojena znanstvenika, označila je prekretnicu u razovoju kritičke rasne teorije. Nakon te radionice, Patricia Williams je 1991. godine objavila knjigu Alkemiju rase i prava, a Derrick Bell je 1992. objavio Lica na dnu zdenca. Obje knjige su postali nacionalni bestseleri.

1995. godine Gloria Ladson-Billings i William F. Tate počinju primjenjivati CRT na području obrazovanja, izlazeći izvan područja pravne znanosti.

Od 2002. godine preko 20 pravnih fakutleta, od čega barem 3 neamerička nudili su predavanja ili predmete o kritičkoj rasnoj teoriji. Uz to se kritička rasna teorija izučava u područjima, obrazovanja, političkih znanosti, ženskih studija, komunikologiji, socijologije, etičkih studija i američkih studija. Kao zasebne grane istraživanja razvijene su azijske studije i latino studije.

Utjecaji na kritičke pravne studije
Kao pokret koji se snažno oslanja na kritičku teoriju, kritička rasna teorija ima jasne veze s kritičkim pravnim studijima, feminističkom jurisprudencijom i postkolonijalnom teorijom. Kritička rasna teorija se u velikoj mjeri temelji na standardnom izučavanju područja ljudskih prava, uz znatnu kritiku stanja znanja u tom području pravne znanosti, koje se izvrgava dekonstrukcijskoj kritici.

Glavne teze
Karakteristične teze znanstvenika koji se priklanjaju rasnoj teoriji uključuju:

 kritiku liberalizma: CRT znanstvenici favoriziraju agresivniji pristup društvenim promjenama, nasuprot opreznijem pristupu uvriježenom u današnjem američkom liberalizmu, te odbacuju pristup tzv. "sljepoće na boje", oslanjanje na jednaku primjenu zakona i inzistiranje na socijalnom uspjehu u skladu s individualnim zaslugama. CRT se radije oslanja na političko oraniziranje,
 izlaganje novih narativa o društvenim odnosima i tzv."imenovanje vlastite stvarnosti" kao sredstvima za rasvjetljavanje iskustava rasnog ugnjetavanja. Bryan Brayboy naglasio je epistemičku važnost pripovijedanja u autohtonoameričkim zajednicama, koja zamjenjuje teoriju, i predložio je Plemensku kritičku rasnu teoriju (TribCrit),
 revizionističko interpretiranje američkog sustava ljudskih prava i američkog odnosa prema društvenom napretku. Kritikom se dokazuje da je nominalni napredak prava crnaca u SAD-u u prvom redu koristio interesima bijelih elita i popravljanju ugleda Sjedinjenih Američkih Država u svijetu, u prvom redu u javnostima zemalja trećeg svijeta koje su SAD trebale kao saveznice tijekom hladnog rata,
 teorija intersekcije: razmatranja o odnosima rasa povezuju se s ispitivanjima utjecaja spola, klase, nacionalnog podrijetla i seksualne orijentacije i njihovih kombinacija,
 esencijalizam nasuprot anti-esencijalizmu: Delgado i Stefančić pišu: "Znanstvenici koji pišu o ovim pitanjima razmaraju što bi bila odgovarajuća jedinicom za analizu: Je li crnačka zajednica jedna ili više zajednica? Imaju li Afroamerikanci srednje i radničke klase različite interese i potrebe? Imaju li svi potlačeni narodi nešto zajedničko?"
 strukturani determinizam: istražuje se kako "struktura pravne misli ili kulture utječe na njezin sadržaj", pri čemu određeni način mišljenja ili u društvu raširena praksa prouzročuje društvene ishode, koji se javljaju bez svjesno zadanih ciljeva. Pobornici CRT tvrde da se iskorjenjivanjem raznih nesvjesnih predrasuda može ispraviti razne vrste društvenih nepravdi,
 empatička zabluda: pobornici CRT smaraju da se promjenom narativa može brzo i djelotvorno utjecati na empatiju slušatelja. Tu se opaža da većina ljudi nije izložena komunikaciji s brojnim pripadnicima drugih rasnih skupina, te uglavnom traže informacije o vlastitoj kulturi i društvenoj grupi,
 nebijeli kulturni nacionalizam/separatizam: CRT znanstvenici istražuju radikalnije stavove, čiji pobornici koji zagovaraju društveno odvajanje i plaćanje naknada šteta (tu je uključujen tzv. crni nacionalizam).

Kritike
George Will piše o negativnim posljedicama korištenja kritičke rasne teorije kao uzroku stvaranja dodatnih predrasuda u SAD-u, što ilustrira oslobađajućom presudom slavnom afroameričkom sportašu O.J. Simpsonu, optuženom za ubojstvo svoje bivše supruge i njenoga ljubavnika, koji su oboje bili bijelci. Drugi znanstvenici ocjenjuju da CRT nije poduprta dovoljnim znanstvenim dokazima.

Ugledni američki sudac Richard Posner nazvao je autore koji pristaju uz kritičku rasnu teoriju i druge postmoderniste "luđačkom jezgrom" "radikalnog pravnog egalitarizma", ističući ocjenu da oni svoje teze ne baziraju na podatcima i argumentima, nego "pričaju priče - izmišljene, znanstveno-fantastične, kvazi-fantasnične, autobiografske, anegdotalne - uglavnom dizajnirane da prikažu jedan općerašireni i poražavajući rasizam u današnjoj Americi."

Daniel Farber i Suzanna Sherry zaključuju da anti-meritokratske postavke u kritičkoj rasnoj teoriji, kritičkom feminizmu i kritičkim pravnim studijama mogu nenamjerno dovesti do antisemitskih i anti-azijskih rezultata. Naime ukazuju da ono što CRT teoretičari prozivaju strukturno nepravednim sustavom dovodi do toga da se zasluženi društveni uspjeh Židova i pripadnika azijske rase u američkom društvu proglasi posljedicom nepoštenja.

Kenny Xu 2021. opisuje da se kritička rasna teorija nerijetko koristi kako bi se "začepilo usta" Azijcima u američkom društvu, pomoću "mita o socijalnom susjedstvu s bijelcima" (eng. "white adjacency"), te da ih se kao previše uspješne u "bijelom" društvu diskriminira primjerice kod upisa na fakultete.

Bill Barlow iznosi ocjenu da kritička rasna teorija zapravo sadrži opravdavanje uspostave novog rasizma, gdje se za korist grupa ranije izloženih rasizmu uspostavlja nova rasistička diskriminacija.

Vidi još

 kritička teorija

Izvori

Društvene znanosti

Kritička rasna teorija


Kareem Abdul-Jabbar (født Ferdinand Lewis Alcindor Jr., d. 16. april 1947) er en amerikansk tidligere professionel basketballspiller. Han anses som en af de bedste basketballspillere i historien. Han spillede tyve sæsoner i NBA, og repræsenterede henholdsvis Milwaukee Bucks og Los Angeles Lakers. Med begge klubber var han med til at vinde NBA-mesterskabet. Seks gange i karrieren blev han kåret til NBA Most Valuable Player, og i hele 19 af sine tyve sæsoner i ligaen blev han udtaget til NBA's All-starkamp, en hædersbevisning til sæsonens bedste spillere. Han er medlem af Naismith Memorial Basketball Hall of Fame.

Tidlige liv og karriere
Ferdinand Lewis Alcindor Jr. blev født i New York City og voksede op i bydelen Manhattan, hvor han også gik i high school. Allerede i 8. klasse, i en alder af 13-14 år, var han vokset til en højde af 2.03 meter og kunne dunke en basketball. Efter at have udmærket sig som basketballspiller i high school blev Alcindor i 1966 rekrutteret til at spille college-basket for UCLA i Californien, hvor han blev trænet af den legendariske træner John Robert Wooden. Han spillede for universitetets hold de følgende tre år, og i alle tre sæsoner vandt UCLA det nationale college-mesterskab. I 1969 blev han desuden den første spiller nogensinde til at blive kåret til Naismith College Player of the Year.

NBA

Milwaukee Bucks
Efter en ekstremt succesfuld tid i college blev Alcindor draftet som det første valg i NBA-draften i 1969, og blev valgt af det relativt nystartede hold Milwaukee Bucks fra staten Wisconsin. Han blev en øjeblikkelig succes i ligaen og blev i samtlige de seks sæsoner han nåede at spille for Milwaukee udtaget til NBA's All-Starkamp. I 1971 vandt han NBA-mesterskabet med klubben, og blev efter finaleseriesejren over Baltimore Bullets kåret til NBA Finals MVP, en udmærkning til den bedste spiller i finalerne. I 1971 skiftede Alcindor samtidig navn til Kareem Abdul-Jabbar efter han tidligere var konverteret til islam. Navnet Kareem Abdul-Jabbar betyder Allahs kraftfulde tjener. Selvom Abdul-Jabbar var glad for Milwaukee-holdet og for klubbens fans ytrede han et par år senere alligevel ønske om et klubskifte, da han ikke mente at byen Milwaukee havde nok at tilbyde ham. Han bad derfor om at blive tradet til enten New York Knicks eller Los Angeles Lakers.

Los Angeles Lakers
I 1975 tradede Milwaukee Bucks Abdul-Jabbar til Los Angeles Lakers i en handel, hvor Bucks fik adskillige Lakers-spillere i kompensation. Handlen betød, at Abdul-Jabbar nu var tilbage i den by, hvor han også spillede som college-spiller. Tiden hos Lakers blev en enorm succes for Abdul-Jabbar, der vandt yderligere fem NBA-mesterskaber, i henholdsvis 1980, 1982, 1985, 1987 og 1988. I 1985-serien blev han igen kåret til Finals MVP, og hele 12 gange i sin Lakers-karriere blev han udtaget til NBA-All-Star-kampen. I en stor del af sin tid hos Lakers var han holdkammerat med Earvin "Magic" Johnson, og de to regnes som en af de mest succesfulde duoer i NBA's historie.

Efter 20 år stoppede Abdul-Jabbar sin karriere. På dette tidspunkt var han indehaver af rekorden for flest points nogensinde i NBA, med 38.387. Det gør ham stadig (pr. 2021) til den mest scorende spiller i ligaens historie, og han besidder også rekorderne for flest field goals og flest spillede minutter i ligaen. Han blev i 1995 indlemmet i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame.

NBA-klubber
Abdul-Jabbar spillede i sine 20 år i ligaen for følgende klubber:
 1969-1975: Milwaukee Bucks
 1975-1989: Los Angeles Lakers

Titler
Nedenstående er et udvalg af de klubtitler og personlige hædersbevisninger, Abdul-Jabbar blev tildelt gennem sin karriere:

Klubtitler
NBA
 1971 med Milwaukee Bucks
 1980, 1982, 1985, 1987 og 1988 med Los Angeles Lakers

NCAA Division I Men's Basketball Tournament
 1967, 1968 og 1969 med UCLA

Personlige titler
NBA Most Valuable Player
 1971, 1972, 1974, 1976, 1977 og 1980

NBA Finals MVP
 1971 og 1985

NBA All-Star Game
 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988 og 1989

Naismith Memorial Basketball Hall of Fame
 Optaget i 1995

Referencer

Eksterne henvisninger

Personer fra New York City
Basketballspillere fra USA
Basketballspillere fra Milwaukee Bucks
Basketballspillere fra Los Angeles Lakers
Medlemmer af Naismith Memorial Basketball Hall of Fame

Kareem Abdul-Jabbar


A Era dos Bons Sentimentos marcou um período na história política dos Estados Unidos que refletiu um senso de propósito nacional e um desejo de unidade entre os americanos após a Guerra de 1812.  A era viu o colapso do Partido Federalista e o fim das amargas disputas partidárias entre ele e o Partido Democrata-Republicano dominante durante o First Party System (modelo de política americana usado na história e na ciência política para periodizar o sistema de partido político que existiu nos Estados Unidos entre aproximadamente 1792 e 1824). O presidente James Monroe se esforçou para minimizar a filiação partidária ao fazer suas indicações, com o objetivo final de unidade nacional e eliminação de partidos políticos totalmente da política nacional. O período está tão intimamente associado com a presidência de Monroe (1817-1825) e seus objetivos administrativos que seu nome e a época são praticamente sinônimos.

Durante e após a eleição presidencial de 1824, o Partido Democrata-Republicano se dividiu entre partidários e oponentes da Democracia Jacksoniana, levando ao Second Party System (para periodizar o sistema partidário político que operava nos Estados Unidos de 1828 a 1852, após o fim do First Party System).

A designação do período pelos historiadores como de bons sentimentos é muitas vezes transmitida com ironia ou ceticismo, já que a história da época era aquela em que o clima político era tenso e divisivo, especialmente entre facções dentro do governo Monroe e do Partido Democrata-Republicano.

A frase Era of Good Feelings ("Era dos Bons Sentimentos") foi cunhada por Benjamin Russell no jornal federalista de Boston Columbian Centinel em 12 de julho de 1817, após a visita de Monroe a Boston, Massachusetts, como parte de sua turnê de boa vontade pelos Estados Unidos.

Fontes

  Cited in Essays on Jacksonian America, Ed. Frank Otto Gatell. New York: Holt, Rinehart and Winston, 1970.

 , cited in American Historical Review, LXV (January 1960), pp. 288–301.

História dos Estados Unidos

Era dos Bons Sentimentos


PostgreSQL (poznat i kao Postgres ili pgsql) je besplatan sustav za upravljanje bazama podataka otvorenog koda.

Sustav poštuje ACID principe pri izvođenju transakcija.

Sustav je proširljiv i drži se većine SQL:2011 standarda.

PostgreSQL je započeo 1986. kao dio POSTGRES-a kojeg je razvilo Sveučilište Kalifornije u Berkeleyu. Sada ga pored male osnovne ekipe razvija i podržava veliki broj tvrtki i pojedinaca.

Mnogi popularni online servisi koriste PostgreSQL za održavanje svojih glavnih relacijskih baza podataka, među kojima su Reddit, Skype, Instagram, The Guardian i drugi.

Izvori

Sustavi za upravljanje bazom podataka
Slobodna programska podrška

PostgreSQL


Die Kleinbauern- und Landvolkpartei (finnisch: Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue, PMP), ab den 1940er Jahren kurz Kleinbauernpartei benannt (finnisch: Pienviljelijäin puolue), war eine Partei in Finnland. Sie wurde 1936 gegründet und bestand bis in die 1950er Jahre.

Die Partei entstand am 20. Dezember 1936 im westfinnischen Seinäjoki durch die Vereinigung von Kleinbauernpartei Finnlands, Volkspartei und dem Wahlbündnis Männer in Not. Parteivorsitzender wurde Eino Yliruusi.

Die Partei galt als populistisch und wurde wegen ihrer pazifistischen und antifaschistischen Positionen als links angesehen. Während des Zweiten Weltkrieges kritisierte sie die deutschlandfreundliche Politik der finnischen Regierung. Tatsächlich standen einzelne Gliederungen und Mitglieder der Partei in Verbindung mit der bis 1944 illegalen Kommunistischen Partei Finnlands (SKP). Die Parteiführung distanzierte sich öffentlich jedoch von solchen Kontakten.

Von 1939 bis 1941 war die Partei mit zwei Abgeordneten im finnischen Reichstag vertreten. Beide traten jedoch 1941 zum Landbund über. Nach dem Zweiten Weltkrieg sank der Einfluss der Partei relativ schnell und es wurden keine weiteren Vertreter mehr in das finnische Parlament gewählt. Bei der Wahl 1945 ging die Partei ein Wahlbündnis mit der linkssozialistischen Demokratischen Union des Finnischen Volkes ein. Letztmals nahm sie 1954 an der Parlamentswahl teil.

Wahlergebnisse

Parlamentswahlen

Präsidentschaftswahl

Historische Partei (Finnland)
Bauernpartei
Gegründet 1936
Finnische Geschichte (20. Jahrhundert)

Kleinbauern- und Landvolkpartei


Everything Everything er et britisk indie rock band fra Manchester, der blev dannet i slutningen af 2007. Bandet har udgivet fire albums til dato – 2010's Man Alive, 2013's Arc, 2015 er, Get To Heaven, og i 2017, A Fever Dream – og har været meget anmelderroste. Deres arbejde var nomineret til Mercury Music Prize og har modtaget tre nomineringer til Ivor Novello-Award.

Karriere

Oprindelse og tidlige singler
Tre af de originale medlemmer er fra Northumberland, England - Jonathan Higgs (vokal, keyboards, laptop og guitar) voksede op i grænse landsbyen Gilsland , mens Michael Spearman (trommer, vokal) og Alex Niven (guitar, vokal) er fra Newbrough. De tre mødtes på Queen Elizabeth High School i Hexham, hvor de spillede musik sammen. Higgs fortsatte med at studere til en grad i Popular Music and Recording på Salford University, hvor han mødte Kent-fødte bassist Jeremy Pritchard. Higgs og Pritchard besluttet at danne et band, når uddannelsen var færdig.

Mod slutningen af 2006, havde Higgs og Niven udtænkt planer om at starte et band "med en slags Paul Morley-inspireret, poptimist æstetisk". Niven har beskrevet bandets navngivningsproces som følger: "ideen, som jeg så det, var at forsøge at tage moderne R&B-pop-musik og lave et vagt futuristisk projekt ud af det, og mellem de to af os, at vi valgte navnet Everything Everything, et form for détournement af en over-mættet medie kultur til noget idealistisk og ekspansivt". Med tilføjelse af Pritchard og Spearman, begyndte bandet at optræde i efteråret 2007. Pritchard minder om "Vi var oprindeligt mere punk, med mere guitar og ingen synths overhovedet. Det var lettest at spille koncerter som denne, og at vænne sig til at spille sammen. Men planen var altid at udvide vores lyd-repetoire, når vi havde muligheden/havde råd til udstyret!"

Bandet fik hurtigt opmærksomhed fra musikbranchen, og begyndte at arbejde med produceren David Kosten (Bat For Lashes, Faultline). Everything Everything udgav deres første single "Suffragette Suffragette" den 1. December 2008 gennem XL Recordings udløber Salvia, som en begrænset 7" vinyl udgivelse. Dette blev senere fulgt op af med udgivelsen af singlen "Photoshop Handsome", hvor vi så gruppen indarbejde synths i deres lyd for første gang, den 20 juli 2009, der også kun var tilgængelig i en begrænset 7" single. I efteråret 2009, udgav bandet  "MY KZ, UR BF" som endnu en vinyl-eksklusiv udgivelse, denne gang med pladeselskabet Young & Lost Club. Alle tre singler blev udgivet med ledsagende musikvideoer, hvoraf  "Suffragette Suffragette" og "Photoshop Handsome" var lavet udelukkende af bandet selv.

På dette tidspunkt, forlod Niven bandet for at forfølge en karriere inden for journalistik og blev erstattet af Guernsey-fødte guitarist Alex Robertshaw.

Everything Everything nåede longlisten BBC Sound of 2010 den 7. December 2009, en liste oprettet af Storbritanniens tastemakers, som stemmer på deres yndlings nye kunstnere.

Ikke længe efter nominering til BBC Sound of 2010, underskrev Everything Everything til den britiske del af Geffen Records , før de udgav singlen "Schoolin'" den 10 juni 2010 som en CD-single, digital download og også som en 7" vinyl. Singlen blev den første til at gøre en indvirkning på hitlisterne, debuterende på nummer 152.

2010-2012: Man Alive
Bandets debut album Man Alive (produceret af David Kosten) blev udgivet den 30 August 2010, og blev efterfulgt af en genudgivelse af singlen "MY KZ UR BF", der blev udgivet den 23 August 2010, debuterede på den Britiske hitliste som nummer 121. Albummet blev derefter udgivet en uge senere, debuterende på UK Albums Chart, som nummer 17.

Man Alive modtog stor kritisk ros fra nogle anmeldere, selv om andre var kritiske. New Musical Express døbte bandet som "pop's nye Picassoer" og udtalte "der er tre beskidte ord i indie lige nu: ambition, intellekt og indsats. Everything Everything passer ikke kun de vilkår, de stangspringer over dem." BBC Music hyldte bandets "glans", og bemærkede, "denne Manchester-kvartet flygter fra enhver identikit indie klike, kaster stadigt skiftende, proteanske soniske figurer... EE er bevidst excentrisk, og uendeligt underholdende, men de ved mere end de fleste, hvordan man udformer en sang, hvordan man laver et album. De ved, hvordan man giver det dybde, lys og mørke, og de ved – helt afgørende – hvornår de skal stoppe." Drowned in Sound roste bandets er "rent og skær voldsomme selvtillid" og beskrev albummet som indeholdende "nogle temmelig kække ting... dette er et band der vil steder hen – de ved det, og vi ved det." Ian Cohen skrev i Pitchfork Media, at albummet var "et bevis på, at entusiastiske eksperimenter ikke kan redde dit endelige produkt, når de underliggende elementer er så uforenelige, og uappetitlige" og kritiserede Higgs's "irriterende stemme".
Den 19 juli 2011 blev Man Alive nomineret til 2011's Mercury Prize (selv om den tabte til PJ Harvey's Let England Shake).

I Maj 2011, spillede Everything Everything til Radio 1's Big Weekend i Carlisle. Dette var en koncert i nærheden af hjemmet for Jonathan Higgs, der voksede op i Gilsland kun et par mil væk. På den 28 November, 2011 (sammen med lokale Manchester musikere Badly Drawn Boy , og I Am Kloot) Everything Everything blev udført som en del af Billie Butterfly velgørenhedskoncerten, for at skaffe midler til Amerikansk medicinsk behandling til Billie Bainbridge, en lokal ung pige diagnosticeret med en sjælden form for hjernesvulst.

Bandet gik på som at støtte for Snow Patrol i februar 2012, og Muse i November og December.

2012-2014: Arc
I 2012, genoptog Everything Everything arbejdet med David Kosten på indspilningerne til deres andet album. Den første single fra sessionerne var "Cough Cough", udgivet den 28. August 2012: hvorefter bandet annoncerede at deres andet album "Arc", ville blive udgivet i begyndelsen af 2013. Nyt materiale fra dette album blev spillet til deres UK tour, der dækkede fra d. 13 September til 26. oktober 2012.

Arc blev udgivet den 14. januar 2013, og debuterede som nummer 5 på den britiske albumhitliste. Higgs bemærkede, at i forhold til kompleksiteten af de sange, om Man Alive, var sangskrivning på Arc ment til at være en enklere destillation af hans ideer, og et mere direkte udtryk for sine følelser. I et interview med the New Statesman, forklarede han, at det nye album var "langt mere åben. Det er langt mindre rodet og langt mindre svært at finde ud af, hvad der foregår, eller hvad jeg siger. Jeg tror, vi har prøvet at glatte det ud og gøre det mindre distraherende og mere solidt og stærkt. Der er færre steder at skjule sig tror jeg, så det er det vigtigste. Det er nu klart, hvem der gør hvad. Det tog os lang tid at blive sikre nok til at gøre det."

Albummet blev hyldet som "endnu en tour de force" af The Observer, selv om The Guardian var mere sparsom med ros - "Det urytmiske startnummer Cough Cough kan fremvise dem på deres mest selv-bevidste mærkelighed, men The Peaks er i den modsatte ende af spektret, forsøgende at nå den slags stadion melankoli, som er elsket af Elbow eller Coldplay. Uundgåeligt mangler Arc sammenhæng; det er lyden af et band, der er ved at finde ud af, hvem de ønsker at være. Forhåbentlig vil det være bandet, der kombinerer begge tilstande problemfrit, som de gør på Kemosabe og Armourland, et glat stykke af robo-pop, som forbinder sociale nedbrud med de følelsesmæssige barrierer, vi alle sætter op.".

New Musical Express betragtede albummet som et "slankere, mere relaterbart bæst end sin forgænger... Den selvbevidste risikerede at blive betragtet som innovatører og billedstormere, som lejlighedsvis rodede deres debut til er fraværende her: det er et album, mindre bekymret om facaden, end følelsen... Langsomt, men sikkert, er de på vej mod noget ekstraordinært." Andmeldelsen ledte også opmærksomhed på albummets temaer om teknologi og menneskelig respons: "Pop's unge fremtidsforskere har skrevet et album om, hvor skræmmende fremtiden er. De sammenflettede temaer om teknologi og fraværenhed er udbredt gennem Arc."

En tredje single fra Arc - "Duet" - blev udgivet den 25. Marts 2013 på 7" vinyl.

"Kemosabe" blev nomineret som Best Contemporary Song til 2014's Ivor Novello Awards, og vandt "UK Single of the Year" til The Music Producers Guild Awards.

2015-2016: Get to Heaven
D. 17 februar 2015, udgav bandet singlen "Distant Past" med Zane Lowe på BBC Radio 1 og navngav den som "Hottest Record in the World'. Bandets tredje album, Get to Heaven, blev udgivet den 22 juni 2015. BBC Entertainment reporter Mark Savage sagde: "Ebola, manglende fly, halshugninger, fremkomsten af UKIP. De er ikke de sædvanlige emner for et top 40 hit, men det er præcis, hvad alt-pop band Everything Everything har skrevet om i løbet af det seneste år [...] Teksterne blev inspireret af at Manchester-bandet tog et år fri fra touring, og Higgs begyndte at se rullende nyheder på i et loop". Higgs fortalte Savage, "Efter at vi var færdig med albummet, læste jeg teksten igennem, og jeg indså, at jeg havde skrevet en gyser bibel".

Videoen til bandets nye single 'Spring / Sun / winter / Dread' blev delt den 31 juli 2015. Jonathan Higgs overtog produktionen af videoen. Han sagde, via en pressemeddelelse, at "Den sang, taler om årstiderne passerer og bliver ældre, så vi ønskede at koncentrere sig om Solen, og gøre det til en slags undertrykkende kraft - positive og livgivende, men også brænde og destruktive. Vi brugte ultraviolette og Infrarøde kameraer til at få et kig på solen skader på vores hud, og give det hele en fremmed udseende. Vi skød i et stenbrud, så vi kunne have en klar horisont og en tør, varm, ørken scene. De fleste af solens effekter blev afsluttet bagefter, fordi vi tog en regnfuld dag for at skyde, selvom vi gjorde alt silver spray i for at få nogle gode lys refleksioner og tilføje til heatproof/astronaut føler."

Den 2 September 2016, udgav Everything Everything den nye single, "I Believe It Now" for BT Sport, til brug under Premier League shows. De har annoncerede også, at de arbejdede på et 4. album, og Higgs kommenterede, at dets tekster "uundgåeligt" ville blive påvirket af Brexit.

2017-nutiden: A Fever Dream
Den 13 juni 2017 annoncerede Everything Everything et nyt Album "A Fever Dream", som blev udgivet på verdensplan den 18 August 2017.

Musikalske stil
Everything Everything er kendt for en yderst eklektisk og dynamisk stil, med kompleks sangkonstruktion og mættede, detaljerede tekster, der synges i falset af Jonathan Higgs. Mens hovedsageligt et alternativt rockband med direkte popstiliseringer, bruger bandet produktion og rytmisk tilgang tættere på moderne R&B, glitch pop og electronica (herunder kraftig brug af laptop-programmering og bearbejdning) og sangskrivnings metoder svarende til progressiv eller psykedelisk rock. Kritiker Paul Lester har sammenlignet Everything Everythings lyd med "et oprør i en melodifabrik" og sammenlignet dem med "Timbaland, hvis han vendte et skævt øre til Yes". I the Guardian, beskriver Mark Beaumont bandet som "den mest indviklede, strømlinede fusion endnu af math-rock's ærkekompleksitet, electronica's 80'er besættelse og hooks lavet af mobiltelefonens indblanding."

Når de bliver spurgt om deres lyd i et interview med den Britiske musik-blog, There Goes the Fear i Leeds i oktober 2010, svarer sangeren Jonathan Higgs: "Vi tænker på det som primært rock. Vi forsøger på ikke at få det til at lyde som en masse ting, du har hørt før, ikke med vilje, men det har en tendens til at komme ud sådan. Vi er ikke rigtig interesserede i at kopiere visse genrer eller noget, så jeg tror, du vil kunne sige, at det er uforudsigelig, og en smule overraskende." Higgs har nævnt Nirvana, Radiohead, the Beatles, Destiny's Child, og R. Kelly som nogle af bandets meget eklektiske lager af påvirkninger.

Bassist Jeremy Pritchard har sagt, at bandets intention er "at undgå kliché, eller de klicheer som forventes af hvide mænd med guitarer fra Manchester" og opsummerer deres lyd som "yderst stiliseret og malplaceret – vi påvirkes af alt, bortset fra 12-bar blues." Han kommenterede også, "Der er ingen genrer jeg kan tænke på, at vi ikke har lært noget af. Vi deler alle et stort antal af basale lidenskaber som Radiohead, men vi kommer alle fra forskellige områder af populær musik: jazz og funk, moderne Amerikansk R'n'B, prog og krautrock, post-rock/punk/hardcore. Og vi elsker alle god ærlig pop. Vi er et rock-band, så vidt vi er bekymrede." Han noterede, at bandets tekster "næsten altid er lagdelte med flere betydninger, og leger med ordspil, citater eller bogstavrim en hel del, men aldrig blot for at gøre det."

I et interview med Irish Times, sagde trommeslager Michael Spearman "Det lyder ret cheesy, men ting som Destiny's Child har vist sig lige så vigtige som The Beatles og Radiohead. Jeg formoder, at kærlighed til R'n'B kommer igennem på en måde. Vi siger normalt ikke  at "vi ønsker denne sang skal lyde som dette eller hint', vi forsøger at være så omskiftelige som muligt. Det er ligesom med The Beatles – de prøvede at spille det triste musik fra deres nutid, og ved at gøre det, ændrede de det næsten, så det blev til noget andet. Vi tænkte på... at forsøge at få Timbaland med ind, eller noget. Men vi besluttede ikke at gøre det, fordi det er en fin linje mellem at filtrere det musik man laver, eller bare abe efter ved at gå efter kilden til det... Vi elsker alle Michael Jackson og den slags; dance music generelt, eller bare den slags synkoperet musik. Det er noget, der forbinder os alle."

Diskografi

Studio albums

Udvidede stykker

Singler

Musik videoer

Præmier og nomineringer

Henvisninger

Eksterne links
 Interview med Everything Everything
 Interview med Everything Everything på musicOMH
 Interview (2013
 musosguide.com
 bbc.co.uk

Rockgrupper fra Storbritannien
Musikgrupper fra 2007

Everything Everything


Daniel Rostén, poznat i kao Mortuus (26. travnja 1977.), švedski je black metal pjevač najpoznatiji kao pjevač švedskog black metal sastava Marduk. Također je član sastav Funeral Mist i Triumphator. Vlasnik je grafičkog studija Holy Poison Design.

Diskografija

Marduk (2004. – danas)

 Plague Angel (2004.)
 Deathmarch (2004., EP)
 Warschau (2005., koncertni album)
 Rom 5:12 (2007.)
 Wormwood (2009.)
 Iron Dawn (2011., EP)
 Serpent Sermon (2012.)
 Frontschwein (2015.)
 Viktoria (2018.)

Funeral Mist (1994. – danas)

 Salvation (2003.)
 Maranatha (2009.)
 Hekatomb (2018.)
 Deiform (2021.)

Triumphator (1997. – danas)

 Wings of Antichrist (1999.)

Izvori

Švedski pjevači heavy metala
Black metal

Daniel Rostén


Die Route nationale 681, kurz N 681 oder RN 681, war eine französische Nationalstraße, die von 1933 bis 1973 zwischen Cressensac und Le Bourg verlief. 1978 wurde sie komplett in die neue Straßenführung der Nationalstraße 140 integriert. Ihre Länge betrug 54 Kilometer.

Weblinks
 Route nationale française 681 auf WikiSara (französisch)

681

Route nationale 681


وقود الفيول للطأرات '' هو نوع من وقود الطائرات''' المصممة للاستخدام في الطائرات التي تعمل على محركات الغاز التوربينية. وهو تقريباً بني اللون. ومن أبرز أنواع الوقود هي جيت-ألفا (JET-A) و جيت-ألفا1 (JET-A1) والتي يتم إنتاجها وفق مجموعة من المواصفات الموحدة على الصعيد الدولي. وغيرها من وقود الطائرات النفاثة الوحيد الذي يشيع استخدامه في محرك المدنيين التوربيني للطيران ويسمى جت باء، ويستخدم لأدائه المتطور في الطقس البارد.

وقود الطائرات النفاثة هو خليط من عدد كبير من المحروقات المختلفة. ومدى أحجامها (الأوزان الجزيئية أو أرقام الكربون) مقيدة بالاحتياجات والمتطلبات اللازمة للمنتج، على سبيل المثال، نقطة (درجة) التجمد أو نقطة الدخان. وقود الطائرات النفاثة من نوع الكيروسين (بالإضافة إلى جيت-ألف JET-A وجيت-ألفا1 JET-A1) لديها توزيع الرقم الكربوني بين 8 و 16 عدد الكربونات؛ ووقود الطائرات من نوع وايد كت (wide-cut) أو النفاثة(بما في ذلك جيت بي JET-B)، يتراوح عدد الكربون بين 5 و 15.

تاريخ وقود الطائرات النفاثات
وقود الطائرات التي تعمل على محرك المكبس(عادة ما يكون بنزين عالي الأوكتان المعروف ب أفغازAvgas)) لها نقطة الوميض منخفضة لتحسين خصائص اشتعاله، المحركات التوربينية يمكن أن تعمل مع مجموعة واسعة من أنواع الوقود، ومحركات الطائرات النفاثة، عادة ما تستخدم وقود ذات نقطة وميض عالية، والتي هي أقل قابلية للاشتعال، وبالتالي أكثر أماناً للنقل والتعامل معها، أول وقود للطائرات النفاثة استند على الكيروسين أو مزيج من البنزين (الجازولين) والكيروسين، وأكثر وقود الطائرات النفاثة لا يزال قائماً ومستنداً على الكيروسين.

أنواعه

جيت ألف

جيت أ هو وقود الطائرات النفاثة الأساسي في الولايات المتحدة منذ 1950s ومتوفر هناك فقط، جيت ألفا مشابه لجيت-ألفا1، عدا عن درجة (نقطة) تجمده -40 درجة مئوية (مقارنة ب -47 درجة مئوية لجيت-ألفا1)، ومثل جيت-ألفا1، جيت ألفا إلى حد ما لديه نقطة وميض مرتفعة 38 درجة مئوية (100 درجة فهرنهايت)، مع درجة حرارة الاشتعال الذاتي 210 درجة مئوية (410 درجة فهرنهايت)، جيت ألفا يمكن تحديدها في الشاحنات ومرافق التخزين من قبل الأمم المتحدة رقم 1863 لافتات المواد الخطرة ، شاحنات الجيت ألفا وصهاريج التخزين، والأنابيب التي تحمل جيت ألفا، يوضع عليها علامة عبارة عن ملصق أسود مع كلمة «جيت ألفا» بالأبيض مكتوب عليه، إلى جانب شريط أسود آخر، جيت ألفا سيكون له لون تبني واضح إذا كان نظيف وخالي من التلوث، الماء هو أكثر كثافة من جيت ألفا، وسوف تتجمع على الجزء السفلي من الخزان، يجب جمع صهاريج تخزين الجيت ألفا على أساس منتظم للتحقق من تلوث المياه. ومن الممكن للجزيئات الماء أن تصبح معلقة في جيت ألفا، التي يمكن العثور عليها عن طريق إجراء اختبار ("Clear and Bright") «واضح ومشرق»، ويمكن أن يشير المظهر الضبابي إلى تلوث المياه يتجاوز الحد المقبول وهو 30ppm (جزء في المليون) بلغ الإستهلاك السنوي في الولايات المتحدة من وقود الطائرات في هام 2006: 21 مليار غالون (80 مليار لتر).

جيت-ألفا1 JET-A1

}

جيت بي JET-B
جيت بي JET-B هو وقود في نطاق النفثا - -كيروسين الذي يستخدم لأدائه المتطور في الطقس البارد، ومع ذلك، مكونات الجيت بي الخفيفة يجعله أكثر خطورة في التعامل معه.

المضافات
كل من وقود الطائرات النفاثة القياسية (جيت ألف وجيت باء) قد يحتوي على عدد من المواد المضافة:

 المضادة للأكسدة لمنع الامتزاج، وعادة ما يستند على الكيلاتيد فينول(alkylated phenols)، على سبيل المثال. أدولف أوغي - 30، أدولف أوغي - 31، أو أدولف أوغي - 37 ؛ (AO-30, AO-31, or AO-37;)
 العوامل الاستاتيكيه، لتبديد الكهرباء الساكنة ومنع اشتعال؛ Stadis 450، مع حامض ال dinonylnaphthylsulfonic (DINNSA) باعتباره العنصر النشط، كمثال.
 مثبطات التآكل، مثل DCI-4A المستخدمة في وقود المدنيين والعسكريين، DCI-6A المستخدمة في وقود العسكرية؛
 عوامل نظام الوقود مثبط (مانع) التثلج (FSII)، على سبيل المثال Di-EGME ؛ FSII نظام الوقود مانع التثلج غالبا ما يختلط في نقطة البيع بحيث يمكن للمستخدمين مع خطوط الوقود ساخنة عدم دفع نفقات اضافية.
 كمبيد بيولوجي يمكن أن تضاف إذا كانت الأدلة على وجود مجموعات (مستعمرات) بكتيرية داخل نظام الوقود موجودة.

وقود الطائرات العسكرية
المنظمات العسكرية في جميع أنحاء العالم تستخدم نظام تصنيف مختلف في أرقام الجي بي "JP"، بعضها تكاد تكون مطابقة مع نظرائه من المدنيين وتختلف فقط بكميات قليلة من المواد المضافة، جيت-ألفا1 مشابه ل جي بي-8"JP-8"، جيت بي يشبه جي بي-4 ، غيره من أنواع الوقود العسكرية وهي منتجات على درجة عالية من التخصص ويتم تطويرها من أجل تطبيقات محددة للغاية، وقود الجي بي-5 هو وقود شائع إلى حد كبير، وقد عرض للحد من خطر الحريق على حاملات الطائرات (التي لها أعلى نقطة وميض - الحد الأدنى لها 60 درجة مئوية). بعض أنواع الوقود الأخرى كانت محددة لنوع واحد من الطائرات، جي بي-6 وضع وطور خصيصاً لإكس بي-70 فالكيري "XB-70 Valkyrie"، وجي بي-7 لأس آر 71 بلاكبيرد "SR-71 Blackbird"، كلا النوعان من الوقود هذه قد صمم ليكون لهما نقطة الوميض مرتفعة، ليعمل بشكل أفضل مع الحرارة والإجهاد في سرعة تفوق سرعة الصوت، نوع واحد من الوقود المحدد والمخصص لنوع من الطائرات لا يزال يستخدم من قبل القوات الجوية للولايات المتحدة هو جي بي تي أس JPTS، الذي تم تطويره في عام 1956 لطائرة التجسس لوكهيد يو-2.

وقود الطائرات النفاثة أحيانا يصنف ككيروسين أو كنفاثة،  الوقود من نوع الكيروسين يشمل جيت-ألفا JET-A وجيت-ألف1 JET-A1، وجي بي-5 JB-5، وجي بي-8 JB-8، وقود الطائرات من نوع النفاثة، ويشار إليه أحيانا ب «واسع-المقطع» "wide-cut"، ويشمل جيت بي JET-B وجي بي-4 JB-4

استخدام محرك المكبس
وقود الطائرات النفاثة مشابه جدا لوقود الديزل، وفي بعض الحالات قد يحرق في محركات الديزل، إمكانية التشريعات البيئية التي تحظر استخدام الأفاجاز "avgas " المحتوي على الرصاص، وعدم وجود وقود بديل مع أداء مشابه، أوقف مصممي الطائرات ومنظمات الطيران البحث عن محركات بديلة للاستخدام في الطائرات الصغيرة، نتيجة لذلك، عدد قليل من مصنعي محركات الطائرات، وعلى الأخص ثيليرت Thielert""، بدأو بعرض وإنتاج محركات الديزل التي تعمل على وقود الطائرات، هذه التكنولوجيا لديها قدرات لتبسيط تموين وتسويق الطائرات عن طريق الحد من عدد أنواع الوقود اللازمة والمطلوبة، وقود الطائرات النفاثة متوفر في معظم الأماكن في العالم، في حين الأفاجاز "avgas " متوفر على نطاق واسع فقط في عدد قليل من البلدان التي لديها عدد كبير من طائرات الطيران العام، ومحرك الديزل يحتمل أن يكون أكثر ملائمةً ووديةً للبيئة وأكثر كفاءةً في استهلاك الوقود من محرك الأفاجاز "avgas "، ومع ذلك، عدد قليل جدا من محركات الديزل للطائرات تم اعتمادها من قبل سلطات الطيران المدني، واستخدام واسع لمحركات الديزل للطائرات لا تزال في المستقبل.

وقود الطائرات النفاثة غالبا ما يستخدم في المركبات الداعمة الأرضية في المطارات، بدلا من وقود الديزل، عسكرية الولايات المتحدة تدعم الاستخدام الكثيف للجي بي-8 JB-8 على سبيل المثال، ومع ذلك، وقود الطائرات يميل إلى أن تكون قدرة التشحيم له قليلة وضعيفة، بالمقارنة مع الديزل، وبالتالي زيادة قدرة احتمال مضخات الوقود وغيرها من أجزاء المحرك،  المركبات المدنية تميل إلى عدم السماح باستخدامه، أو يشترط أن تكون المضافات مختلطة مع وقود الطائرات من أجل استعادة مداهنته وتشحمه. وقود الطائرات النفاثة هو أيضا بشكل ملحوظ أكثر تكلفة من الديزل، وباستخدامه في المركبات الأرضية يعتبر من قبل البعض أنه إسراف.

وقود الطائرات الحيوي

صناعة الطيران هي المسؤولة عن إثنين في المئة من انبعاث الغازات المسببة للاحتباس الحراري العالمي، قدر بوينغ بأن الوقود الحيوي يمكن أن تقلل من انبعاثات الغاز المرتبطة بالطيران بنسبة 60 إلى 80 في المئة، الحل سيكون مزج وقود الطحالب مع وقود الطائرات الموجود:

الطيران الأخضر الدولي حلق في أول طائرة نفاثة في العالم ب 100 ٪ وقود حيوي، في رحلة من ولاية نيفادا في لاس فيغاس—مطار ستيد، كانت في محرك ل-29 L29 وحيد، يقودها كارول سوجارز ودوغلاس رودانتي.

 بوينغ وطيران نيوزيلندا يتعاونون مع كبار صانعي الوقود الحيوي البرازيليين  تيكبيو و اكوافلو بيونوميك من نيوزيلندا وغيرهم مطورين الوقود الحيوي للطائرات في مختلف أنحاء العالم.
 فيرجين أتلانتيك اختبرت بنجاح مزيج الوقود الحيوي المصنوع من 20 ٪ من جوز الباباسو وجوز الهند، و 80 ٪ من وقود الطائرات النفاثة التقليدي لتغذية وتزويد محرك واحد على متن الرحلة 747 من لندن إلى امستردام.
 إتحاد يتألف من بوينغ، ومركز بحوث ناسا جلين، والمحركات الهوائية م ت يو (ألمانيا)، ومختبر أبحاث سلاح الجو للولايات المتحدة، تحقق تنمية بمزج وقود الطائرات التي تحتوي على نسبة كبيرة من الوقود الحيوي.

زادت أسعار النفط نحو خمسة أضعاف من 2003-2008، يثير مخاوف من أن إنتاج النفط العالمي أصبحت غير قادرة على مواكبة الطلب، الاعتماد القريب من الكلي على النفط لوقود الطائرات يضيف عاملا جديدا على ضرورة البحث عن بدائل، خمس وعشرون شركة طيران أفلست أو توقفت عن العمل في الأشهر الستة الأولى من عام 2008 وغيرها الكثر يمكن أن تغلق مع ارتفاع أسعار الوقود، وحذر اتحاد النقل الجوي الدولي من ذلك.

انظر أيضا

 الكيروسين
 الوقود الحيوي
 وقود الطواقي

المراجع

الروابط الخارجية

 # Day, Dwayne A., Aviation Fuel
 # Aviation Fuels Technical Review (by Chevron Global Aviation)
 # Future Fuels Aviation Summit
 # Future Fuels Aviation Summit
 # Jet fuel information
 # Jet Fuel Price Monitor (IATA)
 # The future of aviation fuel with Experimental Aircraft
 # Biofuel Could Lighten Jet Fuel's Carbon Footprint Over 80 Percent.

نقل جوي
وقود طيران

وقود الطائرات


Kappa Librae (κ Librae / κ Lib) est une probable étoile binaire de la constellation zodiacale de la Balance, située à 0,02° au sud de l'écliptique. Elle est visible à l'œil nu et sa magnitude apparente est de 4,72. D'après la mesure de sa parallaxe annuelle par le satellite Gaia, le système est distant d' de la Terre.

Kappa Librae montre une accélération dans son mouvement propre relevé par le satellite Hipparcos, ce qui indique qu'elle est très probablement une binaire astrométrique. La composante visible est une étoile géante rouge évoluée de type spectral M0-b. C'est une variable suspectée dont la magnitude varie entre 4,70 et 4,75. Son rayon est environ 43 fois plus grand que le rayon solaire et elle est 388 fois plus lumineuse que le Soleil. Sa température de surface est de .

Notes et références

Lien externe

Constellation de la Balance
Étoile binaire
Étoile de type spectral MIII
Librae, Kappa
Librae, 43
Objet du Bonner Durchmusterung
Objet du Cape Photographic Durchmusterung
139997
5838
076880

Kappa Librae


Buga (grč. Bουγά, Bougá), bila je jedna od dviju legendarnih sestara (uz Tugu) koje su, prema hrvatskoj narodnoj predaji zabilježenoj i u XXX. poglavlju djela Konstantina VII. Porfirogeneta O upravljanju Carstvom, s petoricom braće (Klukas, Lobel, Kosjenc, Muhlo i Hrvat) dovele Hrvate iz zakarpatske u današnju Hrvatsku. Povjesnici su na različite načine objašnjavali podrijetlo imena Buga, promatrajući ga u svezi s imenima Bugojna i Bužima, te u svezi s imenom hrvatskoga plemena Bužana, koje je za vladavine narodnih vladarā živjelo na području oko današnjega Smiljana u Lici.

Vidi i
 Cerja, Marula

Izvori
Bilješke i literatura:
 Buga, Hrvatska enciklopedija, Mrežno izdanje, www.enciklopedija.hr, pristupljeno 4. studenoga 2016.,
 Nastajanje Hrvatske, Hrvatska - zemlja i ljudi, LZMK, www.croatia.eu, pristupljeno 4. studenoga 2016.

Vanjske poveznice
Mrežna mjesta:
 Marko Dragić, Starohrvatske povijesne teme u suvremenom narodnome pripovijedanju, Zbornik radova Filozofskog fakulteta u Splitu 2-3/2010., Hrčak
Wikizvor:

Hrvatska za narodnih vladara
Legenda

Buga