Gösta Rudolf Torsten "Lill-Lulle" Johansson (* 2. März 1929 in Stockholm; † 10. April 1997 ebenda) war ein schwedischer Eishockeyspieler und -trainer.

Karriere
Auf Vereinsebene spielte Gösta Johansson zunächst in der Saison 1945/46 für den IK Göta aus der Division 1, der damals höchsten schwedischen Spielklasse. Anschließend lief er zwischen 1947 und 1960 für dessen Ligarivalen Djurgårdens IF auf. Mit dem Djurgårdens IF gewann er in den Jahren 1950, 1954, 1955, 1958, 1959, 1960 jeweils den nationalen Meistertitel. Von 1950 bis 1954 spielte er zusätzlich bei Preussen Krefeld, mit den Krefeldern wird er 1950/51 Deutscher Meister. Zuletzt trat er von 1960 bis 1962 für den Västerås IK an. Als Cheftrainer war er von 1976 bis 1978 beim HC Bozen aus der italienischen Serie A1 tätig, mit dem er 1977 und 1978 die Meisterschaft gewann.

International
Für Schweden nahm Johansson an den Olympischen Winterspielen 1952 in Oslo teil, bei denen er mit seiner Mannschaft die Bronzemedaille gewann. Als bestes europäisches Team wurde Schweden zudem Europameister. Zudem stand er im Aufgebot seines Landes bei den Weltmeisterschaften 1953 und 1954. Bei der WM 1953 gewann er mit Schweden die Goldmedaille und wurde ebenfalls mit seinem Land Europameister. Bei der WM 1954 gewann er mit seiner Mannschaft die Bronzemedaille.

Erfolge und Auszeichnungen
 1950 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF
1951 Deutscher Meister mit Preussen Krefeld
 1954 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF
 1955 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF
 1958 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF
 1959 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF
 1960 Schwedischer Meister mit Djurgårdens IF

International
 1952 Bronzemedaille bei den Olympischen Winterspielen
 1953 Goldmedaille bei der Weltmeisterschaft
 1954 Bronzemedaille bei der Weltmeisterschaft

Familie
Gösta Johansson war der Sohn des zweifachen Olympiateilnehmers im Eishockey Gustaf Johansson. Er war mit der deutschen Eiskunstläuferin Gundi Busch verheiratet.

Weblinks

Einzelnachweise

Eishockeynationalspieler (Schweden)
Eishockeyspieler (Djurgården Hockey)
Eishockeyspieler (Västerås Hockey)
Eishockeyspieler (Preussen Krefeld)
Eishockeytrainer (Schweden)
Eishockeytrainer (HC Bozen)
Olympiateilnehmer (Schweden)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1952
Weltmeister (Eishockey)
Europameister (Eishockey)
Schwedischer Meister (Eishockey)
Mitglied der Schwedischen Eishockey-Ruhmeshalle
Schwede
Geboren 1929
Gestorben 1997
Mann

Gösta Johansson


De parte de la princesa muerta es una novela de la escritora francesa de origen turco-indio, Kenizé Mourad escrita en el año 1987.

Trama
Cuenta la historia de Selma Rauf Hanim, nieta del sultán otomano Murad V, desde su niñez cuando la nobleza turca es expulsada del país y diseminada por las orillas del Mediterráneo. Su paso por un colegio católico francés de Líbano, forzada por las dificultades económicas a elegir un esposo, por lo que acepta un matrimonio concertado con un príncipe indio chiita. Una mujer que no se resigna al peso de la tradición, que se traslada a París en plena Segunda Guerra Mundial, embarazada, donde por fin será dueña de sí misma.

Referencias

Literatura de Francia del siglo XX
Novelas de Francia
Novelas ambientadas en el siglo XX
Novelas ambientadas en los años 1940

De parte de la princesa muerta


Tarantismo é uma forma de comportamento histérico originário do sul da Itália, popularmente acreditado como resultado da picada da aranha-lobo Lycosa tarantula (diferente da ampla classe de aranhas também chamadas de tarântulas). Uma causa candidata melhor é a Latrodectus tredecimguttatus, comumente conhecida como a viúva negra do Mediterrâneo ou aranha das estepes, embora nenhuma ligação entre essas mordidas e o comportamento do tarantismo tenha sido demonstrada. No entanto, o termo historicamente é usado para se referir a uma coreomania – característica do sul da Itália – que provavelmente tinha pouco a ver com picadas de aranha. A dança da tarantela supostamente evoluiu de uma terapia para o tarantismo.

História
Foi originalmente descrito no século XI. A condição era comum no sul da Itália, especialmente na província de Taranto, durante os séculos XVI e XVII. Houve fortes sugestões de que não há causa orgânica para a excitabilidade e a inquietação que dominavam as vítimas. A crença declarada da época era que as vítimas precisavam se envolver em danças frenéticas para evitar a morte por tarantismo. Supostamente, um tipo particular de dança, chamado de tarantela, evoluiu a partir dessa terapia. Um local privilegiado para tais explosões foi a igreja de Galatina, particularmente na época da festa de São Pedro e São Paulo em 29 de junho. "A dança é colocada sob o signo de São Paulo, cuja capela serve de "teatro" para as reuniões públicas dos tarantistas. A aranha parece constantemente intercambiável com São Paulo; as tarântulas femininas se vestem como "noivas de São Paulo". Como clímax, "os tarantistas, depois de muito dançar, reúnem-se na capela de São Paulo e atingem comunitariamente o paroxismo de seu transe ... a agitação geral e desesperada era dominada pelo grito estilizado dos tarantistas, o 'grito de crise', um ahiii proferido com várias modulações".

Francesco Cancellieri, em seu exaustivo tratado sobre o tarantismo, toma nota de observações semi-científicas, literárias e populares, recentes e antigas, dando a cada uma delas um peso semelhante. Ele observa um relato de que, em agosto de 1693, um médico em Nápoles foi mordido por duas tarântulas com seis testemunhas e um notário, mas não sofreu a doença da dança. Cancellieri em parte atribui esta doença não apenas às aranhas, mas ao local, uma vez que o tarantismo foi registrado principalmente na Basilicata, Apúlia, Sicília e Calábria. Ele afirma:

Ele passa a descrever algumas observações específicas da doença, tipicamente afligindo camponeses, sozinhos ou em grupos. A doença geralmente afetava os camponeses nos dias quentes de verão, causando indolência. Em seguida, ele descreve como apenas o tratamento por meio da música dançante poderia restaurá-los à vitalidade; por exemplo:

Interpretação e controvérsia
John Crompton propôs que os antigos ritos bacanais que haviam sido suprimidos pelo Senado Romano em 186 a.C. se tornassem clandestinos, reaparecendo sob o pretexto de terapia de emergência para vítimas de mordidas.

Embora persista a crença popular de que o tarantismo resulta de uma picada de aranha, ela permanece cientificamente infundada. Donaldson, Cavanagh e Rankin (1997) concluem que a causa real ou causas do tarantismo permanecem desconhecidas.

Veja também
 Coreomania
 Ergotismo

Bibliografia

 Anon (1968). Tarantism: St. Paul and the Spider, in Essays and Reviews form the Times Literary Supplement. London: Oxford University Press, pp. 172–183. Originally published in the Times Literary Supplement, 27 April 1967.
 Cancellieri, Francesco (1817). Letters of Francesco Cancellieri to the ch. Signore Dottore Koreff, Professor of Medicine of the University of Berlin, about Tarantism, the airs of Roma, and of its countryside, and the Papal palaces inside, and outside, Rome: with the description of the Pontifical Castel Gandolfo, and surrounding countryside. (in Italian). Rome: Presso Francesco Bourlie.
 Crompton, John (1954). The Life of the Spider. Mentor Books.

 Hanna, Judith Lynne (2006) . Dancing for Health. Rowman Altamira. , .
 Rouget, Gilbert (1985) Music and Trance : a Theory of the Relations between Music and Possession. University of Chicago Press.

Toxicologia
Histeria em massa
Patologias de etiologia desconhecida

Tarantismo


Agios Nikolaos puede referirse a:

 Ágios Nikolaos, una ciudad de Creta capital de la Prefectura de Lasithi;
 Agios Nikolaos, localidad del Distrito de Nicosia;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Tesprótida;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Préveza;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Tríkala;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Etolia;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Beocia;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Mesenia;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Tesprótida;
 Agios Nikolaos, un pueblo de la Unidad periférica de Laconia;
 Agios Nikolaos, un pueblo cercano a Ámfisa.

Ágios Nikolaos


Madman (Philip Sterns) is a fictional supervillain appearing in American comic books published by Marvel Comics. The character is portrayed as one of the Hulk's enemies and as the brother of the Leader.

Publication history
He first appeared as Philip Sterns in The Incredible Hulk vol. 2 #362 and as the Madman in The Incredible Hulk vol. 2 #364 where they were created by Peter David and Jeff Purves.

Fictional character biography
A former classmate of Bruce Banner's in graduate school at the California Institute of Technology (Caltech), Sterns possesses a love/hate obsession with Banner's "career" as the Hulk, originating from his envy and fascination with his former peer. He subjected numerous experiments on himself, involving gamma rays to emulate his "hero." This results in transforming him into a distorted monster with abnormal strength and developing multiple personality disorder. From this point, a much more powerful, arguably deranged, personality gives him 'orders' to carry out.

Calling himself the Madman, Sterns hatches a plot to kill the Hulk by giving him a poison injection that rapidly deteriorates his physique. This puts him in conflict with various members of his rogues' gallery, most notably the Abomination, turning weaker and more emaciated for every battle. Samuel Sterns, the Leader and Phil's brother, comes to aid the Hulk so he can help him track down the Madman for an antidote. He explains that the Madman "frightens" him, but cannot force himself to kill his own brother. During the ensuing battle, the Madman suffers from a psychological breakdown, completely submerging his original personality. The Hulk manages to cure himself, as well as poisoning the Madman, leaving the latter on his death bed with the remedy dropped barely out of reach.

Later, the Madman revealed that he simply increased his mass to grab it and recovered in time. He masquerades as a researcher in the Red Skull's "New World Order" organization. Here, he helped to engineer the transformation of a captured S.H.I.E.L.D. agent into the power-mimicking creature known as Piecemeal, and installed a safety override, making it answerable only to himself.

When tracking the creature, he finds it in confrontation with the Hulk in the vicinity of Loch Ness, and knocks out his enemy from behind. He dumps the Hulk into the lake saddled with iron weights, but is disappointed when the latter takes longer than expected to escape. During the ensuing gang-up, the Madman continues to make disorderly, deranged remarks. When Perseus, a retired Pantheon member the Hulk was visiting, tries to intervene, the Madman indifferently kills him, but the Hulk punches him away.

While the Hulk seemingly kills Piecemeal, the Madman decides to take off in a stolen jet. The Hulk overtakes and starts to dismantle the jet, and the Madman triggers a pilot-chair parachute, remarking that he is not interested in killing the Hulk, since it would be dull to not annoy him anymore, and detonates the plane.

After landing in London, where the two superhumans called Killpower and Motormouth happen to be staying, he immediately holds the British Prince Charles hostage on top of Buckingham Palace, and demands to be declared king of England. As the Hulk comes to the rescue, the Madman states that the latter should understand the demands to use great power and shifts from crying to irreverently upbeat within seconds, dropping the Prince towards the ground. The Hulk catches up to him, while the Madman, after being knocked back by Motormouth, is in the middle of a temper tantrum about everybody "ganging up on him", and manages to knock him down. The Madman once again voices his "love"/admiration for the Hulk/Banner, but takes the opportunity to escape as the Tower Bridge collapses underneath them.

As part of the Marvel NOW! event, the Madman resurfaces and has been seen supplying gamma technology on the island of Kata Jaya. He runs afoul of the Red Hulk's incarnation of the Thunderbolts. The Madman was killed by the Leader in his Red Leader form when he whispered something in his ear.

After taking over Kata Jaya, the Leader makes a deal with Mephisto that allows him to observe the Madman being tortured in Hell. When Mephisto later takes the Leader to Hell, he notes that they need to "get his brother over here with some razor blades".

Powers and abilities
Like the Hulk, the Madman has immense strength and durability. He once knocked out the Hulk with a single punch to the head through his advantage of surprise. Unlike the Hulk, however, he is unable to grow stronger while becoming angrier, but capable of creating significant boosts in his size, density, and power, making him greatly exceed the Grey Hulk's "calm strength level" for brief periods. The Madman can even assume many different forms, including a scientist spying on the New World Order. He is also a gifted genius, with knowledge in nuclear physics and robotics.

In other media

Television
 The Madman appears in The Avengers: Earth's Mightiest Heroes episode "Hulk vs. the World" as an inmate in the Cube, a prison for gamma-powered villains.

Video games
 The Madman appears as one of the major bosses in the Hulk video game voiced by Paul Dobson. He works with his brother, the Leader, to create a world ruled by gamma creatures (Freehold). The Madman first appears kidnapping Betty Ross, and putting her in a gamma chamber. The Hulk comes to rescue Betty and battle him. He returns near the end of the game, in the Leader's base, and teams up with Halflife to kill Bruce Banner. However, Banner turns into the Hulk, and battles the duo. The Madman flees in the middle of the boss fight, leaving Halflife at the mercy of the Hulk. When the base is collapsing, he tries to battle the Hulk one more time. He is presumably killed in the final fight after the Leader's base was destroyed as he was left behind.

References

External links
 Madman at Marvel.com

Characters created by Peter David
Comics characters introduced in 1989
Fictional characters who can change size
Fictional characters with density control abilities
Fictional characters with dissociative identity disorder
Fictional nuclear physicists
Fictional roboticists
Marvel Comics characters who are shapeshifters
Marvel Comics characters with superhuman durability or invulnerability
Marvel Comics characters with superhuman strength
Marvel Comics male supervillains
Marvel Comics mutates
Marvel Comics scientists
Fictional California Institute of Technology people

Madman (Marvel Comics)


المصباغ  هي مجموعة من الذرات المتصلة بحامل اللون التي تعدل من قدرة الأخير على امتصاص الضوء. مثل: -OH، -NH2، والألدهيدات.

المصباغ هو مجموعة وظيفية من الذرات تملك إلكترونات غير مرتبطة والتي تعدل، عند ارتباطها بحامل اللون، وطول موجة وشدة الامتصاص.

إذا كانت هذه المجموعات على اتصال ترافقي مباشر مع نظام باي لحامل اللون، فقد تزيد طول الموجة التي يمتص عندها الضوء، وبالتالي تزيد من شدة الامتصاص. علامة هذا المصباغ وجود زوج وحيد واحد من الإلكترونات على الأقل يمكن مشاهدته كامتداد للنظام المترافق.

يزيد المصباغ لون المركب العضوي. فمثلا، لا يمكن للبنزين أن يظهر أي لون لأنه لا يمتلك أي مصباغ، بينما يكون النتروبنزين أصفر شاحب اللون بسبب وجود مركب النترو. ولكن عندما يكون المركب بارا هيدروكسي نتروبنزين، يصبح اللون أصفر غامق. في هذه الحالة يقوم المصباغ (-OH) باتصال ترافقي مع المصباغ -NO2. وهذا سبب ظهور اللون الأغمق. تحدث نفس الحالة في آزو بنزين (لون أحمر) ولكن في حالة بارا هيدروكسي آزو بنزين يصبح اللون أحمر مسود.

يوجد نوعان أساسيان من المصباغ:
 حمضي: -COOH, -OH, -SO3H
 قلوي: -NHR, -NR2, -NH2

اقرأ أيضا
 صباغ
 حامل اللون

مراجع

أصبغة
تفاعلات كيميائية
صناعة كيمياء النسيج
لون
مجموعات وظيفية
مركبات كيميائية

مصباغ


is a town located in Chiba Prefecture, Japan.  , the town had an estimated population of 12,494 in 5643 households and a population density of 540 persons per km². The total area of the  town is .

Geography
Ichinomiya is located in the eastern part of Chiba prefecture, about 35 kilometers from the prefectural capital at Chiba and 60 to 70 kilometers from central Tokyo.

Facing the Pacific Ocean coast of central Bōsō Peninsula, the eastern part of the town includes a section of the popular Kujūkuri Beach, whereas the western part is in the Bōsō Hill Range with  long and deep valleys extend into the forest, and there are scattered ponds for agricultural water.The Ichinomiya River crosses the north from east to west and flows into the Pacific Ocean. The highest elevations in the town are at Mount Shiroyama , a former castle site, Mount Takafuji , and Mount Gundari .

Neighboring municipalities
Chiba Prefecture
Isumi
Chōsei
Mutsuzawa

Climate
Ichinomiya has a humid subtropical climate (Köppen Cfa) characterized by warm summers and cool winters with light to no snowfall.  The average annual temperature in Ichinomiya is 15.4 °C. The average annual rainfall is 1717 mm with September as the wettest month. The temperatures are highest on average in August, at around 26.0 °C, and lowest in January, at around 5.8 °C.

Demographics
Per Japanese census data, the population of Ichinomiya remained relatively steady over the past 70 years.

History
The area of present-day Ichinomiya has been inhabited since prehistoric times. The area takes its name from the Tamasaki Shrine, the Ichinomiya, or first shrine of Kazusa Province. During the Sengoku period, the Satomi clan, the virtually independent rulers of the Bōsō Peninsula, established a castle at Ichinomiya. The area was devastated by the 1703 Genroku earthquake, during which a tsunami extended 1.5 kilometers inland from the coast. During the Edo period, a 13,000 koku feudal domain called Ichinomiya Domain ruled the area. After the start of the Meiji period, the area rapidly developed as a summer health resort, with many noted politicians, military figures, artists and writers establishing summer residences. Ichinomiya Town was created within Chōsei District with the establishment of the modern municipalities system on April 1, 1889.  Ichinomiya merged with the neighboring village of Torami on November 3, 1953.

Government
Ichinomiya has a mayor-council form of government with a directly elected mayor and a unicameral town council of 13 members. Together with the other municipalities in Chōsei District, Ichinomiya contributes one member to the Chiba Prefectural Assembly. In terms of national politics, the town is part of Chiba 11th district of the lower house of the Diet of Japan.

Economy
The primary industry of Ichinomiya is specialized agriculture, with concentration on tomato, melons and fruits. The tourist and resort industry is also a major component of the local economy. The town is also located within the Minami Kantō gas field, and extraction of natural gas contributes to the local economy.

Education
Ichinomiya has two public elementary schools and one public middle school operated by the town government. The town has one public high school operated by the Chiba Prefecture Board of Education. The prefectural also operates one special education school for the handicapped.

Transportation

Railway
 JR East – Sotobo Line
 -

Highway
Kujukuri Toll Road
  to Togane or Tateyama

Local attractions
Kujūkuri Beach
Tamasaki Jinja

References

External links
Official Website
ichinomiya Tourism Association
Visit Ichinomiya

Towns in Chiba Prefecture
Populated coastal places in Japan
Populated places established in 1953
1953 establishments in Japan
Ichinomiya, Chiba

Ichinomiya, Chiba


Andrew Norman (* 27. Juni 1980) ist ein englischer Snookerspieler und -trainer aus Bristol. Zwischen 2001 und 2015 spielte er mit Unterbrechungen insgesamt zwölf Saisons auf der professionellen Snooker Main Tour.

Karriere

Norman begann seine Karriere im Keynsham Snooker Centre in Keynsham nahe Bristol. Ab Mitte der 1990er Jahre trat Norman zunächst vorrangig als erfolgreicher Juniorenspieler in Erscheinung. 1997 gewann er die englische U17-Meisterschaft, 1998 wurde er Bristoler U18-Meister. Gleichzeitig nahm er erstmals an internationalen Juniorenmeisterschaften teil und konnte sich dort als einer der führenden Junioren seiner Zeit darstellen. 1997 und 1998 stand er im Viertelfinale der U19-Europameisterschaft, 1997 kam er bei der U21-Weltmeisterschaft zudem bis ins Halbfinale. Parallel nahm er auch Erwachsenen-Turnieren teil. Bereits 1998 kam er unter die letzten 16 Spieler der English Amateur Championship, 1999 qualifizierte er sich schließlich für das Endspiel, wo er gegen David Lilley verlor und englischer Vize-Meister wurde. Anschließend kam er bei der Europameisterschaft 1999 bis ins Achtelfinale. 2001 gewann er bei der englischen U21-Meisterschaft seinen letzten Juniorentitel, gleichzeitig verpasste er nur knapp bei der English Amateur Championship eine erneute Finalteilnahme und verlor gegen Sunit Vaswani das Finale der Qualifikation.

Parallel hatte Norman ab 1997 an der zweitklassigen Profitour teilgenommen, der sogenannten "UK Tour" bzw. später "Challenge Tour". Nach mehreren Spielzeiten ohne große Erfolge feierte Norman schließlich auf der Challenge Tour 2000/01 seinen Durchbruch. Er gewann das zweite Event der Saison und stand im Finale des dritten Events, verlor dort aber gegen Shaun Murphy. Am Saisonende belegte Norman hinter Murphy den zweiten Platz der Endwertung. Da sich in diesem Jahr die Top 16 dieser Endwertung für die nächste Saison der Snooker Main Tour qualifizierten, wurde Norman 2001 Profispieler auf der Main Tour. Gleichzeitig wählte ihn der professionelle Weltverband zu einem von mehreren Young Players of Distinction, wodurch Norman Teil eines speziellen Förderprogramms für talentierte Nachwuchsspieler wurde. Auch als Profispieler blieb Norman in den nächsten Jahren dem Amateursnooker verbunden und sammelte unter anderem bei Pontin's-Amateurturnieren in Prestatyn (Pontin's Pro-Am) zusätzliche Spielpraxis. 2007 und 2009 konnte er jeweils ein Event der Turnierserie gewinnen. Ein Zubrot verdiente er als Lieferfahrer.

Als Profispieler hatte Norman zunächst Probleme, seine Form aus Amateurzeiten beizubehalten. In den ersten vier Spielzeiten verlor er viele Auftaktspiele und schied bei fast allen Turnieren in der Qualifikation aus. Erste Achtungserfolge gelangen ihm aber 2002 und 2003 bei der Snookerweltmeisterschaft, als er es unter die letzten 64 Spieler und damit in die vorletzte Qualifikationsrunde schaffte. Beim LG Cup 2003 stand er erstmals in einer finalen Qualifikationsrunde, bei den Welsh Open 2005 debütierte er schließlich in der Hauptrunde eines Profiturnieres mit Einfluss auf die Snookerweltrangliste. Zuvor hatte er beim Merseyside Professional mehrfach schon das Achtelfinale erreicht, doch auch wenn das Turnier als professionell galt, hatte es im Gegensatz zu den anderen Turnieren keinen Einfluss auf die Weltrangliste. Auf der Weltrangliste stieg Norman direkt auf Platz 99 ein. Über Platz 92 eine Saison später pendelte er sich danach um Platz 70 herum ein. Da sich damals nur die Top 64 der Weltrangliste direkt für die nächste Saison qualifizierten, lief der Engländer jährlich in Gefahr, seinen Profistatus zu verlieren. Schützenhilfe erhielt er stets durch die Ein-Jahres-Weltrangliste, über die er sich stets ins nächste Profijahr rettete.

Erst mit der Saison 2005/06 gelang Norman der Durchbruch als Profispieler. Bei den China Open erreichte er die Hauptrunde, bei zwei weiteren Turnieren schied er in der finalen Qualifikationsrunde aus. Sein bestes Ergebnis erzielte er jedoch beim Grand Prix, wo er erstmals im Achtelfinale eines Profiturnieres stand. Am Saisonende sprang er auf Platz 59, war damit erstmals Teil der Top 64 und qualifizierte sich somit zum ersten Mal direkt für die nächste Saison. Eine Teilnahme an der Runde der letzten 32 der Northern Ireland Trophy und am Achtelfinale des Grand Prix während der nächsten Saison festigten seine Position, sodass Norman bis auf Platz 42 der Weltrangliste kletterte. Doch der Sommer 2007 war der Zenit seiner Karriere, eine höhere Weltranglistenposition erreichte er nie. Schon in den nächsten beiden Spielzeiten konnte er die Erfolge der vorherigen Saisons nicht mehr wiederholen, ständige Qualifikationsniederlagen waren die Folge. Auf der Weltrangliste fand er sich 2009 schon auf Platz 74 wieder, und nur dank einer Wildcard des professionellen Weltverbands verlängerte sich seine Profikarriere um eine weitere Saison. Als er in Saison 2009/10 abgesehen von den kleineren Turnieren der Pro Challenge Series nur ein einziges Spiel gewinnen konnte, stürzte Norman auf der Weltrangliste auf Platz 96 ab und verlor so nach neun Saisons seinen Profistatus.

In den nächsten Jahr gehörte Norman zu den regelmäßigen Teilnehmern der wichtigen englischen Amateurturniere, darunter beispielsweise das Pink Ribbon. 2010 erreichte er das Halbfinale der English Open Championship, 2013 qualifizierte er sich für das Finalturnier des Snookerbacker, mitunter musste er aber auch enttäuschende Ergebnisse verkraften. Prinzipiell waren die nächsten fünf Jahre nach dem Verlust des Profistatus aber von Normans Bemühungen geprägt, sich wieder für die Profitour zu qualifizieren. 2011 gelang ihm über das erste Q-School-Event tatsächlich die Rückkehr, doch nach nur einer Saison flog er wieder von der Profitour, hatten seine Ergebnisse doch wieder nicht ausgereicht, um eine gute Position auf der Weltrangliste zu erreichen. Nachdem er danach als Amateur das Viertelfinale des Paul Hunter Classic 2012 erreicht hatte, erhielt er über die Gesamtwertung der Players Tour Championship 2012/13 erneut eine Startberechtigung für alle professionellen Events, dank einiger Reformen nun gleich für zwei Jahre. Doch erneut entwickelte sich die Rückkehr auf die Profitour zu einem Misserfolg, wie schon 2009/10 konnte er kaum ein Spiel für sich entscheiden. Auf der Weltrangliste war er an den Saisonenden jeweils außerhalb der Top 100 platziert, womit der Engländer 2015 erneut seinen Profistatus verlor.

Wenngleich das nun das Ende seiner Bemühungen um eine Profikarriere markierte, blieb Norman ein regelmäßiger Besucher der englischen Amateurturniere. So nahm er in den nächsten Jahren gleich mehrfach an den Turnieren der English Amateur Tour und anderen wichtigen Amateurturnieren teil. So gewann er 2018 das Pink Ribbon und verlor im gleichen Jahr im Finale der English Amateur Championship, nachdem er ein Jahr zuvor noch das entscheidende Spiel der Qualifikation verloren und den Einzug ins Finale verpasst hatte. Nach fast zwanzig Jahre kehrte er bei der Amateurweltmeisterschaft 2018 auch auf die Bühne des internationalen Amateursnooker zurück und kam bis ins Achtelfinale. Gleichzeitig baute sich Norman eine hauptberufliche Existenz als Snookertrainer auf. er war als Betriebsleiter in der South West Snooker Academy in Gloucester angestellt, wo er auch als Cheftrainer fungierte. Diese Anstellung hatte ihn bereits während der letzten Jahre seiner Profikarriere begleitet. Nach der Schließung der Halle 2019 arbeitete er zunächst in einem Einkaufsladen und gab Trainingsstunden in einem Club in Clevedon, ehe ihn der Stratford Sports Club aus Stratford-upon-Avon als Trainer anstellte. Norman hat eine entsprechende Lizenz des professionellen Weltverbandes. Als Spieler nahm er in den 2020ern verstärkt an Ü40-Turnieren bzw. sogenannten "Senior"-Events teil, unter anderem im Rahmen der World Seniors Tour. 2022 wurde er in dieser Altersklasse englischer Meister.

Spielweise
2009 beschrieb die Website Global Snooker Normans Form als "beständig", er schaffe es aber nicht, "den attackierenden Spielstil zu produzieren, der nötig wäre, um die Weltspitze mehr als einmal zu schlagen". Der Autor Elliott West sieht Norman als gutes Beispiel für "Spieler, die Probleme haben, mit der Menge Talent an der Weltspitze mitzuhalten".

Erfolge

Weblinks

 Website von Andrew Norman (englisch)

 Andrew Norman bei WPBSA SnookerScores (englisch)
 Andrew Norman bei Eurosport (englisch)

Einzelnachweise

Snookerspieler (England)
Billardtrainer
Engländer
Brite
Geboren 1980
Mann

Andrew Norman


المِحَثّ  أو الملف الكهربائي  هو عنصر كهربائي لافعّال (passive electric element) يستعمل في الدارة الكهربائية من أجل قدرته على الحث، يُرمز له في الهندسة الكهربائية بالرمز .

نبذة من الأسس

المحث وهو أحد اللبنات الكهربائية أو الإلكترونية أو الدارات الجُزئية التي من شأنها زيادة تدفق سيل التيار في دارة الموصّل.... وهو يُستخدم لتقليل التيار الكهربائي نوعا ما بحيث يتناسب التيار الذي يدخل الجهاز مع معدل صرفه

طريقة عملها:

عندما يمر أي تيار كهربائيّ ما  في لفّة واحدة من السلك () ، فسوف يؤدّي ذلك إلى مقدار معيّن من تدفق مغناطيسي  الذي يسيل من داخل فتحة اللفة و يسيل بشكلِ عموديّ على مساحتها.

وبتغير التيار الكهربائي مع الزمن  يتولد جهداً  ، فتكون لدينا العلاقة:

حيث حرف  يرمز المحاثة.

و إن كان الطيار غير مقيّد على الحراك في لفّة واحدة ، بل يتحرك في  لفة ، ففي معظم الأحيان المحث سيُمَثَّل تطبيقاً من وشيعة . و تلك تُوصف بتدفق مغناطيسي للوشيعة بأكملها الذي يُمَثَّل من رمز  ،

و الوشيعة تتكون من سلك مصنوع من نحاس غالباً ، ولها مواصفات المقاومات.

بغضّ النظر عمّا سبق رُبّما يجد المهندس تسهيل من التعبير

الذي يعطي الوشيعة وزنها في الحسابات بالمتغيّرات العُقدية – مثل  هنا – عندما يكون التيار متناوب في أحوالٍ بعد تضاؤل الاستجابة العابرة من النظام الكهربائي ، و الدارة الكهربائية تحتوي وشيعة أو عدّة وشائع ،

لأنّ التعبير  هو تعبير بسيط جداً . و هو تخيّلي في آن واحد ، فالمهندس الذي يسيطر على الاِنْظِمال (calculus) بالمتغيّرات العُقدية يستفيد من بساطة المعادلات التي يكتسبها عندما يحلل الدارات.

و في التعبير الفوقي يجد القارئ الرموز الآتية:

: المعاوقة العُقدية من المحث (complex impedance of the inductor).

: القيمة المطلقة من المعاوقة العُقدية تبع المحث (absolute value of the complex impedance of the inductor).

: المعاوقة الحقيقية من المحث (real impedance of the inductor).

: مفاعلة المحث (reactance of the inductor).

: الوحدة التخيّلية  التي ترافق الجزء التخيــّــُـلي من متغيّرة عُقدية إن كانت المتغيّرة العُقدية مُنقسَمة إلى جزء حقيقي وإلى جزء تخيــّــُـلي.

و الوحدة التخيّلية  أيضاً ترافق حُجّة المتغيّرة العُقدية (argument of the complex variable) المعطية هنا بالحرف اليوناني  في حالة كتابة المتغيّرة بالكتابة الأُسّيّة.

: التردد الزاوي  .

استخدمات المحث

 تستخدم في المحولات الكهربية (electric transformers)، خاصة لتوفير إيصال مغناطيسي قوي بين طرفي الوشيعة الآولية (primary coil) والوشيعة الثانوية (secondary coil) من المحول.
 تستخدم الكبير منها لتوليد الكهرباء في محطات القوى.
 طُوِرت الوشيعة أو اللولب للاستخدام كعداد للجسيمات الأولية في مصادم الهادرونات الكبير، وفيه العداد الضخم لولب مركب للميون CMS،وهو أضخم ما بُنِيَ حتى الآن من وشائع .

اقرأ أيضا
 محاثة
 محاثة تبادلية
 محاثة مغناطيسية
 ملف كهرومغناطيسي
 دارة الرنين التوافقي
 رنان محث ومكثف
 تخميد
 مرشح إلكتروني (دائرة محث)
 سلك مغناطيسي
 محث مقابل مكثف

صور لبعض المحثات

مراجع

أدوات كهربائية
اختراعات إنجليزية
تخزين طاقة
مكونات كهربائية
مكونات كهرومغناطيسية

محث


Die dänische U-18-Fußballnationalmannschaft vertritt Dänemark bzw. die Dansk Boldspil-Union auf internationaler Ebene.

Teilnahme

Spielberechtigt für die U-18 sind Spieler, die die dänische Staatsbürgerschaft haben und noch nicht 18 Jahre sind.

Weblinks
 http://www.dbu.dk/landshold/ungdomslandshold_herrer/u18-truppen.aspx

U18
U-18-Fußballnationalmannschaft
Fussball U 18

Dänische Fußballnationalmannschaft (U-18-Junioren)


Cumhur Yılmaztürk (* 5. Januar 1990 in Istanbul) ist ein türkischer Fußballspieler in Diensten von İnegölspor.

Karriere

Verein
Yılmaztürk kam im Istanbuler Stadtteil Bakırköy auf die Welt. Hier begann er mit dem Vereinsfußball in der Jugend von Terazidere SK und wechselte ein Jahr später in die Jugend von Galatasaray Istanbul. 2009 unterschrieb er mit Galatasaray seinen ersten Profivertrag, spielte er weiterhin für die Reservemannschaft. Lediglich einmal kam er in einem Süper-Lig-Spiel für das Profiteam zum Einsatz.

Im Sommer 2011 wechselte er zum Zweitligisten Çaykur Rizespor. Hier spielte er in der Hinrunde überwiegend für die Reservemannschaft und spielte ab der Rückrunde für die Profis. In der Saison 2012/13 wurde er mit dem Verein Vizemeister und stieg somit in die Süper Lig auf.

Für die Spielzeit 2013/14 wurde er an den Zweitligisten Kahramanmaraşspor ausgeliehen. Im Sommer 2104 wechselte er zum Drittligisten Altay Izmir.

Erfolge
 Mit Çaykur Rizespor
 Vizemeister der TFF 1. Lig 2012/13 und Aufstieg in die Süper Lig

Weblinks

Fußballspieler (Altay Izmir)
Fußballspieler (Çaykur Rizespor)
Fußballspieler (Galatasaray Istanbul)
Fußballspieler (Kahramanmaraşspor)
Fußballspieler (Gümüşhanespor)
Fußballspieler (Amed SK)
Fußballspieler (Sancaktepe FK)
Fußballspieler (Fethiyespor)
Fußballspieler (İnegölspor)
Türke
Geboren 1990
Mann

Cumhur Yılmaztürk


Viktória Győri-Lukács (født d. 31. oktober 1995 i Budapest, Ungarn) er en ungarsk håndboldspiller som spiller for Győri Audi ETO KC og Ungarns kvindehåndboldlandshold.

Meritter
Nemzeti Bajnokság I:
Vinder: 2015
Magyar Kupa:
Vinder: 2017, 2021
EHF Cup Winners' Cup:
Vinder: 2012

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Ungarn
Håndboldspillere fra Siófok KC
Håndboldspillere fra Győri Audi ETO KC
Håndboldspillere fra Ferencváros TC (håndbold)
Håndboldspillere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Ungarn ved sommer-OL 2020
Personer fra Budapest

Viktória Lukács


Charles-Joseph de Harlez de Deulin (født 21. august 1832 i Liège, død 14. juli 1899 i Louvain) var en belgisk Avestaforsker og sinolog.

de Harlez studerede oprindelig jura og blev 1855 Dr. jur. ved universitetet i Liège, men studerede derefter teologi, lod sig præstevie og helligede sig undervisning og orientalske studier. I 1867 blev han professor i orientalske sprog i Louvain, hvor han virkede til sin død, og hvor han ved sin fine, ædle personlighed og videnskabelige impulser kom til at udøve en vidtrækkende indflydelse. Hans første større værk var en fransk oversættelse af Avesta (3 bind 1875—77), i hvis 2. udgave (1881) han gav en fuldstændig behandling af den avestiske religion, dens oprindelse og udvikling. Han kom derved i skarp modsætning til Darmesteter, med hvem han indvikledes i en heftig polemik.

Af andre værker om Avesta og Zarathustra kan fremhæves Manuel de la langue de l'Avesta (1878, 2. udgave 1881); Manuel du Pehlevi des livres religieux et historiques de la Perse (1880) samt talrige afhandlinger, deriblandt Des origines du Zoroastrisme (Journal asiatique 1879) og Les Aryas et lear première patrie (Revue de linguistique et de philologie comparée, 1880). Gennem hele sin videnskabelige virksomhed blev han inden for belgisk katolicisme grundlæggeren af en ny religionsvidenskabelig retning med hovedorgan i det af ham selv stiftede tidsskrift Le Muséon (fra 1881).

de Harlez opgav imidlertid sine avestiske studier og kastede sig over det gamle Kinas religion og kultur. Også på dette område ydede de Harlez flere fortrinlige afhandlinger og oversættelser: Manuel de la langue Mandchoue (1884), Histoire de l'empire de Kin ou empire d'or: Aisin Gurun-I Suduri Bithe (1887), Le Sia Hio ou morale de la jeunesse avec le commentaire de Tcheu-Siueu (1889), Textes tâoïstes traduites des originaux chinois et commentés (1891), Les religions de la Chine. Aperçu historique et critique (1891). Et af hans sidste arbejder var den banebrydende oversættelse af den vanskelige trylle- og formularbog Yi-King (1897), et af de ældste kinesiske skrifter. Sine sidste år studerede og oversatte de Harlez buddhistiske værker.

Kilder

Sinologer
Iranister
Filologer fra Belgien
Personer fra Liège

Charles de Harlez


Tour of Norway 2018 var den 8. udgave af det norske landevejscykelløb. Løbet foregik i perioden 16. til 20. maj 2018. Løbet var en del af UCI Europe Tour 2018 og var i kategorien 2.HC. Den samlede vinder af løbet blev spanske Eduard Prades fra Euskadi Basque Country-Murias, mens danske Alexander Kamp fra  kom på andenpladsen.

Ryttere og hold

Danske ryttere
Alexander Kamp kørte for
Asbjørn Kragh Andersen kørte for
Niklas Larsen kørte for
Jesper Schultz kørte for
Torkil Veyhe kørte for
Louis Bendixen kørte for Team Coop

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

Resultater

Samlede stilling

Pointkonkurrencen

Bjergkonkurrencen

Ungdomskonkurrencen

Holdkonkurrencen

Eksterne henvisninger

2018
UCI Europe Tour 2018

Tour of Norway 2018


Robert Eugene Richards (February 20, 1926 – February 26, 2023) was an American athlete, minister, and politician. He made three U.S. Olympic Teams in two events: the 1948, 1952, and 1956 Summer Olympics as a pole vaulter and as a decathlete in 1956. He won gold medals in pole vault in both 1952 and 1956, becoming the only male two-time champion in the event in Olympic history.

While still an active athlete, Richards became an ordained minister. He ran for President of the United States in 1984 on the Populist Party ticket.

While Richards is known for his extraordinary athleticism, that led to his appearing for many years on "Wheaties" cereal boxes and as a result, he became the "face" of that cereal for many years, particularly during the 1960s. Such recognition is rarely seen during this millennium.

Athletic career
Richards was the second man to pole vault 15 ft (4.57 m). While a student at the University of Illinois, Richards tied for the national collegiate pole vault title and followed that with 20 national Amateur Athletic Union (AAU) titles, including 17 in the pole vault and three in the decathlon.  The first man to clear 15 feet was Dutch Warmerdam, who set the world record of  in 1942, long before Richards came into his prime.  While Richards was the dominant vaulter of his time, he never set a world record.

Richards later became involved in promoting physical fitness and continued to vault in his later years. He was the first athlete to appear on the front of Wheaties cereal boxes in 1958 (though not the first depicted on all parts of the packaging), and also was the first Wheaties spokesman, setting up the Wheaties Sports Federation, which encouraged participation in Olympic sports. Richards had four sons who were also pole vaulters: Brandon, held the national high school record at 18'2" for fourteen years from 1985; Tom won the CIF California State Meet in 1988; and  Bob Jr. was second in the same meet in 1968 and later in 1973 ranked #7 in the United States.

Richards is the only male two-time Olympic gold medal winner in the pole vault (1952 and 1956), thus he is also the only man to have successfully defended his Olympic title.  He also won a bronze medal in the pole vault at the 1948 summer games. Russian Yelena Isinbayeva is the only other pole vaulter besides Richards to have won three Olympic medals in the pole vault, which she completed in 2012. Richards placed 13th in the decathlon at the 1956 Olympics.

Richards was elected to the U.S. Olympic Hall of Fame in 1983 and the United States National Track and Field Hall of Fame in 1975. As he aged, Richards continued participating in track and field in a variety of events, particularly throwing events.  He was one of the first regular participants in the origins of what now has become Masters athletics.
Richards appeared on the panel game show What's My Line? episode #346 January 20, 1957.

Ministry

Richards was ordained in 1946 as a minister in the Church of the Brethren (which led to his being nicknamed the "Vaulting Vicar" or the "Pole Vaulting Parson"). As future tennis player Billie Jean King's church minister, Richards inspired King. One day, when King was 13 or 14, Richards asked her, "What are you going to do with your life?" She said: "Reverend, I'm going to be the best tennis player in the world." In 1957 the actor Hal Stalmaster played Richards as a teenager in an episode of the ABC anthology series Cavalcade of America.

Political career
In the 1984 United States presidential election, Richards ran for President of the United States on the far-right, white nationalist Populist Party ticket. He and running mate Maureen Salaman earned 66,324 votes.

Personal life
Richards met his first wife, Mary Leah Cline, at Bethany Biblical Seminary in 1946. The couple had three children: Carol, Bobby, and Paul. Richards met his second wife, Vonda Joan "Joni" Beaird, a singer and actress who played Kookie's girlfriend on 77 Sunset Strip, when she auditioned for a role in a film Richards was producing. They wed in 1970, and had three children: Brandon, Tommy, and Tammy. Joni was a gourmet cook and co-business partner with Richards in all of his bussiness interests; she preceded Richards, dying on September 20, 2019.

The family home was on Richards beloved Crossbar Ranch in Santo, Texas. In 2012, Richards and Joni retired to Waco, Texas, where as an enthusiastic golfer he owned Lake Waco Golf Club, and collected low volume classic cars.

Death
Richards died on February 26, 2023, six days after his 97th birthday.

Awards
Richards was inducted as a Laureate of The Lincoln Academy of Illinois and awarded the Order of Lincoln (the State's highest honor) by the Governor of Illinois in 2000 in the area of Sports. Richards is referenced in the ESPN 30 for 30 documentary "Survive and Advance", for the impact he had on former N.C. State coach Jim Valvano. Valvano cites hearing Richards speak when he was a teen and the motivational messages he implored. Richards was inducted into the National Fitness Hall of Fame in 2009 and was inducted into the Texas Track and Field Coaches Association Hall of Fame (Class of 2017).

See also
List of athletes on Wheaties boxes

References

External links

1926 births
2023 deaths
20th-century American politicians
20th-century American far-right politicians
American male pole vaulters
American members of the Church of the Brethren
American Freedom Party politicians
Athletes (track and field) at the 1948 Summer Olympics
Athletes (track and field) at the 1951 Pan American Games
Athletes (track and field) at the 1952 Summer Olympics
Athletes (track and field) at the 1955 Pan American Games
Athletes (track and field) at the 1956 Summer Olympics
Church of the Brethren clergy
Illinois Fighting Illini men's track and field athletes
James E. Sullivan Award recipients
American masters athletes
Medalists at the 1956 Summer Olympics
Medalists at the 1952 Summer Olympics
Medalists at the 1948 Summer Olympics
Olympic bronze medalists for the United States in track and field
Olympic gold medalists for the United States in track and field
Pan American Games gold medalists for the United States
Pan American Games silver medalists for the United States
People from Palo Pinto County, Texas
Populist Party (United States, 1984) politicians
Sportspeople from Champaign, Illinois
Track and field athletes from Illinois
Candidates in the 1984 United States presidential election
Pan American Games medalists in athletics (track and field)
American white supremacists
Medalists at the 1951 Pan American Games
Medalists at the 1955 Pan American Games
 American Masters Athlete that competed in Olympics

Bob Richards


Marija od Avesnesa (fra. Marie d'Avesnes, eng. Mary of Avesnes; 1280. – 1354.) bila je francuska plemkinja, grofica Clermont-en-Beauvaisisa te vojvotkinja Bourbona kao jedina zakonita supruga vojvode Luja I. Velikoga. Njezini roditelji su bili Ivan II. Holandski i njegova supruga, Filipa Luksemburška, kći grofa Henrika V. Plavokosog.

Djeca
Petar I. Burbonski
Filip
Jakov
Jakov I. od La Marchea
Ivana (1312. – 1402.)
Margareta
Beatrica Burbonska, kraljica Češke
Marija Burbonska, kneginja Ahaje

Izvori i bilješke

Francusko plemstvo
Burbonci
Grofovi Clermont-en-Beauvaisisa

Marija od Avesnesa (1280.–1354.)


Svijet

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

 Nobelova nagrada za kemiju:

Rođenja

 6. travnja: Feodor Lynen, njemački biokemičar († )

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Kemija u 1911.


Edgar Martínez (Nueva York, 2 de enero de 1963) apodado "Gar" y "Papi", es un exbeisbolista de las Grandes Ligas y bateador estadounidense de ascendencia puertorriqueña. Pasó los 18 años de toda su carrera de Grandes Ligas con los Marineros de Seattle.

Es primo de Carmelo Martínez. El 22 de enero de 2019 fue elegido al Salón de la Fama de Cooperstown con el 85,4% de los votos.

Carrera profesional
El 19 de diciembre de 1982, los Marineros de Seattle ficharon a Martínez en un contrato de ligas menores. Martínez abrió camino a través del sistema de ligas menores de los Marineros, haciendo paradas contra Chattanooga Lookouts y Calgary Cannons. Martínez hizo su debut en Grandes Ligas el 12 de septiembre de 1987, y se convirtió en un fijo en la alineación de los Marineros en 1990, en sustitución de Jim Presley en la tercera base. Comenzó su carrera como tercera base y ganó un título de bateo de la Liga Americana en 1992, pero luego se rompió el tendón de la corva durante un partido de exhibición en el BC Place Stadium de Vancouver, en una costura descomprimida en el césped entre la primera y la segunda, justo antes de la temporada de 1993, y nunca se recuperó totalmente.

Martínez se convirtió en un bateador designado a tiempo completo en 1995, después de perderse la temporada de 1994 por las lesiones. Hasta la fecha, es el único bateador designado que ha ganado un título de bateo, ganando en 1995 con un promedio de 356.

El 9 de agosto de 2004, Martínez anunció su retiro, al final de la temporada. Martínez dijo lo siguiente sobre su elección de carrera y retirarse en Seattle:

Es duro, muy duro, siento en mi mente y mi corazón el deseo de seguir jugando. Pero mi cuerpo está diciendo algo diferente, así que siento que esta es una buena decisión.
Edgar Martínez, The Seattle Times: 10 de agosto de 2004

El 22 de enero de 2019 fue elegido al Salón de la Fama en Cooperstown con el 85,4% de los votos.

Enlaces externos

 Seattle Weekly artículo
 Profile at Baseball Page
 Página en la biblioteca de béisbol
 Branded Solutions
 Bound for Cooperstown - Edgar Martinez #11, Designated hitter.

Referencias

Beisbolistas de Estados Unidos
Deportistas de Nueva York
Beisbolistas de Seattle Mariners

Edgar Martínez


Die Autobahn Nanning–Youyiguan oder Nanyou-Autobahn (), chin. Abk. G7211, ist eine regionale Autobahn im Autonomen Gebiet Guangxi im Süden Chinas. Die 193 km lange Autobahn zweigt bei Nanning von den Autobahnen G72, G75 und G80 ab und führt zunächst auf dem Autobahnring der Stadt G7201 in südlicher und westlicher Richtung. Anschließend führt sie in südwestlicher Richtung über Chongzuo nach Youyiguan ("Freundschaftspass") an der Grenze zu Vietnam.

Einzelnachweise

Autobahn in der Volksrepublik China
Straße in Asien
Straße in Guangxi

Autobahn Nanning–Youyiguan


Vertikalni lansirni sustav (VLS) napredni je sustav za držanje i ispaljivanje projektila na pokretnim pomorskim platformama, kao što su brodovi i podmornice. Svaki vertikalni lansirni sustav sastoji se od određenog broja ćelija koje mogu držati jedan ili više projektila spremnih za ispaljivanje. Tipično, svaka ćelija može držati niz različitih tipova projektila, dopuštajući brodu fleksibilnost da utovari najbolje za određenu misiju. Nadalje, kada se razviju nove rakete, one se obično postavljaju na postojeće vertikalne lansirne sustave, omogućujući postojećim brodovima da koriste nove tipove raketa bez skupih preinaka. Kada se izda naredba, projektil leti ravno prema gore dovoljno daleko od ćelije i broda, a zatim se okreće na željenu putanju.

VLS omogućuje površinskim beodovima da imaju veći broj oružja spremnih za paljbu u bilo kojem trenutku u usporedbi sa starijim lansirnim sustavima kao što su jednokraki lanseri Mark 13 i dvokraki Mark 26, koji su se punili straga iz spremnika ispod glavne paluba. Uz veću spremnost za paljbu VLS je puno tolerantniji i pouzdaniji od prethodnih sustava te ima manji radarski udarni presjek (RCS, za radar cross section). Američka mornarica sada se oslanja isključivo na VLS za svoje razarače i krstarice s navođenim projektilima.

Najrasprostranjeniji vertikalni lansirni sustav na svijetu je Mark 41, koji je razvila Mornarica Sjedinjenih Država. Više od 11 000 raketnih ćelija Mark 41 VLS isporučeno je ili naručeno za korištenje na 186 brodova u 19 klasa i u 11 mornarica diljem svijeta. Ovaj sustav trenutno služi američkoj mornarici, kao i australskoj, danskoj, nizozemskoj, njemačkoj, japanskoj, novozelandskoj, norveškoj, južnokorejskoj, španjolskoj i turskoj mornarici, dok su drugi poput grčke mornarice preferirali sličan sustav, Mark 48.

Na razaraču klase Zumwalt koristi se napredni sustav vertikalnog lansiranja Mark 57. Stariji sustavi Mark 13 i Mark 26 ostaju u službi na brodovima koji su prodani drugim zemljama kao što su Tajvan i Poljska.

Kada se instalira na SSN (napadnu podmornicu na nuklearni pogon), VLS omogućuje korištenje većeg broja raznovrsnog oružja u usporedbi s upotrebom samo torpednih cijevi.

Vrste lansiranja
Sustav okomitog lansiranja može biti ili s vrućim lansiranjem, pri kojem se projektil upali u ćeliji, ili hladno lansiranje, gdje se projektil izbacuje plinom koji proizvodi plinski generator koji nije dio samog projektila, poslije čega se upali i sam projektil. »Hladno« znači relativno hladno u usporedbi s ispušnim plinovima raketnih motora. Sustav za vruće lansiranje ne zahtijeva mehanizam za izbacivanje, ali zahtijeva neki način disipacije ispušnih plinova i topline projektila dok napušta ćeliju. Ako se projektil zapali u ćeliji bez mehanizma za izbacivanje, ćelija mora izdržati ogromnu stvorenu toplinu da se ne bi zapalili projektili u susjednim ćelijama.

Vruće lansiranje
Prednost sustava za vruće lansiranje je u tome što se projektil izbacuje iz lansirne ćelije pomoću vlastitog motora, što eliminira potrebu za posebnim sustavom za izbacivanje projektila iz lansirne cijevi. Ovo čini sustav za vruće lansiranje relativno laganim, malim i ekonomičnim za razvoj i proizvodnju, osobito kada je dizajniran za manje projektile. Potencijalni nedostatak je to što bi projektil koji ne radi mogao uništiti lansirnu cijev. Američki površinski brodski VLS-ovi imaju raketne ćelije raspoređene u rešetku s jednim poklopcem po ćeliji i sustavi su za "vruće lansiranje". Motor se pali unutar ćelije tijekom lansiranja i stoga je potreban način za odzračivanje ispušnih plinova rakete. Francuska, Italija i Britanija koriste sličan sustav Sylver s vrućim lansiranjem u PAAMS-u.

Hladno lansiranje
Prednost sustava hladnog lansiranja je u njegovoj sigurnosti: ako dođe do kvara motora rakete tijekom lansiranja, sustav hladnog lansiranja može izbaciti projektil, smanjujući ili eliminirajući prijetnju. Iz tog razloga, ruski VLS-ovi često su konstruirani s nagibom tako da projektil u kvaru sleti u vodu umjesto na palubu broda. Kako veličina projektila raste, povećavaju se prednosti hladnog izbacivanja. Iznad određene veličine, pojačivač (booster) projektila ne može se sigurno zapaliti unutar granica trupa broda. Većina modernih interkontinentalnih balističkih projektial i podmorničkih balističkih projektila lansiraju se hladno. Rusija proizvodi i rešetkaste sustave i revolverski sustav s više od jednog projektila po poklopcu za svoj sustav hladnog lansiranja. Rusija također koristi sustav hladnog lansiranja za neke od svojih raketnih sustava s vertikalnim lansiranjem, npr. raketni sustav Tor.

Koncentrični spremnici za lansiranje
Stariji ratni brodovi Mornarice kineske narodnooslobodilačke vojske koriste sustav za lansiranje s koncentrično postavljenim spremnicima koji mogu lansirati i toplom i hladnom metodom, na razaraču tipa 052D i razaraču tipa 055. Univerzalni lansirni sustav nudi se za izvoz.

Stariji kineski brodovi imaju jedan sustav lansiranja: razarači klase 052C, na primjer, koriste sustav hladnog lansiranja, a fregate klase 054A sustav za vruće lansiranje.

Izvori

Pomorsko oružje
Vojna oprema

Vertikalni lansirni sustav


Taşburun, Kahramanmaraş ilinin Elbistan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin eski adı Ketizmen olup hala halk Ketizmen adını kullanmaktadır.

Coğrafya
Kahramanmaraş iline 165 km, Elbistan ilçesinin güney yönünde olup Güblüce, Akpınar ve Ekinözü istikametinde elbistana 5 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yerelnet

Elbistan'ın mahalleleri

Taşburun, Elbistan


වෙස්ට්මිනිස්ටර් පාර්ලිමේන්තු සම්ප්‍රදායයෙහි, පසුපෙළ මන්ත්‍රීවරයෙක්  යනු රජයෙහි නිලයක් නොදරන  අතරම විරුද්ධ පක්ෂයෙහි ඉදිරි පෙළ නියෝජිතයෙක්ද නොවමින්, එය වෙනුවට පාර්ලිමේන්තුවෙහි සාමාන්‍ය සාමාජිකයෙක් වන්නාවූ පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රීවරයෙක් (පාම) හෝ ව්‍යවස්ථා සම්පාදකයෙකි. මෙම පදය 1855 වසරෙහි සිට යෙදෙන්නකි. මෙම පදය ව්‍යුත්පන්න වී ඇත්තේ බ්‍රිතාන්‍ය මහජන මන්ත්‍රී මණ්ඩලය	 තුල ඔවුන් භෞතික වශයෙන් ඉදිරි පෙළට පසු පසින් අසුන් ගන්නා හෙයිනි. උසස් නිලයක් එතෙක් ලැබී නොමැති නව පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රීවරයෙක් වීම, ජ්‍යෙෂ්ඨ මන්ත්‍රීවරයෙක් වුවද රජයෙන් පහත හෙලනු ලැබීම, කිසියම් හේතුවක් නිසා අමාත්‍ය මණ්ඩලයෙහි හෝ විපක්ෂ ඡායා අමාත්‍ය මණ්ඩලයෙහි හෝ අසුන් ගැනීමට තෝරා නොගැනීම හෝ, අවධානයට ලක් නොවෙමින් පසුබිමෙහි සිට බලපෑම් කිරීමට රිසි වීම යනු හේතුන් විසින් යමෙකු පසු පෙළ මන්ත්‍රීවරයෙක් වීම සිදු විය හැකිය.

පසුපෙළ මන්ත්‍රීවරයා


El Santísimo Cristo del Perdón es una imagen de Jesucristo cautivo o maniatado, perteneciente al grupo escultórico de La Negación de San Pedro realizado en 1821 por el escultor Fernando Estévez de Salas para la Parroquia Matriz de El Salvador de Santa Cruz de La Palma.

La relación de Estévez con La Palma

El sacerdote palmero D. Manuel Díaz Hernández (1774-1863), una de las personalidades más interesantes de Canarias en su época por su talante liberal y sus inquietudes artísticas, tuvo que refugiarse en Tenerife por enemistades políticas. Precisamente es en La Orotava donde el sacerdote y artista palmero conoce al escultor Fernando Estévez, quien le instruye en técnicas de escultura. La amistad entre ambos y la afinidad artística que hacía de ese clérigo un gran admirador del orotavense hace que Manuel Díaz le encargara al maestro algunas de las piezas más bellas salidas de su gubia.

La imagen del Redentor

La imagen del Santísimo Cristo fue encargada y costeada por el propio sacerdote, siendo la primera obra de Estévez en llegar a La Palma. Fue realizada en 1821 para la cofradía de San Pedro, que había sido fundada por el clero en el año 1661
La imagen presenta a Cristo de pie, maniatado en su prendimiento, de 1.60 m de altura y concebida bajo los cánones ideales griegos, donde lo más destacado de la imagen es el cuidado tallado de su rostro, que posee una suavidad que comunica a los fieles la serenidad del Maestro ante la negativa de su discípulo. Aunque no por ello se ha de infravalorar el resto de la obra que, como dice Fuentes Pérez, recuerda a un "atleta griego" y añade que "de pie, con las manos atadas, mira plácidamente a su discípulo arrepentido. El rostro del Redentor, magistralmente tallado, contiene una fuerza espiritual poco común en la imaginería religiosa". También Acosta Felipe explicaba que "sus manos atadas y la soga denuncian que está preso, pero nunca una mirada ha sido más libre".

Este grupo escultórico ha sido considerado por muchos historiadores del arte como la obra cumbre del escultor orotavense, rivalizando dicho título con las imágenes del Nazareno, también de la capital palmera, y con el San Pedro Apóstol de la Parroquia de Ntra. Sra. de la Concepción de La Orotava.

La Leyenda

Existe una curiosa leyenda muy antigua que se ha transmitido hasta la actualidad y que narra que, estando Estévez en su taller contemplando la imagen del Cristo, dando los últimos retoques a su obra ya acabada, se sintió desfallecer al mismo tiempo que sintió una voz atronadora en su interior que le dijo: "¿Dónde me has visto que tan bien me has igualado?"

La imagen del Apóstol

La bella esfigie de San Pedro Penitente fue realizada en 1822, un año más tarde que el Cristo, según explica una carta enviada por el maestro a D. Francisco de Lugo y Viña, natural y vecino de Santa Cruz de La Palma, fechada el 28 de julio de 1821, en la que se establecía un contrato para realizar con la máxima celeridad posible la talla de "San Pedro". Más tarde, en otra carta fechada el 28 de diciembre de 1821, el artista, que por alguna razón no pudo concluir este trabajo que había empezado en el verano, dice "procurare hacer lo más pronto que me sea posible la cabeza y manos qu. en ella me encarga no reparando en los dies pes qu. se rebajaron del primer precio…". En el dorso de esta misiva aparecen consignados otros gastos relativos a la talla: "Por otra ps. tres y medio rrta. costo del cajón y conducción de la Villa de la Orotava a esta Ciudad… por dos ps. gastos en acomodar la nueva cabeza y manos del cuerpo antiguo … suman 5 ps. 3 rta. 3 qs. corrientes."

La talla pudo procesionar, ya finalizada, en la Semana Santa de 1822, tal y como se explica en las páginas relativas a la Cofradía de San Pedro, localizadas en el Archivo Parroquial.
El apóstol se muestra arrodillado, con las manos entrecruzadas y mirando abatido a Cristo. La postura responde al modelo tradicional de la representación del apóstol en el paso de La Negración. Un modelo iconográfico con el que Estévez estuvo en contacto desde su formación, pues la La Concepción de La Orotava contaba desde mediados del  con una talla atribuida a Sebastián Fernández Méndez "el joven", pieza en la que el mismo Estévez intervendría.

Fuentes Pérez concluye su estudio sobre esta magistral imagen, de calidad artística insuperable, exponiendo que «su cara envejecida y angustiada por haber negado a su maestro, contrasta en gran hermosura con la figura paciente y amable de Jesús. Los detalles minuciosos de la cabeza y de las manos entrecruzadas recuerdan sobremanera a las esculturas procesionales sevillanas». Un rostro en el que aparece su ya conocida melancolía.

La procesión y la primitiva Cofradía de San Pedro

El paso de la Negación de San Pedro comenzó a procesionar en la Semana Santa de 1822, aunque el paso ya existía desde 1719. La cofradía de San Pedro fue fundada el 7 de noviembre de 1661. Dicha cofradía acogía en su seno a todo el clero de la capital palmera, siendo los propios sacerdotes los que portaban el trono y las cruces y estandartes procesionales. Por este motivo se llegó a denominar durante mucho tiempo como "la procesión del clero" Sin embargo, la Cofradía fue disuelta en 1866 por existir en ella solamente siete presbíteros.

El ya mencionado sacerdote D. Manuel Díaz, Beneficiado Rector de El Salvador, y don Cristóbal Fierro y Sotomayor, Comisario del Tribunal de la Inquisición, ambos miembros de dicha cofradía, y don José Antonio Valcárcel y Herrera-Leiva, consiguieron en 1819 la licencia para cambiar la ubicación de las primitivas imágenes desde la parte de debajo del coro a la capilla situada en la cabecera de la nave del Evangelio.
Así, entre las reformas se llevó a cabo, por iniciativa de D. Manuel Díaz, la renovación de las imágenes de la Cofradía entre los años 1821 y 1822 para adaptarlas a los nuevas ideas ilustradas.

El paso de la Negación de San Pedro procesionaba en la noche del Martes Santo hasta 1957, que se traslada al Lunes Santo por haberse adquirido un nuevo paso compuesto por el Señor atado a la Columna y Ntra. Sra. de la Esperanza.
En la Semana Santa de la capital palmera fue muy común la interpretación de motetes durante las procesiones. Al majestuoso paso del "Cristo del Perdón" le correspondía el escrito por el sacerdote Manuel Díaz, Et recordatus est Petrus ("Y recordó Pedro"):

Et recordatus est Petrus verba Jesu qui diserta:
'Priusquam gallus cantet ter me negabis…

La Cofradía en la actualidad

La Cofradía
La Cofradía del Cristo Preso y las Lágrimas de San Pedro, también conocida como Cofradía del Señor del Perdón, se fundó el 22 de noviembre de 1992, con el fin de suplir de forma desinteresada y organizada el vacío que existía en el orden procesional de la Parroquia de EL Salvador. Actualmente es la encargada de la organización del cortejo procesional el Lunes Santo y otras celebraciones de la parroquia.

La banda de Cornetas y Tambores
En 2001 se crea la Banda de Cornetas y Tambores de la Cofradía del Señor del Perdón,  procesionando por primera vez en la noche del Lunes Santo, de la Semana Santa de 2002, haciéndolo ininterrumpidamente en las restantes Semanas Santas hasta la actualidad.

De esta manera, es la única Cofradía que cuenta con su propia banda de Cornetas y tambores en la Semana Santa de Santa Cruz de La Palma, y que está compuesta por 14 miembros, de los cuales, seis tocan cornetas (do y si bemol) y los ocho restantes tocan los siguientes instrumentos: una caja, cuatro tambores, dos timbales redoblantes y un bombo. Las galas que ornamentan los tambores y cornetas son de color granate rematadas con galón dorado y con el escudo de la Cofradía en el centro de las mismas. En cuanto a la vestimenta es la del propio hábito de la Cofradía.

La Coral

En el año 2002 se crea la Coral de Voces Graves Santísimo Cristo del Perdón con el fin de solemnizar la celebración del Lunes Santo. Con el paso de los años, la Coral fue consolidándose, llegando a prestar los servicios en diversas festividades celebradas en la Parroquia de EL Salvador y fuera de ella, como en las Novenas dedicadas a Nuestra Señora de las Nieves o la Solemnidad de la Inmaculada Concepción del municipio de Breña Alta, entre otras

Referencias

Véase también
 Fernando Estévez
 El Nazareno de Fernando Estévez
 Escultura neoclásica

Advocaciones de Cristo en Canarias
Arte de Canarias
Arte Sacro de la Diócesis de San Cristóbal de La Laguna
Cultura de la provincia de Santa Cruz de Tenerife
Santa Cruz de La Palma
Semana Santa en Santa Cruz de La Palma
Esculturas de Jesucristo en España

Santísimo Cristo del Perdón (Santa Cruz de La Palma)


Henry Manvers Pierrepont (18 March 1780 – 10 November 1851) was an English diplomat. He served as Envoy to the Court of Sweden from 1804 to 1807.

Background
Pierrepont was the third son of Charles Pierrepont, 1st Earl Manvers, by Anne, daughter of William Mills, of Richmond, Surrey. Evelyn Pierrepont and Charles Pierrepont, 2nd Earl Manvers, were his elder brothers.

Diplomatic career
Pierrepont was Envoy to the Court of Sweden from 1804 to 1807. He was sworn of the Privy Council in 1807.

Family
Pierrepont married Lady Sophia Cecil, daughter of Henry Cecil, 1st Marquess of Exeter, in 1818. They lived at Conholt Park, Wiltshire. Their daughter Augusta Sophia Anne Pierrepont married Major-General Lord Charles Wellesley. Through her, Pierrepont is the maternal grandfather of Henry Wellesley, 3rd Duke of Wellington and Arthur Wellesley, 4th Duke of Wellington. Lady Sophia died in 1823. Pierrepont died in November 1851, aged 71. His memorial is in St. Edmund's Church, Holme Pierrepont.

References

1780 births
1851 deaths
Members of the Privy Council of the United Kingdom
Younger sons of earls
Ambassadors of the United Kingdom to Sweden
Henry

Henry Pierrepont (diplomat)


Grof Marin Bundić (Bonda), (Dubrovnik, 9. siječnja 1840. – Beč, 24. ožujka 1902.), bio hrvatski političar iz Dalmacije.

Životopis

Pohađao je školu u Dubrovniku, a potom diplomirao pravo i doktorirao na Sveučilištu u Beču. Godine 1864. pridružio se lokalnoj upravi u Zadru kao službenik. Od 1868. do 1869. radio je kao tajnik dalmatinskog guvernera Wagnera, a zatim je radio u financijskoj upravi u Splitu.

Bio je aktivan i u politici. Sjedio je kao član Carskog vijeća (nacionalnog parlamenta). Pridružio joj se na prvim izravnim izborima 1873. godine. Predstavljao je kuriju seoskih zajednica u Dalmaciji, dubrovačkom okrugu, Korčuli itd. Prisegao je 5. studenog 1873. godine. U bečki parlament vratio se nakon duge pauze na izborima 1891. godine, ovaj put pod kurijom s najviše poreza u Dalmaciji. 1873. godine bio je naveden kao grof Marino Bond, češki komornik i glavni financijski direktor, u stanu Trento .

On je pripadao političkoj struji dalmatinske autonomisti, tzv autonomaši, koji promiče multietničku dalmatinski identitet i ostali povezani s talijanskom kulturnom krugu. Bio je član autonomaških udruga u Zadru i Dubrovniku. 1878. bio je član lijevog parlamentarnog kluba pri Carskom vijeću. 1889. potpisuje poziv za dubrovačku podružnicu Srpske stranke prije izbora za Dalmatinski sabor. Godine 1891. pridružio se Carskom vijeću koalicije autonomaša i Srba.

Otac mu je bio političar, Orsat Bonda (1812. – 1874.).

Izvori

Hrvatski političari do 1918.
Političari do 1914.
Austrijski političari

Marin Bundić


"The Greatest" este un cântec al interpretei australiane Sia Furler relalizat în colaborare cu Kendrick Lamar. Acesta a fost lansat la data de 6 septembrie 2016 ca al șaselea extras pe single de pe versiunea deluxe al celui de-al șaptelea album de studio, This Is Acting.

Videoclip
Videoclipul muzical a fost publicat în aceași zi cu publicarea discului single pe canalul Vevo al interpretei, acesta a fost regizat de către Sia și Daniel Askill. Coreografia a fost făcută de către Ryan Heffington, iar în videoclip dansează un număr de 49 de dansatori, printre care și Maddie Ziegler care a contribuit pentru videoclipurile precedente de la "Chandelier", "Elastic Heart", "Big Girls Cry" și "Cheap Thrills". Ziegler este văzută tristă și în lacrimi, cu o fața pictată în culorile curcubeului, iar apoi dansând împreună cu cei 49 dansatori. Videoclipul a fost realizat în memoria victimelor al Atentatului din Orlando.

Clasamente

Certificări

Note
 reprezintă "disc de platină";
 reprezintă "disc de aur";
 reprezintă "disc de argint";

Refreințe

Sia
Discuri single
Discuri single din 2016

The Greatest


Atanas Kossev (født 10. marts 1934 i Rousse, Bulgarien - død 7. februar 2021) var en bulgarsk komponist, dirigent og producent.

Kossev studerede komposition på The Pancho Vladigerov State Academy of Music. Han har skrevet en symfoni, orkesterværker, kammermusik, scenemusik, korværker, en opera, balletmusik, musicals, koncerter etc. Han var grundlægger og dirigent for det første ungdoms symfoniorkester i sin fødeby Rousse. Kossev var også producent på både bulgarsk tv og radio.

Udvalgte værker

 Symfoni "1300" (1981) - for orkester
 Klaverkoncert (1984) - for klaver og orkester
 Koncert (1999) - for orkester
 "Klagesang" (1988) - for kor

Kilde
 Om Atanas Kossev på www.ubc-bg.com
 Om Atanas Kossev på www.musicweb-international.com

Komponister fra Bulgarien
Dirigenter
Producenter

Atanas Kossev


OPC may refer to:

Architecture and engineering
 Optical proximity correction
 Ordinary Portland cement
 Organic Photo Conductor, an element used for, among other applications, photocopier and laser printer drums.

Computing
 Open Packaging Conventions, a container-file technology created by Microsoft to store a combination of XML and non-XML files
 Open Platform Communications (formerly "OLE for Process Control")
 OPC Foundation, a related consortium
 Operations Planning and Control, from Tivoli Software, known as IBM Tivoli Workload Scheduler
 Optimized Power Control, a method to adjust laser power when writing optical media.
 Other peoples' computers, reference to privacy issues of cloud computing data being on somebody else's computer rather than your own and potential security issues.

Medicine and natural sciences
 Ocean Prediction Center
 Oligodendrocyte precursor cell
 Oligomeric proanthocyanidin
 Oropharyngeal cancer

Social matters, politics and government
Obama Presidential Center
 (Federal) Office for the Protection of the Constitution, a translation of the German name Bundesamt für Verfassungsschutz
 Office of Policy Coordination, a secret U.S. government unit, 1948–1952
 Office of the Parliamentary Counsel (United Kingdom)
 Office of the Privacy Commissioner of Canada
 Online Party of Canada
 Ontario Progressive Conservative Party, Conservative political party in the province of Ontario
 Oodua Peoples Congress, militant Yoruba nationalist organization situated in Nigeria
 Organisation pour la prévention de la cécité (Organisation for the Prevention of Blindness), a French blindness charity working in Africa
 Orthodox Presbyterian Church, a confessional Reformed Christian denomination
 Ottawa People's Commission on the Convoy Occupation, Ontario, Canada
 Overseas Press Club, a journalists' organization in New York City
 Overdose prevention centers, otherwise known as Supervised injection sites

Other
 O-Pee-Chee, a Canadian sports card company
 Ontario Pioneer Camp, in Huntsville, Ontario, Canada
 Ontario Police College
 Opel Performance Center, a division of car manufacturer Opel
 Optional Payment Charge, a surcharge applied when paying by credit card for airline flights

OPC


În fizică, lungimea Planck, notată , este o unitate de lungime, egală cu  metri. Este o unitate de bază în sistemul de unități Planck, dezvoltată de fizicianul Max Planck. Lungimea Planck poate fi definită din trei constante fizice fundamentale: viteza luminii în vid, constanta Planck, și constanta gravitațională.

Valoarea
Lungimea Planck  este definită ca:

unde:

c = viteza luminii în vid,

G este constanta gravitațională,

ħ este constanta Planck redusă.

Cele două cifre delimitate prin paranteze reprezintă standardul de eroare estimat, asociat cu valoarea numerică raportată.Lungimea Planck este de aproximativ 10−20 de ori diametrul unui proton.
Acesta poate fi definit folosind raza ipoteticei Particule Planck.

Măsurarea lungimii Planck
În 2017 a fost sugerat de către E. Haug că lungimea Planck pot fi măsurate indirect, independent de orice cunoaștere constantei gravitaționale a lui Newton, de exemplu, utilizarea unui Aparat Cavendish. Mai mult, se pare ca eroarea în cazul măsurării lungimii Planck, trebuie să fie exact jumătate din eroarea de măsurare a constantei gravitaționale a lui Newton. Care este eroarea măsurată în procente, de asemenea cunoscută ca incertitudinea relativă standard. Acest lucru este în conformitate cuincertitudinea standard relativă raportată de către NIST, care pentru constanta gravitațională este de  și pentru lungimea Planck este de .

Istoric
În 1899 Max Planck a sugerat că a existat unele unități fundamentale naturale pentru lungime, masă, timp și energie. Aceste sunt derivate folosind analiza dimensională, folosind doar constanta gravitațională a lui Newton, viteza luminii și constanta Planck. Unitățile naturale pe care el le-a derivat mai târziu, au devenit cunoscute sub numele de "lungimea Planck", "masa Planck", "timpul Planck" și "energia Planck".

Semnificația teoretică
Lungimea Planck este scara la care efectele cuantice ale gravitației se consideră că încep să fie evidente, caz în care analiza interacțiunilor are nevoie de o teorie a gravitației cuantice. Aria Planck reprezintă cu cât se mărește suprafața unei găuri neagre, atunci când gaura neagră înghite un bit de informație.

Lungimea Planck este uneori greșit înțeleasă ca fiind lungimea minimă spațiu-timp, dar acest lucru nu este acceptat de către fizica convențională, deoarece acest lucru ar necesita încălcarea sau modificarea Simetriei Lorentz. Cu toate acestea, anumite teorii cum este cea a gravitației cuantice în buclă, încearcă să stabilească o lungime minimă pe scara lungimii Planck, deși nu neapărat lungimea Planck în sine, sau încearcă să stabilească lungimea Planck ca fiind o constantă observator, cunoscută sub numele de relativitate specială dublă.[necesită citare]

Corzile din teoria coardelor sunt modelate pentru a fi la dimensiunea lungimii Planck. În teoriile dimensiunilor extralargi, lungimea Planck nu are nici o semnificație fizică fundamentală, iar efectele gravitaționale cuantice apar la alte scale.[necesită citare]

Lungimea Planck și geometria Euclidiană
Câmpul gravitațional realizează oscilații de punct-zero, iar geometria asociată acestuia oscilează de asemenea. Raportul dintre circumferință și rază, variază în jurul valorii Euclidiene. Cu cât este mai mică scala, cu atât este mai mare deviația de la Geometria Euclidiană. Să estimăm lungimea de undă a oscilațiilor gravitaționale de punct zero, la care geometria devine complet diferită de cea Euclidiană. Gradul de deviere  a geometriei față de geometria Euclidiană, în câmp gravitațional este dterminată de raportul dintre potențialul gravitațional  și pătratul vitezei luminii : . Când , geometria este inclusă în geometria Euclidiană; pentru , toate similitudinile dispar. Energia oscilației scalei  este egală cu  (unde  reprezintă frecvența oscilații). Potențialul gravitational creat de masa, la această lungime, este , unde  este constanta universală a gravitației. Pe  trebuie să-l înlocuim cu o masă, care conform Formulei lui Einstein, corespunde energiei  (unde ). Obținem . Împărțind această expresie la , obținem valoare deviației . Făcând , aflăm lungimea la care geometria Euclidiană este complet distorsionată. Aceasta este egală cu lungimea Planck: .

După cum s-a observat în  "pentru regiunea spațiotemporară cu dimensiunea  Christoffel  este de ordinul , și incertitudinea tensorului metric  este de ordinul . Dacă  este o lungime macroscopică, limitările cuantice sunt fantastic de mici și pot fi neglijate, chiar și la scară atomică. Dacă valoarea  este comparabilă cu , atunci menținerea conceptului anterior de spațiu, devine din ce în ce mai dificil, iar influența micro-curburilor devine evidentă". Aici apare spuma cuantică. Spuma cuantică constă din găuri de vierme și mici găuri negre, de 10-20 de ori mai mici decât un proton. S-a arătat în  că micro găurile negre (spuma cuantică), este din punct de vedere energetic mult mai avantajoasă în spațiul tridimensional. Aceasta, cel mai probabil, predetermină tridimensionalitatea spațiului observat.

Vizualizare
Dimensiunea lungimii Planck poate fi vizualizată după cum urmează: dacă o particulă sau un punct de aproximativ 0.005 mm (care este de aceeași mărime ca un bob de nisip fin) este mărită în dimensiune pentru a fi la fel de mare ca universul observabil, atunci, în acel univers cu dimensiunea unui "punct", lungimea Planck ar fi cam de dimensiunea unui punct real de 0.005 mm. Cu alte cuvinte, un punct de 0.005 mm este la jumătatea distanței dintre lungimea Planck și dimensiunea universului observabil pe o scară logaritmică. Acestea fiind spuse, încercarea de a vizualiza la o scară arbitrară un punct de 0.005 mm este doar un punct de joncțiune. Cu nici un cadru fix de referință pentru timp sau spațiu, în care unitățile spațiale se contractă spre secțiuni spațiale infinit de mici, iar timpul se intinde spre infinit, scara se descompune. Invers, când spațiul este întins și timp este comprimat, scara se reglează alt mod, în conformitate cu raportul  (transformare Lorentz).

Vezi și,

 Fock–Lorentz symmetry
 Orders of magnitude (length)
 Planck energy
 Planck mass
 Planck epoch
 Planck temperature
 Planck time

Note

Bibliografie

External links

(ajutor)

Unități de lungime

Lungime Planck


Horst Schütz (født 8. maj 1951 i Kandel) er en tysk forhenværende cykelrytter. Hans foretrukne disciplin var banecykling, hvor han har vundet guldmedaljer ved VM og nationale mesterskaber. Han havde også en mindre karriere på landevej.

Han stillede til start i 126 seksdagesløb, hvor det blev til fire sejre. Ved Københavns seksdagesløb er det kun blevet til én tredjeplads i 1980 sammen med makker Roman Hermann.

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Tyskland

Horst Schütz


Live in LBC & Diamonds in the Rough este primul DVD live și album de compilație al trupei de heavy metal Avenged Sevenfold. A fost lansat la 16 septembrie 2008 de casa de discuri Warner Bros. Records. DVD-ul live prezintă lansarea albumului la 10 aprilie 2008, la Long Beach Arena, unde se petrecea turneul Rockstar Taste of Chaos, în timp ce CD-ul conținea înainte de lansare versiunile B care au fost înregistrate în timpul producției de Avenged Sevenfold. Albumul conține și un cover al melodiei Walk a formației Pantera, și alte materiale care nu mai fuseseră lansate.

Lista cântecelor
 Intro - 0:56
 Critical Acclaim - 6:06
 Second Heartbeat (abridged) - 5:07
 Afterlife - 7:33
 Beast and the Harlot - 6:00
 Scream - 6:24
 Seize the Day - 7:55
 Walk (abreviat și membru de la audiență pe vocal) (Pantera cover) - 2:12
 Bat Country - 6:01
 Almost Easy - 5:38
 Gunslinger - 4:30
 Unholy Confessions - 7:25
 A Little Piece of Heaven - 10:56

Albume din 2008

Live in the LBC & Diamonds in the Rough


Olaylar
 1915 - Birinci Kirte Muharebesi başladı.
 1916 - Kût'ül-Amâre bölgesinde 5 aydır kuşatma altında bulunan İngiliz birlikleri teslim oldular.
 1920 - İstanbul Hükümeti, Anadolu'da saltanatı devam ettirmek amacıyla Anadolu Fevkalade Müfettiş-i Umumiliği'ni yayınladı.
 1920 - Azerbaycan, Sovyetler Birliği'ne katıldı. (1991'de tekrar ayrılmıştır.)
 1935 - Hilal-i Ahmer Cemiyeti'nin adı, Kızılay olarak değiştirildi.
 1936 - Mısır'da Kral Fuad'ın beklenmeyen ölümü üzerine, 16 yaşındaki Prens Faruk Kral oldu.
 1945 - İtalyan diktatör Benito Mussolini ile metresi Clara Petacci kurşuna dizildi. Cesetleri bir benzin istasyonunda ayaklarından asılarak teşhir edildi.
 1947 - Thor Heyerdahl ve beş kişilik mürettebatı, Kon-Tiki adlı tekneyle Peru'dan yola çıktı. Amaçları, çok önceleri Peruluların Polinezya'ya yerleşmiş olduklarını kanıtlamaktı.
 1950 - Nightingale Hemşire Koleji, İstanbul'da açıldı.
 1960 - İstanbul Üniversitesi'nde çıkan olaylarda, Orman Fakültesi öğrencisi Turan Emeksiz öldü. İstanbul ve Ankara'da sıkıyönetim ilan edildi.
 1963 - Topraksız köylüler Adana'da yürüyüş yaptı.
 1967 - Expo '67 fuarı, Kanada'nın Montreal kentinde halkın ziyaretine açıldı.
 1969 - Fransa'da yapılan referandumda, "hayır" oylarının fazla çıkması üzerine Devlet Başkanı Charles de Gaulle istifa etti.
 1971 - Sıkıyönetim, Türkiye Büyük Millet Meclisi'nde kabul edildi. Cumhuriyet ve Akşam gazeteleri 10 gün süreyle kapatıldı.
 1975 - CHP Genel Başkanı Bülent Ecevit, Erzincan'da taşlı ve silahlı saldırıya uğradı.
 1977 - Batı Almanya'da Kızıl Ordu Fraksiyonu üyeleri, Gudrun Ensslin ve Jan-Carl Raspe ömür boyu hapse mahkûm oldu.
 1979 - Sovyetler Birliği'nin ilk uçak gemisi 'Kiev 28', İstanbul Boğazı'ndan geçti.
 1980 - Abdi İpekçi'nin katil zanlısı Mehmet Ali Ağca, İstanbul'daki yargılamada gıyabında idama mahkûm edildi.
 1980 - Türkiye'de 12 Eylül 1980 Darbesi'ne Giden Süreç (1979- 12 Eylül 1980): Yurt sathında 21 kişi öldürüldü.
 1984 - Türkiye'nin Tahran Büyükelçiliği Sekreteri Şadiye Yönder'in eşi olan ve aynı zamanda İran ile Türkiye arasında ticaret yapan iş insanı Işık Yönder, ASALA militanı tarafından öldürüldü.
 1988 - Ermeni örgütü ASALA'nın kurucusu Agop Agopyan, Atina'da kimliği belirlenemeyen iki kişi tarafından öldürüldü.
 1988 - Aloha Hava Yolları'nın 243 sefer sayılı uçuşu sırasında meydana gelen patlayıcı dekompresyon sonucu, uçağın yolcu kabininin ön kısmında 35 m²'lik bir kısım koparak uçaktan ayrıldı. Uçak, Maui adasındaki Kahului Havalimanına acil iniş yaptı.
 1996 - Avustralya, Port Arthur katliamı. 35 kişi yaşamını yitirdi.
 2001 - Milyoner Dennis Tito, dünyanın ilk uzay turisti oldu.
 2003 - Kıbrıs Cumhuriyeti ile serbest geçişler çerçevesinde 25 binden fazla Rum, Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'ne geçti.
 2004 - San Marino, tarihindeki ilk galibiyetini Lihtenştayn karşısında 1-0'lık skorla kazandı.
 2008 - Çin'in doğusundaki Şandong bölgesinin Zibo şehrinde bir yolcu treni raydan çıkarak başka bir trene çarptı; 70 kişi öldü, 420 kişi yaralandı.

Doğumlar
 1442 - IV. Edward, İngiltere Kralı (ö. 1483)
 1541 - Gelibolulu Mustafa Âlî, Osmanlı şair, yazar ve tarihçi (ö. 1600)
 1545 - Yi Sun-sin, Koreli Amiral (ö. 1598)
 1758 - James Monroe, ABD'nin 5. Başkanı (ö. 1831)
 1878 - Lionel Barrymore, Amerikalı sinema oyuncusu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi (ö. 1954)
 1889 - António de Oliveira Salazar, Portekizli devlet adamı (ö. 1970)
 1891 - Boris İofan, Yahudi asıllı Sovyet mimar (ö. 1976)
 1908 - Oskar Schindler, Alman iş insanı (Yahudileri soykırımından kurtaran) (ö. 1974)
 1916 - Ferruccio Lamborghini, İtalyan otomobil üreticisi (ö. 1993)
 1924 - Kenneth Kaunda, Zambiya'nın ilk Başbakanı
 1926 - Harper Lee, Amerikalı yazar ve Pulitzer Ödülü sahibi (ö. 2016)
 1926 - Hulusi Sayın, Türk asker ve emekli Korgeneral (ö. 1991)
 1928 - Yves Klein, Fransız ressam (ö. 1962)
 1936 - Kazım Kartal, Türk sinema oyuncusu (ö. 2003)
 1936 - Tarık Aziz, Iraklı siyasetçi ve eski Irak Dışişleri Bakanı (ö. 2015)
 1937 - Saddam Hüseyin, Irak'ın 5. cumhurbaşkanı (ö. 2006)
 1941 - Ann-Margret, İsveçli-Amerikalı oyuncu, şarkıcı ve dansçı
 1941 - K. Barry Sharpless, Amerikalı kimyager ve Nobel Kimya Ödülü sahibi
 1948 - Terry Pratchett, İngiliz fantastik komedi yazarı (ö. 2015)
 1950 - Jay Leno, Amerikalı komedyen
 1966 - Todd Anthony Shaw, bilindiği sahne adıyla Too $hort, Amerikalı rapçi ve oyuncu
 1968 - Howard Donald, İngiliz şarkıcı-söz yazarı, baterist, piyanist, dansçı, DJ ve ev kayıt prodüktörü
 1970 - Diego Simeone, Arjantinli futbolcu
 1970 - Arturo Paglia, İtalyan oyuncu
 1972 - Joseph Bruce, Amerikalı yapımcı, rapçi, güreşçi ve oyuncu
 1972 - Sevda Demirel, Türk model, şarkıcı, sinema oyuncusu ve program sunucusu
 1973 - Jorge Garcia, Amerikalı oyuncu ve komedyen
 1974 - Penélope Cruz, İspanyol sinema oyuncusu ve En İyi Yardımcı Kadın Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1974 - Margo Dydek, Polonyalı basketbolcu (ö. 2011)
 1978 - Nate Richert, Amerikalı eski aktör, söz yazarı, yönetmen ve müzisyen
 1979 - Sofia Vitória Portekizli şarkıcı ve söz yazarı
 1980 - Bradley Wiggins, Belçikalı eski profesyonel yol bisikleti ve pist bisikleti yarışçısı
 1980 - Karolina Goçeva, Makedon şarkıcı
 1981 - Jessica Alba, Amerikalı sinema oyuncusu
 1982 - Nikki Grahame, İngiliz model ve televizyon sunucusu (ö. 2021)
 1982 - Chris Kaman, ABD doğumlu Alman profesyonel basketbol oyuncusu
 1983 - Roger Johnson, İngiliz eski futbolcu
 1983 - Bruna Furlan, Brezilyalı siyasetçi ve hukukçu
 1984 - Dmitri Torbinski, Rusya millî futbol takımı futbolcusu
 1986 - Jenna Ushkowitz, Amerikalı tiyatro ve dizi oyuncusu ve şarkıcı
 1987 - Zoran Tošić, Sırp millî futbolcu
 1988 - Jonathan Biabiany, Fransız futbolcu
 1988 - Spencer Hawes, Amerikalı basketbolcu
 1988 - Juan Mata, İspanyol millî futbolcu
 1989 - Kim Sung-kyu, Güney Koreli şarkıcı ve aktör
 1990 - Anna Prelević, Yunan manken
 1991 - Muhammed Ali Mansur, Tunuslu milli futbolcu
 1991 - Daniel Łukasik, Polonyalı milli futbolcu
 1995 - Melanie Martinez, Amerikalı şarkıcı
 2000 - Victoria De Angelis, İtalyan Müzik grubunun basçısı

Ölümler
 224 - IV. Erdevân ya da Artabanus, Part İmparatorluğu'nun 216 - 224 yılları arasında hükümdarı
 1076 - II. Svend, 1047-1076 yılları arasında Danimarka kralı (d. 1019)
 1257 - Şecerüddür, Memlûk Sultanlığı'nın ilk hükümdarı
 1641 - Hans Georg von Arnim-Boitzenburg, Alman general (d. 1583)
 1813 - Mihail Kutuzov, Rus mareşal (d. 1745)
 1849 - René Primevère Lesson, Fransız cerrah, doğa bilimci, ornitolog ve herpetolog (d. 1794)
 1853 - Ludwig Tieck, Alman yazar, şair, çevirmen ve öykücü (d. 1773)
 1859 - Johannes Peter Müller, Alman fizyolog, karşılaştırmalı anatomist ve ihtiyolog (d. 1801)
 1870 - Karl Schapper, Alman sosyalist ve sendika lideri (d. 1812)
 1903 - J. Willard Gibbs, Amerikalı bilim insanı (d. 1839)
 1908 - William Arnson Willoughby, Amerikalı doktor ve siyaset adamı (d. 1844)
 1912 - Jules Bonnot, Fransız anarşist ve haydut (d. 1876)
 1918 - Gavrilo Princip, Sırp suikastçı (d. 1894)
 1922 - Paul Deschanel, Fransa'da Üçüncü Cumhuriyet'in 10. cumhurbaşkanı (d. 1855)
 1936 - I. Fuad (Ahmed Fuad Paşa), Mısır Kralı (d. 1868)
 1944 - Alim Han, Buhara Emirliği'nin ve Özbek Mangıt Hanedanı'nin son emiri (d. 1880)
 1945 - Benito Mussolini, İtalyan politikacı ve gazeteci (d. 1883)
 1954 - Léon Jouhaux, Fransız sosyalist sendika önderi (d. 1879)
 1960 - Carlos Ibáñez del Campo, Şilili asker ve siyaset adamı (d. 1877)
 1960 - Turan Emeksiz, Türk öğrenci (d. 1940)
 1960 - Antonie Pannekoek, Hollandalı gökbilimci, Marksist kuramcı ve devrimci (d. 1873)
 1970 - Ed Begley, Amerikalı aktör (d. 1901)
 1972 - Rainer von Fieandt, Finlandiya Başbakanı (d. 1890)
 1978 - Muhammed Davud Han, Afganistan Devlet Başkanı (d. 1918)
 1978 - Muammer Karaca, Türk tiyatro sanatçısı (d. 1906)
 1988 - Agop Agopyan, ASALA'nın kurucusu ve lideri (d. 1951)
 1992 - Francis Bacon, İrlanda kökenli İngiliz ressam (d. 1909)
 1999 - Alf Ramsey, İngiliz teknik direktör (d. 1920)
 1999 - Arthur L. Schawlow, Amerikalı fizikçi (d. 1921)
 2002 - Aleksander Lebed, Rus general (d. 1950)
 2002 - Cüneyt Canver, Türk siyasetçi, gazeteci ve yazar (d. 1952)
 2005 - Chris Candido, Amerikalı profesyonel güreşçi (d. 1972)
 2007 - Sabahattin Savcı, Türk siyasetçi ve eski Orman Bakanı (d. 1925)
 2007 - Ümit Haluk Bayülken, Türk diplomat, siyasetçi ve eski Millî Savunma Bakanı (d. 1921)
 2012 - Patricia Medina, İngiliz asıllı Amerikalı oyuncu (d. 1919)
 2013 - János Starker, Macar popüler çellist (d. 1924)
 2015 - Ashura Hara, Japon profesyonel güreşçi ve rugby oyuncusu (d. 1947)
 2016 - Jenny Diski, İngiliz romancı ve yazar (d. 1947)
 2017 - Jesús Alvarado Nieves, Meksikalı Lucha libre tarzında güreşen profesyonel güreşçi (d. 1959)
 2018 - Larry Harvey, Amerikalı sanatçı, hayırsever ve aktivist (d. 1948)
 2019 - Bruce Bickford, Amerikalı animatör ve film yapımcısı (d. 1947)
 2019 - Caroline Bittencourt, Brezilyalı model ve televizyon sunucusu (d. 1981)
 2019 - Sylvia Bretschneider, Alman siyasetçi (d. 1960)
 2019 - Wayson Choy, Çin asıllı Kanadalı yazar ve romancı (d. 1939)
 2019 - Jo Sullivan Loesser, Amerikalı oyuncu ve şarkıcı (d. 1927)
 2019 - John Singleton, Akademi Ödülü adaylığı bulunan film yönetmeni, senarist ve yapımcı (d. 1968)
 2020 - David S. Boe, Amerikalı müzisyen (d. 1936)
 2020 - Jill Gascoine, İngiliz aktris (d. 1937)
 2020 - Georgianna Glose, Amerikalı aktivist (d. 1946)
 2020 - Ladislav Hejdánek, Çek filozof, aktivist, eğitimci ve siyasetçi (d. 1927)
 2020 - Robert May, Avustralyalı bilim insanı ve akademisyen (d. 1936)
 2020 - Silas Silvius Njiru, Kenyalı Roma Katolik piskoposu (d. 1928)
 2020 - Syahrul, Endonezyalı politikacı, Büyük Endonezya Hareketi Partisi üyesi (d. 1960)
 2021 - Michael Collins, Amerikalı astronot (d. 1930)
 2021 - Anish Deb, Bengalce yazan Hint yazar (d. 1951)
 2021 - José de la Paz Herrera, Honduraslı futbolcu, teknik direktör ve siyasetçi (d. 1940)
 2021 - Clyde Leon, Trinidad ve Tobagolu millî futbolcu (d. 1983)
 2021 - El Risitas, İspanyol komedyen ve aktör (d. 1956)
 2022 - Neal Adams, Amerikalı çizgi roman sanatçısı (d. 1941)
 2022 - Juan Diego, İspanyol aktör (d. 1942)
 2022 - Harold Livingston, Amerikalı senarist ve romancı (d. 1924)

Tatiller ve özel günler
•2022-23: Geçitkale Günay SK 9 yıl ardından tekrar 1. lige yükseldi.

Kaynakça

0428
28

28 Nisan


Eksabayt (EB) bilgisayarlarda kullanılan, 1024 petabayt anlamına gelen bir veri büyüklüğü birimidir.

Alt ve üst birimleri
 1024 PB (petabayt) = 1 EB
 1 ZB (zettabayt) = 1024 EB

İnsanoğlunun bugüne kadar konuştuğu kelimelerin toplamda 5 eksabayt veriden ibaret olduğu düşünülmektedir. 2007 yılında Berkeley Üniversitesi'nde yapılan araştırmalara göre 2007 itibarıyla dijital ortamda üretilen toplam veri miktarı 295 eksabaytdır.

Kaynakça

İlgili bağlantılar
 Bayt
 Terabayt

Bilgisayar birimleri
Bilgisayar belleği

Eksabayt


Kouchibouguac National Park er en nationalpark i New Brunswick, Canada. Den 238 km² store park blev oprettet i 1969 for at beskytte plante- og dyrelivet langs floden Kouchibouguacs bredder.

Blandt dyrearterne i parken findes den truede kortnæbbet præstekrave  og den næststørste ternekoloni i Nordamerika. Langs de 25 kilometer lange sandstrande findes kolonier af spættet sæl og gråsæl.

Eksterne kilder/henvisninger

 Officielt websted

Nationalparker i Canada
New Brunswick
Etableret i 1969

Kouchibouguac National Park


Alancık, Kastamonu ilinin Şenpazar ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
1928 yılında yayımlanan Türkiye Cumhuriyeti Dâhiliye Vekâleti Nüfûs Müdîriyet-i Umûmiyesi kitabında ismi Bezaz olarak geçen köyün adı, günümüzde de birçok yerli halk ve çevre köylerde 'Bezez' adıyla kullanımını sürdürmektedir.

Coğrafya

Alancık köyü Kastamonu il merkezine 107 km, Şenpazar ilçe merkezine ise 7 km uzaklıktadır. Alancık köyüne bağlı bulunan Örencik mahallesi, köy merkezine 2 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Şenpazar belde ve köyleri

Alancık, Şenpazar


Events from the year 1711 in Canada.

Incumbents
French Monarch: Louis XIV
British and Irish Monarch: Anne

Governors
Governor General of New France: Philippe de Rigaud Vaudreuil
Colonial Governor of Louisiana: Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville
Governor of Nova Scotia: Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville
Governor of Plaisance: Philippe Pastour de Costebelle

Events
 1711-13 - Tuscarora War on North Carolina frontier fought between British settlers and Tuscarora Indians. Under the English Col. John Barnwell, then Col. James Moore, the Tuscarora Nation was repeatedly attacked, its chiefs tortured, its people sold (10 pounds sterling each) into slavery. The survivors fled northward and settled among the Haudenosee (Iroquois) 5 Nations.

Births
 June 8 – Charles Morris, Canadian judge (d. 1781)
 June 16 – François-Louis de Pourroy de Lauberivière, bishop of Quebec (died 1740), born in Grenoble, France.
 August 19 – Daniel Liénard de Beaujeu, Canadian officer during the Seven Years' War (d. 1755)

References

1710s in Canada
1711 in New France
Canada
11

1711 in Canada