Extreme Rules este un eveniment pay-per-view anual de wrestling organizat în luna aprilie sau mai de federația WWE. Este PPV de dupa WrestleMania.

Numele evenimentului provine de la termenul "reguli extreme" ("extreme rules" în limba engleză), care WWE folosește pentru a se referi la meciuri cu reguli hardcore wrestling; defuncta promovarea Extreme Championship Wrestling (ECW) inițial a folosit termenul pentru a descrie regulile pentru toate luptele sale. Numele evenimentului a fost denumit în 2009, dar tema acestuia a început cu predecesorul său, One Night Stand, care a fost promovat în 2005 și 2006, ca o reuniune a ECW. În 2009, WWE a redenumit evenimentul One Night Stand în Extreme Rules.

Evenimentul Extreme Rules 2009 a fost considerat de către WWE ca o continuare directă a cronologiei One Night Stand. Dar evenimentul din 2010 a fost ulterior promovat ca cel de-al doilea eveniment sub o nouă cronologie, care nu este o continuare directă a evenimentului One Night Stand. în anul 2010, Extreme Rules a fost mutat din iunie până la sfârșitul lunii aprilie/începutul lunii mai pentru a înlocui Backlash ca post-eveniment de dupa WrestleMania. Pentru 2013, evenimentul a fost programat să aibă loc la mijlocul lunii mai și înlocuind Over the Limit, care a fost mutat în octombrie, înainte de a fi abandonat mai târziu în acel an și înlocuit Battleground.

Istoric

2009

Extreme Rules 2009 a avut loc pe data de 7 iunie 2009, evenimentul fiind gazduit de New Orleans Arena
din New Orleans, Louisiana.

 Kofi Kingston i-a învins pe MVP, William Regal și Matt Hardy păstrându-și centura WWE United States Championship
 Kofi l-a numarat pe Regal dupa un «Trouble in Paradise».
 Chris Jericho l-a învins pe Rey Mysterio câștigând titlul WWE Intercontinental Championship Jericho l-a numarat pe Mysterio cu un «Roll-Up» dupa ce i-a luat masca.
 CM Punk l-a învins pe Umaga într-un Samoan Strap Match
 Punk a câștigat meciul, după ce a atins ce-le patru colțuri a ringului
 Aceasta a fost ultima luptă a lui Umaga în WWE.
 Tommy Dreamer i-a învins pe Christian si Jack Swagger într-un Hardcore Match câștigând centura ECW Championship
 Dreamer l-a numarat pe Swagger dupa un «Dreamer DDT».
 Santina Marella a învinso pe Vickie Guerrero (cu Chavo) câștigând coroana "Miss Wrestlemania".
 Santina a numarato pe Vickie
 Batista l-a învins pe Randy Orton într-un Steel Cage Match câștigând titlul WWE Championship
 Batista l-a numarat pe Orton dupa un «Batista Bomb».
 John Cena l-a învins pe Big Show într-un Submission Match
 Cena l-a făcut pe Show sa cedeze cu un «STF» cu ajutorul corzilor
 Jeff Hardy l-a învins pe Edge într-un Ladder Match, câștigând titlul WWE World Heavyweight Championship
 Hardy a câștigat după ce a desfacut centura.
 CM Punk l-a învins pe Jeff Hardy câștigând titlul WWE World Heavyweight Championship
 Punk l-a numarat pe Hardy dupa douo «Go To Sleep».
 Punk și-a folosit servieta Money in the Bank.

2010

Extreme Rules 2010 a avut loc pe data de 25 aprilie 2010, evenimentul fiind gazduit de 1st Mariner Arena
din Baltimore, Maryland.

 The Hart Dynasty i-a învins pe ShoMiz, John Morrison & R-Truth și MVP & Mark Henry într-un Gauntlet Match
 ShoMiz i-a invins pe Morrison si Truth prin descalificare.
 ShoMiz i-a invins pe MVP si Henry dupa un KO Punch a lui Show
 Hart Dynasty i-a invins pe ShoMiz dupa ce Hart Smith l-a numarat pe Miz dupa un «Hart Attack».
 CM Punk (cu Gallows si Serena) l-a învins pe Rey Mysterio într-un Hair Match Punk l-a numarat pe Mysterio dupa un «Go To Sleep».
 Daca Punk pierdea, trebuia sa se tunda
 In timpul meciului, un individ misterios l-a atacat pe Mysterio.
 JTG l-a învins pe Shad într-un Strap Match
 JTG a câștigat meciul, după ce a atins ce-le patru colțuri a ringului
 Jack Swagger i-a învins pe Randy Orton într-un Extreme Rules Match păstrându-și WWE World Heavyweight Championship
 Swagger l-a numarat pe Orton dupa un «Gutwrench Powerbomb».
 Sheamus l-a învins pe Triple H în-trun Street Fight Match
 Sheamus l-a numarat pe Triple H dupa patru «Brogue Kicks».
 Inainte de meci, Sheamus l-a atacat pe Triple H in backstage.
 Beth Phoenix a învinso pe Michelle McCool într-un Extreme Makeover Match câștigând titlul Women's Championship
 Phoenix a numarato pe McCool dupa un «Glam Slam».
 Edge l-a învins pe Chris Jericho într-un Steel Cage Match
 Edge l-a numarat pe Jericho dupa douo «Spears».
 John Cena l-a învins pe Batista într-un Last Man Standing Match, păstrându-și titlul WWE Championship
 Cena a câștigat după ce Batista nu s-a putut ridica de jos pana la 10 dupa ce Cena l-a legat de corzi cu banda adeziva

 2011 Extreme Rules 2011 a avut loc pe data de 1 mai 2011, evenimentul fiind gazduit de St. Pete Times Forum
din Tampa, Florida.

 Randy Orton l-a învins pe CM Punk într-un Last Man Standing Match
 Orton a câștigat după ce Punk nu s-a mai putut ridica de jos pana la 10 dupa un RKO de pe a treia coardă.
 Kofi Kingston l-a învins pe Sheamus într-un Tables Match câștigând titlul WWE United States Championship
 Kingston a câștigat după ce i-a aplicat lui Sheamus un «Boom Drop» pe o masă
 Cu victoria lui Kofi, campionatul s-a întors la marca Raw.
 Dacă Sheamus câștiga, campionatul mergea la SmackDown.
 Michael Cole & Jack Swagger i-a învins pe Jim Ross & Jerry Lawler într-un Country Whipping Match
 Cole l-a numarat pe Ross cu un «Roll-Up».
 Rey Mysterio l-a învins pe Cody Rhodes într-un Falls Count Anywhere Match
 Mysterio l-a numarat pe Rhodes dupa un «619» urmat de un «Splash».
 Layla a învinso pe Michelle McCool într-un No Disqualification, No Count-Out Loser Leaves WWE Match
 Layla a numarato pe McCool cu un «Crucifix Roll-Up».
 Ca rezultat, McCool a abandonat WWE. După meci a fost atacată de Kharma.
 Christian l-a învins pe Alberto del Rio într-un Ladder Match câștigând vacantul titlu WWE World Heavyweight Championship Christian a câștigat după ce a desfăcut centura.
 În timpul meciului, Brodus Clay a intervenit ajutândul pe del Rio și Edge pe Christian.
 În mod normal, Edge trebuia să apere centura cu Del Rio, dar s-a retras din wrestling, abandonând campionatul.
 Big Show & Kane i-a învins pe The Corre (Wade Barrett & Ezekiel Jackson) într-un Lumberjack Match păstrându-și centurile WWE Tag Team Championship Show l-a numarat pe Barrett dupa un «Chokeslam».
 John Cena i-a învins pe The Miz(c) și John Morrison într-un Steel Cage Match, câștigând titlul WWE Championship
 Cena l-a numarat pe Miz dupa un «Attitude Adjustment» de pe a treia coardă

2012

Extreme Rules 2012 a avut loc pe data de 29 aprilie 2012, evenimentul fiind gazduit de Allstate Arena
din Rosemont, Illinois.

 Randy Orton l-a învins pe Kane într-un Falls Count Anywhere Match
 Orton a câștigat după un «RKO» pe un scaun.
 Brodus Clay (cu Cameron, Naomi & Hornswoggle) l-a învins pe Dolph Ziggler (cu Vickie Guerrero & Jack Swagger) Clay l-a numarat pe Ziggler dupa un «Ah Funk It!».
 Cody Rhodes l-a învins pe Big Show într-un Tables Match câștigând titlul WWE Intercontinental Championship
 Rhodes a câștigat după un «Dropkick» și Show a rupt masa cu piciorul.
 Sheamus l-a învins pe Daniel Bryan într-un 2-out-of-3 Falls Match păstrându-și titlul WWE World Heavyweight Championship
 Bryan a fost descalificat când îl lovea în continuare pe Sheamus în timp ce atingea corzile. [1-0]
 Bryan l-a lăsat K.O. pe Sheamus cu «Yes! Lock». [1-1]
 Sheamus l-a numarat pe Bryan dupa un «Brogue Kick». [2-1]
 Ryback i-a învins pe Aaron Relic & Jay Hatton.
 Ryback i-a numarat pe ambii dupa un «Double Shell Shocked».
 CM Punk l-a învins pe Chris Jericho într-un Chicago Street Fight păstrându-și centura WWE Championship Punk l-a numarat pe Jericho dupa un «Go To Sleep».
 Layla a învinso pe Nikki Bella (cu Brie Bella) câștigând centura WWE Divas Championship Layla a numarato pe Brie dupa un «Lay-Out».
 În timpul meciului, Brie s-a schimbat în locul lui Nikki.
 John Cena l-a învins pe Brock Lesnar într-un Extreme Rules Match Cena l-a numarat pe Lesnar dupa un «Attitude Adjustment» pe scarile metalice
 Aceasta a fost prima lupta a lui Lesnar după 8 ani la WrestleMania XX.

 2013 Extreme Rules 2013 a avut loc pe data de 19 mai 2013, evenimentul fiind gazduit de Scottrade Center
din St. Louis, Missouri.

 Chris Jericho l-a învins pe Fandango (cu Summer Rae)
 Jericho a câștigat după un «Codebreaker» în aer.
 Dean Ambrose l-a învins pe Kofi Kingston câștigând titlul WWE United States Championship
 Ambrose l-a numarat pe Kofi dupa un «Dirty Deeds».
 Sheamus l-a învins pe Mark Henry într-un Strap Match
 Sheamus a câștigat meciul, după ce a atins consecutiv ce-le patru colțuri a ringului
 Alberto del Rio (cu Ricardo Rodriguez) l-a învins pe Jack Swagger (cu Zeb Colter) într-un «I Quit» Match câștigând o sansa pentru titlul WWE World Heavyweight Championship Del Rio l-a făcut pe Swagger sa zica «I Quit» cu un «Cross Armbreaker».
 În mod normal, Ziggler trebuia sa apere centura mondiala cu Swagger si del Rio in-trun Ladder Match, dar a fost scos din meci dupa o comotie cerebrala.
 The Shield (Seth Rollins & Roman Reigns) i-a învins pe Team Hell No (Daniel Bryan si Kane) într-un Tornado Tag Team Match câștigând centurile WWE Tag Team Championship
 Reigns l-a numarat pe Bryan dupa un «Diving Knee Drop» a lui Rollins in timp ce Reigns ii aplica un «Argentine Backbreaker».
 Randy Orton l-a învins pe Big Show într-un Extreme Rules Match
 Orton l-a numarat pe Show dupa un «Running Punt Kick».
 Campionul WWE John Cena si Ryback a terminat in "no contest" într-un Last Man Standing Match
 Lupta a terminat in no contest dupa ce Ryback i-a aplicat un «Spinebuster» in scenografie
 Brock Lesnar (cu Paul Heyman) l-a învins pe Triple H într-un Steel Cage Match
 Lesnar l-a numarat pe Triple H dupa un «F-5».
 In timpul meciului, Heyman a intervenit in favoarea lui Lesnar.

2014

Extreme Rules 2014 a avut loc pe data de 4 mai 2014, evenimentul fiind gazduit de Izod Center
din East Rutherford, New Jersey.

 Cesaro (cu Paul Heyman) i-a învins pe Rob Van Dam și Jack Swagger (cu Zeb Colter) într-un Elimination Match
 RVD l-a numărat pe Swagger după un «Five Star Frog Splash».
 Cesaro l-a numarat pe RVD după un «Neutralizer» pe un coș de gunoi.
 Alexander Rusev (cu Lana) i-a învins pe R-Truth și Xavier Woods Rusev l-a făcut pe Woods să cedeze cu «The Accolade».
 The Shield (Seth Rollins, Dean Ambrose, Roman Reigns) i-a învins pe Evolution (Triple H, Randy Orton, Batista)
 Reigns l-a numărat pe Batista după un «Spear».
 Bad News Barrett l-a învins pe Big E câștigând centura WWE Intercontinental Championship
 Barrett l-a numarat pe Big E dupa un «Bad News Bull Hammer».
 Bray Wyatt (cu Luke Harper & Erick Rowan) l-a învins pe John Cena într-un Steel Cage Match
 Wyatt a câștigat meciul după ce a ieșit din cușcă.
 În timpul meciului, Harper, Rowan și un copil a-u intervenit în favoarea lui Wyatt.
 Paige învinso pe Tamina Snuka păstrându-și Campionatul Divelor
 Paige a făcuto pe Tamina să cedeze cu «PTO».
 Daniel Bryan l-a învins pe Kane într-un Extreme Rules Match păstrându-și Campionatul Mondial WWE
 Bryan l-a numarat pe Kane dupa un «Running Knee».

2015

Extreme Rules 2015 a avut loc pe data de 26 aprilie 2015, evenimentul fiind gazduit de Allstate Arena
din Rosemont, Illinois.

 Dean Ambrose l-a învins pe Luke Harper într-un Chicago Street Fight
 Ambrose l-a numărat pe Harper după un «Dirty Deeds».
 Dolph Ziggler l-a învins pe Sheamus într-un Kiss Me Arse Match Ziggler l-a numărat pe Sheamus cu un «Roll-Up».
 The New Day (Big E & Kofi Kingston) (cu Xavier Woods) i-au învins pe Tyson Kidd și Cesaro (cu Natalya) câștigând Campionatele în Perechi din WWE.
 Kingston l-a numărat pe Cesaro cu un «Roll-Up».
 John Cena l-a învins pe Rusev (cu Lana) într-un Russian Chain Match păstrându-și titlul WWE United States Championship
 Cena a câștigat după ce a atins ce le patru colțuri al ringului de formă consecutivă.
 În timpul meciului, Lana a intervenit în favoarea lui Rusev, dar acesta a expulzato din ring.
 Nikki Bella (cu Brie Bella) a învinso pe Naomi păstrându-și titlul WWE Divas Championship
 Nikki a numărato pe Naomi după un «Rack Attack».
 În timpul meciului, Brie a intervenit în favoarea lui Nikki.
 Roman Reigns l-a învins pe Big Show într-un Last Man Standing Match
 Reigns a câștigat după ce Show nu s-a mai putut ridica de jos pâna la 10 după ce Reigns i-a aplicat un Spear de masa comentatorilor.
 Seth Rollins l-a învins pe Randy Orton într-un Steel Cage Match păstrându-și Campionatul Mondial WWE
 Rollins a câștigat lupta după ce a ieșit pe ușa cușci.
 În timpul meciului, Jamie Noble și Joey Mercury a-u intervenit în favoarea lui Rollins.
 În timpul meciului, Kane i-a atacat pe Rollins, Orton, Noble și Mercury cu un «Chokeslam».
 Orton avea interzis să folosească «RKO». În schimb, Orton și Rollins a-u aplicat un RKO în timpul meciului.

2016

Extreme Rules 2016 a avut loc pe data de 22 mai 2016, evenimentul fiind gazduit de Prudential Center
din Newark, New Jersey.

 The Club (Karl Anderson & Luke Gallows) i-au învins pe The Usos într-un Tornado Tag Team Match
 Gallows l-a numărat pe Jimmy după un «Magic Killer».
 Rusev (cu Lana) l-a învins pe Kalisto câștigând titlul WWE United States Championship Rusev l-a făcut pe Kalisto să cedeze cu «The Accolade».
 The New Day (Big E & Xavier Woods) (cu Kofi Kingston) i-au învins pe The Vaudevillains (Aiden English & Simon Gotch) păstrându-și Campionatele în Perechi din WWE.
 Woods l-a numărat pe Gotch după un «Trouble in Paradise» a lui Kingston și un «Shinning Wizard».
 În timpul meciului, Kingston a intervenit în favoarea lui The New Day.
 The Miz (cu Maryse) i-a învins pe Cesaro, Kevin Owens și Sami Zayn păstrându-și titlul WWE Intercontinental Championship
 The Miz l-a numărat pe Cesaro după un «Helluva Kick» a lui Zayn.
 În timpul meciului, Maryse a intervenit în favoarea lui Miz.
 Dean Ambrose l-a învins pe Chris Jericho într-un Asylum Match
 Ambrose l-a numărat pe Jericho după un «Dirty Deeds» pe pioneze.
 Charlotte a învinso pe Natalya într-un Submission Match păstrânduși Campionatul Feminin din WWE
 Charlotte a făcuto pe Natalya să cedeze după un «Figure-Eight Leglock».
 În timpul meciului, Dana Brooke a intervenit în favoarea lui Charlotte.
 Roman Reigns l-a învins pe AJ Styles într-un Extreme Rules Match păstrându-și Campionatul Mondial WWE
 Reigns l-a numărat pe Styles după un «Spear».
 În timpul meciului, Karl Anderson și Luke Gallows a-u intervenit în favoarea lui Styles iar The Usos în favoarea lui Reigns.
 După meci, Rollins și-a făcut întoarcerea atacândul pe Reigns cu un «Pedigree».

2017

Extreme Rules 2017 a avut loc pe data de 4 iunie 2017, evenimentul fiind gazduit de Royal Farms Arena
din Baltimore, Maryland.

 The Miz (cu Maryse) l-a învins pe Dean Ambrose câștigând titlul WWE Intercontinental Championship (20:00).
 Miz l-a numărat pe Ambrose după un «Skull Crushing Finale».
 În timpul meciului, Maryse l-a ajutat pe Miz să câștige.
 Rich Swann și Sasha Banks i-au învins pe Noam Dar și Alicia Fox (6:18). Swann l-a numărat pe Dar după un «Phoenix Splash».
 Alexa Bliss a învins-o pe Bayley într-un Kendo Stick-on-a-Pole Match păstrându-și centura Raw Women's Championship (5:10).
 Alexa a numărat-o pe Bayley după un «Bliss DDT».
 Sheamus și Cesaro i-au învins pe The Hardy Boyz (Matt Hardy & Jeff Hardy) într-un Steel Cage Match câștigând centurile WWE Raw Tag Team Championship (14:56).
 Sheamus și Cesaro a-u câștigat meciul după ce a-u ieșit din cușcă.
 Neville l-a învins pe Austin Aries într-un Submission Match păstrându-și titlul WWE Cruiserweight Championship (17:35)
 Neville l-a făcut pe Aries să cedeze cu un «Rings of Saturn».
 Samoa Joe i-a învins pe Bray Wyatt, Seth Rollins, Roman Reigns & Finn Balor într-un Fatal 5-Way Extreme Rules Match câștigând o șansă pentru Campionatul Universal la Great Balls Of Fire (29:15)
 Joe a câștigat meciul după ce l-a lăsat înconștient pe Balor cu «Coquina Clutch».

2018

Extreme Rules 2018 a avut loc pe data de 15 iulie 2018, evenimentul fiind gazduit de PPG Paints Arena
din Pittsburgh, Pennsylvania.

 Pre-show: Andrade "Cien" Almas l-a învins pe Sin Cara (7:00)
 Almas l-a numărat pe Sin Cara după un «Hammerlock DDT».
 Pre-show: SAni†Y (Eric Young, Alexander Wolfe, și Killian Dain) ia-u învins pe The New Day (Big E, Kofi Kingston, și Xavier Woods) într-un Tables Match (8:00) Sanity au câștigat după ce Young i-a aplicat un «Elbow Drop» lui Kingston pe o masă.
 The B-Team (Bo Dallas și Curtis Axel) ia-u învins pe Matt Hardy și Bray Wyatt (c) câștigând centurile WWE Raw Tag Team Championship (8:00) Dallas l-a numărat pe Hardy după un «Rollin cutter»
 Finn Bálor l-a învins pe Baron Corbin (8:20) Balor l-a numărat pe Corbin cu un «Roll-Up».
 Carmella (c) a învins-o pe Asuka păstrându-și centura WWE SmackDown Women's Championship (5:25) Carmella a învins-o pe Asuka după ce a lovit-o de cușcă în care era suspendat James Ellsworth.
 Shinsuke Nakamura l-a învins pe Jeff Hardy (c) câștigând centura WWE United States Championship (0:06) Nakamura l-a numărat pe Hardy după un «Kinshasa».
 Înaintea meciului, Nakamura i-a aplicat un low blow lui Hardy.
 Kevin Owens l-a învins pe Braun Strowman într-un Steel Cage match (8:05) Owens a câștigat după ce a fost aruncat din cușcă pe masa comentatorilor.
 The Bludgeon Brothers (Harper și Rowan) (c) ia-u învins pe Team Hell No (Daniel Bryan și Kane) păstrându-și centurile WWE SmackDown Tag Team Championship (8:20) Harper l-a numărat pe Bryan după un «Doomsday Device».
 Înaintea meciului, Harper și Rowan i-au atacat pe Bryan și Kane lasândul pe acest ultim afară o mare parte a luptei.
 Bobby Lashley l-a învins pe Roman Reigns (14:50) Lashley l-a numărat pe Reigns după un «Spear».
 Alexa Bliss (c) a învins-o Nia Jax într-un Extreme Rules Match păstrându-și centura WWE Raw Women's Championship (7:30)
 Bliss a numărat-o pe Jax după un Bliss DDT pe un scaun.
 AJ Styles (c) l-a învins pe Rusev păstrându-și centura WWE Championship (15:35)
 Styles l-a numărat pe Rusev după un «Phenomenal Forearm»
 Dolph Ziggler (c) (însoțit de Drew McIntyre) l-a învins pe Seth Rollins într-un 30-minute Iron Man match păstrându-și centura WWE Intercontinental Championship (30:15)
 Ziggler l-a numărat pe Rollins după un «Zig-Zag» în timp de McIntyre i-a atras atenția, câștigând lupta cu scorul de 5-4.

2019

Extreme Rules 2019 a avut loc pe data de 15 iulie 2019, evenimentul fiind găzduit de Wells Fargo Center din Philadelphia, Pennsylvania.

 Pre-show: Shinsuke Nakamura l-a învins pe Finn Balor (c) câștigând campionatul WWE Intercontinental Championship (7:40)
 Nakamura l-a numărat pe Balor după două «Kinshasa».
 Pre-show: Drew Gulak l-a învins pe Tony Nese păstrându-și campionatul WWE Cruiserweight Championship (7:25) Gulak l-a numărat pe Nese după un «Torture Rack Neckbreaker».
 The Undertaker și Roman Reigns i-au învins pe Shane McMahon și Drew McIntyre într-un No Holds Barred tag team match (17:00)
 Undertaker l-a numărat pe Shane după un «Tombstone Piledriver».
 În timpul meciului, Elias a intervenit în favoarea lui Shane și McIntyre.
 The Revival (Scott Dawson și Dash Wilder) (c) i-au învins pe The Usos (Jey Uso și Jimmy Uso) păstrându-și campionatele WWE Raw Tag Team Championship (12:35)
 Wilder l-a numărat pe Jimmy după un «Shatter Machine».
 Aleister Black l-a învins pe Cesaro (9:45)
 Black l-a numărat pe Cesaro după un «Black Mass».
 Bayley (c) le-a învins pe Alexa Bliss și Nikki Cross într-un Handicap Match păstrându-și campionatul WWE SmackDown Women's Championship (10:30)
 Bayley a numărat-o pe Cross după un «Bayley Elbow Drop».
 Braun Strowman l-a învins pe Bobby Lashley într-un Last Man Standing match (17:30)
 Strowman a câștigat după ce Lashley nu s-a mai ridicat la numărătoarea de 10 după un «Running Powerslam» pe platformă.
 The New Day (Big E și Xavier Woods) i-au învins pe Daniel Bryan și Rowan (c) și Heavy Machinery (Otis și Tucker) câștigând campionatele WWE SmackDown Tag Team Championship (14:00) Woods l-a numărat pe Bryan după un «Midnight Hour».
 AJ Styles (însoțit de Luke Gallows și Karl Anderson) l-a învins pe Ricochet (c) câștigând campionatul WWE United States Championship (16:30) Styles l-a numărat pe Ricochet după un «Styles Clash» de pe a doua coardă.
 Kevin Owens l-a învins pe Dolph Ziggler (0:17) Owens l-a numărat pe Ziggler după un «Stunner».
 Kofi Kingston (c) l-a învins pe Samoa Joe păstrându-și campionatul WWE Championship (9:45)
 Kingston l-a numărat pe Joe după un «Trouble in Paradise».
 Seth Rollins (c) și Becky Lynch (c) i-au învins pe Baron Corbin și Lacey Evans într-un Last Chance Winners Take All mixed tag team Extreme Rules match păstrându-și campionatul WWE Universal Championship și WWE Raw Women's Championship (19:55)
 Rollins l-a numărat pe Corbin după trei «Curb Stomp».
 Brock Lesnar l-a învins pe Seth Rollins (c) câștigând campionatul WWE Universal Championship (0:15)
 Lesnar l-a numărat pe Rollins după un «F-5».
 Lesnar și-a folosit servieta Money in the Bank.

2020

Extreme Rules 2020 a avut loc pe data de 19 iulie 2020, evenimentul fiind găzduit de WWE Performance Center din Orlando, Florida.

 Pre-show: Kevin Owens l-a învins pe Murphy (8:55)
 Owens l-a numărat pe Murphy după un «Stunner».
 Cesaro și Shinsuke Nakamura i-au învins pe The New Day (Big E și Kofi Kingston) într-un Tables Match câștigând campionatele WWE SmackDown Tag Team Championship (10:25)
 Cesaro și Nakamura au câștigat după ce Cesaro i-a aplicat un «Powerbomb» lui Kofi de pe colțul ringului pe douo mese care se aflau afară.
 Bayley (c) (însoțită de Sasha Banks) a învins-o pe Nikki Cross (însoțită de Alexa Bliss) păstrându-și campionatele WWE SmackDown Women's Championship (12:20)
 Bayley a numărat-o pe Cross după un «Rose Plant».
 MVP (însoțit de Bobby Lashley) l-a învins pe campionul Statelor Unite Apollo Crews la masa verde (0:00)
 MVP a câștigat lupta după ce Crews nu s-a prezentat.
 Cu acest rezultat, Crews a păstrat campionatul cu design-ul vechi, iar MVP, îl păstrează pe cel nou.
 Seth Rollins l-a învins pe Rey Mysterio într-un Eye for an Eye match (18:05)
 Rollis a câștigat după ce a reușit să-i scoată ochiul lui Mysterio cu colțul scărilor de oțel (kayfabe).
 Asuka (însoțită de Kairi Sane) împotriva lui Sasha Banks (însoțită de Bayley) a terminat fără rezultat (20:00) Lupta a terminat fără rezultat atunci când Banks a numărat-o pe Asuka după ce Bayley a lovit-o cu campionatul și a făcut numărătoarea purtând tricoul arbitrului.
 Drew McIntyre (c) l-a învins pe Dolph Ziggler într-un Extreme Rules Match păstrându-și campionatul WWE Championship (15:25) McIntyre l-a numărat pe Ziggler după un «Claymore».
 Stipulația acestei lupte putea fii folosită doar de Ziggler.
 Dacă McIntyre pierdea prin count out sau descalificare, Ziggler câștiga campionatul.
 Bray Wyatt l-a învins pe Campionul Universal Braun Strowman (c) într-un Wyatt Swamp Fight (18:00)
 Wyatt a câștigat după ce l-a înnecat pe Strowman în mlaștină.
 Campionatul lui Strowman nu a fost pus în joc.

2021

Extreme Rules 2021 a avut loc pe data de 26 septembrie 2021, evenimentul fiind găzduit de Nationwide Arena din Columbus, Ohio.

 Pre-show: Liv Morgan a învins-o pe Carmella (7:52)
 Morgan a numărat-o pe Carmella după un «ObLIVion».
 The New Day (Big E, Kofi Kingston & Xavier Woods) i-au învins pe Bobby Lashley, AJ Styles & Omos (18:15)
 Big E l-a numărat pe Lashley după un «Big Ending».
 The Usos (Jey Uso și Jimmy Uso) (c) i-au învins pe The Street Profits (Montez Ford & Angelo Dawkins) păstrându-și campionatele WWE SmackDown Tag Team Championship (13:45)
 Jimmy l-a numărat pe Ford după un «Double Uso Splash».
 Charlotte Flair (c) a învins-o pe Alexa Bliss păstrându-și campionatul WWE Raw Women's Championship (11:25)
 Charlotte a numărat-o pe Bliss după un «Natural Selection».
 Damian Priest (c) i-a învins pe Sheamus și Jeff Hardy într-un Triple Threat match păstrându-și campionatul WWE United States Championship (13:25)
 Priest l-a numărat pe Sheamus cu un «Roll-Up».
 Bianca Belair a învins campioana feminină din SmackDown Becky Lynch (c) prin descalificare (16:30) Arbitrul a oprit lupta după ce Sasha Banks și-a făcut revenirea și l-ea atacat pe Belair și Lynch.
 Cu acest rezultat, Lynch a păstrat campionatul.
 Roman Reigns (c) l-a învins pe "The Demon" Finn Bálor într-un Extreme Rules match păstrându-și campionatul WWE Universal Championship (19:45)
 Reigns l-a numărat pe Bálor după o «Suliță».
 În timpul luptei, The Usos au intervenit în favoarea lui Reigns.

Referințe

Evenimente pay-per-view WWE

WWE Extreme Rules


Belle Glade may refer to:

 Belle Glade, Florida, a small city next to Lake Okeechobee in Palm Beach County
 Belle Glade Camp, Florida, a census designated place adjacent to the city of Belle Glade
 Belle Glade culture, an archaeological culture in the Lake Okeechobee basin and Kissimmee River Valley
 Belle Glade (archaeological site), the type site for the Belle Glade culture
 Belle Glade State Municipal Airport, a public-use airport adjacent to the city of Belle Glade

Belle Glade


Louis Creek est un établissement humain situé dans la province de la Colombie-Britannique, dans le sud-est.

Notes et références

Liens externes
 https://apps.gov.bc.ca/pub/bcgnws/names/29626.html

Municipalité en Colombie-Britannique

Louis Creek


الطلاب في المشاريع الحرة ([ Students In Free Enterprise [ S.I.F.E) هي منظمة عالمية والتي تجعل الطلاب الجامعيين يؤثروا في مجتمعاتهم، حيث تنمي مهاراتهم ليكونوا قادة أعمال قادرين على عمل مشاريع فريدة.

أكثر من 30,000 طالب مشترك يمثلون 1,500 جامعة في أكثر من 45 دولة، حيث يوجد دعم من المئات من كبرى الشركات من كافة أنحاء العالم.

نظرة عامة
 [ SIFE ] هي شراكة بين إدارة الأعمال والتعليم العالي والتي تعد الجيل القادم من قادة الأعمال المسؤليين لتجعل العالم أفضل.
 شبكة سايف تتكون من رجال الأعمال والطلاب الجامعيين والقادة الأكاديميين.
 طلاب سايف يكونوا فرق والتي تخدم مجتماعتهم حيث يتعلموا في برنامج سايف إدارة الأعمال والتي يستخدمونه في حل المشاكل الفعلية للعالم.
 رجال الأعمال يقوموا بدعم البرنامج عن طريق إسهاماتهم بتبرعاتهم ووقتهم.
 برنامج سايف يركز على خمس مجالات : [ التسويق - مهارات النجاح - تنظيم المشاريع - الدراية المالية - أخلاقيات الأعمال التجارية ].
 الطلاب بقيادة المستشارين الأكاديميين يخلقوا المنافسة بينهم لتطوير المشاريع التي تلبي الحاجات الفريدة.
 فرق سايف تعرض نتائج مشاريعهم الاجتماعية سنويا على المستوى المحلي والوطني والدولي.
 رجال الأعمال يحكمون على المسابقات ويختارون الفائزين على أساس رؤيتهم في أي الفرق أكثر فاعلية في تثقيف الأخرى ن عن طريق مشاريعهم.

المواقع الرسمية
 الموقع الرسمي للمنظمة العالمية
 الموقع الرسمي للبرنامج في جامعة الإسكندرية

مراجع

أعمال تجارية
منظمات طلابية
جامعة الإسكندرية
ريادة أعمال
مشاريع
منظمات دولية غير حكومية
مهارات

الطلاب في المشاريع الحرة


Bernard A. Confer (* 1914; † 1988 in Teaneck, New Jersey) war ein US-amerikanischer Verbandsfunktionär.

Werdegang
Confer schloss 1934 sein Studium an der Pennsylvania State University ab. 1946 kam er nach seinem Ausscheiden aus der Armee zur Hilfsorganisation Lutheran World Relief. Er wurde 1948 zum Verwaltungssekretär und 1953 zum Geschäftsführer ernannt. In dieser Funktion blieb er bis zu seinem Ruhestand 1981.

Er war zudem Vorsitzender des CRALOG und von 1962 bis 1968 Präsident des Teaneck Board of Education.

Er starb im September 1988 in seinem Haus an Leukämie.

Ehrungen
 1958: Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland
 Ehrenvorsitzender des American Council of Voluntary Agencies for Foreign Service

Weblinks
 Bernard A. Confer, 74, Former Relief Official, in: The New York Times, 21. September 1988

Verbandsfunktionär (Vereinigte Staaten)
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
US-Amerikaner
Geboren 1914
Gestorben 1988
Mann

Bernard A. Confer


13P/Olbers, komet komet Halleyeve vrste, objekt blizu Zemlji.

Izvori

Kometi

13P/Olbers


Bernhard Röttgen (* 14. Februar 1875 in Bottrop; † 4. Juni 1955 in Brüggen) war ein deutscher Priester und Heimatforscher.

Leben
Nach dem Abitur am Gymnasium in Recklinghausen nahm er 1895 sein Studium an der Königlich Preußischen theologischen und philosophischen Akademie zu Münster auf. Unter seinen Professoren befinden sich berühmte Köpfe wie z. B. Franz Hitze, führender Vertreter der katholischen Soziallehre und Mitbegründer des Deutschen Caritasverbandes, sowie der Historiker Heinrich Finke. September 1897 schloss Bernhard Röttgen sein wissenschaftliches Studium ab und wurde am 18. März 1899 zum Priester geweiht. Seine erste Kaplansstelle erhielt er in Beeck bei Hamborn. Es folgte eine langjährige seelsorgerische Arbeit in Kleve, bis er am 26. März 1922 Pfarrer von Brüggen wurde. Hier wirkte er über viele Jahre hinweg bis zu seinem Eintritt in den Ruhestand im Jahr 1952.

In Brüggen wurde dank seines Engagements u. a. 1924 das Jugendheim bzw. Pfarrheim errichtet sowie 1932/33 die stilgerechte Instandsetzung der gesamten Pfarrkirche durchgeführt. Die Brüggener Passionsspiele fanden unter seiner Regie insgesamt fünfzehnmal statt. Röttgen verkörperte jenes alte Pfarrerideal, das mit der Seelsorge soziale, schulische und kulturelle Impulse und Arbeit verband. Dies machte ihn in der Gemeinde zu einer Vatergestalt mit natürlicher Autorität.

Schriften
Schon sein erstes Werk in 1906 mit dem Titel Geschichtliche Nachrichten über Beeck verrät den Kenner der Materie, der die Methoden gründlicher und wissenschaftlicher exakter Ortsgeschichtsforschung beherrscht. Bereits für diese Arbeit griff er auf Urkunden und Akten der Staatsarchive in Berlin und Düsseldorf zurück. 1934 erschien sein Werk Brüggen und Born im Schwalmtal. Beiträge zur Heimatgeschichte., das 1987 in einem unveränderten Nachdruck wiederaufgelegt wurde.

Würdigung
Am 26. August 1951 ernannte ihn die Gemeinde Brüggen zum Ehrenbürger. Die Gedenkmedaille des Kreises Viersen 1988 wurde Bernhard Röttgen gewidmet.

Literatur
 Leo Peters: Der Brüggener Ehrenbürger Bernhard Röttgen (1875–1955). In: Heimatbuch des Kreises Viersen 1989, S. 27–41.

Weblinks

Autor
Heimatforscher (Nordrhein-Westfalen)
Römisch-katholischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
Ehrenbürger im Kreis Viersen
Literatur (Deutsch)
Deutscher
Geboren 1875
Gestorben 1955
Mann

Bernhard Röttgen


Kristín Rós Hákonardóttir (f. 18. júlí 1973) er íslenskur kennari og afrekskona í sundi. Kristín Rós er ein mesta afrekskona íslenskra íþrótta en hún var afar sigursæl á sundferli sínum og vann til fjölda gullverðlauna á Olympíumótum fatlaðra.

Hún fæddist í Reykjavík og ólst upp í Breiðholti. Foreldrar hennar eru Hákon Magnússon (f. 1933) skipstjóri og Rósa Sigurðardóttir (f. 1941) húsmóðir. Kristín Rós á tvö börn fædd 2010 og 2012.

Kristín Rós lauk stúdentsprófi frá Fjölbrautaskólanum í Breiðholti árið 1995, BA-gráðu í grafískri hönnun frá Listaháskóla Íslands árið 2002 og kennsluréttindanámi frá sama skóla árið 2004. Hún hefur starfað sem grunnskólakennari, sundþjálfari og verið kennari á sundnámskeiðum.

Sundferill hennar hófst þegar hún var sjö ára gömul er hún byrjaði að æfa sund þrisvar í viku hjá Íþróttafélagi fatlaðra. Hún keppti á fimm heimsmeistaramótum og fimm Ólympíumótum og setti samtals sextíu heimsmet og níu Ólympíumótsmet. Hún vann til 12 ólympíuverðlauna, þar af 5 gull, 2 silfur og 5 brons.

Kristín Rós hefur hlotið fjölmargar viðurkenningar fyrir sundafrek sín, m.a. var hún valin íþróttamaður ársins hjá Íþróttasambandi fatlaðra tólf ár í röð, fyrst árið 1995 og síðast árið 2006, er hún lauk keppnisferli sínum. Hún hlaut viðurkenningu frá Eurosport árið 2004 fyrir framúrskarandi árangur og var fyrsti íslenski íþróttamaðurinn til að hljóta þá viðurkenningu og einnig fyrsti íþróttamaður í heimi úr röðum fatlaðra. Hún var sæmd riddarakrossi Hinnar íslensku fálkaorðu árið 2008 og var útnefnd í Heiðurshöll ÍSÍ árið 2013.

Tilvísanir

Fólk fætt árið 1973
Íslenskir heimsmeistarar í íþróttum
Íslenskir sundmenn
Handhafar riddarakross Hinnar íslensku fálkaorðu
Íslenskir Ólympíuverðlaunahafar
Íslenskir kennarar
Íslenskar konur

Kristín Rós Hákonardóttir


Johannes Gerardus Keulemans (J. G. Keulemans) (8 June 1842 – 29 March 1912) was a Dutch bird illustrator. For most of his life he lived and worked in England, illustrating many of the best-known ornithology books of the nineteenth century.

Biography
Keulemans was born in Rotterdam. As a young man he collected animal specimens for museums such as the Natural History Museum in Leiden, whose director, Hermann Schlegel, encouraged Keulemans and sent him on the 1864 expedition to West Africa. In 1869, he was persuaded by Richard Bowdler Sharpe to illustrate his  Monograph of the Alcedinidae, or Family of Kingfishers (1868-1871) and to move to England, where he lived for the rest of his life. He was married twice, and had eight children by his first wife and seven children by his second wife. Only nine of his children reached adulthood. He also wrote topics on spirituality, and claimed he had a premonition at the moment of death of one of his sons. He died in Ilford, Essex (now part of Greater London) and is buried in Buckingham Road cemetery, Ilford, in an unmarked grave.

Work
Keulemans regularly provided illustrations for The Ibis and The Proceedings of the Zoological Society. He illustrated many important bird books, including Buller's A History of the Birds of New Zealand (1873, 1888), William Vincent Legge's History of the Birds of Ceylon (1880), Daniel Giraud Elliot's Monograph of the Bucerotidae (hornbills) (1887–1892), Henry Seebohm's Monograph of the Turdidae (thrushes) (1902), Osbert Salvin's Biologia Centrali-Americana (1879–1904), Edgar Leopold Layard's Birds of South Africa (1887) and Henry Eeles Dresser's History of the Birds of Europe (1871–1896), and a single illustration in The Journal of the Linnean Society.

One of his last great achievements was his contribution of over one hundred plates for Frederick Du Cane Godman's Monograph of the Petrels (1907–1910). He also spent some time collecting birds in Cape Verde and West Africa.

Keulemans is credited with describing the Cape Verde swamp-warbler, Calamodyta (Acrocephalus) brevipennis.  This is a drab bird about 14–16 cm., light brown above and on its flanks, and buff below.  He did not publish an illustration of it, but his plate for Acrocephalus brunnescens in George Henderson's Lahore to Yarkand (pl. XVI) is similar.
His notes and findings on the island of Principe, along with those of his colleague Dr. H. Dohrn, would eventually become the basis for a later description of a rare ibis, Lampribis rothschildi Bannerman.

The only significant biography of Keulemans is by Jan Coldewey and Tony Keulemans, Feathers to Brush, a book that includes a bibliography of the artist's publications, a genealogical tree and appendices detailing his spiritualism, with a sample of his financial correspondence. Also of note is a contemporary obituary of Keulemans in the journal British Birds (1912).  Tony Keulemans later wrote Beyond the grave, which tells the story of a remarkable discovery of a painting John Gerrard had made of his own gravestone.  And finally, Tony Keulemans wrote an errata list to Feathers to Brush, which includes additional literature references and new genealogical findings.

Keulemans's work is characterised by its consistency, showing little change over the course of his career, and focused to an extraordinary degree on the rendering of fine detail.  These generalisations have also proven to be the basis for unjustified criticism of his work, since the nature of scientific illustration places a premium on consistency.  Aside from this, a number of critics have rightly placed Keulemans above his contemporaries; his ability to create accurate and vivid representations of birds gave him prominence in his field.

Keulemans was prodigious in his output - he was commissioned to paint pictures of birds extensively throughout his career, and his prints were published continuously from 1867 to 1911.  Keulemans' first prints appeared in two books by Francois Pollen, Contributions a l'histoire naturelle des Lemuriens (1867) and Een blik in Madagascar (1867).  Some appeared after his death until 1915 (Mathews, Birds of Australia); he had rendered the images on stone well before publication of these works.  A calculation of his total output gives about 4,000-5,000 published illustrations.  The vast majority of these were vignettes published within octavo-size books and publications, and a great number of his works also appeared in quarto (Dresser/Europe) and in folio (Seebohm/Turdidae and DuCane Godman/Petrels).  While the subject of his illustrations was almost entirely avian, he was also commissioned to create portraits of mammals, insects, and shells.

Most of the illustrations by Keulemans were produced through traditional lithography, allowing for a finished product that depicts a vivid, lifelike figure through depth and tone. Printing was carried out by the two firms of Mintern and Hanhart, and early in his career, some were printed by P. M. W. Trap.  Often, the published lithographs were not coloured, and perhaps some (Journal of the Linnean Society, 1878) were not intended to be coloured. The technique of lithography made it necessary for the print to be coloured by hand.  This was done by semi-skilled artisans working in an assembly line in a manner similar to stencilling.  While Keulemans' talents as a draughtsman were hardly disputed by his contemporaries, often the finished, coloured plates were the subject of criticism (Sharpe/Alcedinidae). If the depicted colours did not match those of the birds, the value of the finished product was diminished.

Keulemans painted remarkable pictures of extinct birds, including Walter Rothschild's Avifauna of Laysan, Extinct Birds (1907). Examples in the American Museum of Natural History in New York include the Choiseul crested pigeon, Kangaroo Island emu, huia, Lyall's wren, Hawaii oo, Hawaii mamo, Oahu oo, Guadalupe petrel, and the laughing owl.

Onze vogels in huis en tuin (Our birds in home and garden)
The only work that was not only illustrated but also written by Keulemans, was Onze vogels in huis en tuin (Our birds in home and garden). It was a three volume work in Dutch that appeared between 1869 and 1876.
 1869: Onze vogels in huis en tuin vol. 1. 242 text pages; 70 images; 3 pages contents.
 1873: Onze vogels in huis en tuin vol. 2. 232 text pages; 70 images; 3 pages contents.
 1876: Onze vogels in huis en tuin vol. 3. 194 text pages; 60 images; 3 pages contents.

In this work Keulemans does write about a number of native birds, but he also describes (and paints) a number of cagebirds and aviary birds.

Keulemans is famous for his illustrations, but in this book he shows that he is a very able observer of birds in the field as well. The chapter on the common cuckoo Cuculus canorus in vol. 2, for instance, has 13 pages of text, with a number of field observations by Keulemans. In vol. 2 he describes the grey parrot (grijze roodstaartpapegaai) Psittacus erithacus in vol. 2, giving an extensive account of field observations done on the island of Príncipe in de Gulf of Guinea. Keulemans stayed there around 1865 during a year. Many other chapters of Onze vogels in huis en tuin also show that Keulemans was a careful observer of the species he painted and described.

Interest in spiritualism

According to the authors of Keulemans' biography Feathers to Brush, the artist's interest in spiritualism began with a premonition of his son Isidore's death.  In an article in the Bristol Mercury and Daily Post of 3 March 1883, Keulemans tells how he and his family were living in Paris in December 1880 when there was an outbreak of smallpox.  The parents sent three of their children to London to live with their grandparents; one of the children was his favourite son Isidore, aged four. In the morning of 24 January 1881, Keulemans woke up and heard Isidore's voice and saw his face. The apparition returned the next day, which made Keulemans very uneasy. A few days later he received a letter from London to tell him Isidore was ill, when in fact he had died exactly on the day of the first appearance of Isidore in John Gerrard's dream.

Subsequently, Keulemans experienced further incidents increasing his belief in the supernatural, in particular which he claimed could be awakened via the painting of a bird's eye. Keulemans began an association with the Society for Psychical Research; later he became disenchanted with the prevalence of fraud in spiritualist society, and used his scientific training to expose the trickery he saw performed by mediums.

Keulemans claimed to have visited nearly 400 séances and gave some examples of the alleged trickery in support of his criticisms. He seems not to have been opposed to Spiritualism in its philosophical or metaphysical bases, but against its pretensions as a science based on demonstrable fact.

List of major works to which Keulemans contributed

The following are cited in Keulemans & Coldewey's Feathers to Brush (unless noted with an asterisk).

Annales des Sciences Naturelles. (one volume)
Annali del Museo Civico,  Series 2, Volume 4  [1887].*
Aquila  (two volumes)
Bird Notes.  (Volume 4).
*Bulletin of the Liverpool Museum, vol. II.
Catalogue of the Birds in the British Museum
The Emu. (three volumes, 1907–1910)
The Ibis, [1869–1909]
Journal fur Ornithologie [1895]
Journal of the Asiatic Society of Bengal (two volumes)*
Journal of the Linnean Society (one volume)*
Mittheilungen aus dem K[oniglichen] Zoologischen Museum zu Dresden.  Heft III, 1878.
Nouvelles Archives du Museum d'histoire naturelles.
Novitates Zoologicae [1894–1909, 1911]
Proceedings and Transactions of the New Zealand Institute, vol. VI.*
Proceedings of the Zoological Society of London
Quarterly Magazine of the High Wycombe Natural History Society. (one volume)
Stray Feathers; Volume X, 1887.
Transactions of the Linnean Society  (three volumes)
Transactions of the Zoological Society of London
Anderson, John. Anatomical and zoological researches:  comprising an account of the zoological results of the two expeditions to Western Yunnan in 1868 and 1875 and a monograph of the two cetacean genera, Platanista and Orcella.  1878 (Aves, Mammalia)
Blanford, William Thomas. Observations on the Geology and Zoology of Abyssinia, made during the progress of the British Expedition to that country in 1867--68.  1870.
Blanford, William Thomas. Eastern Persia:  An Account of the Journeys of the Persian Boundary Commission 1870--71--72.  Vol. II; The Zoology and Geology. Volume II (1876).
Blanford, William Thomas, and Sharpe, R(ichard) B(owdler), Scientific Results of the Second Yarkand Mission.  (Mammalia, 1879; Aves, 1891).
Barboza du Bocage, J(ose) V(icente).  Ornithologie d'Angola.  2 volumes, 1877–1881.
Buller, Walter Lawry.  History of the birds of New Zealand.  1873 (premier edition).
Buller, Walter Lawry.  History of the birds of New Zealand:  Second Edition Supplement.  1905–1906
Crawshay, Richard.  The Birds of Tierra del Fuego. 1907.
Dixon, Charles.  Our Rarer Birds. 1888.
Dresser, Henry Eeles.  History of the Birds of Europe.  1871–1881.  8v.
Dresser, Henry Eeles.  History of the Birds of Europe:  Supplement (1895—1896).
Dresser, Henry Eeles.  Monograph of the Coraciidae.Dresser, Henry Eeles.  Monograph of the Meropidae.Elliot, Daniel Giraud.  Monograph of the Bucerotidae.Elliot, Daniel Giraud.  Monograph of the Phasianidae.Elliot, Daniel Giraud.  Monograph of the Pittidae.Godman, Frederick Du Cane.  Monograph of the Petrels.  5 fascicles, 1907–1910.
Godman, Frederick Du Cane.  Biologia Central-Americana.  (Aves, Mammalia).Guillemard, Cruise of the Marchesa, 2v.  1 plate in each.
Harvie-Brown, J. A.  A Vertebrate Fauna of Sutherland.Henderson, George, and Hume, Allan O(ctavian).   Lahore to Yarkand.  Incidents of the route and Natural History of the countries traversed by the expedition of 1870, under T. D. Forsyth, Esq., C.B.  1873.
James, Frank Linsly.  The Unknown Horn of Africa. 1888.
Keulemans, John Gerrard.  Onze Vogels in huis en tuin.Keulemans, John Gerrard.  Natural History of the Cage-Birds.  1871.
Koslow, Piotr Kuz'mich, and Bianchi V(alentin).  Mongoliia i Kam : trudy Ekspeditsii Imperatorskago Russkago geograficheskago obshchestva, sovershennoi v. Volume V, 1907.
Layard, Edgar Leopold.  Birds of South Africa, revised edn.
Legge, W(illiam) V(incent), History of the birds of Ceylon. 1880.
LILFORD, Thomas Littleton Powys (1833-1896). Coloured Figures of the Birds of the British Islands. London: R.H. Porter, 1885-1897
Macpherson, H. A.  Birds of Cumberland.Marshall, C(harles) H(enry) T(illson), and Marshall, G(eorge) F(rederick) L(eycester).  Monograph of the Capitonidae.  1870–1871.
Mathews, Gregory M(acalister).  Birds of Australia (vols. 1–4).
Melliss, John Charles.  St. Helena:  A Physical, Historical, and Topographical Description of the Island, Including Its Geology, Fauna, Flora, and Meteorology.  1875.
Milne-Edwards, Alphonse.  Mission Scientifique du Cap Horn;  Mammiferes. 1891.
Mitchell, F(rederick) S(haw).  The Birds of Lancashire.  1885 (premier edn.)
Mivart, George St. Jackson.  Dogs, Jackals, Wolves, and Foxes.  1890.
Mivart, George St. Jackson.  Monograph of the Lories.  1893.
Oates, C. G.  Matabele land and the Victoria Falls : a naturalist's wanderings in the interior of South Africa. 1881 (premier edition).
Oustalet, Emile.  Mission Scientifique du Cap Horn;  Aves. 1891.
Pidsley, William E(lias) H(elman).  The Birds of Devonshire.  1891.
Rothschild, Lionel.  Avifauna of Laysan. 1893.
Rowley, George Dawson.  Ornithological Miscellany. 1876–1878, three volumes.
Sclater, Philip Lutley.  Monograph of the Jacamars and Puff-birds.  1881.
Sclater, Philip Lutley, and Hudson, Henry.  Argentine Ornithology. 1888–1889, two volumes.
Seebohm, Henry.  Geographical Distribution of the Family Charadriidae.  1888.
Seebohm, Henry, and Sharpe, R. B.  Monograph of the Turdidae.  2vols.
Sharpe, Richard Bowdler.  Monograph of the Alcedinidae.  1868–1871.
Sharpe, Richard Bowdler.  Monograph of the Paradiseidae.  1891—1898.
Shelley, George Ernest.  Handbook of the Birds of Egypt. 1872.
Shelley, George Ernest.  Monograph of the Nectariniidae.  (originally titled, Monograph of the Cinnyridae).
Snelleman, Joh. F. (ed.). Bijdragen tot de Kennis der Fauna van Midden-Sumatra.  (Deel IV/I {Fauna} in Veth, P. J., ed.:  Midden-Sumatra.  Reizen en onderzoekingen der Sumatra-Expeditie, uitgerust door het (Aardrijkskundig) Genootschap, 1877–1879, beschreven door de leden der Expeditie, onder toezicht van Prof. P. J. Veth.)  1887.
Suchetet, Andre.  Historie du Bimaculated Duck de Pennant. 1895.
Tweeddale, Marquess of [(Hay, Arthur, formerly Viscount Walden)].  The Ornithological Works of Arthur, Ninth Marquess of Tweeddale. 1881.*
Woodward, R. B., and Woodward, J. D. S.  Natal Birds.  1899.

See also
List of wildlife artists

References

Literature
  (1995) - In de ban van vogels. Geschiedenis van de beoefening van de ornithologie in Nederland in de twintigste eeuw. Tevens Ornithologisch Biografisch Woordenboek. Uitg. Scheffers, Utrecht. 605 pags. . pag. 299/300.

Further reading
Keulemans, J. G. A Natural History of Cage Birds. London: John van Voorst, 1871.
Keulemans, Tony, and Jan Coldewey. Feathers to Brush: The Victorian Bird Artist, John Gerrard Keulemans, 1842–1912. Epse, The Netherlands: C.J. Coldewey; Melbourne: T. Keulemans, 1982.
Keulemans, Tony. Beyond the Grave: A Short Sequel to Feathers to Brush. Sydney, 2005.
Keulemans, Tony. Errata on Feathers to Brush. Sydney, 2010.

External links

 Digitised works by or about John Gerrard Keulemans at Biodiversity Heritage Library
 The Avifauna of Laysan and neighbouring islands
 Classic Nature Prints
 J G Keulemans (Natural History Museum)
 Avibus Historiae: Keulemans Johannes Gerardus (1842-1912)

1842 births
1912 deaths
Dutch ornithologists
Dutch illustrators
Painters from Rotterdam
Parapsychologists
Dutch bird artists
Natural history illustrators
19th-century Dutch painters
20th-century Dutch painters
Dutch male painters
19th-century Dutch male artists
20th-century Dutch male artists

John Gerrard Keulemans


Atatürk Havalimanı (IATA: ISL, ICAO: LTBA) veya eski adıyla Yeşilköy Havaalanı, İstanbul'un Avrupa Yakası'nda bulunan uluslararası havalimanıydı. 1900'lerin başında Türkiye'de ilk hava ulaşımının başlatıldığı yer olan Yeşilköy Havalimanı, 1953 yılında uluslararası hava trafiğine açılmıştır. 29 Temmuz 1985 tarihinde Türkiye Cumhuriyeti'nin kurucusu Mustafa Kemal Atatürk'ün soyadı dönemin Cumhurbaşkanı Kenan Evren tarafından havalimanına verilmiştir.

2015 yılı verilerine göre Türkiye'nin en yoğun trafiği ve dünyanın 11. en yoğun yolcu trafiğinin olduğu havalimanıdır. Günlük ortalama 1100 uçağın kullandığı havalimanı, Avrupa'nın en önemli transit yolcu havalimanları arasında bulunmaktadır. Meydana iniş yapan ve meydandan havalanan uçak sayısı, 4 Eylül 2016'da 1453 ile (Her 59,46 saniyede bir uçak iniş ya da kalkışı) tüm zamanların rekorunu kırdı. Pist başına saatte oluşan uçak trafiği rekoru ise 55 uçak ile Londra'daki Gatwick Havalimanı elinde tutmaktadır. Bu sayı Atatürk havalimanında 30'dur. 2015 yılında 61.332.124 yolcu, 464.774 uçak ve 790.744 ton kargo trafiğine ev sahipliği yapan Atatürk Havalimanı, ülkenin en işlek havalimanıydı. 7 Nisan 2019'dan itibaren sivil uçuşlara, 5 Şubat 2022'den itibaren de kargo uçuşlarına kapatılmış ve bu uçuşlar İstanbul Havalimanı'na aktarılmıştır.

Yerleşim
İstanbul Atatürk Havalimanı'nın coğrafi koordinatları 40°58'34"N, 28°48'50"E şeklindedir. İstanbul'un en büyük ilçelerinden Bakırköy ve merkezi deniz kenarında olan Yeşilköy semtinin sınırları içerisinde yer alan havalimanı, arazisi güneyde Marmara Denizi, kuzeyde ise D-100 Karayoluyla sınırlanmıştır.

Tarihçe

1900'lerin başı
Türkiye'de ilk havacılık girişimleri 1911-12'de, bugün Atatürk Havalimanı olan arazinin yakınında kurulan iki hangar ve küçük bir meydanla başlamıştır. İlk kullanım amacı askeridir; Harbiye Nazırı Mahmud Şevket Paşa orduda kullanılacak uçaklar için bir tesis oluşturmak istemiştir.

1920-30'lar
Cumhuriyetin ilanının ardından 1925'te kurulan Türk Tayyare Cemiyeti'yle sivil havacılığın ilk adımları atılmaya başlanmıştır. Yeşilköy'deki tesis 1933 yılına kadar askeri amaçla kullanılmış, bu tarihteyse Amerika'dan alınan iki King Bird modeli uçakla sivil uçuşlar başlamıştır. Bir hangar ve yanındaki kâgir bina sivil uçuşlara ayrılırken, binanın üst katına bir bekleme odası ve bilet satış gişesi kurularak terminal oluşturuldu. Şubat 1933'te ilk protokol yolcuları İstanbul-Ankara uçuşunu gerçekleştirdi. O tarihte yakıt ikmali gerektiğinde uçaklar Eskişehir'e iniyor, ardından Ankara'ya devam ediyordu. Ankara'da Gazi Eğitim Enstitüsü'nün yanındaki bir tarla pist olarak kullanılıyordu. Yine 1933'te beş uçaklık bir filo Türk Hava Postaları adı altında çalışmaya başladı.

1940-50'ler
Türkiye'nin 1944 Chicago Sivil Havacılık Sözleşmesi'ni imzalamasının ardından Yeşilköy Havaalanı'nın uluslararası hale getirilmesi kararlaştırıldı. 1947'de havaalanıyla ilgili proje hazırlandı ve Bayındırlık Bakanlığı'nın verdiği yetkiyle Amerikan Westinghouse-IG White firmaları 1949'da yapıma başladı. 10 bin m²'lik bir alanı kaplayan bu meydan tesisleri hem iç, hem dış seferler için hizmet eden bir terminal binası, 2300 metre uzunluğunda bir pist, bir hangar ve servis yapılarından oluşuyordu. Havaalanında ayrıca radyo alıcı-vericisi ve ayrı bir enerji santrali de vardı. Proje 1953'te tamamlanarak aynı yılın 1 Ağustos'unda hizmete girdi.

1960-70'ler

Hızla artan uluslararası yolcu trafiği ve teknolojik gelişmeler -özellikle de geniş gövdeli uçakların yaygınlaşması- Yeşilköy Havaalanı'nın genişleme ve yenileme ihtiyacını ortaya çıkarttı. 1961'de bu ihtiyacı karşılamak üzere çalışmalar ortaya çıktı ve 1968 yılında geniş gövdeli uçaklara uygun ikinci bir pistin inşaatına başladı. 3 bin metre uzunluğa ve 45 metre genişliğe sahip 17/35 pisti gecikmelerin sonucunda 12 Kasım 1972'de açıldı.

Yeni pistin ışıklandırma sistemi bulunmadığından sadece gündüz saatlerinde kullanılabileceği, iki pistin saatte toplam 55 uçaklık kapasite sağlayacağı belirtiliyordu. O günlerde havalimanına günde 150-200 uçak iniş kalkış yapıyor, yoğun günlerde sayı ortalama 250'ye ulaşıyordu.

Terminal ve hava trafik kontrol açısındansa sorunlar artarak sürüyordu. Ekim 1970'te havaalanını denetleyen İstanbul Valisi Vefa Poyraz gazetecilere "durumu fevkalade perişan bulduğunu" söylüyordu. Havaalanının gelişimi için 1971 yılında bir master plan hazırlandı. Mimar Hayati Tabanlıoğlu tarafından hazırlanan proje her biri 5 milyon yolcu kapasiteli dört terminalin yanı sıra THY Hangar Tesisleri, Kargo Tesisleri, Hava Trafik Kontrol Kulesi ve Teknik Blok, Aydınlatma Sistemi, Elektrik Dağıtım Sistemi, eski 05/23 pistinin yeniden yapımı, akaryakıt ikmal tesisleri ile diğer tesisleri kapsıyordu. Biri asma, üç kattan oluşacak, 1500 araçlık otoparkı da bulunan terminal ünitelerinin 1975'te tamamlanması planlanmıştı.

Özellikle Almanya'ya işçi göçü ve artan turist sayısıyla çoğalan charter uçuşlarının yarattığı trafiği karşılamak için yeni bir transit salonu için çalışmalar başladı. Bir yıl gecikmeyle Mayıs 1974'te açılan salon, üç ay sonra havalandırma sorunları nedeniyle kapatılarak renove edildi. Sekiz pasaport ve 12 gümrük muayene bankosuna sahip 3 metrekarelik charter terminali Temmuz 1974'te hizmete girdi. Aynı yıl eylül ayında -yine özellikle Almanya'ya giden işçilerin talebini karşılamak üzere- Ulaştırma Bakanı Hasan Ferda Güley'in talimatıyla bir namaz yeri oluşturuldu. Terminalde bir emzirme salonu da yolcuların hizmetine girdi.

1980-90'lar
Hayati Tabanlıoğlu'nun projesi tam olarak hayata geçmese de proje kapsamında yapılan yeni dış hatlar terminali 1983'te hizmete girdi. 29 Temmuz 1985'te havalimanının adı Cumhurbaşkanı Kenan Evren tarafından değiştirilerek İstanbul Atatürk Havalimanı oldu. 1980'lerin sonlarına doğru havalimanının kapasitesini artırmak için çalışmalar tekrar yoğunlaştı ve 1988'de yap-işlet-devret modeliyle ihaleye çıkıldı. 205 milyon dolar teklif veren Alarko-Lockheed-John Laing konsorsiyumu ihaleyi kazansa da proje sıkça değişen hükûmetler nedeniyle hayata geçemedi.

1993'te kargo terminali, Sovyetler Birliği'nin dağılmasının ardından artan bavul ticareti ve charter yolcu trafiğini karşılamak üzere de 1995'te C Terminali hizmete girdi.

DHMİ'nin artan trafiği karşılayacak 20 milyon kapasiteli yeni terminal ve otopark için çıktığı YİD ihalesini 17 Temmuz 1998'de Tepe-Akfen-Vienna Airport konsorsiyumu -daha sonra Vienna'nın ayrılmasıyla Tepe-Akfen-Ventures- kazandı.

2000-günümüz

İnşaatı öngörülenden kısa bir sürede tamamlayan TAV Havalimanları, terminali 3 Ocak 2000'de hizmete açtı. Ardından sözleşmede yapılan yenilemelerle dış hatlar terminalini iki kez genişleten TAV Havalimanları toplam terminal alanını 286.770 metrekareye çıkarttı. Bu genişlemede yeni bir dış hatlar terminali, yolcu araç bağlantı köprüleri ve yolcu bindirme köprüleri yeniden yapıldı. 7 Nisan 2019'da Atatürk Havalimanı'ndan yapılan tüm tarifeli uçuşlar İstanbul Havalimanı'na aktarılmıştır. Atatürk Havalimanı'nın işletme hakkı Ocak 2021'e kadar TAV Havalimanları'ndaydı.

Millet Bahçesi tartışması
15 Mayıs 2022 tarihinde T.C. Çevre, Şehircilik ve İklim Değişikliği bakanı Murat Kurum, Atatürk Havalimanı'nın yıkılacağını ve 132 bin ağaçla Türkiye'nin en büyük Millet Bahçesi yapılacağını açıkladı. Aynı gün, Zafer Partisi Genel başkanı Ümit Özdağ, kararı eleştirdi ve havalimanının yeniden açılacağı vaadini verdi.

17 Mayıs 2022 tarihinde yıkım çalışmaları başlayan havalimanına, Cumhuriyet Halk Partisi İstanbul İl başkanı Canan Kaftancıoğlu Atatürk Havalimanı'na giderek "Millet Bahçesi adı altında Katarlılara peşkeş çekmek için kapatıyorlar. CHP olarak, 84 milyonla ve 16 milyon İstanbulluyla birlikte hesap soracağız" açıklamasını yaptı. Aynı gün içerisinde Cumhuriyet Halk Partisi Genel başkanı Kemal Kılıçdaroğlu da "Bu işte bir damla mürekkebi olan herkes vatan hainidir. O makinelerin müteahhiti; sana ise özel ilgi göstereceğiz!" dedi.

Yapısı

Atatürk Havalimanı, Uluslararası Sivil Havacılık Örgütü'nün (ICAO) yaptığı sınıflandırmaya göre CAT III niteliklerine sahip olup, meteorolojik koşulların kötü olduğu zamanlarda bile uçak iniş-kalkışına imkân verebilecek düzeydeydi.

Toplam 11 milyon 650 bin m² alana sahip olan Atatürk Havalimanı, 63 bin 165 m² iç hatlar ve 282 bin 770 m² dış hatlar terminali ile toplam bina alanı açısından Türkiye'nin en büyük havalimanıydı. Ayrıca 7 bin 260 metrekarelik VIP ve CIP terminaline sahipti. 7 Nisan 2019 tarihinden beri ticari uçuşlar İstanbul Havalimanı'ndan yapılmaktadır.

Terminaller

İç Hatlar Terminali

Eski dış hatlar terminali olarak kullanılan bina TAV Havalimanları'nın işletmesini üstlenmesinin ardından modernize edilmişti. Terminalde 12 köprü, 96 check-in kontuarı, gidiş katında dört, geliş katında toplam yedi bagaj bantı bulunmaktaydı.

Yıldız şeklindeki terminalin gidiş katında self-servis ve alakart restoranların yanı sıra uluslararası kahve ve fast-food zincirleri bulunmaktaydı. Yiyecek içecek noktaları BTA tarafından işletilmekteydi. Terminalde Garanti, Akbank ve THY'nin loungları bulunmaktadır. Ayrıca bir geliş katında mescit ile kayıp eşya büroları yer almaktaydı.

Tüm uçuşların %75'i THY tarafından gerçekleştirilmektedir. Onur Air %14, Atlasglobal %8 paya sahipti.

Güvenlik kontrolü sonrasında sigara içilebilecek bir teras alanı bulunmaktaydı.

Dış Hatlar terminali
1997'deki YİD ihalesinin ardından TAV tarafından inşa edilen ve 2000'de hizmete açılan terminal, aradan geçen sürede iki kez genişletilerek bugünkü halini almıştır. THY'nin uçuşlardaki payı %68, Lufthansa'nın da %27 idi.

34 köprü, 224 check-in kontuarı, geliş katında 11 bagaj bantı bulunmaktaydı. Uzun bir dikdörtgen şeklinde olan terminalde döviz bürosu, eczane, mescit bulunmaktaydı.

Uluslararası kahve ve fast-food zincirlerinin yanı sıra farklı ülke mutfaklarına odaklanan alakart restoranlar ve kafelerle terminalde geniş bir yiyecek içecek yelpazesi sunulmaktaydı.

Pasaport kontrolü sonrasında sigara içilebilecek bir teras alanı bulunmaktaydı.

Kargo terminali
Dış hatlar terminalinin hizmete girmesi ile birlikte, mevcut C Terminali, limanın kargo terminaline olan ihtiyacı nedeniyle kargoya dönüştürülmüş ve depreme karşı güçlendirilerek, 2002'de kargo servisini işleten firmalara antrepo ve depo olarak kullanılmak amacıyla tahsis edilmiştir.

Genel Havacılık terminali
Havalimanının kuzey batısında yer alan terminal özel jetlerle hava taksilere hizmet vermektedir. Terminalde gümrük ve pasaport işlemleri yapılabilmektedir. İş insanlarının yanı sıra pek çok ünlü sanatçı da 2006'da hizmete giren bu terminali kullanmaktadır.

Duty-free
Dünyanın en büyük 16. gümrüksüz satış mağazaları işletmesine sahip olan olan Atatürk Havalimanı'nda, gidiş katında 4 bin 613, geliş katında da 1 437 metrekare olmak üzere toplam 6 bin 50 metrekarelik mağaza alanı yer almaktaydı. Mağazalar TAV Havalimanları ve Unifree ortaklığıyla kurulan ATÜ Duty-Free tarafından işletilmekteydi. Mağazalarda parfüm & kozmetik, içki, sigara, tütün, puro, çikolata, şekerleme, kahve, çay, aksesuar ve oyuncak satılmaktaydı.

TAV Galeri İstanbul
Dış Hatlar terminali içinde pasaport kontrolü öncesinde G ve H kontuarları arasında bir sergi alanı yer almaktaydı. Sergi alanında yıl boyunca fotoğraf, resim ve benzeri alanlarda projeler yolcularla buluşmuştur.

Diğer

Havalimanını işleten TAV Havalimanları'nın yönetim binaları havalimanı arazisi içerisinde yer almaktadır. VIP Terminali'nin yanında yer alan binaya ulaşım havalimanı ana kapısı kullanılmadan, dışarıdan oluşturulan yol üzerinden sağlanmaktadır.

Mülki İdare Amirliği ve bağlı kuruluşların ofisleri, yabancı diplomatlar, devlet ve hükûmet başkanlarının ağırlandığı devlet konukevi, havalimanı camisi, Jandarma Koruma Bölük Komutanlığı binası da havalimanı arazisi içerisinde yer almaktadır.

Bakırköy Kaymakamlığı ve Bakırköy İlçe Emniyet Müdürlüğü 2019 İstanbul Depremi'nden sonra binaları Havalimanı'na taşınmıştır.

2020 yılında COVID-19 pandemisi nedeniyle havalimanının arazisine Prof. Dr. Murat Dilmener Acil Durum Hastanesi açılmıştır. Hastanenin açılması sebebiyle 35L/R pistleri kullanım dışı kalmıştır.

Son kargo uçuşu 5 Şubat 2022 tarihinde gerçekleşmiştir. Sonraki ticari ve kargo uçuşları İstanbul Havalimanı'ndan yapılmaya devam edilmektedir.

Trafik ve istatistikler
2013 yılı verilerine göre Atatürk Havalimanı'ndan direkt uçuş düzenleyen ticari havayolu sayısı 73'tü. Havalimanı yolcu ve uçuş trafiği açısından hızlı bir büyüme sergilerken, trafik istatistikleri dış hat yolcu ve uçuşlarının toplam trafik içerisindeki payının da arttığını göstermektedir.

- :Yolcu olmadığı anlamına gelir

Ulaşım
Atatürk Havalimanı, İstanbul şehir merkezine (Taksim) 22 km, Mecidiyeköy'e 19 km ve Kadıköy'e 34 km uzaklıktadır. Havalimanına ulaşım; otobüs (İETT), taksi ve M1 (Yenikapı – Atatürk Havalimanı) hafif metro hattı ile sağlanmaktadır.

Toplu ulaşım

1967'de Ulaştırma Bakanı tarafından ilk kez açıklanan proje 2002 yılı sonunda tamamlanmış ve Aksaray - Yenibosna arasında çalışan M1 (Yenikapı – Atatürk Havalimanı) metro hattı uzatılarak havalimanına bağlanmıştır. Dış hatlar terminalinin en alt katından ulaşılan metro istasyonu uzun bir koridorla iç hatlar terminaline de bağlanmaktaydı. Hafta içi 06.00-24.00 saatleri arasında, Cuma ve Cumartesi geceleri 24 saat ve pik saatlerde 5 dakika aralıkla çalışan metro ile havalimanından Yenikapı'ya yaklaşık 32 dakikada ulaşılabilmekteydi.

Metro ile Metrobüs arasında Ataköy - Şirinevler istasyonunda aktarma yapılabilmektedir. Metrobüs aktarmasıyla Asya yakasına geçerek Kadıköy'e ulaşmak mümkündü. Metrodan Zeytinburnu ve Aksaray'da T1 (Bağcılar - Kabataş) Tramvay Hattı'na aktarma yapmak da mümkündür.

İETT, Atatürk Havalimanı - Bakırköy arasında AVR1 Hattının (B) işaretli saatlerinde sefer gerçekleştirmektedir. Bu hat ile 34 hat kodlu Beylikdüzü - Söğütlüçeşme Metrobüs, (Yenikapı - Atatürk Havalimanı) metro hattına, Marmaray (Halkalı - Gebze Banliyö Treni), Ankara - İstanbul YHT ve İstanbul - Konya YHT hattına aktarma yapılabilir.

Havalimanından İDO'ya bağlı feribotlarla deniz yoluyla şehrin çeşitli noktalarına gidilebilmektedir. En yakın İDO iskelesi 9,2 kilometre uzaklıkta, Bakırköy'de bulunmaktadır.

İDO Yenikapı Terminali'nden (17,4 kilometre) şehirlerarası feribot hatlarına da ulaşılabilmektedir.

HAVAŞ - HAVATAŞ anlaşmazlığı
Atatürk Havalimanı'ndan şehrin farklı noktalarına 1983'ten bu yana direkt otobüs seferleri düzenlenmektedir. HAVAŞ tarafından havalimanıyla Kozyatağı, Taksim, Bakırköy İDO Terminali arasında düzenlenen seferler 14 Ocak 2012'de belediye tarafından durdurulmuştur. Durdurma kararı, İETT'nin havalimanı hatlarını 2010'da yapılan ihaleyle özelleştirmesinin ardından gelmiştir. İhaleyi kazanan HAVATAŞ, bu nedenle havalimanından tek taşımacılık yetkisinin kendisinde olduğunu; HAVAŞ ise kendi taşımacılık yetkisinin Ulaştırma Bakanlığı'ndan alınan ruhsat ve özelleştirmeden doğan haklardan kaynaklandığını iddia etmektedir. Konu mahkemeye taşınmıştır.

Terminaller arası ulaşım
Atatürk Havalimanı iç ve dış hatlar terminalleri arasında bir köprü ile geçiş sağlanmaktadır. Yürüyerek geçiş 10-15 dakika sürmektedir. Haziran 2012'de Dış Hatlar Terminali 201 numaralı arınmış salonla, İç Hatlar Terminali'ndeki 112 numaralı salon arasında açılan yeni transit geçiş kapısıyla daha kısa bir seçenek oluşturulmuştur.

Taksi
İstanbul Atatürk Havalimanı'nda taksi hizmeti 1981'de kurulan Havalimanı Taksiciler Kooperatifi tarafından verilmekteydi. Kooperatif bünyesinde 553 araç ve 1875 sürücü ve 76 kooperatif çalışanı bulunmaktaydı.

Şahsi araç
Atatürk Havalimanı'na ulaşım esas olarak D-100 karayoluyla sağlanmaktadır. TEM otoyolundan da Atatürk Bulvarı üzerinden havalimanına ulaşılabilir. Sahil yolundan ulaşım Yeşilyurt Havuzlu Kavşak'tan Atatürk Havalimanı Caddesi'ne dönerek gerçekleştirilebilir.

Otopark
Havalimanında 7 bin 76 araçlık kapalı otopark ve 1034 araçlık açık otopark bulunmaktaydı.

Kazalar ve olaylar

 2 Ekim 1960'ta, kalkış sırasında tekerleği patlayan bir Fransız uçağı pistten çıkarak toprağa saplandı.
 21 Ocak 1965'te, iki İngiliz uçağı pistte çarpıştı. Yakıt ikmali yapan bir uçağın kanadına yerde manevra yapan bir diğeri çarptı. Yaralanan veya ölen olmadı.
 2 Mayıs 1968'de, Avustralya'dan Londra'ya gitmekte olan Team Spirit G-AOVM adlı uçak, Yeşilköy Havaalanı'nda yerde manevra yaparken tekerleği toprağa saplandı. Patlayıcı yüklü uçağın geçirdiği kazanın, pilotun alkollü olmasından kaynaklandığı iddia edildi.
 30 Ocak 1975'te, İzmir Cumaovası Havalimanı'ndan Yeşilköy Havaalanı'na giden Türk Hava Yolları'nın 345 sefer sayılı Fokker F28 tipi Bursa uçağı, iniş sırasında pistin ışıklarının sönmesi nedeniyle inişten vazgeçerek meydan turuna başladı. İkinci iniş denemesi sırasında uçak ile telsiz bağlantısı kesildi ve daha sonra uçağın Marmara Denizi'ne düştüğü belirlendi. Uçaktaki otuz yedi yolcu ve dört mürettebattan kurtulan olmadı.
 14 Ağustos 1976'da, Filistinli iki gerilla, Yeşilköy Havaalanı'nda İsrail uçağına binenlere ateş açtı. Saldırıda dört kişi öldü, yirmi kişi yaralandı.
 25 Nisan 2015'te, Milano'dan İstanbul'a giden Türk Hava Yolları'nın 1878 sefer sayılı Airbus A320 tipi Gümüşhane uçağı, iniş sırasında piste çarptı. Motoru alev aldığı için yeniden havalanan uçak, daha sonra acil iniş yaptı ve pistten çıktı.
 28 Haziran 2016'da, etrafa ateş açan ve daha sonra kendilerini patlatan üç kişinin gerçekleştirdiği saldırıda 45 kişi öldü, 236 kişi yaralandı.
 15 Temmuz 2016'da, Türkiye'deki askerî darbe girişimi sırasında tankla aprona giren bir grup asker, hava trafik kontrol kulesini ele geçirdi.
 18 Ağustos 2016'da, İstanbul'dan Doha'ya giden Qatar Airways'e ait Airbus A330 tipi uçak, kalkıştan sonra motoru alev alınca geri dönerek havalimanına acil iniş yaptı.
 25 Ekim 2016'da, apronda ilerlemekte olan bir ikram kamyonu, park hâlindeki özel bir jete çarptı.
 13 Mayıs 2018'de, kalkış için taksi yoluna gitmekte olan Asiana Airlines'a ait Airbus A330 tipi uçağın kanadı, körüğe yanaşan Türk Hava Yolları'na ait Airbus A321 tipi uçağın kuyruğuna çarptı.

Genişleme çalışmaları
2000'lerin sonundan itibaren özellikle THY'nin hızlı büyümesi nedeniyle artan trafikle İstanbul Atatürk Havalimanı'nın kapasitesinin artırılması yönünde çalışmalar başladı. Dördüncü bir pistin inşa edilmesi, hava trafik sisteminin modernize edilmesi, havalimanı arazisinde yer alan askeri alanın devir alınarak park yeri olarak kullanılması gibi farklı çözüm önerileri ortaya çıkmıştır.

Askeri alanın devri konusunda Millî Savunma Bakanlığı'yla Ulaştırma Bakanlığı arasında anlaşma sağlansa da konuyla ilgili bir gelişme olmadı. Dördüncü pist konusunda DHMİ çalışmalar gerçekleştirmekle birlikte maliyetinin yüksek olması, havalimanı çevresindeki yerleşimlerde yıkım gerçekleştirmenin gerekmesi nedeniyle çözümün üçüncü bir havalimanının inşa edilmesinden geçtiğini açıkladı.

Rötarlar ve artan eleştirilerin ardından trafik kontrol sürecinde yapılan bir dizi değişiklikle kapasite artırılırdı. Uygulamaların yürürlüğe girmesinin ardından 6 Temmuz 2012'de bir günde 1119 uçağın iniş-kalkış yapmasıyla havalimanında tüm zamanların pik trafiğine ulaşıldı. Aynı gün iç hatlarda 45 bin 822, dış hatlarda 78 bin 558 olmak üzere toplamda 124 bin 380 yolcu havalimanından geçiş yaptı.

50. Yılda 50 Eser
İnşaat Mühendisleri Odası, odanın kuruluşundan itibaren 50 yıl içerisinde ülkede gerçekleştirilmiş 50 büyük inşaat projesini bir jüri tarafından saptayarak bu projeleri 50. Yılda 50 Eser adı altında ilan etmiştir. Liste bölgesel kalkınma, binalar, ulaşım, hidroloji ve endüstri alt başlıklarını taşımaktadır. Bu proje de o liste içerisinde yer almaktadır.

Resimler

Ayrıca bakınız
 Türkiye'deki havaalanları listesi

Kaynakça

Dış bağlantılar

İstanbul Atatürk Havalimanı

İstanbul'daki havalimanları
Bakırköy'deki altyapı
Tabanlıoğlu Mimarlık'ın eserleri
Bakırköy'de ulaşım
İstanbul ilinde toplu taşımacılık

Atatürk Havalimanı


Campus Club was one of the undergraduate eating clubs at Princeton University. Located on the corner of Washington Road and Prospect Avenue, Campus was founded in 1900. It was one of the eating clubs that abandoned the selective bicker process to choose members non-selectively, a status it held for over twenty years.

In an attempt to restore the waning popularity of the club, the club's board pressured the undergraduate officers to reinstate bicker in 2004, causing Campus to become one of six selective clubs (out of eleven total clubs). However, due to the unpopularity of bicker among its members, the club returned to being a sign-in club in the spring of 2005. Facing another year of exceptionally low membership and resulting financial trouble, Campus Club closed later the same year.

In November 2005, the former members and alumni of Campus Club voted to donate the building to the university, under the condition that the  mansion remain a social venue for Princeton students.

After undergoing renovations for over two years, Campus Club reopened on September 18, 2009, as a clubhouse open to all members of the Princeton community.

History

During the 1900–1901 school year, a number of undergraduates from the now-defunct Yama and Ovando Clubs took a lease on a small house on Olden Street in Princeton. Called "The Incubator," the undergraduates used this house as a temporary location while they searched for a more permanent clubhouse.

In January 1901, the newly elected members of Campus Club began negotiations to purchase the residence of Professor Andrew Fleming West, which was located at the corner of Washington Road and Prospect Avenue (where Campus Club stands today). The club members financed the purchase of the West house through sale of approximately $45,000 of "Princeton Campus Club Bonds." Once the residence was acquired, the new members began using the West residence as their clubhouse.

In 1909, the members of Campus Club elected to construct a new clubhouse, and the original West house was moved to the corner of Nassau Street and Princeton Avenue. The new clubhouse, designed by Raleigh C. Gildersleeve, who had previously designed McCosh Hall and completed alterations to Cap and Gown Club, was completed weeks prior to the 1910 commencement.

On November 24, 1951, a fire broke out inside of Campus Club. The fire caused extensive damage to the third floor, and a major renovation was required. Renovations were completed in 1953, and the club remained in this state until it was acquired by the university in 2005.

References

External links
 Campus Club official University website
 Alumni website
 Campus Club on the Wayback Machine

Eating clubs at Princeton University
Historic district contributing properties in Mercer County, New Jersey

Campus Club


Wiborada (formă latinizată pentru Wibrad ceea ce ar însemna consiliului de femei) din Saint Gall este o călugăriță elvețiană, prima femeie canonizată  de Vatican. Fecioară și martiră, ea este victima unui raid al nomazilor maghiari la 1 mai 926 asupr abației St. Gallen. Sfințirea sa este recunoscută în 1047 deja de către papa Clement al II-lea. Atributele sale iconografice sunt o carte și un topor, acesta din urmă amintind martiriul său. Este declarată a fi patroana menajerelor, bucătăreselor, bibliotecarilor, și bibliofililor. Comemorarea sa, care este a episcopiei din St. Gallen, se face pe 2 mai.

Martiriul

În iunie 925, Wiborada ar fi avut premoniția unui raid al maghiarilor provocând distrugerea mănăstirii din St. Gall, atac care ar duce la propriul său martiriu. Cartea Vitae Sanctae Wiboradae menționează data de 1 mai 926. Neînduplecându-se să plece la insistențele abatelui stareț Engilbert, ea recomandă, cu toate acestea, abatelui punerea în siguranță a comorilor din mănăstire, printre care manuscrise valoroase. Când, în cele din urmă, maghiarii ataca, călugării se refugiază într-un loc fortificat. Fratele Wiboradei, Hitto, este printre ultimii care poate să scape.

Barbarii sosiți la biserica Saint-Menge, dau foc, inclusiv schitului din apropiere. Acesta din urmă, în mod miraculos, rezistă la foc. Negăsind nicio ușă, ei intră prin acoperiș și o găsesc pe Wiborada în rugăciune în fața altarului. Ei îi rup hainele, până la cilice, și o rănesc la cap cu trei lovituri de topor.  În conformitate cu cel de-al doilea volum al  Vitae Sanctae Wiboradae, Wiborada a murit în dimineața următoare. Ea a fost găsită de fratele ei Hitto; acesta îl informează despre martiriu pe episcop care, opt zile mai târziu, se întoarce în mănăstire. La sosirea sa, rănile mortale ale martirei s-ar fi vindecat. Cea de-a douaVitae Sanctae Wiboradae evocă o înmormântare solemnă de către episcop, urmat de numeroși credincioși.

Minuni făcute de sfântă
Prima Vitae Sanctae Wiboradae enumeră minuni ale sfintei imediat după ce s-a răspândit povestea morții ei. Iată minunile care îi sunt atribuite:
 vindecarea unui bolnav cu pieptenele sfintei (scena afișată înainte de 1451-1460 în Codex Sangallensis 602);
 o lumânare pe mormântul Wiboradei este aprinsă de un foc divin
 o servitoare vede în biserică o rază de lumină provenind de la Wiborada;
 un fir de mărar crește pe mormântul ei în timpul iernii;
 Hitto dă peste pieptenele Wiboradei suspendat deasupra mormântului acesteia;
 aceeași relicvă vindecă un orb;
 Rachilda, nepoata lui Notker le Bègue și tovarășa Wiboradei, se vindecă miraculos;
 un novice al mănăstirii, numit Ulrich, este vindecat pe mormântul Wiboradei;
 printr-o viziune, Wiborada îi mărturisește lui Hitto  nemulțumirea ei referitoare la o nouă față de masă de altar;
 Pliddruda, sora Rachildei, este vindecată de Wiborada;
 În urma unui jurământ, preotul Eggibert se vindecă de o boală de ochi;
 o femeie pe nume Regisinda nu-și ține promisiunea făcută și este pedepsită;
 alți doi pacienți s-au vindecat pe mormântul Wiboradei;
 o bucată de lemn scoasă dintr-o găleată a Wiboradei vindecă durerile de dinți;
 Kebeni, slujnica Wiboradei, se vindecă de arsurile pe care i le-a provocat diavolul împingând-o în foc;
 în timpul transferului relicvelor Wiboradei în biserică, un zidar este victima unui accident, din care și-a revenit miraculos.

Canonizarea
Wiborada a fost prima femeie canonizată de către papa Clement al II-lea în 1047, în prezența împăratului Henric al III-lea și a soției sale Agnès de Poitiers.

Note

Bibliografie
 Gereon Becht-Jördens, Recentiores non deteriores. Zur Überlieferungsgeschichte und Textgeschichte der Vita S. Wiboradae Ekkeharts I. von St. Gallen, în: Dorothea Walz (Hrsg.): Scripturus vitam. Lateinische Biographie von der Antike bis in die Gegenwart. Festgabe fur Walter Berschin zum 65 de ani. Geburtstag. Mate, Heidelberg, 2002, pp. 807-816.
 Walter Berschin, Vitae Sanctae Wiboradae. Die ältesten Lebensbeschreibungen der heiligen Wiborada. Mitteilungen zur vaterländischen Geschichte Trupa 51, portul istoric Verein des Kantons St. Gallen, St Gallen 1983.
 Adolf Fäh: Mor hl. Wiborada. Jungfrau und Martyrin, af. Jos. Zehnder, St. Fiden 1926.
 Eva Irblich: Mor Vitae sanctae Wiboradae. Ein Heiligen-Leben 10. Secol im Zeitbild. În: Scrieri des siebenbürgischen Vereins für Geschichte des Bodensees und seiner Umgebung, 88. Jg. 1970, S. 1-208. (Digitalisat)
 Friedrich Lauchert: Wiborada. În: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Trupa 42, Duncker & Humblot, Leipzig, 1897, S. 304-306.
 Gabriele Lautenschläger: Wiborada. În: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Trupa 15, Bautz, Herzberg 1999, , Sp. 1472-1473. (teilweise veraltete Informationen)
 Karsten Uhl: "Der Pöbel, der nicht în gebildeten Wendungen zu vorbesc versteht". Unterschiede zwischen der Kultur des Volkes und der Kultur der Eliten în den Viten der Heiligen Wiborada. În: Medium Aevum Quotidianum, Bd. 36, 1997, S. 103-118.

Martiri creștini
Decese în 926

Wiborada


"Bird Set Free" este un cântec al cantautoarei australiane Sia lansat pe cale digitală ca primul single promoțional de pe următorul ei album de studio This Is Acting (2016) pe data de 3 noiembrie 2015. Cântecul a fost scris de către Sia Furler și Greg Kurstin, de asemenea Kurstin a produs piesa.

Compoziție
Într-un interviu cu Ryan Seacrest, Sia dezvăluie că cântecul este de asemenea altul dintre cântecele care le-a scris pentru Adele.

Promovare
Pe data de 7 noiembrie 2015, Sia a interpretat la Saturday Night Live; episodul a fost găzduit de către Donald Trump. Ea a interpretat "Alive" și "Bird Set Free".

Clasamente

Referințe

Legături externe

Single-uri promoționale
Cântece din 2015
Sia

Bird Set Free


Mehdi Moussaïd est un chercheur, vulgarisateur et vidéaste web français. Il est principalement connu pour sa chaîne YouTube de vulgarisation scientifique Fouloscopie créée en 2018.

Biographie

Jeunesse et formation
Mehdi Moussaïd naît le  à Rabat, au Maroc.

Après des études au Lycée Descartes de Rabat, il suit une formation d'ingénieur en informatique à l'École polytechnique universitaire de Nantes.

Il soutient sa thèse en éthologie en 2010 à l'université Toulouse--Paul-Sabatier sous la direction de Guy Theraulaz et Dirk Helbing, pour laquelle il obtient en 2011 le Prix Le Monde de la Recherche Universitaire.

Recherches
À partir de 2007, il entreprend des recherches dans un laboratoire d'éthologie à Toulouse, puis de physique à l'école polytechnique fédérale de Zurich.

Il est actuellement chercheur en sciences cognitives à l'institut Max-Planck de développement humain de Berlin.

Il étudie la science du comportement des foules, ce qu'il appelle « fouloscopie » et aborde ainsi des sujets tels que les mouvements de foule, la propagation de rumeurs, les réseaux sociaux ou encore l'intelligence collective.

Fouloscopie
Il crée un blog de vulgarisation scientifique, puis lance en 2018 sa chaîne YouTube, Fouloscopie.

En 2019, il publie Fouloscopie : ce que la foule dit de nous, un ouvrage de vulgarisation scientifique consacré au comportement des foules.

En , Il inaugure l'exposition temporaire « Foules » qui a lieu à la Cité des sciences et de l'industrie en tant que commissaire scientifique de l'exposition.

Publications

 .
 .
 Réédition :  , 2021.

Notes et références

Liens externes

 Chaîne YouTube

Vidéaste web français
Vidéaste web éducatif
Naissance en juillet 1981
Naissance à Rabat
Éthologie
Vidéaste web sur YouTube
Élève du lycée Descartes de Rabat
Étudiant de l'université Toulouse-III-Paul-Sabatier

Mehdi Moussaïd


مسلم محمد أوقلو ماقوماييف (أذربيجاني: Müslüm Maqomayev; روسي: Муслим Магомаев; ولد في 17 أغسطس 1942 في باكو، وتوفي في 25 أكتوبر 2008 في موسكو).و هو مغن أذربيجاني باريطوني غنى في الأوبرا ومغني البوب في الستينات والسبعينات.

المراجع

وصلات خارجية
 موقع الويب لمسلم ماقوماييف

أذربيجانيون سوفيت
أذربيجانيون من أصل تركي
أذربيجانيون من أصل روسي
أشخاص من باكو
خريجو أكاديمية باكو للموسيقى
روس من أصل أذربيجاني
روس من أصل تركي
فنانو الشعب في الاتحاد السوفيتي
مغنو أوبرا أذربيجانيون
مغنو أوبرا روس
مغنو أوبرا سوفيت
مغنو أوبرا في القرن 20
مغنو بوب أذربيجانيون
مغنو بوب روس
مغنو بوب سوفيت
مغنون أذربيجانيون
مغنون أذربيجانيون في القرن 20
مغنون ذكور في القرن 20
مغنون روس
مغنون روس في القرن 20
مغنون سوفيت
مواليد 1942
موسيقيون من باكو
وفيات 2008
مغنو أوبرا ذكور أذربيجانيون في القرن 20
مغنون ذكور أذربيجانيون في القرن 20
مغنو أوبرا ذكور سوفيت
مغنون ذكور روس في القرن 20

مسلم ماقوماييف (مغني)


Renata Beiriz del Bianco, mais conhecida como Renata del Bianco (São Paulo, 12 de agosto de 1985), é uma atriz e apresentadora brasileira.

Ficou conhecida em 1997 ao participar da novela Chiquititas, interpretando a órfã Vivi. Sua carreira conta com atuações no teatro, como na peça A Bela e a Fera que ficou dez anos em cartaz, e sendo apresentadora do programa Morning Show, da RedeTV!.

Na atualidade divide-se interpretando diferentes personagens no humorístico A Praça É Nossa, do SBT e apresentando o podcast Tudo Tudo Pod, do YouTube.

Carreira
Em 1996, foi chamada para fazer um teste por uma agência de modelos, sem que soubesse a que o mesmo se destinava. As audições contaram com a participação de outras 1.700 crianças. Depois de três meses, recebeu a notícia de que foi aprovada, ao passo que convocaram-na para fazer um segundo teste para o que seria uma futura novela do SBT.

Somente após sua aprovação, soube que as gravações da novela intitulada Chiquititas ocorreriam na Argentina e não no Brasil. Inicialmente, sua personagem seria a vilã, Bia, que foi interpretada por Gisele Frade, mas após conversas com sua mãe e leitura da sinopse, demonstrou seu interesse na personagem Viviane Remo, a "Vivi", que acabou conseguindo interpretar. O trabalho a fez deixar de lado a ginástica olímpica, que ela vinha fazendo por seis anos.

A novela Chiquititas fez sucesso no Brasil desde a sua estreia, em 1997, da mesma forma que a versão argentina, da Telefé, criada em 1995 por Cris Morena. A trilha sonora da novela obteve bastante êxito. Os dois primeiros álbuns conseguiram ótimas vendas, a saber: 1,2 milhões (o primeiro) e 800 mil cópias (o segundo). Mas após um ano de contrato, o mesmo foi rescindido. Como consequência, a atriz não aparece na capa do último álbum, sendo apagada digitalmente por um borrão preto localizado no lado esquerdo da atriz Flávia Monteiro. Ela aparecia na foto original, mas resolveram excluí-la, no entanto, ela aparece em uma foto do encarte e em vários dos videoclipes das músicas do álbum. Em entrevista afirmou: "A princípio eu não sabia, mas meu contrato com o SBT estava acabando e não existia muito interesse em renova-lo. Como os produtores não tinham conhecimento de que eu não assinaria a renovação do contrato, fizeram umas fotos comigo e outras sem. Como não assinei, não sai".

Em 1998, junto com outros ex-atores da novela, como Gisele Frade, Paulo Nigro, Giselle Medeiros, Beatriz Botelho, Luan Ferreira, Polyana López, Janderson Ferreira e Jéssica Nigro formaram um grupo musical chamado de As Crianças mais Amadas do Brasil, que cantava canções voltadas para o público infantojuvenil. Foi lançado apenas um álbum, também intitulado As Crianças mais Amadas do Brasil, no ano de 1999. Bianco afirmou que embora tenha gravado várias das canções com os seus vocais, o empresário do grupo os substituiu pelos da sua namorada na época, inclusive na da primeira música de trabalho, "Tapete Mágico". Tal fato, mexeu com a autoestima da cantora, que passou a questionar seu talento, sua presença no grupo e na profissão de artista. Apenas uma das canções ficou com a voz real da atriz, o rap da música "Feliz Demais", na qual outros integrantes também participam. Apesar  da divulgação massiva, e a realização de shows com bastante sucesso, o grupo encerrou as atividades pouco tempo depois, devido a desvios nos lucros causados pelo empresário.

Após o fim do grupo a atriz chegou a gravar um álbum solo, seu último projeto no meio musical, no entanto, por motivo desconhecido o mesmo não chegou a ser lançado comercialmente, sendo conhecido apenas por alguns fãs da atriz e cantora e fãs da novela.

Nos anos subsequentes, fez três peças de teatro: A Bela e a Fera, que ficou 10 anos em cartaz, O Patinho Feio e A Casa Mágica.

Em 2012, graduou-se em Medicina Veterinária, na Faculdade de Medicina Veterinária UNISA, e passou a dedicar-se a profissão. No mesmo ano fez um teste para ser a nova integrante do programa Legendários, da Rede Record, apresentado por Marcos Mion.

Em 2013, integrou o programa Morning Show, na RedeTV!, o qual comandava ao vivo e diariamente ao lado de outros quatro apresentadores: Zé Luiz, Micheli Machado, Rodrigo Capella e Thiago Rocha. O programa teve boa repercussão e chegou a ter uma edição aos domingos. Ela permaneceu apenas um ano o apresentando, terminando sua participação em abril de 2014.

Alguns veículos de comunicação chegaram a noticiar que ela estava se dedicando à preparação de um reality show para TV paga no qual iria acompanhar a rotina de um hospital público para animais, mas o projeto não chegou a se consolidar.

Em 2021, após 25 anos de seu trabalho como atriz na TV, retornou no programa A Praça É Nossa, do SBT. Suas primeiras participações foram no quadro "Dedé e Bananinha", com os atores Dedé Santana e Marcelo Beny. Em um dos episódios voltou a contracenar com seu antigo par romântico na novela Chiquititas, o ator Pierre Bittencourt, que interpretava o "Mosca".

Por questões financeiras, a artista criou um perfil no site OnlyFans, no qual chegou a faturar R$ 20 mil por semana.

Vida pessoal
Entre as pessoas com quem se relacionou estão: o cantor Junior Lima, o youtuber Felipe Neto e a ex-BBB Angélica Morango. Em relação a última citada, as duas chegaram a fazer um ensaio fotográfico que causou controvérsias e até ataques homofóbicos vindos do público. As fotos foram primordiais para a mudança na sua carreira, visto que até então só fazia trabalhos ligado ao universo infantil.

Em algumas entrevistas revelou sofrer de transtorno do déficit de atenção e hiperatividade (TDAH), e que já fez alguns procedimentos estéticos.

Bianco foi casada com o empresário Dani Simonini. O casamento ocorreu em abril de 2018, quando ela estava com cinco meses de gestação. O vestido foi desenhado pelo noivo, e a cerimônia que ocorreu na cidade de São Paulo, reuniu algumas ex-chiquititas. Em 28 de julho de 2018, deu luz a sua primeira e única filha, Aurora, na mesma data em que ocorreu a estreia da novela Chiquititas no SBT, vinte e um anos antes. A família morava na Zona Sul da capital paulista.

O casamento com Simonini chegou ao fim no início de 2023, em entrevista ao programa Fofocalizando, do SBT, Bianco afirmou que o o fim ocorrera por conta de uma traição que ela cometeu, mas que já estava afastada do marido há algum tempo. Ela também revelou ter sofrido agressão física do ex-marido, o que ele negou.

Filmografia

Televisão

Internet

Teatro

Discografia

Atores infantis do estado de São Paulo
Atrizes de televisão do Brasil
Atrizes de teatro do Brasil
Atrizes LGBT do Brasil
Naturais da cidade de São Paulo
Pessoas LGBT do Brasil
Vlogueiras do YouTube
Atrizes de São Paulo (estado)
Youtubers do estado de São Paulo
Brasileiros de ascendência italiana
Brasileiros de ascendência portuguesa
Bissexuais

Renata del Bianco


Olaylar

Doğumlar
 Muhammed Bahâeddîn, Nakşibendi tarîkatının isim babası, mutasavvıf evliya (ö. 1389)

Ölümler
 8 Ekim - Fushimi, Japonya'nın geleneksel veraset düzenine göre 92. imparatoru (d. 1265)
 tarihi bilinmeyen
 Montferratlı İrini, Bizans İmparatoru II. Andronikos'un ikinci eşi ve Montferrat Kontluğu'nun yasal varisi (d. 1274)

1317


"Mother Earth" is a science fiction novella by American writer Isaac Asimov. It was written from September 1 to October 10, 1948, and published in the May 1949 issue of Astounding Science Fiction. It was republished in Asimov's 1972 short story collection The Early Asimov.

Context within Asimov's universe
No individual robots appear, nonetheless Asimov said:

The term "Galactic Empire" appears at the end of the novel. The first of Asimovs Empire novels, Pebble in the Sky, was written in 1947, the year before "Mother Earth".

Themes
A major theme of the story is the way in which the Spacers have closed their thinly populated worlds to Earth's crowded inhabitants.

Plot summary

Earth faces a confrontation with its colonies, the "Outer Worlds." A historian looks back and sees the problem beginning a century and a half earlier, when Aurora got permission to "introduce positronic robots into their community life." No date is given, but fifty years before the story starts, the Outer Worlds established an immigration quota against incoming Terran citizens. The balance of power then tipped. Now war appears likely, and there are rumors that Earth has developed an unknown weapon, code-named the "Pacific Project."

On Aurora, there is also concern, but the Aurorans decide that the threat cannot be serious. They use authoritarian methods to suppress Ion Mereanu and his Conservatives, who wish to help Earth. They then call a gathering on Hesperus, one of the Outer Worlds, to unite them against Earth.

There is some rivalry from two other planets, Rhea and Tethys. But Earth unexpectedly sends a threatening message to all of the worlds, uniting them against Earth. War follows, and Earth swiftly loses. Trade is ended—the Outer Worlds have no need of Earth's exports, which are mostly agricultural. Earthmen are not allowed to journey beyond the Solar System.

The war was planned in the expectation of defeat—that was what the "Pacific Project" was all about. This is in part to force Earth to make necessary reforms including the use of robots, hydroponic agriculture, and population control. But the Outer Worlds will also weaken and split, because their worlds are biologically ill-suited to long-term human habitation. Several consequences for Earth are predicted from the entire conflict.

References

External links

 "Mother Earth" on the Internet Archive

Short stories by Isaac Asimov
1949 short stories
Works originally published in Analog Science Fiction and Fact

Mother Earth (novella)


Dickenau ist der Name folgender Orte:

 Dickenau (Gemeinde Steeg), Ortschaft in der Gemeinde Steeg, Bezirk Reutte, Tirol
 Dickenau (Gemeinde Türnitz), Ortschaft in der Marktgemeinde Türnitz, Bezirk Lilienfeld, Niederösterreich

Dickenau


La Iglesia de Detif es un templo católico situado en la localidad de Detif, en la comuna chilota de Puqueldón en la Isla Lemuy, Región de Los Lagos, Zona Sur de Chile.

Forma parte del grupo de 16 iglesias de madera de Chiloé calificadas como Monumento Nacional de Chile y reconocidas como Patrimonio de la Humanidad por la Unesco.

Su construcción está hecha en madera y su santa patrona es Nuestra Señora de Lourdes, cuya fiesta se celebra el 25 de marzo.

Este templo es uno de los que componen la parroquia San Pedro Nolasco de Puqueldón, una de las 24 parroquias de la diócesis de Ancud.

La primera capilla de Detif fue construida en 1734. La actual fue construida en el centro del pueblo, cerca de la playa, a principios del siglo XIX. Para su construcción se utilizó madera de coigüe y alerce. La iglesia fue construida sobre una base de piedra para protegerla contra la humedad del suelo, y forrada con tejuelas de alerce. Debido a la escasez de metales en las islas Lemuy y Chiloé, en la obra gruesa no fueron usados clavos de hierro sino remaches de madera.

La iglesia tiene una torre compuesta de dos cuerpos que se levantan por encima de la fachada. Como la mayoría de las iglesias tradicionales de Chiloé, la fachada tiene un pórtico con cinco arcos falsos abiertos hacia una explanada, un espacio abierto que se halla frente al templo. El interior está compuesto por tres naves separadas por líneas de pilares; en él hay una gran cantidad de barcos de madera colgando del cielo. Se trata de ofrendas votivas donadas por marineros que volvieron con vida. Además existen imágenes de vestir restauradas, de la Virgen de la Candelaria y de Jesús Nazareno. La iglesia que pertenece a la Diócesis de Ancud cuenta con un incensario de bronce muy antiguo.

El 10 de agosto de 1999 fue declarada Monumento Nacional, y en noviembre de 2000, Patrimonio de la Humanidad por la Unesco. La iglesia fue restaurada en 1996 y posteriormente en 2001. En la segunda restauración, las tejuelas de la parte superior de la fachada fueron reemplazadas por un revestimiento de tablas.

Las principales fiestas religiosas son Jesús Nazareno (7 de marzo), Virgen de Lourdes (25 de marzo) y Santa Teresita (16 de junio).

Referencias

Enlaces externos

Detif
Monumentos Históricos de la Región de Los Lagos
Detif
Detif
Iglesias de Chile del siglo XIX

Iglesia de Detif


Petra Banović (Zagreb, 10. studenoga 1979.), hrvatska plivačica.

Nastupila je na Olimpijskim igrama 2000. Na 200 metara slobodno osvojila je 36. mjesto, a na 200 metara leđno osvojila je 34. mjesto. Na OI 2004. osvojila je 32. mjesto na 200 metara slobodno te 25. mjesto na 200 metara mješovito.

Na Mediteranskim igrama 1997. godine je osvojila brončanu medalju u daljinskom plivanju na 15 kilometara.

Bila je članica Zagreba i zagrebačke Mladosti.

Izvori

Hrvatski plivači

Petra Banović


Morena Celarié (barrio San José, San Salvador, 20 de abril de 1922 - Puerta del Diablo, Panchimalco, 22 de abril de 1972) fue una bailarina salvadoreña de danza folclórica.

Desde la edad de cuatro años, Celarié formó parte de grupos de danza colegiales, y con el paso de los años era muy solicitada en diversos actos culturales. Su destreza llamó la atención de diversas personalidades, tales como María de Sellarés quien la invitó a actuar en Guatemala, o Luis Marné, quien la filmó para una película que tuvo como escenario la finca Modelo de San Salvador y de la cual la revista National Geographic realizó un artículo.

También obtuvo una beca para realizar estudios de coreografía en la Ciudad de México en el Palacio de Bellas Artes, y logró dirigir un grupo de 300 alumnos quienes en una de sus presentaciones bailaron La Suaca del salvadoreño Cándido Flamenco.

El 14 de abril de 1961, por iniciativa de su madre la profesora Carmela Noriega de Canjura, formó un grupo de danza al que llamó "Grupo Morena Celarié". Entre los miembros fundadores de este grupo estuvieron:

 Tomasa Cuestas Paz.
 Irma Méndez
 Victoria Jovel Dueñas.
 Lilian Jovel Dueñas.
 Salvador Jovel Dueñas.
 Mauricio Paredes.
 Vicente Aguiluz.
 Aquiles Amaya.
 Rubén Silva.
 José Azoategui.

Asimismo, fue nombrada encargada de los actos culturales del Instituto Salvadoreño de Turismo que patrocinaba su conjunto, pero del que no recibía remuneración económica. Durante su carrera viajó por Centroamérica, Nueva York y Alemania; y en Costa Rica se le nombró como la  "Morena de Cuscatlán".

En El Salvador fundó la Academia de Danza Folklórica; y además fue miembro del  Ateneo Salvadoreño de Mujeres, la Liga Femenina Salvadoreña, la Asociación de Muchachas Guías de El Salvador y la Secretaría Adjunta para El Salvador de la Confederación Centroamericana de Folclor. Por otro lado, acostumbraba vestir de blanco como una promesa hecha a la Virgen de Guadalupe por haberle curado de una parálisis en las piernas, de la que adoleció en su niñez. Celarié expresó estas palabras acerca de su arte:

El 22 de abril de 1972 apareció el cuerpo sin vida de Morena Celarié al fondo del precipicio de la Puerta del Diablo en el municipio de Panchimalco junto a otro cadáver; no existe certeza de la causa de muerte de la bailarina, ya que se manejan dos versiones: que ella misma decidió quitarse la vida debido a la depresión que la aquejaba, ya que había perdido dinero que servía para mantener su grupo de baile debido a la situación económica adversa generada por la guerra contra Honduras del año 1969; o que fue asesinada tras recibir un balazo en la espalda y posteriormente lanzada al vacío, como está asentado en el expediente judicial. Se dice que Celarié había desaparecido dos días antes en la fecha de su cumpleaños. Sus restos se encuentran en el Cementerio de Los Ilustres de San Salvador.

En su honor la Escuela Nacional de Danza de El Salvador lleva su nombre por Decreto Legislativo del 6 de junio de 1987.

Referencias

Bailarines de El Salvador
Nacidos en San Salvador

Morena Celarié


Pustinja Dračeva luka, na brdu Hibu u pećini, ponad Murvice (općina Bol), nazvan po dolini Dračevica, zaštićeno kulturno dobro

Opis dobra
Crkva i sklop kuća u Dračevoj luci sagrađeni su 1519. god. kao pustinjački stan poljičkih glagoljaša. Crkva ima renesansne ukrasne elemente, a stambena dvokatnica ima tragova gotičkog oblikovanja. U blizini je samostan Dutić koji je pripadao pobožnim ženama picokarama.

Zaštita
Pod oznakom Z-5139 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralno-profana graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Dračeva luka
Katolički samostani u Hrvatskoj
Murvica (Brač)

Pustinja Dračeva luka


La Castellana peut désigner :

Toponymes

La Castellana : une municipalité de la province du Negros occidental.

La Castellana : quartier dans la municipalité de Chacao au nord-est de Caracas, capitale du Venezuela.

Voir aussi

La Castellana


Lili Gorett (25 de abril de 1989, Ciudad de México, México), conocida artísticamente como Lili Goret, es una actriz mexicana de series telenovelas.

Carrera

Actualmente protagonista "Agente Martínez" de la serie Login transmitida por Telehit así como a más de 40 países
Año 2015 -2016 serie (logout) proyecto ganador de 5 premios smart en N.Y.
Su primera aparición en la película de Fernando Sariñana señor pánico (Spam) en la televisión fue en 2007, haciendo una participación especial/estelar como actriz invitada en la serie ¿Y ahora qué hago? protagonizada por el actor y conductor Adal Ramones, apareciendo en el episodio que lleva por nombre «Boobies o no boobies... esa es la cuestión.»

En 2008 interpreta a Ivana Lazcano Cassis en la telenovela Juro que te amo, donde hace de villana secundaria que al final de la trama se vuelve buena. En esta versión de Los parientes pobres producida por Mapat es hija de la antagonista principal de la historia, interpretada por Cecilia Gabriela en el papel de la malvada Leonora Cassis de Lazcano.

En 2010 aparece en la telenovela producida por Angelli Nesma Llena de amor, nueva versión de Mi gorda bella donde hace el papel de Carolina.

En 2011 nuevamente Mapat la confirma para interpretar a Verónica Galindo Cortázar en Ni contigo ni sin ti  donde hace el papel de hija de la co-protagonista Leonor Cortázar interpretada por Sabine Moussier, el papel de Verónica es de una muchacha que siempre está en conflicto con su madre ya que, según ella, Leonor coquetea con sus amigos y "novios". Su interés en José Carlos Rivas Olmedo la hace siempre estar alerta e insegura, especialmente con su madre.

Vídeos

Filmografía

Premios y nominaciones

Premios TVyNovelas

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en Ciudad de México
Actrices de televisión de México

Lili Goret