Pietro Chesi (; * 24. November 1902 in Gambassi Terme; † 15. August 1944 in Florenz) war ein italienischer Radrennfahrer.

Von 1925 bis 1934 war Pietro Chesi Profi-Radrennfahrer. 1927 gewann er Mailand–Sanremo vor Alfredo Binda, im Jahr darauf wurde er bei diesem Rennen Sechster. Beim Giro d'Italia 1928 belegte er in der Gesamtwertung Rang zehn.

Von Chesi werden seltsame Angewohnheiten berichtet: So habe er auf dem Fahrrad mit einer Kiepe voller Steine auf dem Rücken trainiert. Weil er Rennen ohne Schutzblech fuhr und deshalb oft schmutzig ("schwarz wie ein Afrikaner") ins Ziel kam, taufte ihn ein Journalist Champion aus Tripolis. Sein Spitzname war Pelo (ital. = Haar), vermeintlich weil er seine Beine nicht enthaarte. Nach einem gemeinsamen Essen habe Chesi, der als regelrecht "verfressen" galt, die Essensreste seiner Mannschaftskollegen eingesammelt, diese mit Salz, Pfeffer und Öl angemacht und mit Chianti heruntergespült.

1944, vier Tage nach der Befreiung von Florenz durch US-amerikanische Truppen, wurde Chesi als "Schwarzhemd" und Anhänger von Mussolini von antifaschistischen Partisanen in der Stadt, unweit des Denkmals von Fra Savonarola an der Basilika Sante Croce getötet. Beerdigt ist er auf dem Friedhof von Trespiano in einem Schrein für die Gefallenen der Italienischen Sozialrepublik, eines Staates, der 1943 von Mussolini in Norditalien gegründet worden war.

Einzelnachweise

Weblinks

Radsportler (Italien)
Italiener
Geboren 1902
Gestorben 1944
Mann

Pietro Chesi


Kuća pjesnika Hanibala Lucića nalazi se u Starom Gradu na Hvaru, na adresi Biskupija 7.

Opis
Kuća se nalazi na predjelu Podloža i graniči s velikim sklopom Ivanić-Fazanić. Središnji je dio ladanjsko-gospodarskog sklopa koji se sastoji od dvije kuće spojene u L-tlocrt, velikog ograđenog dvorišta i perivoja koji se pruža južno od kuće. Posebnost ovog sklopa je šetnica koja se pruža po ogradnom zidu dvorišta, oslonjena na kamene konzole i iz koje se pružva izvrstan pogled. Posebnost je također arhitektonska dekoracija iz druge polovine 16. stoljeća koje je prisutna samo na ovom sklopu.

Zaštita
Pod oznakom RST-0017-1962. zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambene građevine".

Izvori

Vanjske poveznice

Zaštićene stambene građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Starom Gradu

Kuća pjesnika Hanibala Lucića u Starom Gradu


Francisco de Paula Carrasco Guisasola (Jerez de la Frontera, provincia de Cádiz, Andalucía, 1834 – Manzanares, Ciudad Real, Castilla-La Mancha, 1904) fue un marino, militar y archivero español.

Biografía

Ingresó en la Escuela Naval a los 15 años, alcanzando el grado de capitán de fragata. Fue vocal ponente de la Comisión de pesca del departamento de Cádiz, vocal del Consejo Superior de la Sociedad española de salvamento de Náufragos. Fue responsable del archivo del Ministerio de Marina, así como de la redacción de un reglamento para todos los archivos del ramo. Fue también redactor y traductor en la Dirección-Hidrográfica y secretario de la Marina Mercante.

Entre otras condecoraciones, tenía la cruz de la Orden de Isabel la Católica, la cruz de segunda clase del Mérito Naval, la cruz de la Orden de San Hermenegildo, la cruz de la Orden de Carlos III y las medallas de África y Cuba.

Obras

 Consideraciones sobre huracanes, Madrid: Imp. El siglo, 1876
 El cañón, el ariete y el torpedo (traducción), de Gerad Henry Uchtrewd Noel, Madrid: Imp. de Miguel Ginesta, 1877
 Documentos referentes al reconocimiento de las costas de las Californias desde el cabo de San Lucas al Mendocino, Madrid: Dirección de Hidrografía: Madrid, 1882-1883

Referencias

 Enlace a los resultados de búsqueda en Library Resource Finder
 Enlace al árbol genealógico de la familia

Marinos de España del siglo XIX
Archiveros de España
Caballeros de la Orden de Carlos III
Caballeros de la Orden de Isabel la Católica
Caballeros con la cruz de la Orden de San Hermenegildo
Nacidos en Jerez de la Frontera

Francisco Carrasco Guisasola


St. Pankratius ist eine römisch-katholische Pfarrkirche in Floisdorf, einem Stadtteil von Mechernich im Kreis Euskirchen in Nordrhein-Westfalen und steht unter Denkmalschutz. Sie ist dem hl. Pankratius geweiht.

Geschichte
Eine Kirche im schon zur Römerzeit besiedelten Floisdorf taucht urkundlich erstmals 1291 auf. Hierin wird beurkundet, dass Floisdorf eine Filiale der Pfarre Eicks ist. Kollator waren die Besitzer der Burg Eicks, zudem durfte in der Floisdorfer Kirche das Sakrament der Taufe gespendet werden. In einem Visitationsprotokoll des Jahres 1559 wird berichtet, dass in der Filialkirche von Floisdorf alle Sakramente bis auf die Krankensalbung gespendet werden durften. Um 1732 erhielt Floisdorf faktisch alle Rechte einer Pfarrei, wurde aber nicht als solche geführt. Bei den Pfarrumschreibungen während der Franzosenzeit wurde Floisdorf 1804 zur eigenständigen Pfarre erhoben, jedoch wurde die Pfarre 1808 bereits wieder aufgelöst und als Filialgemeinde der Pfarre Eicks zugeordnet. Erst am 4. April 1856 wird Floisdorf endgültig von Eicks abgetrennt und zur Pfarre erhoben.

Baugeschichte
Eine Vorgängerkirche an dieser Stelle soll im 11. Jahrhundert erbaut worden sein. In Überlieferungen wird von einer Pankratius-Wallfahrtskirche berichtet. 1742 wurde die Kirche teilweise neu erbaut, zwischen 1856 und 1857 musste sie restauriert werden. Rund 10 Jahre später, im Jahr 1868, verfolgte die Gemeinde einen Kirchenneubau, was allerdings von den zuständigen Behörden abgelehnt worden ist. Erst 1890 konnten die Pläne zu einem Neubau wiederaufgenommen werden.

Der damalige Pfarrer Ceslaus Schneider beauftragte den Kölner Architekten Theodor Kremer zur Planung einer neuen Pfarrkirche. Kremer legte 1890 die Pläne für einen neuromanischen Kirchenneubau vor, sodass die heutige Pfarrkirche von 1890 bis 1892 errichtet werden konnte. Die Bauleitung führte nicht Kremer selbst aus, sondern Aloys Hergersberger aus Stotzheim. Das Gebäude steht auf einem ummauerten Friedhof. Die für den Bau benötigten  Ziegel wurden vor Ort gebrannt; der dafür notwendige Lehm wurde in der Flur von Floisdorf gewonnen. Der Brennmeister Josef Weimer verpflichtete sich, 350.000 Steine in guter Qualität zu liefern. Das Kirchenportal blieb aus Geldmangel unvollendet, im Tympanon steht St. P (für St. Pankratius). Die Steinmetzarbeiten wurden von Mitgliedern der Steinmetzfamilie Drach ausgeführt. Die Familie lieferte auch ein altes Giebelkreuz für das Dach über dem Chor; es wurde 1945 im Zweiten Weltkrieg zerstört und danach durch ein neues Kreuz ersetzt, das 1960 durch einen Orkan heruntergerissen wurde. Das Dach der Kirche wurde 1961 neu beschiefert, gleichzeitig wurde ein kupfernes Firstkreuz aufgesetzt.

Erste größere Veränderungen am Bau wurden 1934 vorgenommen. Einige der Ornamentmalereien wurden überstrichen, sie wurden bei der Restaurierung im Jahr 1974 durch Kirchenmaler Börger aus Zülpich wieder freigelegt. Bei einem Erdbeben im Jahr 1992 wurde die Kirche in Mitleidenschaft gezogen. Untersuchungen ergaben die Einsturzgefährdung der Gewölbe. 1995 wurde das Gebäude für die Öffentlichkeit gesperrt und dann bis 1996 für 1,7 Mio. DM umfangreich renoviert.

Baubeschreibung
St. Pankratius ist eine dreischiffige Stufenhallenkirche aus Backsteinen im Stil der Neuromanik. Das Langhaus ist zweijochig, der Turm vorgesetzt. Er führt aus einem Quadrat in ein Achteck über. Das Querschiff ist angedeutet und springt nur leicht hervor. Die Wände sind durch je drei schmale, lange Rundbogenfenster gegliedert, die zu einem breiten Fenster zusammengefasst wurden. Da der Bau eines weiteren Joches von der Kölner Erzbischöflichen Behörde abgelehnt wurde, ragt die Orgelempore raumstörend in das Schiff. Im Osten schließt der Bau mit einem einjochigen Chor und daran anschließender halbrunder Apsis.

Ausstattung

Die ursprüngliche Ausstattung ist vollständig erhalten.
 Die Orgel wurde 1900 von Franz Joseph Schorn aus Kuchenheim gebaut, sie wurde 1988/90 durch Fa. Weimbs Orgelbau wiederhergestellt.
 Die thronende Muttergottes aus Holz, 80 cm von 1400. Sie wurde 1912 neu gefasst und vergoldet. Sie stammt aus einem Heiligenhäuschen. Sie ist damit das wohl älteste Kunstwerk aus dem Stadtgebiet Mechernich.
 Eine Holzfigur des hl. Georg zu Pferd aus der Zeit um 1700 wird als Pankratius verehrt.

Pfarrer
Folgende Priester wirkten seit der Erhebung zur Pfarrei 1856 als Pfarrer an St. Pankratius:

Literatur
 Claudia Euskirchen, Olaf Gisbertz, Ulrich Schäfer (Bearb.): Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler, Nordrhein-Westfalen, Band I: Rheinland. Deutscher Kunstverlag, München/Berlin 2005, ISBN 3-422-03093-X.

Weblinks

 Geschichte und Fotos (abgerufen am 14. März 2012)

Einzelnachweise

Pankratiuskirche
Pankratius
Pankratius
Neuromanisches Kirchengebäude
Neuromanisches Bauwerk in Nordrhein-Westfalen
Erbaut in den 1890er Jahren
Backsteinkirche
Pfarrkirche des Bistums Aachen
Bauwerk von Theodor Kremer
Ersterwähnung 1291
GdG St. Barbara, Mechernich

St. Pankratius (Floisdorf)


කින්නර යනු ලංකාවේ සිටින ජන කණ්ඩායමකි.ඔවුන් ශ්‍රී ලංකාවේ අතීත කුල වැඩවසම් ක්‍රමය තුල පැවති කුල දූරාවලියට අනුව පහත්ම කුල ප්‍රවර්ගයට අයත් ජන කොටසකි.එසේම මොවුන් රොඩී කුලයට වඩා උසස් කුලයක්විය.සමාජ හා මානව විද්‍යාඥයන් ඇතැම් අවස්ථාවල මොවුන් වෙනම ප්‍රාථමික ජන කොටසක් ලෙසත් උපසංස්කෘතියක් ලෙසත් විග්‍රහ කරයි.එම් ඩී රඝවාන් සදහන් කරන්නේ ඔවුන් ප්‍රාථමික ජන කණ්ඩායමක් ලෙසයි.

කින්නර ජනයාගේ ආරම්භය හා බැදුනු ජනප්‍රවාද
කින්නර ජනයාගේ ආම්භය හා බැදුනු එක් ජනප්‍රවාදයක් මෙසේය.ක්‍රිස්තු වර්ෂ 164-192 කාලය තුල අනුරාධපුර රාජධානිය තුල රජකළ භාතිය තිස්ස රජුට සතුරු සේනාවක් සමග යුද්ධ කිරීමට සිදුවිය.ඒ වනවිට දරු ප්‍රසූතියට ආසන්නව සිටි අගබිසව තනිකරදමා යෑම අනතුරු සහගතයැයි සිතු රජු අගබිසව කැටුවම යුධ පෙරමුනට හියහ.අවාසනාවට රජු යුද්ධයෙන් පරාජයවිය පළායන අතරතුර අගබිසවට විලිරුදා ඇතිවූයෙන් අවට සොයා බැලූවිට කම්මලක් දැක එයට ගොස් කිනිහිරට පිටදී සිටියදී කුමරෙකු වැදුවාය.කුමරා රැගෙන පලාගියහොත් කුමරුගේ ජීවිතයද අවධානම් බව දැන කුමරු කිනිහිර මත තබා පලා ගියාය.උදෑසන වැඩට පැමිනි කම්මල්කරු කිනිහිරමත සිටි දරුවා දැක කිනිහිරය දුන් පුතා යන අදහසින් කින්නර පුතා යැයි නම්කර ආදරයෙන් හදාවඩා ගත්තේය.ඔහුගෙන් කින්නර ජනතාව පැවතෙනබව මෙම ජනප්‍රවදයට අනුව සදහන් වෙයි.

මේහා බැඳුනු තවත් ජනප්‍රවාදයක සඳහන් වන්නේ භාතිය තිස්ස රජු තනිව යුද්ධයට යන බවත්  රජුගේ පරාජය සැළවූ දරු ප්‍රසූතියට ආසන්නව සිටි අගබිසව සතුරන්ට හසුවේයැයි බියෙන් රජමැදුරෙන් පැනගොස් ආරක්ෂා සහිත ස්ථානයක් සොයා යද්දී විලිරුදාව දැඩි වූයෙන් අසල තිබූ කම්මලක් දැක එයට ගොස් කිනිහිරට පිටදී කුමරෙකු වැදුවාය.පසුව ආරක්ෂාව පතා කුමරු කිනිහිර මත තමා බිසව පලාගියාය කම්මල්කරු පැමින හිනිහිරමත සිටි දරුවා දැක කින්හිර මට දුන් පුතා කින්නර පුතා යැයි නම් කර හදාවඩා ගත්තේය.ඔහුගෙන් කින්නර ජනයා පැවතෙන බව මෙම ජනප්‍රවාදයට අනුව පැවසේ.

තවත් ජනප්‍රවාදයකට අනුව අතීතයේ සිටි එක්කරා රජකුගේ එක්තරා බිසවක් රජුට නොදැනීම ගැබ්ගත්තාය.මෙය සැළවූ රජු කෝපයට පත්ව ඇය රජමැදුරෙන් පිටමන් කළේය.පසුව ඇය සිඟාකමින් ජීවත්වූවාය.දිනක් සිඟමන් යදිමින් ගමන් කරද්දී විලිරුදාව දැඩිවූයෙන් අසළ කම්මලක් දැක එයට ගොස් කිනිහිරට පිටදී කුමරෙකු වැදුවාය.පසුව ඇය ආරක්ෂාවපතා කුමරා කම්මලෙහි දමා පලා ගියාය.පසුදා කම්මලට පැමිණි කම්මල්කරු කුමරා හදාවඩා ගත්තේය.ඔහුගෙන් කින්නරයන් පැවතේ යැයි මෙම ජනප්‍රවාදයට අනුව සදහන් වෙයි.

තවත් පුවතක දැක්වෙන්නේ මොවුන් අතීතයේ කම්මල් කරුවන්ට වතුර හා කත් ඇදීම කළ කුලයක් බවත් ඔවුන් තම රාජකාරිය නිසිලෙස ඉටු නොකළ බැවින් රජු ඔවන්ගේ හිස් කිනිහිරට තබා පොඩි කර යුතු යැයි කෝපයෙන් අණකළ නිසා ඔවුන්ට කින්නර යන නම භාවිත කරන බවයි.

මේ ආකාරයට ඔවුන් හා බැදුනු ජනප්‍රවාද රැසකම කින්නර හා ආචාරී හෙවත් කම්මල්කරුවන් අතර සම්භන්ධයක් කියැවේ මීට අමතරව තවත් කින්නර ජනයා ගේ ආරම්භය හා බැදුනු ජනප්‍රවාද රැසක් පවතී.

කින්නර සමාජ සංවිධානය(සිංහල රජ දවස)
මොවුන් ගේ පවුල් ක්‍රමය න්‍යෂ්ටික පවුල් ක්‍රමයක් විය ඹවුන් අතර ඇවැස්ස ඥාතීවිවාහ බහුලව සිදුවී ඇති අතර දීග හා බින්න විවාහ දක්නට ලැබිණ ඔවුන් කුඩා කණ්ඩායමක් වූ බැවින් ඔවුනොවුන් අතර ඉතා කිට්ටු සම්භන්ධයක් පැවතින.කින්නර සමාජය බොහෝවිට පැරණි ග්‍රාමීය ජනසමාජයකට සමාන සමාජ සංවිධාන මට්ටමක් පැවති පීතෘ මූලික සමාජ ක්‍රමයක් ඔවුන් අතර පැවතින.

ඔවුන්ගේ ප්‍රධාන අර්ථක්‍රමය වූයේ කළාල විවීමයි.හණ ආශ්‍රිත නොයෙක් නිෂ්පාදනද ඒ අතරවිය.අතීතයේ ප්‍රකට දුම්බර පැදුරු අලංකාර ලෙස සකස්කර ඇත්තේ මොවුන් විසිනි.පෙර රජදවස ඔවුනට රාජකීය භාණ්ඩාගාරයට ප්‍රාදේශිය ප්‍රධානීන්ට පැදුරු කළාල බුමුතුරුනූ බිත්ති හා මේස සැරසිළි වාමර ආදී සැපයීම මොවුනගේ රාජකාරිය විය.අතීතයේ දී ඔවුන් නිෂ්පාදනය කළ කළාල බුමුතුරුනු පැදුරු ආදී නිෂ්පාදන ගොවියන්ට හා වෙනත් අයට සපයා භාණ්ඩ හුවමාරු හෙවත් ඍජු හුමාරු ක්‍රමයට තමන්ට වුවමනා කලමනා ලබාගත්හ.එකළ මොවුනට ගොවිතැන තහනම් ක්මාන්තයක් විය.

මොවුනගේ ද්වාර කර්ම චාරිත්‍ර දෙස අවදාවනය යොමු කිරීමේ දී මොවුන් සිංහල කුල දූරාවලියේ පහත්ම කුලයකට අයත් බැවික් මහාසමාජය තුල පැවති ඇතැම් චාරිත්‍ර වාරිත්‍ර මොවුනට තහංවි විය.දරු උපතකදී සියලු වින්නඹුකම් සමූහයේ වැඩිහිටි කාන්තාවක විසින් සිදුකරයි.දරු උපතින් 04 වන මාසයේ දී මවගේ දකුණු අතෙහි මතුරනලද නූලක් ගැට ගසයි.ඔවුන් පිටියේ දෙවියන් නමින් හදින්වූ දෙවියකුට මව හා දරුවා ආරක්ෂා කරදෙන ලෙස භාරවෙයි.දරු ප්‍රසූතියෙන් හතරවන දිනේදී ඖෂධ යෙදූ ජලයෙන් මව නාවනු ලබයි.

මොවුනගේ දැරියක වැඩිවිය පැමිනීමේ චාරිත්‍රය තරමක් උස්සවශ්‍රීයෙන් සමරනු ලැබීය.දැරිය පළමු ඔපස්වීම තම මවට දන්වයි.ඉන්පසු මව විසින් පිරිමින්ගේ දෘෂ්ටියට හසු නොවන සේ අඳුරු කාමරයක රදවන්නීය.දැරියගේ නැන්දාවරු දෙදෙනෙක් විසින් නැකැත් අසන්නට යති.මෙම අවදියේ දී දැරියට ආහාර පාන අදිය දීමද සීමාවකට යටත්ව සිදු කරයි.මහාසමාජයේ මෙන් කින්නර මල්වර  මංගල්‍යයට රෙදි නැන්දාගේ සේවය නොලැබේ.එයට හේතුව රධා හෙවත් රෙදිසෝදන කුලයේ අයට තමනට වඩා පහත් කුලයනට තම සේවය ලබාදීමට බැදී නොසිටින බැවිනි.එබැවින් දරියගේ මව විසින් එම චාරිත්‍ර සිදුකරයි.කිරිගසක්යටට කැදවා ඖෂධ මිශ්‍ර වතුරෙන් දියණිය නහවා පසුව වස්දොස්යාමට කළය බිද දමයි.කින්නර මල්වර මංගල්‍යය බොහෝ දුරට මහාසමාජයේ චාරිත්‍ර වාරිත්‍ර වලට සමානය.

කින්නර විවාහ මංගල්‍යය කිසිදු උස්සවශ්‍රීයක් නොගනී.දියණියක වැඩිවියට පත්වූ පසු ඇගේ ඇවැස්ස මස්සිනා විසින් කුමන හෝ අවස්තාවක ඇය කැදවාගෙන යයි.මෙහිදී කිසිදු චාරිත්‍ර වාරත්‍රයක් අනුගමනය නොකරයි.ඇවස්ස නෑනා මස්සිනා විවාහය ඔවුන් අතර ප්‍රධානම විවාහ ක්‍රමය වන අතර දීග හා බින්න ක්‍රමයට එනම් මනාලිය මනාලයාගේ නිවසට යාම හා මනාලයා මනාලියගේ නිවසට යාම සිදුවිය.මොවුනගේ විශේෂත්වය නම් එකගෙයිකෑම වැනි විවාහක්‍රම ඔවුන් අතර නොපැවතීමයි.එසේම විවාහය තුල චාරිත්‍ර වාරිත්‍ර හෝ කිසිදු උස්සවශ්‍රීයක් නොගත්හ.එසේ මහාසමාජයේ සම්මත චාරිත්‍ර වාරිත්‍ර ඔවුනට තහංචිය.

මරණයක් සිදුවූවිට අවට නිවෙස් වලට දන්වා මියගිය පුද්ගලයාගේ ආත්මය ජීවත්ව සිටින අයකුට හිංසා කිරීමට ඉඩ නොලැබෙන ලෙස විවිධ ශාන්තිකර්ම අනුගමනය කර සුසානභුමිය ගෙනවිත්දමයි බෞද්ධාගමික වතාවත් කිරීමට එකළ මොවුනට අවසර නොලැබිණ.

වර්තමානයේ කින්නර ජනයා වේගයෙන් මහා සමාජයට අනුගතවෙමින් පවතී අතීතයේ ඔවුනට පැති බාධක තහංචි වර්තමානයේ සම්පූර්ණයෙන් ඉවත්කර ඇත.

ඇදුම් පැළදුම්
අතීතයේ පැති සම්ප්‍රධායට අනුව කින්නර ජනයාටද උඩුකය වැසෙන ලෙස ඇදීම තහංචිය. කින්නර පුරුෂයන් මෙන්ම ස්ත්‍රින්ද ඉනට රෙදි කඩක් හැද උඩුකය නග්නව තබා ගත්හ.එහෙත් 18 වන සියවසයෙන් පසුව ක්‍රිස්තියානි මිෂනාරීන්ගේ බලපෑමෙන් මොවුනට තිබූ තහංචි ඉවත්කළහ.විශේෂයෙන් ස්ත්‍රීනට උඩුකය වැසෙන ලෙස වස්ත්‍ර හැදීමට අවසර ලැබිණ.රඝවාන් වැනි විද්වතුන් පවසන්නේ මිෂනාරීන්ගේ මෙම ක්‍රියාමාර්ග මගින් සමාජයතුල යම් ප්‍රගතියක් ඇතිකළ බවයි.

මූලාශ්‍ර
 Ariyapala M.D (1956) Sociaty Mediaeval Ceylon  Development of Cultureal Affair
 කුමාරස්වාමි ආනන්ද (1962) මධ්‍යකාලීන සිංහල කලා කොළඹ සංස්කෘතික දෙපාර්තුමේන්තුව

බාහිර සබැදුම්
 http://www.divaina.com/2013/12/18/badada03.html

මානව විද්‍යාව

කින්නර


الشبكة الأوروبية لمراكز الاستعلامات (ش أ م إ-ENIC) تأسّست كمبادرة مشتركة بين اليونسكو والمجلس الأوروبي.

الأوساط الأكاديمية في أوروبا
منظمات تعليم عال مقرها في أوروبا
منظمات تعليمية في أوروبا

الشبكة الأوروبية لمراكز الاستعلامات


An Eulalia staintonii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Norman Loftus Bor. An Eulalia staintonii in nahilalakip ha genus nga Eulalia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eulalia (Poaceae)

Eulalia staintonii


Acunaeanthus, monotipski biljni rod iz porodice broćevki. Jedina vrsta je A. tinifolius, endem s Kube.

Izvori

Cinchonoideae

Acunaeanthus


Loxozona este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Loxozona

Loxozona


Goodacre ist ein Einschlagkrater im Süden der Mondvorderseite, südwestlich des Mare Nectaris, südlich des Kraters Pontanus und nördlich von Gemma Frisius, dessen Rand er berührt. Der Berührungspunkt wird von dem Nebenkrater Goodacre G überlagert.
Der Krater ist mäßig erodiert, das Innere weitgehend eben und weist einen Zentralberg auf.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach dem britischen Amateurastronomen Walter Goodacre offiziell benannt.

Weblinks

 Goodacre auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Goodacre (Mondkrater)


Radomir Antić, Радомир Антић (22. nóvember 1948 – 6. apríl 2020) var serbneskur knattspyrnumaður og þjálfari. Hann er eini maðurinn sem hefur afrekað að stýra þremur stærstu liðum Spánar: Real Madrid, Barcelona og Atlético Madrid.

Ævi og ferill
Radomir Antić fæddist í smábænum Žitište í gömlu Júgóslavíu. Fjölskylda hans flutti síðar til Užice og hóf Antić knattspyrnuferil sinn hjá borgarliðinu. Tvítugur gekk hann til liðs við Partizan frá Belgrað og lék þar næsta áratuginn. Þótt Antić þætti ágætur varnarmaður lék hann aðeins einn landsleik fyrir Júgóslavíu, sem hafði yfir afarsterku liði að ráða um þessar mundir.

Frá 1977-84 lék Antić í þremur löndum. Fyrst með Fenerbahçe í Tyrklandi, þá með Real Zaragoza á Spáni og loks Luton Town í Englandi. Á síðastnefnda staðnum komst Antić í hetjutölu þegar hann skoraði sigurmark í lokaumferðinni 1983 sem hélt Luton í efstu deild á kostnað Manchester City árið eftir lagði hann skóna á hilluna.

Árið 1988 hóf Antić þjálfaraferilinn hjá sínu gamla félagi Real Zaragoza, sem hann stýrði í tvö tímabil með ágætum árangri. Í mars 1991 bauðst honum óvænt að taka við stórliðinu Real Madrid, sem þá hafði vikið gömlu goðsögninni Alfredo Di Stéfano úr starfi eftir fáeina mánuði. Undir stjórn Antić byrjaði Real Madrid leiktíðina 1991-92 vel og sat á toppnum í lok janúar, auk þess sem liðið var komið í fjórðungsúrslit í UEFA bikarnum. Hugur stjórnenda félagsins lá þó til að fá Leo Beenhakker, fyrrum þjálfara hollenska landsliðsins við stjórnvölinn. Hann var ráðinn til starfa sem yfirmaður knattspyrnumála á leiktíðinni miðri og að lokum skipt út fyrir Antić, þrátt fyrir sjö stiga forystu í deildinni. Undir stjórn Beenhakker hafnaði Real í öðru sæti á eftir Barcelona og féll úr leik í undanúrslitum í UEFA bikarnum.

Frá Real Madrid lá leið Antić til Real Oviedo sem hann stýrði til 1995. Árangurinn þar vakti athygli stjórnenda Atlético Madrid sem réðu hann fyrir leiktíðina 1995-96. Árangurinn varð vonum framar og varð Atlético tvöfaldur meistari þegar á fyrsta tímabili. Antić átti eftir að stýra félaginu í þrígang yfir fimm ára tímabil frá 1995-2000.

Antić hélt aftur til Oviedo árið 2000, en tókst ekki að byggja á fyrri velgengni. Liðið féll um vorið og var þjálfarinn rekinn í kjölfarið. Eftir tveggja ára hlé frá knattspyrnuþjálfun fór Antić aftur í stjórasætið í janúar 2003 í kjölfarið af brottrekstri Louis van Gaal frá Barcelona. Allt hafði gengið á afturfótunum hjá liðinu sem sat í fimmtánda sæti spænsku deildarinnar. Undir stjórn Antić endaði Barcelona í sjötta sæti og féll naumlega út í fjórðungsúrslitum Meistaradeildarinnar, en samningur hans var ekki framlengdur í lok leiktíðar.

Antić tók við stjórn serbneska landsliðinu fyrir forkeppni HM 2010. Serbar komust í úrslitakeppnina í Suður-Afríku þar sem liðið vann góðan sigur á Þjóðverjum, en töp gegn Ástralíu og Ghana gerðu það að verkum að Serbar höfnuðu í neðsta sæti í riðlinum og Antić var látinn taka poka sinn.

Á árunum 2012-15 stýrði hann félagsliðum í Kína. Hann lést árið 2020.

Serbneskir knattspyrnumenn
Knattspyrnustjórar Atlético Madrid

Radomir Antić


Les Dendrocerotaceae sont une famille de anthocérotes de l'ordre des Anthocerotales.

Systématique
La famille des Dendrocerotaceae a été créée en 1988 par le botaniste japonais  (1947-).

Liste des sous-familles et genres
Selon  :
 sous-famille Dendrocerotoideae R.M. Schust.
 genre Dendroceros Nees
 genre Megaceros Campb.
 genre Nothoceros (R.M. Schust.) J. Haseg.
 sous-famille Phaeomegacerotoideae Duff, J.C. Villarreal, Cargill & Renzaglia
 genre Phaeomegaceros R.J.Duff, J.C.Villarreal, Cargill & Renzaglia

Publication originale
 .

Notes et références

Références taxinomiques

Famille de plantes (nom scientifique)
Anthocérote (nom scientifique)

Dendrocerotaceae


ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකාවේ නගර ලැයිස්තුව

ශ්‍රී ලංකාවේ බස්නාහිර පළාතේ ජනාකීර්ණ ප්‍රදේශ
ශ්‍රී ලංකාවේ නගර සහ ගම්මාන

නාරාහේන්පිට


Judas Tadeo Fernández de Miranda Ponce de León y Villacís (Madrid, 18 de agosto de 1739-Salamanca,  27 de septiembre de 1810), V marqués de Valdecarzana, VIII conde de las Amayuelas, XVI marqués de Cañete, IX conde de Taracena, IX conde de Torralba, X, conde de Villamor, X conde de Escalante, X conde de Tahalú, etc. fue un aristócrata español que sirvió en la Casa Real española como sumiller de corps y gentilhombre de cámara del rey Carlos IV.

Vida y familia
Era hijo de Sancho José Fernández de Miranda Ponce de León, IV marqués de Valdecarzana y de Ana Catalina de Villacís y de la Cueva (Madrid 22 de mayo de 1709-Madrid 27 de febrero de 1776), VII condesa de las Amayuelas, grande de España de primera clase, VIII marquesa de Taracena y señora de Villagarcía de Campos.

Su padre había sido gentilhombre de la Real Cámara de Felipe V y su tío carnal era José Fernández-Miranda Ponce de León, topoderoso sumiller de Carlos, rey de Nápoles, al que acompañó a Italia al ser adscrito a la servidumbre real napolitana. Allí, gracias a la protección del rey, contrajó un ventajoso matrimonio en 1757 con la noble Isabella Filippa Reggio, hija del príncipe de Acci y Campofiorito.

Al volver el rey a España en 1759 fue nombrado gentilhombre de su Cámara. Gracias a la influencia de su tío, ya duque de Losada, fue escalando puestos en la regia servidumbre y, en 1778, fue nombrado caballerizo mayor de Carlos, príncipe de Asturias.

Al fallecer su tío en 1783, el rey lo eligió para sustituirle y lo nombró su sumiller de corps. Al fallecer el monarca en 1788, su hijo Carlos IV, con quien mantenía excelentes relaciones, lo confirmó en el puesto. El 24 de marzo de 1792, sin embargo, y atendiendo a su mala salud presentó su dimisión que le fue aceptada conservándole el sueldo y los honores del cargo. En 1797 falleció su esposa.

El 18 de mayo de 1808 contrajo un nuevo matrimonio con la joven (tan solo tenía 17 años) Luisa Joaquina Escrivá de Romaní y Taberner.  No tendrá, sin embargo, descendencia.

Al producirse más tarde la invasión francesa, el nuevo rey José pidió formar parte de su servidumbre como camarero mayor, puesto al que accederá en 1809. Falleció un año después.

Referencias

Bibliografía

Grandeza de España
Caballeros de la Orden del Toisón de Oro (Rama española)
Nobles de España del siglo XVIII
Nobles de España del siglo XIX
Sumilleres de Corps del rey

Judas Tadeo Fernández de Miranda y Villacís


Signe Kivi (Tallinn, 24. veljače 1957.) estonska je tekstilna umjetnica i političarka. Bila je članica IX ., X. i XIV. Riigikogu-a, estonskog parlamenta. Od 1999. do 2002. bila je ministrica kulture Estonije.

Životopis
Diplomirala je tekstilni dizajn na Estonskoj akademiji umjetnosti 1980.

Od 1985. do 1991. radila je kao umjetnica u Tvornici umjetnina ARS. Od 1988. je predavačica na Estonskoj akademiji umjetnosti, a od 1997. profesorica. Između 2005. i 2015. bila je rektorica Estonske akademije umjetnosti, a između 2017. i 2019. ravnateljica Muzeja umjetnosti u Tartuu.

Od 1998. do 2006. te ponovno od 2014. članica je Estonske reformističke stranke.

Nagrade
 2004. Orden Bijele Zvijezde

Izvori

Estonski političari
Estonski umjetnici

Signe Kivi


Olof Rabenius henviser til:

 Olof Rabenius (filolog) (1651-1717) – svensk skolemand
 Olof Ingelsson Rabenius (1730-1772) – svensk jurist
 Olof Rabenius (forfatter) (1882-1948) – svensk skolemand og forfatter

Olof Rabenius


În valea Marelui Fluviu este un roman de aventuri scris de Felix Aderca în 1955. A fost publicat de Editura Tineretului în Colecția Cutezătorii.

Note

Bibliografie
 Valentin Chifor, Felix Aderca sau vocația experimentului, Editura Dacia, Cluj-Napoca, 1996, pp. 97-99.

Romane de Felix Aderca
Romane din 1955
Romane de aventuri

În valea Marelui Fluviu


Bertl Mütter (* 6. Juli 1965 in Steyr, Oberösterreich) ist ein österreichischer Musiker, Komponist und Autor.

Leben
Bertl Mütter wollte als Kind zuerst Opernsänger, später Pfarrer werden. Er absolvierte das Bundesgymnasium Werndlpark in Steyr und studierte anschließend Theologie an der Universität Graz. Um sich zukünftig ausschließlich auf seine Karriere als Musiker zu konzentrieren, beendete er das Theologie-Studium zugunsten eines Musik-Studiums (Posaune, Jazz und etwas Stimme) an der Hochschule für Musik und darstellende Kunst Graz, das er 1990 erfolgreich mit einem Diplom abschloss.

Bertl Mütter begann 2010 das neu eingeführte künstlerische Doktoratsstudium an der Universität für Musik und darstellende Kunst Graz, das er mit einer Abhandlung über das Suchen, Finden, Erfinden, Entdecken des Klangs und dem Rigorosum 2013 als erster Dr. artium abschloss.

Mütter lebt freischaffend in Wien.

Musik
Im Zentrum Mütters musikalischer Arbeit steht das Solospiel.
Intensive Duoarbeit gab und gibt es mit dem slowakischen Pianisten Miki Skuta, dem Drehleier-Spieler Matthias Loibner und dem Komponisten Christoph Cech, literarische Begegnungen mit H. C. Artmann, Ernst Jandl, Franzobel, Josef Haslinger und – bis zu dessen Tod – mit Gert Jonke. Ebenso gab es Zusammentreffen mit Interpreten mittelalterlicher Musik (Ars Choralis Coeln, Witte-Maria Weber).

Auszeichnungen
 1989 Musikförderungspreis der Stadt Graz
 1992 Förderungsbeitrag des Bundesministeriums für Unterricht, Kunst und Kultur
 1994 Österreichbild-Preisträger der Werkstadt Graz
 2002 Staatsstipendium für Komposition des Bundeskanzleramtes
 2003 Anton Bruckner Stipendium des Amtes der Oberösterreichischen Landesregierung
 2003 composer in residence, KomponistInnenforum Mittersill
 2005 Arbeitsstipendium der Republik Österreich

Diskographie

Solo CDs
 grenzkæmpfe (1993/2007)
 written images (2000)
 schubert:winterreise:mütter (2001)
 parlando (2004)
 muetters muellerin (2006)
 muetters dichters liebe – nach schumann nach heine (2007)
 mütterkinderlieder – nachmahler (2011)

Ensemble CDs
 abcd (1993), gemeinsam mit Armin Pokorn.
 SENTIMENT (1994), gemeinsam mit Dimitrios Polisoidis und Siggi Haider. Im Auftrag der Kulturabteilung des Landes Niederösterreich zur Ausstellung "Alfons Mucha – Das Slawische Epos"
 timbre (1995), gemeinsam mit Lauren Newton, Elisabeth Tuchmann, Oskar Mörth
 kadash am berg (1997), Text: Roland Heer; Rezitation, Stimme, Posaune: Bertl Mütter; Musik: Kadash
 camerata obscura | batpulse (1997), gemeinsam mit Florian Bramböck, Christoph Cech, Hans Steiner
 Lobgesang (1997), gemeinsam mit Christoph Cech
 Frische Ware (2000), gemeinsam mit Franui
 timbre plus (2003), gemeinsam mit Lauren Newton, Elisabeth Tuchmann, Oskar Mörth, Fritz Hauser, Joëlle Léandre, Urs Leimgruber
 10 initial epilogues (2009), gemeinsam mit Miki Skuta

Kompositionen
 2000 wenn sie so wollen ist es halt ein streichquartett (wofür ich mich meinetwegen entschuldige), Brucknerhaus Linz
 2001 schubert:winterreise:mütter, Hörgänge, Konzerthaus Wien
 2001 anstehen. aufstehenfür Klavierquintett mit obligater Posaune, Start, Salzburg
 2001 passagiere - Arnold Schönberg zum 50. Todestag, eine Live-Rauminstallation für unsichtbar postierte Musiker, Blaskapelle, Dichter, Dandy und Soubrette, Kunsthalle Steyr
 2001 gehtschon, für Nouvelle Cuisine, Wien
 2002 aeiou für tiefes quintett, für das Janus-Ensemble, Grabenfest, Wien
 2003 weg. fluchtmusik, für Sopranstimme/Es-Klarinette und Bassklarinette
 2003 zusammenspinnerei für Bigband und Harmoniemusik
 2003 einspielen. ausspielen für Bassklarinette, Horn, Violoncello und Sprecher/Puppenspieler, Komponistenforum Mittersill
 2003 6 patriotische excerpte für zwei Trombonen
 2004 verborte, geographisch-erotische Sonate für Sopran und Bassflöte
 2004 ortsende von maria taferl für großes Blasorchester und Big Band
 2004 ognatango, für das tango-ensemble ognat
 2005 nushu für zwei Bassklarinetten (Duo Stump-Linshalm)
 2005 pour elise (oryctérope, bleue) pour un seul cor anglais
 2005 muetters muellerin
 2006 muetters dichters liebe
 2006 trombohuwabone. Eine ernste Jandliade vum Bertl Mütter
 2007 holzstück mit blech (woodpiece with brass)(Elliott Carter Quintett)
 2007 piano sonata contextualized; for a pianist, prepared to act spontaneously (Christopher Hinterhuber)
 2007 born. rondo.für Toypiano mit innerer Stimme (Isabel Ettenauer)
 2008 milifagottfür Fagott Solo (Maria Gstättner)
 2009 rondo profondo für Kontraforte (Robert Buschek)
 2009 UNK. rufe. fuer fuenf optimisten und einen ténor Europäisches Forum Alpbach
 2009 minütenminiatüre für großes Orchester, Radio-Symphonieorchester Wien
 2010 mütterkinderlieder (nachmahler)
 2010 quarksquirks für Hackbrett, vl, kb, tb und Stimme
 2011 1+1+1=1 (discursus trinitatis) für va, vc, tb und gemischten Chor, im Auftrag von und für Philipp Harnoncourt
 2011 dsudl (das schwere und das leichte), ein Stück Musiklaboratorium
 2012 sostenuto (mothers' morton's memories)
 2013 düdt [tilt] für Akkordeonduo
 2013 … von weiter her als du denken kannst.
 2015 "morendo vivace – viavace morendo" (mvvm) – für Posaune, Basstrompete und Stimme. UA 10/2015 in Reichraming
 2016 "ad: MACH(AUT)" – für Vokalquartett oder Chor SATB, optional mit Posaune. UA 1/2016 in Wels
 2016 "OPERAN! Übers Entkommen. – Ein siebenszenisches Musiktheater aus der Schule des Staunens." UA 9/2016 in Wien

Weblinks

 Webpräsenz von Bertl Mütter
 Diarium von Bertl Mütter
 Vom Geist des Staunens - Portrait Bertl Mütter, FeierAbend, Pfingstmontag, 9.6.2014, 19.52 Uhr, ORF 2
 OPERAN!, Musiktheatertage Wien, 2016
 Schule des Staunens im Wiener Konzerthaus, 2014
 Portrait über Bertl Mütter in Ö1
 "dsudl" zum Nachlesen auf Zeit-Ton Ö1  .
 Bertl Mütter auf arte

 Mütter und Franzobel
 Promotion von Bertl Mütter, Quelle: offizielle Homepage

Einzelnachweise

Komponist klassischer Musik (20. Jahrhundert)
Komponist klassischer Musik (21. Jahrhundert)
Musiker (Österreich)
Improvisationsmusiker
Österreicher
Geboren 1965
Mann

Bertl Mütter


In Old Arizona er en amerikansk westernfilm fra 1929, instrueret af Irving Cummings. Manuskriptet blev skrevet af Tom Barry og var baseret på figuren Cisco Kid fra novellen The Caballero's Way af O. Henry.
Filmen var en stor nyskabelse i Hollywood. Det var den første store westernfilm der brugte den nye lydteknologi, og var den første tonefilm der blev optaget udendørs. Det gjorde omfattende brug af autentiske locations, og blev filmet i Bryce Canyon National Park og Zion National Park i Utah og i Mission San Juan Capistrano
og Mojaveørkenen i Californien.

Warner Baxter vandt en Oscar for bedste mandlige hovedrolle for sin rolle i filmen. Filmen var yderligere nomineret til fire priser: Oscar for bedste instruktør til Irving Cummings, Oscar for bedste historie til Tom Barry,
Oscar for bedste fotografering til Arthur Edeson og en Oscar for bedste film.

Referencer

Eksterne henvisninger

Romantiske film fra USA
Amerikanske film fra 1929
Westernfilm fra USA
Engelsksprogede film
Sort-hvide film fra USA
Film baseret på noveller

In Old Arizona


Hermann Klens (* 21. September 1880 in Niederhelden; † 25. August 1972 ebenda) war ein deutscher katholischer Geistlicher und Generalpräses des Zentralverbandes der Frauen- und Müttervereine Deutschlands.

Herkunft und Ausbildung
Hermann Klens empfing nach dem Studium der Philosophie und Katholischen Theologie an der Theologischen Fakultät Paderborn am 14. April 1905 im Hohen Dom zu Paderborn von Bischof Wilhelm Schneider die Priesterweihe.

Wirken
Am 15. April 1905 wurde Klens zum Kaplan an der Dreifaltigkeitskirche in Dortmund ernannt. Mit dem 17. April 1915 ernannte ihn Bischof Karl Joseph Schulte zum Diözesansekretär der Katholischen Jungfrauenvereine im Bistum Paderborn mit Sitz in Bochum. Bereits am 13. Dezember desselben Jahres übernahm Klens mit Billigung seines Bischofs in Bochum das Amt des Generalsekretärs des Zentralverbandes der katholischen Jungfrauen-Vereinigungen Deutschlands. Zum 1. Januar 1923 rückt er zu dessen Generalpräses auf. Von 1928 bis zu dessen Verbot durch die Nationalsozialisten am 11. November 1939 war Klens Generalpräses des Zentralverbandes der Frauen- und Müttervereine Deutschlands. Während dieser Zeit geriet er mehrfach in Konflikt mit der Gestapo, der neben Verhören, Verwarnungen und einer Verurteilung wegen Verbreitung von Flugblättern in einem Verbot weiterer schriftstellerischer Tätigkeit gipfelte.

Nach dem Zweiten Weltkrieg beauftragten die deutschen Bischöfe Klens bereits 1945 mit der Errichtung der Kirchlichen Hauptstelle für Frauenseelsorge in den deutschen Diözesen. Im März 1947 gehörte er im Jugendhaus Kloster Hardehausen bei Paderborn zusammen mit Ludwig Wolker zu den Gründern des Bundes der Deutschen Katholischen Jugend (BDKJ) und war bis 1952 der erste Bundespräses der Frauenjugend im BDKJ. Auf Klens' Initiative ging 1956 die Wiedergründung des Zentralverbandes der Frauen- und Müttergemeinschaften Deutschlands zurück.

Ehrungen
 Päpstlicher Ehrenkämmerer (11. April 1930)
 Geistlicher Rat ad honores (18. April 1940)
 Päpstlicher Hausprälat (1. November 1947)
 Großes Bundesverdienstkreuz (1955)
 Ehrendomherr in Paderborn (am 21. September 1960 ernannt / am 11. Februar 1961 investiert)
 Apostolischer Protonotar

Literatur (Auswahl)
 Handbuch des Erzbistums Köln, 23. Ausgabe, Köln 1933, S. 847.
 Lexikon für Theologie und Kirche³, Freiburg 1997, ISBN 3-451-22006-7, Bd. 6, Sp. 130.
 Ingeborg Rocholl-Gärtner: Anwalt der Frauen – Hermann Klens – Leben und Werk, Düsseldorf 1978.
 Ulrich von Hehl: Priester unter Hitlers Terror. Eine biographische und statistische Erhebung. Paderborn: Verlag Ferdinand Schöningh 1996³, ISBN 3-506-79839-1, Bd. II, Sp. 1182.

Quellen

Weblinks

Römisch-katholischer Geistlicher (20. Jahrhundert)
Geistlicher Rat
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
Deutscher
Geboren 1880
Gestorben 1972
Mann
Päpstlicher Ehrenkämmerer
Person (Attendorn)

Hermann Klens


Márcia Cecilia Huçulak (Tangará, 22 de novembro de 1961) é uma enfermeira e política brasileira filiada ao Partido Social Democrático. Atualmente exerce mandato na Assembleia Legislativa do Paraná.

Biografia
Descendente matrilinear de italianos e patrilinear de ucranianos, é formada em enfermagem pela PUC-PR, com especialização em Saúde Pública pela Fiocruz e tem mestrado em Planejamento e Financiamento em Saúde pela Universidade de Londres.

Durante a sua carreira assumiu vários cargos nos serviços de saúde no Paraná. Também atuou em Brasília, como assessora técnica do CONASS (Conselho Nacional de Secretários de Saúde).

Carreira política
Começou a sua carreira política, sendo nomeada como Secretária Municipal de Saúde de Curitiba, em 2017, pelo prefeito Rafael Greca (PSD). Durante sua gestão, ela teve que lidar com a Pandemia de COVID-19 na capital paranaense. Em 2022, ela renunciou ao cargo para disputar as eleições. Nas eleições estaduais de 2022, ela foi eleita pelo PSD para o cargo de deputada estadual com 75.659 votos.

Desempenho em eleições

Referências

Brasileiros de ascendência italiana
Brasileiros de ascendência ucraniana
Mulheres de Santa Catarina na política
Membros do Partido Social Democrático (2011)
Enfermeiros de Santa Catarina
Naturais de Tangará (Santa Catarina)
Deputados estaduais do Paraná
Mulheres do Paraná na política
Alunos da Pontifícia Universidade Católica do Paraná
Alunos da Universidade de Londres
Secretários municipais de Curitiba

Márcia Huçulak


An Anthaenantiopsis fiebrigii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Parodi. An Anthaenantiopsis fiebrigii in nahilalakip ha genus nga Anthaenantiopsis, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Paraguay. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthaenantiopsis

Anthaenantiopsis fiebrigii


Die Deutschen Kurzbahnmeisterschaften 2010 im Schwimmen fanden vom 11. bis 14. November 2010 in der Wuppertaler Schwimmoper statt und wurden vom SV Bayer Wuppertal organisiert. Der Veranstalter war der Deutsche Schwimm-Verband. Der Wettkampf diente gleichzeitig als Qualifikationswettkampf für die Kurzbahneuropameisterschaften 2010 in Eindhoven. Es wurden bei Männern und Frauen Wettkämpfe in je 20 Disziplinen ausgetragen, darunter zwei Staffelwettkämpfe. Während der Meisterschaften wurden zwei neue deutsche Rekorde aufgestellt.

Randnotizen
Die Frauenstaffel der SG Stadtwerke München stellte bei einem Rekordversuch im Rahmen der Kurzbahnmeisterschaften in 1:56,94 min einen deutschen Rekord über die selten geschwommenen 4 × 50 m Rücken auf.

Weblinks
 Protokoll aus dem Archiv des DSV (PDF-Datei; 697 kB)

2010
Sportveranstaltung 2010
Sportveranstaltung in Wuppertal
Schwimmsport (Wuppertal)

Deutsche Kurzbahnmeisterschaften 2010


6194 Denali este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
6194 Denali este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Siding Spring de Robert H. McNaught. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,38 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 9,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1990
Centura de asteroizi

6194 Denali


Bompiani este o editură italiană cu sediul în Milano, Italia. Ea a fost fondată în 1929 de către Valentino Bompiani.
În 1990 Bompiani a devenit parte a concernului multimedia RCS MediaGroup. În octombrie 2015, RCS MediaGroup, inclusiv Bompiani, a fost achiziționat de Arnoldo Mondadori Editore, cea mai mare casă editorială a Italiei. Mondadori este deținută de Fininvest, holdingul controlat de Silvio Berlusconi. Achiziția a fost controversată. În martie 2016 autoritățile anti-trust italiene au decis că Mondadori trebuie să vândă Bompiani pentru a se încadra în prevederile legii. Nouă companii, inclusiv Amazon și HarperCollins, și-au exprimat interesul în achiziționarea editurii Bompiani. În septembrie 2016 Bompiani a fost vândut companiei Giunti Editore pentru suma de 16,5 milioane de euro.

Istoric
Bompiani s-a confruntat cu încercări de cenzură editorială din partea guvernului fascist al Italiei începând din anii 1920 până prin anii 1940. În 1940 Valentino Bompiani a fost chemat la Roma pentru a se întâlni cu Alessandro Pavolini, ministru al culturii populare. La această întâlnire, Pavolini i-a spus lui Bompiani că trebuie să limiteze numărul de traduceri pe care le publica editura. La momentul întâlnirii, Bompiani se pregătea să publice o antologie de scriitori americani. În ciuda faptului că i s-a spus să nu facă acest lucru, Bompiani a continuat să lucreze la elaborarea antologiei. Pavolini a aflat de acest lucru și i-a scris lui Bompiani că "Statele Unite este un inamic potențial al nostru... Nu este timp pentru efectuarea unor acte de curtoazie față de America, nici măcar pe plan literar". Bompiani a elaborat antologia cu toate acestea, solicitându-i o introducere lui Emilio Cecchi, care a căutat să descurajeze orice "entuziasm excesiv" față de America. Pavolini a fost mulțumit de introducerea lui Cecchi și antologia a fost în cele din urmă publicată.

În 1972, compania a fost cumpărată de Grupul Fiat. În 1990 a devenit parte a RCS MediaGroup.

Autori
Lista autorilor publicați de Bompiani include 17 câștigători ai Premiului Nobel, plus autori celebri nepremiați ca Alberto Moravia și Umberto Eco.

Referințe

Legături externe

Edituri din Italia
Fondări în 1929

Bompiani


AMEOS je jedna od najvećih grupacija privatnih i poluprivatnih klinika na njemačkom govornom području. Grupacija je osnovana 2002. godine u Zürichu u Švicarskoj i najbrže je rastuća grupacija u području medicinskih usluga u Njemačkoj i Austriji. AMEOS posjeduje 77 institucija, od čega 68 specijalističkih kliničkih bolnica, oko 9000 bolesničkih kreveta te oko 13 000 zaposlenika. Vrijednost grupacije je u 2018. prerasla 900 milijuna eura.

Povijest i razvoj
AMEOS su osnovali 2002. godine u Zürichu liječnici Axel Paeger i Martin Kerres. Rast grupacije započeo je 2003. preuzimanjem specijalističke Kliničke bolnice za psihijatriju u Haldenslebenu te Klinike bolnice za psihijatriju "Dr. Heines" u Bremenu, najstarije psihijatrijske bolnice u Njemačkoj (osnovana 1764. godine).

U razdoblju od 2003. do 2011. u Njemačkoj je AMEOS preuzeo ili osnovao ukupno 36 specijalističkih kliničkih bolnica, 17 poliklinika te 13 ustanova za njegu pacijenata.  Do 2018. AMEOS je ukupno preuzeo ili osnovao 77 zdravstvenih ustanova u 41 gradu na području Njemačke, Austrije i Švicarske.

Regije i organizacijska struktura
Bolnice i zdravstvene ustanove u sklopu AMEOS grupe podijeljene su u velike regionalne jedinice: AMEOS Süd (njem. jug), AMEOS West (njem. zapad), AMEOS Nord (njem. sjever) te AMEOS Ost (njem. istok).

 AMEOS Nord obuhvaća 32 ustanove s ukupno 3700 bolesničkih kreveta te 3800 zaposlenih. Ova regija odgovara području sjeverne Njemačke (savezne države Hamburg, Schleswig-Holstein i Mecklenburg-Vorpommern).

 AMEOS West obuhvaća 19 ustanova kapaciteta 2500 kreveta te 4400 zaposlenika. Regija se proteže dvama saveznim državama - Bremen i Donja Saska.

 AMEOS Ost obuhvaća 17 ustanova s 2 250 kreveta i 3900 zaposlenika, a odgovara području Sachsen-Anhlata i Brandenburga.

 AMEOS Süd obuhvaća 9 ustanova sa 700 kreveta oko 700 zaposlenika, a odgovara području južne Njemačke (Bayern i Baden-Würrtemberg) te Austrije i Švicarske.

Naziv i logotip
Premda je naziv "AMEOS" uvijek napisan velikim tiskanim slovima, ime grupacije nije kratica. Osnivači grupacije, Axel Paeger i Martin Kerres osmislili su ime kao hibrid latinskog glagola amare (= voljeti) i grčke imenice Ἕως (= zora, svitanje). Naziv je simboličan ("ljubitelj zore", "voljeti zoru") i odnosi se na zoru kao novi početak i simbol poboljšanja nakon bolesti.

Logotip grupacije čini natpis AMEOS u kojemu su velika tiskana slova plave boje kombinirana sa stiliziranim slovom O, izlazećim suncem narančaste boje. Stilizirano sunce odnosi se na značenje naziva AMEOS.

Izvori

Njemačke tvrtke
Medicina

Ameos


Le Mahindra International 1996 est l'édition 1996 du Mahindra Classic qui se déroule à Bombay du 2 au . Le tableau est constitué de 32 joueurs dont 8 têtes de série et deux wild-card Arjan Singh et Akhil Behl.

Peter Nicol remporte le titre face à Rodney Eyles.

Têtes de série

Tableau final

Références

Voir aussi

Articles connexes

Liens externes

Compétition de squash à Bombay
Squash en 1996
Sport en Inde en 1996
Sport en décembre 1996

Mahindra International 1996


Hapaline, biljni rod iz porodice kozlačevki smješten u tribus Caladieae, dio potporodice Aroideae.

Rodu pripada osam vrsta malenih gomoljastih geofita koji rastu na šumkom tlu u tropskoj kišnoj šumi na šumskom tlu ili naslagama humusa na vapnenačkim ili bazaltnim stijenama. .

Rod je raširen od južne Kine preko Indokine do Bornea na jugu.

Vrste
 Hapaline appendiculata Ridl.
 Hapaline benthamiana Schott
 Hapaline brownii Hook.f.
 Hapaline celatrix P.C.Boyce
 Hapaline colaniae Gagnep.
 Hapaline ellipticifolia C.Y.Wu & H.Li
 Hapaline kerrii Gagnep.
 Hapaline locii V.D.Nguyen & Croat

Sinonimi
 Hapale Schott

Izvori

Caladieae

Hapaline


Marie-Jean-Augustin Vestris, cunoscut sub numele de Auguste Vestris (), a fost un dansator francez.

Biografie
S-a născut în Paris, ca fiu nelegitim al lui Gaétan Vestris și al Mariei Allard (1742-1802). Tatăl său era un dansator florentin care se alăturase Operei din Paris în 1748, iar mama lui a fost o dansatoare franceză la același teatru. El a fost numit "le dieu de la danse" (zeul dansului), un titlu popular acordat celui mai valoros dansator bărbat al fiecărei generații (printre zeii anteriori ai dansului au fost tatăl său, Gaétan, și profesorul lui Gaétan, Louis Dupré).

Și-a făcut debutul la Opera din Paris (așa cum făcuse și mama lui, Marie Allard) în cel de-al treilea divertisment ale pastoralei eroice La Cinquantaine (scrise de Desfontaines-Lavallée și puse pe muzică de Jean-Benjamin de La Borde) în 1772 și i s-a recunoscut imediat talentul. El a fost acceptat ca membru de bază al trupei în anul 1775, a devenit solist în 1776, "prim-balerin" (dansator principal) în 1778 și în cele din urmă a fost numit "premier sujet de la danse" (titlu corespunzător celui modern de stea a baletului) în 1780, deținând acest rang în corpul de balet pentru următorii 36 de ani.

După ce s-a retras a pregătit mulți dansatori celebri din secolul al XIX-lea inclusiv August Bournonville, Marius Petipa, Lucien Petipa, Fanny Elssler, Jules Perrot și Marie Taglioni. A dansat un menuet împreună cu Taglioni, în 1835, la vârsta de 75 de ani.

Auguste Vestris nu trebuie să fie confundat cu fiul său, Armand Vestris, care s-a căsătorit cu actrița engleză Lucia Elizebeth Vestris în 1813. Atât Armand, cât și un văr pe nume Charles Vestris, fiul unui frate al lui Auguste, au fost, de asemenea, dansatori.

Note

Legături externe
 Thomas Gainsborough's 'Lost' Portrait of Auguste Vestris (Tate Museum)

Nașteri în 1760
Decese în 1842
Balerini francezi
Dansatori francezi

Auguste Vestris


Fačelija (nakitnica; lat. Phacelia), biljni rod od kojih 200  vrsta bijelih do plavih ili ljubičastih cvjetova jednogodišnjeg bilja, porijeklom iz Sjeverne Amerike i Andske Južne Amerike; uključuje i nekoliko vrsta vrtnog cvijeća. Rod pripada porodici Boraginaceae i potporodici Hydrophylloideae.

Pozntije su vrste P. campanularia, podrijetlom sa suhih obronaka južne Kalifornije, ima plave cvjetove i tamnozelene, nazubljene, ovalne listove a naraste oko 23 cm (9 inča). Iz sličnih područja blisko srodno "kalifornijsko zvonce" ili divlje canterburyjsko zvonce (P. whitlavia) ima cvjetove u obliku urne.

Jedina vrsta u Hrvatskoj je buhačolistna nakitnica, Phacelia tanacetifolia

Vrste

 Phacelia adenophora J. T. Howell
 Phacelia affinis A. Gray
 Phacelia alba Rydb.
 Phacelia altotonga B. L. Turner
 Phacelia amabilis Constance
 Phacelia anelsonii J. F. Macbr.
 Phacelia argentea A. Nelson & J. F. Macbr.
 Phacelia argillacea N. D. Atwood
 Phacelia argylensis N. D. Atwood & S. L. Welsh
 Phacelia arizonica A. Gray
 Phacelia artemisioides Griseb.
 Phacelia austromontana J. T. Howell
 Phacelia austrotexana (J. A. Moyer) B. L. Turner
 Phacelia bakeri (Brand) J. F. Macbr.
 Phacelia barnebyana J. T. Howell
 Phacelia beatleyae Reveal & Constance
 Phacelia bicolor Torr. ex S. Watson
 Phacelia bipinnatifida Michx.
 Phacelia bolanderi A. Gray
 Phacelia bombycina Wooton & Standl.
 Phacelia brachyantha Benth.
 Phacelia brachyloba (Benth.) A. Gray
 Phacelia breweri A. Gray
 Phacelia buell-vivariensis N. D. Atwood
 Phacelia californica Cham.
 Phacelia calthifolia Brand
 Phacelia campanularia A. Gray
 Phacelia capitata Kruckeb.
 Phacelia carmenensis B. L. Turner
 Phacelia cedrosensis Rose
 Phacelia cephalotes A. Gray
 Phacelia cicutaria Greene
 Phacelia ciliata Benth.
 Phacelia cliffordii N. D. Atwood & S. L. Welsh
 Phacelia cloudcroftensis N. D. Atwood
 Phacelia coerulea Greene
 Phacelia congdonii Greene
 Phacelia congesta (Douglas ex Lehm.) Hook.
 Phacelia constancei N. D. Atwood
 Phacelia cookei Constance & Heckard
 Phacelia corrugata A. Nelson
 Phacelia corymbosa Jeps.
 Phacelia cottamii N. D. Atwood
 Phacelia coulteri Greenm.
 Phacelia covillei S. Watson
 Phacelia crenulata Torr. ex S. Watson
 Phacelia cronquistiana S. L. Welsh
 Phacelia cryptantha Greene
 Phacelia cumingii (Benth.) A. Gray
 Phacelia curvipes Torr. ex S. Watson
 Phacelia davidsonii A. Gray
 Phacelia demissa A. Gray
 Phacelia denticulata Osterh.
 Phacelia deserta A. Nelson
 Phacelia distans Benth.
 Phacelia divaricata A. Gray
 Phacelia douglasii (Benth.) Torr.
 Phacelia dubia (L.) Trel.
 Phacelia egena (Greene) J. T. Howell
 Phacelia eisenii Brandegee
 Phacelia exilis (A. Gray) G. J. Lee
 Phacelia filiae N. D. Atwood, F. J. Sm. & T. A. Knight
 Phacelia filiformis Brand
 Phacelia fimbriata Michx.
 Phacelia floribunda Greene
 Phacelia formosula Osterh.
 Phacelia franklinii (R. Br.) A. Gray
 Phacelia fremontii Torr.
 Phacelia furnissii N. D. Atwood
 Phacelia gentryi Constance
 Phacelia geraniifolia Brand
 Phacelia gilioides Brand
 Phacelia gina-glenneae N. D. Atwood & S. L. Welsh
 Phacelia glaberrima (Torr. ex S. Watson) J. T. Howell
 Phacelia glabra Nutt.
 Phacelia glandulifera Piper
 Phacelia glandulosa Nutt.
 Phacelia glechomifolia A. Gray
 Phacelia grandiflora (Benth.) A. Gray
 Phacelia greenei J. T. Howell
 Phacelia grisea A. Gray
 Phacelia gymnoclada Torr. ex S. Watson
 Phacelia gypsogenia I. M. Johnst.
 Phacelia hastata Douglas ex Lehm.
 Phacelia heterophylla Pursh
 Phacelia higginsii N. D. Atwood
 Phacelia hintoniorum B. L. Turner
 Phacelia hirsuta Nutt.
 Phacelia hirtuosa A. Gray
 Phacelia howelliana N. D. Atwood
 Phacelia hubbyi (J. F. Macbr.) Garrison
 Phacelia hughesii N. D. Atwood
 Phacelia humilis Torr. & A. Gray
 Phacelia hydrophylloides Torr. ex A. Gray
 Phacelia idahoensis L. F. Hend.
 Phacelia imbricata Greene
 Phacelia incana Brand
 Phacelia inconspicua Greene
 Phacelia indecora J. T. Howell
 Phacelia infundibuliformis Torr.
 Phacelia insularis Munz
 Phacelia integrifolia Torr.
 Phacelia inundata J. T. Howell
 Phacelia inyoensis (J. F. Macbr.) J. T. Howell
 Phacelia ivesiana Torr.
 Phacelia ixodes Kellogg
 Phacelia laxa Small
 Phacelia laxiflora J. T. Howell
 Phacelia leibergii Brand
 Phacelia lemmonii A. Gray
 Phacelia lenta Piper
 Phacelia leonis J. T. Howell
 Phacelia leptosepala Rydb.
 Phacelia linearis (Pursh) Holz.
 Phacelia longipes Torr. ex A. Gray
 Phacelia lutea (Hook. & Arn.) J. T. Howell
 Phacelia lyallii (A. Gray) Rydb.
 Phacelia lyonii A. Gray
 Phacelia maculata Wood
 Phacelia malvifolia Cham. & Schltdl.
 Phacelia mammillarensis N. D. Atwood
 Phacelia marcescens Eastw. ex J. F. Macbr.
 Phacelia marshall-johnstonii N. D. Atwood & Pinkava
 Phacelia minor (Harv.) Thell.
 Phacelia minutiflora J. W. Voss
 Phacelia minutissima L. F. Hend.
 Phacelia mohavensis A. Gray
 Phacelia mollis J. F. Macbr.
 Phacelia monoensis Halse
 Phacelia mustelina Coville
 Phacelia mutabilis Greene
 Phacelia namatostyla B. L. Rob.
 Phacelia nana Wedd.
 Phacelia nashiana Jeps.
 Phacelia neffii B. L. Turner
 Phacelia neglecta M. E. Jones
 Phacelia nemoralis Greene
 Phacelia neomexicana Thurb. ex Torr.
 Phacelia novenmillensis Munz
 Phacelia orogenes Brand
 Phacelia pachyphylla A. Gray
 Phacelia pallida I. M. Johnst.
 Phacelia palmeri Torr. ex S. Watson
 Phacelia parishii A. Gray
 Phacelia parryi Torr.
 Phacelia patuliflora (Engelm. & A. Gray) A. Gray
 Phacelia pauciflora S. Watson
 Phacelia peckii J. T. Howell
 Phacelia pedicellata A. Gray
 Phacelia peirsoniana J. T. Howell
 Phacelia perityloides Coville
 Phacelia petrosa N. D. Atwood, F. J. Sm. & T. A. Knight
 Phacelia phacelioides (Benth.) Brand
 Phacelia phyllomanica A. Gray
 Phacelia pinkavae N. D. Atwood
 Phacelia pinnatifida Griseb. ex Wedd.
 Phacelia platycarpa (Cav.) Spreng.
 Phacelia platyloba A. Gray
 Phacelia popei Torr. & A. Gray
 Phacelia potosina B. L. Turner
 Phacelia pringlei A. Gray
 Phacelia procera A. Gray
 Phacelia pulchella A. Gray
 Phacelia pulcherrima Constance
 Phacelia purpusii Brandegee
 Phacelia purshii Buckley
 Phacelia quickii J. T. Howell
 Phacelia racemosa (Kellogg) A. Heller
 Phacelia rafaelensis N. D. Atwood
 Phacelia ramosissima Douglas ex Lehm.
 Phacelia ranunculacea (Nutt.) Constance
 Phacelia rattanii A. Gray
 Phacelia robusta (J. F. Macbr.) I. M. Johnst.
 Phacelia rotundifolia Torr. ex S. Watson
 Phacelia rupestris Greene
 Phacelia sabulonum (J. T. Howell) N. D. Atwood
 Phacelia salina (A. Nelson) J. T. Howell
 Phacelia sanzinii Hicken
 Phacelia saxicola A. Gray
 Phacelia scariosa Brandegee
 Phacelia scopulina (A. Nelson) J. T. Howell
 Phacelia secunda J. F. Gmel.
 Phacelia sericea (Graham) A. Gray
 Phacelia serrata J. W. Voss
 Phacelia setigera Phil.
 Phacelia sinuata Phil.
 Phacelia sivinskii N. D. Atwood, P. J. Knight & Lowrey
 Phacelia sonoitensis S. P. Mc Laughlin
 Phacelia splendens Eastw.
 Phacelia stebbinsii Constance & Heckard
 Phacelia stellaris Brand
 Phacelia strictiflora (Engelm. & A. Gray) A. Gray
 Phacelia suaveolens Greene
 Phacelia suffrutescens Parry
 Phacelia tanacetifolia Benth.
 Phacelia tetramera J. T. Howell
 Phacelia thermalis Greene
 Phacelia umbrosa Greene
 Phacelia utahensis J. W. Voss
 Phacelia vallicola Congdon ex Brand
 Phacelia vallis-mortae J. W. Voss
 Phacelia verna J. T. Howell
 Phacelia viscida (Benth. ex Lindl.) Torr.
 Phacelia vossii N. D. Atwood
 Phacelia welshii N. D. Atwood
 Phacelia zaragozana B. L. Turner

Vanjske poveznice

Izvori

Boražinolike

Fačelija


The List of Serbian-language television channels includes the following channels:

Serbia

Other countries

Serbian


Telugu script (), an abugida from the Brahmic family of scripts, is used to write the Telugu language, a Dravidian language spoken in the Indian states of Andhra Pradesh and Telangana as well as several other neighbouring states. It is one of the official scripts of the Indian Republic. The Telugu script is also widely used for writing Sanskrit texts and to some extent the Gondi language. It gained prominence during the Eastern Chalukyas also known as Vengi Chalukya era. It shares extensive similarities with the Kannada script, as both of them evolved from the Bhattiprolu and Kadamba scripts of the Brahmi family. In 2008, the Telugu language was given the status of a Classical Language of India, in recognition of its rich history and heritage.

History
The Brahmi script used by Mauryan kings eventually reached the Krishna River delta and would give rise to the Bhattiprolu script found on an urn purported to contain Lord Buddha's relics. Buddhism spread to East Asia from the nearby ports of Ghantasala and Masulipatnam (ancient Maisolos of Ptolemy and Masalia of Periplus). The Bhattiprolu Brahmi script evolved into the Kadamba script by the 5th century, which in turn developed into the Telugu-Kannada script after the 7th century. The Telugu and Kannada scripts then separated by around 1300 CE. The Muslim historian and scholar Al-Biruni referred to both the Telugu language as well as its script as "Andhri".

Vowels
Telugu uses sixteen vowels, each of which has both an independent form and a diacritic form used with consonants to create syllables. The language makes a distinction between short and long vowels.

The independent form is used when the vowel occurs at the beginning of a word or syllable, or is a complete syllable in itself (example: a, u, o). The diacritic form is added to consonants (represented by the dotted circle) to form a consonant-vowel syllable (example: ka, kr̥, mo).  does not have a diacritic form, because this vowel is already inherent in all of the consonants. The other diacritic vowels are added to consonants to change their pronunciation to that of the vowel.

Examples:

Consonants

Marginal and archaic consonants
 Additionally there are ౘ (ĉa) and ౙ (ẑa) for /t͡sa, d͡za/ which are rarely used, letters for <c, j> are commonly used instead.

The letter for a voiced alveolar plosive is found in some inscriptions, it is thought to have been distinguished from the trill ఱ (ṟa) intervocalically rarely; its mostly found after a nasal as in మూన్ౚు (mūnḏu).

Other diacritics

There are also several other diacritics used in the Telugu script. ్ mutes the vowel of a consonant, so that only the consonant is pronounced. ం and ఁ nasalize the vowels or syllables to which they are attached. ః adds a voiceless breath after the vowel or syllable it is attached to.

Examples:

Marginal and archaic diacritics and signs
◌఼: Telugu nuqta.

ఽ: Telugu avagraha.

ౝ: Nakaara pollu.

ఀ: The combining candrabindu nasal vowel diacritic of the Telugu script.

ఄ: Combining anusvara above.

౷: Siddham sign.

౿: Tuumu sign.

Places of articulation
There are five classifications of passive articulations:
 Kaṇṭhya: Velar
 Tālavya: Palatal
 Mūrdhanya: Retroflex
 Dantya: Dental
 Ōshtya: Labial

Apart from that, other places are combinations of the above five:
 Dantōsthya: Labio-dental (E.g.: v)
 Kantatālavya: E.g.: Diphthong e
 Kantōsthya: labial-velar (E.g.: Diphthong o)

There are three places of active articulation:
 Jihvāmūlam: tongue root, for velar
 Jihvāmadhyam: tongue body, for palatal
 Jihvāgram: tip of tongue, for cerebral and dental
 : lower lip, for labial

The attempt of articulation of consonants (Uccāraṇa Prayatnam) is of two types,
 Bāhya Prayatnam: External effort
 Spṛṣṭa: Plosive
 Īshat Spṛṣṭa: Approximant
 Īshat Saṃvṛta: Fricative
 Abhyantara Prayatnam: Internal effort
 Alpaprānam: Unaspirated
 Mahāprānam: Aspirated
 Śvāsa: Unvoiced
 Nādam: Voiced

Articulation of consonants
Articulation of consonants is the logical combination of components in the two prayatnams. The below table gives a view upon articulation of consonants.

The Telugu script has generally regular conjuncts, with trailing consonants taking a subjoined form, often losing the talakattu (the v-shaped headstroke). The following table shows all two-consonant conjuncts and one three-consonant conjunct, but individual conjuncts may differ between fonts.

Numerals

NOTE: , , and  are used also for , , , , etc. and , , and  are also used for , , , , etc.

Unicode

Telugu script was added to the Unicode Standard in October, 1991 with the release of version 1.0.

The Unicode block for Telugu is U+0C00–U+0C7F:

In contrast to a syllabic script such as katakana, where one Unicode code point represents the glyph for one syllable, Telugu combines multiple code points to generate the glyph for one syllable, using complex font rendering rules.

iOS character crash bug
On February 12, 2018 a bug in the iOS operating system was reported that caused iOS devices to crash if a particular Telugu character was displayed. The character is a combination of the characters "జ", "్", "ఞ", "ా" and The Zero-Width Non-Joiner character which looks combined like this "జ్ఞా". Apple confirmed a fix for iOS 11.3 and macOS 10.13.4.

See also
 Telugu Braille
Kannada script
Sinhala script
Grantha script
ISO 15919

References

External links
 Ethnologue Languages of the World - Telugu
 Microsoft - Telugu Input tool
 OLAC resources in and about the Telugu language
 Omniglot - Telugu script
 Telugu to English Dictionary
Telugu Alphabets

Brahmic scripts
Abugida writing systems
Officially used writing systems of India

Telugu script


An Elymus curvatiformis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Sergej Arsenjevitj Nevskij, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Áskell Löve. An Elymus curvatiformis in nahilalakip ha genus nga Elymus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Elymus

Elymus curvatiformis


Liga Națională de handbal feminin 2016-2017 a fost a 59-a ediție a primului eșalon valoric al campionatului național de handbal feminin românesc, respectiv a 20-a ediție în sistemul Ligii Naționale. Competiția a fost organizată de Federația Română de Handbal (FRH).

Ca și în sezonul precedent, competiția s-a desfășurat fără Play-Off și Play-Out.

Televizări
Numeroase partide au fost televizate. Companiile DigiSport și DolceSport au cumpărat împreună un pachet de meciuri și le-au transmis în comun. Alte partide au fost televizate de canalele televiziunii naționale. Câteva partide de pe teren propriu ale CSM Roman au fost difuzate în direct pe internet de către stația roman24online.

Echipe participante

În afara celor 10 echipe rămase din ediția anterioară, au mai promovat din Divizia A echipele clasate pe locul 1 în cele două serii. Aceste echipe sunt: CSU Danubius Galați, câștigătoarea Seriei A, respectiv CSM Bistrița, câștigătoarea Seriei B. Alte două echipe au fost decise în urma unui turneu de baraj. Cele două echipe sunt CS Măgura Cisnădie și CSM Unirea Slobozia, care au câștigat grupele din turneul de baraj și și-au păstrat locurile în Liga Națională. Pe 29 iunie 2016 s-a anunțat oficial că locul vicecampioanei HCM Baia Mare, echipă desființată în urma problemelor financiare, va fi luat de CS HM Buzău, care s-a clasat pe locul al treilea la turneul de baraj.

Pe 2 august 2016, CS HM Buzău a făcut public pe pagina sa oficială că, "urmare a refuzului primăriei Buzău de a finanța activitatea echipei, dar și din cauza sumei derizorii alocate de Consiliul Județean, Handbal Municipal Buzău se vede nevoită să anunțe, cu regret, retragerea din Liga Națională de handbal feminin, sezonul 2016-2017". În locul clubului buzoian, FRH a invitat CSM Cetate Deva.

Astfel, echipele care au participat în sezonul competițional 2016-2017 al Ligii Naționale de handbal feminin sunt:

 CSM București
 ASC Corona 2010 Brașov
 HC Dunărea Brăila
 CSM Roman
 CSM Ploiești1)
 SCM Craiova
 HCM Râmnicu Vâlcea

 HC Zalău
 Universitatea Alexandrion Cluj
 CSM Bistrița
 CSU Danubius Galați
 CS Măgura Cisnădie
 CSM Unirea Slobozia
 CSM Cetate Deva2)

Note:
1) Prezența CSM Ploiești în Liga Națională a fost incertă încă de la început, din cauza problemelor financiare. Deși a jucat în prima etapă, echipa nu s-a mai prezentat la meciul din etapa a II-a contra CSM Roman, pe care l-a pierdut astfel cu 0-10. Pe 20 septembrie 2016, conducerea clubului a trimis FRH o adresă prin care anunța în mod oficial retragerea echipei din Liga Națională. Pe 21 septembrie 2016, după o întrunire a Consiliului de Administrație, CSM Ploiești a făcut public că va continua totuși să evolueze în prima ligă. Echipa a mai jucat apoi 6 partide folosind handbaliste de la secțiile de junioare, dar pe 3 noiembrie 2016, clubul a transmis către FRH o notificare în care preciza că nu poate organiza meciul de pe teren propriu din etapa a IX-a "datorită dificultăților financiare cu care se confruntă". Subsecvent anunțului și conform regulamentului FRH în vigoare, echipa a fost definitiv exclusă din Liga Națională 2016-2017.

2) CSM Cetate Deva și-a pierdut pe rând jucătoarele după ce nu a obținut și sprijinul financiar al autorităților locale și județene. Pe 8 ianuarie 2017, având doar cinci handbaliste pe foaia de joc, clubul nu a reușit să organizeze partida de pe teren propriu contra SCM Craiova, contând pentru etapa a XII-a. Pe 13 ianuarie 2017, Marian Muntean, principalul finanțator al CSM Cetate Deva, a notificat în scris FRH că retrage echipa din Liga Națională.

Clasament
Clasamentul a fost adus la zi după excluderea CSM Ploiești și CSM Cetate Deva din Liga Națională, scăzându-se punctele și golaverajul obținute de echipe în meciurile directe contra cluburilor din Ploiești și Deva.Actualizat pe 1 mai 2017
1) Deși CSM București a învins pe teren pe CSU Danubius Galați, scor 36-15 (20-7), clubul gălățean a fost penalizat de FRH pentru că a folosit o jucătoare aflată în stare de suspendare, Mirela Vîlcu. FRH a decis că CSU Danubius Galați va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se va scădea suplimentar un punct din clasament.

2) CSM Ploiești nu s-a prezentat la meciul contra CSM Roman din etapa a II-a, după ce și-a pierdut toate handbalistele din cauza problemelor financiare ale clubului. FRH a decis că CSM Ploiești va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se vor scădea suplimentar trei puncte din clasament.

3) CSM Ploiești nu a putut organiza nici meciul de pe teren propriu contra CSM Bistrița, din etapa a IX-a, și a fost exclusă din campionat.

4) CSM Cetate Deva nu a putut găzdui meciul contra SCM Craiova, contând pentru etapa a XII-a, după ce a rămas fără majoritatea handbalistelor din cauza problemelor financiare ale clubului. FRH a decis că CSM Cetate va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se vor scădea suplimentar trei puncte din clasament.

5) CSM Cetate Deva a notificat în scris FRH că nu se poate prezenta nici la meciul contra "U" Alexandrion Cluj, din etapa a XIII-a, și a fost exclusă din campionat.

 Partide
Meciurile ediției 2016-17 a Ligii Naționale de handbal feminin s-au jucat în sistem fiecare cu fiecare cu tur și retur, fără Play-Off și Play-Out, iar programul acestora a fost alcătuit după Tabela Berger. Numerele de ordine ale partidelor s-au stabilit prin tragerea la sorți care a avut loc la București, pe 18 iulie 2016, de la ora 11:00, în sala de consiliu din incinta bazei Federației Române de Handbal din strada Aviator Popa Marin nr. 2..

 Rezultate în tur
În statistica de mai jos sunt prezentate și partidele pe care le-au disputat CSM Ploiești și CSM Cetate Deva înainte de excluderea lor din Liga Națională, însă punctele și golaverajul rezultate în meciurile contra acestor două echipe nu au fost luate în calcul la întocmirea clasamentului general.Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal Etapa I

1) Deși CSM București a învins pe teren pe CSU Danubius Galați, scor 36-15 (20-7), clubul gălățean a fost penalizat de FRH pentru că în acest meci a folosit o jucătoare aflată în stare de suspendare, Mirela Vîlcu. FRH a decis că CSU Danubius Galați va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se va scădea suplimentar un punct din clasament.

 Etapa a II-a

2) CSM Ploiești nu s-a prezentat la meciul contra CSM Roman după ce și-a pierdut toate handbalistele din cauza problemelor financiare ale clubului. FRH a decis că CSM Ploiești va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se vor scădea suplimentar trei puncte din clasament.

 Etapa a III-a

 Etapa a IV-a

 Etapa a V-a

 Etapa a VI-a

 Etapa a VII-a

 Etapa a VIII-a

 Etapa a IX-a

3) Pe 3 noiembrie 2016, CSM Ploiești a transmis către FRH o notificare în care se precizează "faptul că datorită dificultăților financiare cu care se confruntă clubul", acesta "nu poate organiza meciul contând pentru etapa a IX-a a Ligii Naționale Feminine programat în data de 06.11.2016". Conform Regulamentului de Organizare și Desfășurare a Competițiilor Naționale de Handbal 2016-2017, echipa CSM Ploiești a fost exclusă din Liga Națională 2016-17, iar competiția a continuat să se desfășoare cu doar 13 echipe.

 Etapa a X-a

CSM Unirea Slobozia a stat.

 Etapa a XI-a

Corona Brașov a stat.

 Etapa a XII-a

CSM București a stat.

4) CSM Cetate Deva nu a putut găzdui meciul contra SCM Craiova după ce și-a pierdut majoritatea handbalistelor din cauza problemelor financiare ale clubului. FRH a decis că CSM Cetate va pierde meciul la "masa verde" cu 0-10 și i se vor scădea suplimentar trei puncte din clasament.

 Etapa a XIII-a

CSU Danubius Galați a stat.

5) Pe 13 ianuarie 2017, Marian Muntean, principalul finanțator al CSM Cetate Deva, a notificat în scris FRH că nu poate asigura deplasarea CSM Cetate Deva la Cluj, pentru meciul contra "U" Alexandrion, și că retrage echipa din Liga Națională. Conform Regulamentului de Organizare și Desfășurare a Competițiilor Naționale de Handbal 2016-2017, echipa CSM Cetate Deva a fost exclusă din Liga Națională 2016-17, iar competiția a continuat să se desfășoare cu doar 12 echipe.

 Rezultate în retur Date oficiale publicate de Federația Română de Handbal Etapa a XIV-a

HC Zalău și Corona Brașov au stat.

 Etapa a XV-a

CSM Roman și HCM Râmnicu Vâlcea au stat.

 Etapa a XVI-a

CS Măgura Cisnădie și HC Dunărea Brăila au stat.

 Etapa a XVII-a

CSM Bistrița și SCM Craiova au stat.

 Etapa a XVIII-a

"U" Alexandrion Cluj și CSM Unirea Slobozia au stat.

 Etapa a XIX-a

 Etapa a XX-a

CSM București și HCM Râmnicu Vâlcea au stat.

 Etapa a XXI-a

CS Măgura Cisnădie și CSU Danubius Galați au stat.

 Etapa a XXII-a

În urma victoriei din această etapă, CSM București a devenit matematic campioana României, nemaiputând fi ajunsă la puncte de niciuna din celelalte echipe.

În urma rezultatului din această etapă, CSM Slobozia a devenit prima echipă obligată să ia parte la turneul de baraj pentru rămânerea în Liga Națională 2017-2018.

CSM Bistrița și HC Zalău au stat.

 Etapa a XXIII-a

În urma rezultatului din această etapă, CSU Danubius Galați a devenit a doua echipă obligată să ia parte la turneul de baraj pentru rămânerea în Liga Națională 2017-2018.

CSM Roman și CSM Unirea Slobozia au stat.

 Etapa a XXIV-a

Corona Brașov și HC Dunărea Brăila au stat.

 Etapa a XXV-a

În urma victoriei din această etapă, HC Dunărea Brăila a devenit matematic vicecampioana României, nemaiputând fi ajunsă la puncte de niciuna din celelalte echipe.

SCM Craiova și CSM București au stat.

 Etapa a XXVI-a

CSU Danubius Galați și "U" Alexandrion Cluj au stat.

 Promovare și retrogradare

În ediția 2016-2017, Liga Națională de handbal feminin s-a desfășurat doar cu tur și retur, fără Play-Off și Play-Out. La întrecere au participat inițial 14 echipe, dar două dintre ele, CSM Ploiești și CSM Cetate Deva, au fost excluse din competiție după ce nu au mai putut participa la meciuri din motive financiare. Din acest motiv, echipele clasate pe ultimele două locuri (11 și 12), CSU Danubius Galați, respectiv CSM Unirea Slobozia, nu au mai retrogradat direct în Divizia A, ci au disputat un turneu de baraj împreună cu formațiile care au terminat sezonul pe locurile 2 și 3 în cele două serii ale Diviziei A. Regulamentul de desfășurare preciza că, la capătul turneului de baraj, primele două echipe clasate vor rămâne sau, după caz, vor promova în Liga Națională.

Ca și în edițiile anterioare, echipele clasate pe locul 1 în cele două serii ale Diviziei A au promovat direct în Liga Națională. Aceste echipe au fost CS Rapid USL Metrou București, câștigătoarea Seriei A, și CSM Slatina, câștigătoarea Seriei B.

Echipele care au luat parte la turneul de baraj au fost împărțite în două serii de câte trei. Tragerea la sorți pentru distribuția în serii a fost efectuată pe 10 mai 2017, la sediul Federației Române de Handbal. Fiecare serie a conținut o echipă din Liga Națională, o echipă de pe locul 2 și una de pe locul 3 din Divizia A.

Meciurile s-au desfășurat în Sala Sporturilor "Kati Szabó" din Sfântu Gheorghe, în perioada 24-27 mai 2017. Programul complet al partidelor a fost publicat pe site-ul oficial al FRH pe data de 16 mai 2017.

 Seria I

 Seria a II-a

Astfel, la sfârșitul sezonului 2016-2017:
CSM Unirea Slobozia și CSU Danubius Galați au rămas în Liga Națională;
CS Rapid USL Metrou București și CSM Slatina au promovat în Liga Națională;
CS Dinamo București, care a învins pe CS Minaur Baia Mare într-un meci de departajare, poate promova în Liga Națională în cazul retragerii unei alte echipe;

 Clasamentul marcatoarelor
În tabelul de mai jos au fost contabilizate și golurile înscrise în meciul CSM București-CSU Danubius Galați, deși rezultatul de pe teren a fost ulterior anulat de către FRH. Din tabel au fost scăzute golurile marcate în partidele cu CSM Ploiești și CSM Cetate Deva, după excluderea acestor echipe din Liga Națională, dar au fost păstrate golurile marcate de Dana Abed Kader.Clasament final pe data de 1 mai 2017''

Note

a) Date calculate după scăderea partidelor disputate de CSM Ploiești și CSM Cetate Deva și a golurilor marcate în acestea.

Referințe

Bibliografie
 Federația Română de Handbal: Pagina oficială
 Liga Profesionistă de Handbal: Pagina oficială
 Handbal Volei: Știri
 Pagina oficială a clubului CSM București
 Pagina oficială a clubului HC Dunărea Brăila
 Pagina oficială a clubului CSM Ploiești
 Sportul Sălăjean: LIGA NAȚIONALĂ
 Pagina de Facebook Handbal Feminin

Sezoanele Ligii Naționale de handbal feminin
2016 în handbal
2017 în handbal


From 1939 to 2019, 397 Venezuelan baseball players born in Venezuela have played in Major League Baseball. This list shows players who appeared in at least one game in MLB, including number indicating order of arrival, name of player, position, starting team, and dates of debut and final game.

Abbreviations for position
   P: Pitcher
   C: Catcher
1B: First baseman
2B: Second baseman
3B: Third baseman
SS: Shortstop
 IF: Infielder
OF: Outfielder
UTIL: Utility player
AL: American League
NL: National League

 Kervin Castro (born 1999), pitcher for the San Francisco Giants
 Luis Matos (born 2002), outfielder for the San Francisco Giants

Notes
Al Pedrique served as manager of the Arizona Diamondbacks during the 2004 season
Ozzie Guillén managed the Chicago White Sox from 2004 to 2011 and managed the Miami Marlins during the 2012 season.

See also

Baseball in Venezuela
Luis Aparicio Award
Venezuelan Baseball Hall of Fame and Museum
Venezuelan Professional Baseball League

Venezuela
+
Baseball players

List of Major League Baseball players from Venezuela


Adiantopsis, rod papratnjača iz potporodice Cheilanthoideae, dio porodice bujadovki (Pteridaceae). Postoji 34 vrste i jedan hibrid u tropskoj Americi

Vrste

 Adiantopsis alata Prantl
 Adiantopsis asplenioides Maxon
 Adiantopsis aurea Link-Pérez, Seabolt & Ledford
 Adiantopsis cheilanthoides R. M. Senna
 Adiantopsis chlorophylla (Sw.) Fée
 Adiantopsis crinoidea Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis dactylifera Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis dichotoma (Cav.) T. Moore
 Adiantopsis flexuosa (Kunze) Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis hickeyi Link-Pérez, Seabolt & Ledford
 Adiantopsis lindigii (Mett.) Prantl
 Adiantopsis luetzelburgii Rosenst.
 Adiantopsis monticola (Gardner) T. Moore
 Adiantopsis occulta Sehnem
 Adiantopsis orbignyana (Mett. ex Kuhn) Ponce & Scataglini
 Adiantopsis parvisegmenta M. S. Barker & Hickey
 Adiantopsis paupercula (Kunze) Fée
 Adiantopsis pedata (Hook.) T. Moore
 Adiantopsis pentagona M. S. Barker & Hickey
 Adiantopsis perfasciculata Sehnem
 Adiantopsis propinqua (Mett.) Prantl
 Adiantopsis radiata (L.) Fée
 Adiantopsis recurvata (Baker) Ponce & Scataglini
 Adiantopsis reesii (Jenman) C. Chr.
 Adiantopsis regularis (Mett.) T. Moore
 Adiantopsis rupicola Maxon
 Adiantopsis scalariformis Link-Pérez, Seabolt & Ledford
 Adiantopsis seemannii (Hook.) Maxon
 Adiantopsis senae (Baker) Schuettp. & A. Davila
 Adiantopsis ternata Prantl
 Adiantopsis timida Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis trifurcata (Baker) Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis tweedieana (Hook.) Link-Pérez & Hickey
 Adiantopsis vincentii M. S. Barker & Hickey
 Adiantopsis × australopedata Hickey, M. S. Barker & Ponce

Sinonimi
 Actinopteris J.Sm.
 Adiantastrum Fée
 Cheilanthastrum Fée

Izvori

Cheilanthoideae

Adiantopsis


Manitu, kimi Amerika Kızılderilileri tarafından kullanılan bir terim olup, Algonkin halklarına göre, gözle görülmez, gizemli bir güçtür. İnsan kendisine sağladığı bireysel enerjiyi manitu'dan edinir. Kabile şamanları insanlara yardım amacıyla bu güçle irtibat kurabilirler. Bu güç Siu Kızılderilileri'nde "Wakan", İroquois Kızılderilileri'nde ise "Orenda" adını almıştır. Kızılderililerdeki bu kavramın çeşitli kültürlere ait birçok gelenekte prana, mana, qi ya da ch'i gibi çeşitli adlarda belirtilen evrensel yaşam gücü kavramıyla hemen hemen eş olduğu görülmektedir. Fakat Kızılderili geleneklerinde, manitu teriminin başına "yüce" sözcüğü getirildiğinde terim çok farklı bir anlam kazanır : "Yüce Manitu" tüm yaratılışı canlandıran, ahengi sağlayan, her şeyin en güçlüsü olan "Ulu Ruh" anlamına gelir.

Adlandırma
Ojibvaca manidoo («ruh»). Ayrıca, iki ruhlu teriminnin çıkış kaynağıdır: niizh manidoowag (harfiyen «iki ruhlu» < niizh «iki» + manidoo «ruh»)
Ova Kricesi manito. Yaratıcı güce Kisemanito adı verilir.

Kaynakça

 Dictionary of Mysticism, Nevill Drury

Dış bağlantılar

Kızılderili inançları
Kuzey Amerika Kızılderili tanrıları
Kızılderili tanrıları
Anişinabe mitolojisi
İlahlar, ruhlar ve efsanevi varlıklar
Kızılderili kültürü
Ruhanilik
Dirimselcilik

Manitu


Ramón Osni Moreira Lage (født 24. maj 1988) er en brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Ramón Osni Moreira Lage


The capitate bone is a bone in the human wrist found in the center of the carpal bone region, located at the distal end of the radius and ulna bones. It articulates with the third metacarpal bone (the middle finger) and forms the third carpometacarpal joint. The capitate bone is the largest of the carpal bones in the human hand. It presents, above, a rounded portion or head, which is received into the concavity formed by the scaphoid and lunate bones; a constricted portion or neck; and below this, the body.
The bone is also found in many other mammals, and is homologous with the "third distal carpal" of reptiles and amphibians.

Structure
The capitate is the largest carpal bone found within the hand. The capitate is found within the distal row of carpal bones. The capitate lies directly adjacent to the metacarpal of the ring finger on its distal surface, has the hamate on its ulnar surface and trapezoid on its radial surface, and abuts the lunate and scaphoid proximally.

Surfaces
The proximal surface is round, smooth, and articulates with the lunate bone.

The distal surface is divided by two ridges into three facets, for articulation with the second, third, and fourth metacarpal bones, that for the third being the largest.

The dorsal surface is broad and rough.

The palmar surface is narrow, rounded, and rough, for the attachment of ligaments and a part of the adductor pollicis muscle.

The lateral surface articulates with the lesser multangular by a small facet at its anterior inferior angle, behind which is a rough depression for the attachment of an interosseous ligament. Above this is a deep, rough groove, forming part of the neck, and serving for the attachment of ligaments; it is bounded superiorly by a smooth, convex surface, for articulation with the scaphoid bone.

The medial surface articulates with the hamate bone by a smooth, concave, oblong facet, which occupies its posterior and superior parts; it is rough in front, for the attachment of an interosseous ligament.

Variation
The capitate bone variably articulates with the metacarpal of the index finger. However, its normal articulation is with the middle finger.

Development
The ossification of capitate starts at 1 – 5 months.

Function
The carpal bones function as a unit to provide a bony superstructure for the hand.  They allow movements of the wrist from side to side (medial to lateral) as well as up and down (anterior to posterior). H. A. Harris wrote in the British Medical Journal in 1944 that "the strength of construction of the hand in a man is concentrated in the radius, thumb, and index and middle fingers." Therefore, the capitate is larger to support the strength and stress that the middle finger undergoes.

Clinical significance
A capitate fracture accounts for 1.3% of all wrist fractures. Isolated fractures of the capitate comprise only 0.3% and are often non-displaced. This is since the capitate is at the centre of the carpal region and is therefore quite well protected.
Capitate fractures occur together with fractures of another carpal bone, the scaphoid.

Various mechanisms for fractures of the capitate have been postulated. Adler et al. described three mechanisms—the first is direct trauma to the dorsal surface of the bone, the second is fall on the palm with the wrist in forced extension and the third is fall on the forcefully flexed hand; the second being the most frequent and the third rarest.

In the case of an acute capitate fracture where there is x-ray evidence of excellent alignment of the fracture fragments, the attending doctor will immobilise the wrist in a plaster or lightweight wrist brace. Once the cast has been removed the patient begins physiotherapy to regain the range of movement of the wrist joint and strength in the muscles involved.

If x-rays show that the capitate fracture fragments are out of alignment, surgery is indicated. A surgeon can use small compression screws or K-wires to unite the two pieces of bone. The headless compression screw has advantage over the K-wire as it provides compression across the fracture site and allows early motion. It may be the case that the ligament between the сapitate and the scaphoid bone is also injured; if so, this would be repaired at the same time.

Because the capitate has a poor blood supply there are sometimes complications with the healing process. This may manifest itself as a diffuse ache in the wrist upon activity, and can persist for many months. This is due to a breakdown of the capitate caused by the lack of blood supply and healing (avascular necrosis). Nonunion has been reported as the most common complication; 19.6% to 56% in isolated capitate fractures. Early diagnosis is key to preventing this.

Etymology
The name of the bone derives from  'having a head', from - 'head'.

Additional images

See also

Carpal bone

References

Sources

 Saladin, Kenneth S. "The Skeletal System." Anatomy and Physiology. 7th ed. New York: McGraw-Hill, 2015. N. pag. Print.
 Harris, H. A. "Fractures Of The Carpal Bones." The British Medical Journal 2.4367 (1944): 381. JSTOR. Web. 28 Nov. 2016.

Wrist
Bones of the hand
Carpal bones

Capitate bone


Pierre Hautin ou  Pierre Haultin, né à La Rochelle ou à Villaines-sous-Malicorne vers 1500 et mort à Paris ou à La Rochelle en 1580, est un graveur, imprimeur et fondeur français du  siècle.

Biographie

Installé à Paris comme graveur de caractère dès 1523, il est, en 1525, le premier à imaginer l'établissement des planches mobiles pour l'impression de la musique. Il invente alors des poinçons pour les notes et les filets.

En août 1546, en s'associant à l'imprimeur et graveur de musique Nicolas Du Chemin, il devient imprimeur-libraire. Il engage en décembre 1547 un apprenti pour lui apprendre la taille d'histoires sur bois et sur cuivre.

Beau-frère du fondeur Jean Le Sueur, avec qui il est associé entre octobre 1550 et août 1555, lors des guerres de religion, considéré , ses biens meubles sont vendus le 19 juillet 1562. Emprisonné au Châtelet, il fait appel le 25 juin 1567 d'une saisie de livres effectuée chez lui et est élargi. Le 20 octobre 1570, son stock religieux est de nouveau saisi.

Dans les années 1570, il est établi à La Rochelle où il publie en septembre 1571 le Jesus Christ Gure Jaunaren Testamentu Berria.

Notes et références

Liens externes

Imprimeur français du XVIe siècle

Pierre Hautin


Benhall est un district situé à l'ouest de la ville de Cheltenham dans le Gloucestershire.

En 2001 sa population était de .

On y trouve The Doughnut, siège du Government Communications Headquarters (GCHQ).

Notes et références

Liens externes

Cheltenham

Benhall (Cheltenham)


Mervyn Ian Guy Hamilton, DSC (16 September 1922 – 20 April 2016) was an English film director. He directed 22 films from the 1950s to the 1980s, including four James Bond films.

Early life
Hamilton was born in Paris on 16 September 1922, son of Frederick William Guy Hamilton (1895-1988), press attaché to the British embassy in Paris and Captain in the King's Own Royal Lancaster Regiment, and Winifred Grace Culling (1895-1970), daughter of William Archibald Culling Fremantle, of the Church Missionary Society in India. His mother was a great-granddaughter of the Christian campaigner Sir Culling Eardley, 3rd Baronet, and of the politician Thomas Fremantle, 1st Baron Cottesloe. His parents divorced in 1923, and Hamilton attended school in England.

 His first exposure to the film industry came in 1938, when he was a clapperboard boy at the Victorine Studios in Nice. At the outbreak of the Second World War in 1939, Hamilton escaped from France by the MV Saltersgate, a collier bound for French North Africa; one of the other 500 refugees aboard was W. Somerset Maugham.

Having travelled from Oran to Gibraltar before arriving in London, he worked in the film library at Paramount News before being commissioned in the Royal Navy; he served in the 15th Motor Torpedo  Boat 718 Flotilla, a unit that ferried agents into France and brought downed British pilots back to England.

During this service, he was left behind for a month in occupied Brittany; he was later awarded the Distinguished Service Cross.

Career

Assistant Director
After the war Hamilton wanted to get into film production and managed to get a job on a second unit in Dartmoor on a Trevor Heid picture. Then he was put under contract by Alexander Korda as a third assistant director. Over the next few years he worked his way up to a first assistant director.

Hamilton later said, "I found that working with bad directors was infinitely more useful because you watched them get into trouble three times a day and puddle around and you say, you know, I won't do that, I don't want to fall into that trap."

He worked on They Made Me a Fugitive (1947), Mine Own Executioner (1947), Anna Karenina (1948),  and The Fallen Idol (1949) directed by Carol Reed. "I was devoted to Carol," said Hamilton later. "He made my life easy because I followed him around like a little dog while learning my trade. If you'd ask him a question, he'd always answer it...Carol Reed was the biggest influence on me and on everything that I did."

Hamilton assisted on Britannia Mews (1949), a 20th Century Fox film shot in England, directed by Jean Negulesco; was reunited with Reed on The Third Man (1949), in which Hamilton doubled for Orson Welles in a couple of shots; The Angel with the Trumpet (1950), State Secret (1950) for Sidney Gilliat; Outcast of the Islands (1951) for Reed; The African Queen (1951) for John Huston; and Home at Seven (1952) for Ralph Richardson.

Early films as director
Reed suggested to Hamilton that if he wanted to direct he should refuse to re-sign with Korda unless he gave Hamilton a chance to direct. It worked and Korda allocated Hamilton the job of directing the B-movie [[The Ringer (1952 film)|The Ringer]] (1952).

Hamilton's second film as director was The Intruder (1953) dealing with soldiers returning to civilian life, produced by Ivan Foxwell. He followed it with an adaptation of An Inspector Calls (1954).

Hamilton's fourth film was the prisoner-of-war story The Colditz Story (1955), which he also co-wrote with producer Foxwell. It was  his highest-grossing movie of the decade.  He also tried a musical with Max Bygraves, Charley Moon (1956) and an adventure film which he co wrote with Foxwell, Manuela (1957).

Hamilton had his first experience with larger-budget films towards the end of the decade, when he replaced the sacked Alexander Mackendrick on the set of The Devil's Disciple (1959) featuring Kirk Douglas and Burt Lancaster.

After A Touch of Larceny (1960), which he co wrote with producer Foxwell, Hamilton again found himself working with a war theme on the Dino De Laurentiis-produced Italian war comedy The Best of Enemies (1961). This was the first film to show Hamilton's skill with intricate set-piece action sequences.

He turned down an offer to direct Dr. No (1962), the first James Bond film. His next release, and somewhat outside his developing œuvre, was The Party's Over, which, though filmed in 1963, was not released until 1965. The film was heavily censored and, in protest, Hamilton asked for his name to be removed when the film was finally released.  He directed Man in the Middle (1964) with Robert Mitchum.

James Bond
Hamilton followed with his first James Bond film, Goldfinger (1964). He later reflected that he was able to successfully merge the series's mix of action adventure, sexual innuendo and black humour.

In the late 1960s, Hamilton directed two further films for Bond producer Harry Saltzman: Funeral in Berlin (1966, starring Michael Caine), and the war epic Battle of Britain (1969).

He returned to the Bond film franchise with the chase- and gadget-dependent Diamonds Are Forever (1971), Live and Let Die (1973) and The Man with the Golden Gun (1974). He claimed in a much later interview that he had instructed Roger Moore not to mimic Sean Connery's rendition of James Bond and said the only Bond he regretted making was Golden Gun. Hamilton was later asked to direct For Your Eyes Only (1981) but declined because the cash-strapped United Artists could not afford his salary.

Hamilton was originally chosen to direct Superman: The Movie (1978), but due to his status as a tax exile, he was allowed to be in England for only thirty days a year, where production had moved at the last minute to Pinewood Studios. The job of director was then passed to Richard Donner, but Hamilton insisted that he be paid in full.

Hamilton's only film projects in the latter part of the 1970s were the commercially unsuccessful Force 10 from Navarone (1978) and the poorly received adaptation of Agatha Christie's mystery The Mirror Crack'd (1980).

Another Christie adaptation followed in 1982, with Evil Under the Sun which was received more favourably than The Mirror Crack'd.

Hamilton directed only two more films in the 1980s (Remo Williams: The Adventure Begins in 1985 and 1989's Try This One for Size) before entering retirement.

In the late 1980s he was approached to direct Batman (1989), but declined. In a 2003 interview, he said that the contemporary Bond films relied too heavily on special effects and not as much on the spectacular and risky stunts of the Bond films of his era.

"I know that I've made some bad pictures, but when I was making a film, I knew I had to do the best I could with the material that I was working with," he said. "Sometimes I wished I had a more cooperative or a better writer, but that's the same for everybody."

Death
Hamilton died at the age of 93 on 20 April 2016.

Personal life
Hamilton was married twice, first to Naomi Chance in 1953, and then to the actress Kerima in 1964, many years after they first met during the filming of Outcast of the Islands. They lived in a villa in Andratx on the Mediterranean island of Mallorca from the mid-1970s until his death.

Filmography

James Bond
 Goldfinger (1964)
 Diamonds Are Forever (1971)
 Live and Let Die (1973)
 The Man with the Golden Gun (1974)

Other films
 The Ringer (1952)
 The Intruder (1953)
 An Inspector Calls (1954)
 The Colditz Story (1955) (also co-writer)
 Charley Moon (1956)
 Manuela (1957)
 A Touch of Larceny (1959)
 The Devil's Disciple (1959)
 The Best of Enemies (1961)
 Man in the Middle (1964)
 The Party's Over (1965)
 Funeral in Berlin (1966)
 Battle of Britain (1969)
 Force 10 from Navarone (1978)
 The Mirror Crack'd (1980)
 Evil Under the Sun (1982)
 Remo Williams: The Adventure Begins (1985)
 Try This One for Size'' (1989)

References

External links

 Guy Hamilton at BFI Screenonline

1922 births
2016 deaths
Action film directors
British expatriates in France
English film directors
English male screenwriters
Recipients of the Distinguished Service Cross (United Kingdom)
Royal Navy officers of World War II

Guy Hamilton


Gerrit Berveling (born 1 April 1944, Vlaardingen) is a Dutch Esperanto author.

Biography
He studied Classical Languages (Latin and Greek) at Leiden University, and Theology at Utrecht and Leiden Universities.
After 14 years of teaching general history and classical languages, he worked 14 years as a Remonstrant minister in different liberal Christian communities, and now is teaching classical languages again.

In Esperanto he is known as an original Esperanto poet, but mostly as a translator from Latin, Greek and Dutch.
Besides, he is editor of a literary Esperanto revue, Fonto, appearing every month in Brazil.

He is one of many Esperantists who have joined the Esperanto Wikipedia. Along with fellow-Wikipedians John C. Wells and Bertilo Wennergren, a notable Esperanto grammarian and the director of the Academy's section about Esperanto vocabulary, Berveling is a member of the Academy of Esperanto.

Works

Translations

From Latin
 Antologio Latina - Chapecó: Fonto (Serio Oriento-Okcidento; 30) - Two volumes, together 576 p.
 Catullus, Gaius Valerius: Amo malamo - Breda: VoKo,1991. - 24 p.(VoKo-numeroj ; 10)
 Cicero, Marcus Tullius: La sonĝo de Skipiono (Marko Tulio Cicerono. From Latin by Hjalmar Johannes Runeberg and by Gerrit Berveling. - Breda: VoKo, 1994. - 24 p.(Voko-numeroj; 17)
 Cyprianus: La Unueco de la Katolika Eklezio - Zwolle: VoKo, 2006. - 44 p.(Voĉoj Kristanaj; 25)
 El tiom da jarcentoj: malgranda antologio de Latina poezio - Breda: VoKo, 1994. - 48 p.(VoKo-numeroj; 16)
 Erasmus, Desiderius: Laŭdo de l' stulteco (Ilustr. of Hans Holbein the Younger. Antaŭparolo: Humphrey Tonkin. Enkonduko: Albert Goodheir). - Rotterdam: Universala Esperanto-Asocio, 1988. - 111 p. : ilustr. (Serio Oriento-Okcidento ; 24)
 Horatius Flaccus, Quintus: Romaj odoj - Breda: VoKo, 1991. - 24 p.(VoKo-numeroj; 9)
 Hus, Jan: Defendo de la libro pri la triunuo - Breda: VoKo, 1989. - 18 p.(Vo^coj kristanaj; 18)
 Martialis, Marcus Valerius: Da mav' estos neniam sat! - Breda: VoKo, 1991. - 20 p.(Voko-numeroj; 14)
 La pasiono de Perpetua kaj Feliĉita - Breda: VoKo, 1996. - 28 p.(Voĉoj kristanaj; 24)
 Sallustius Crispus, Gaius: La konspiro de Katilino - Chapecó: Fonto,1995. - 71 p.
 Seneca, Lucius Annaeus <Philosophus>: La apokolokintozo de l' Dia Klaŭdo - Breda: VoKo, 1990. - 24 p. (Voko-numeroj; 7)
 Seneca, Lucius Annaeus <Philosophus>: Konsolo al sia patrino Helvia - Breda: VoKo, 1990. - 32 p. (Voko-numeroj; 8)
 Seneca, Lucius Annaeus <Philosophus>: Oktavia - Antwerpen: Flandra Esperanto-Ligo, 1989. - 60 p.(Serio "Stafeto"; 9)
 Tertullianus, Quintus Septimus Florens: Apologio (Introduction, translation and comments by Gerrit Berveling. - Vlaardingen, 1980. - 95 p.(Voĉoj kristanaj; 2)
 Tertullianus, Quintus Septimus Florens: Kuraĝigo por la martiroj - Vlaardingen: VoKo, 1986. - 12 p.(Voĉoj kristanaj; 12)
 Tibullus, Albius: Elegioj - Breda: VoKo, 1998. - 76 p. (Voko-numeroj; 18)

From Dutch
 Berveling, Freya: Elekto de la poemoj de Freya, okaze de ŝia nupto al Wouter van Dam, 7 septembro 1992 - (poems) - Breda: VoKo, 1992. - 82 p.(Voko-numeroj; 15)
 Simon Carmiggelt: Morgaŭ denove ni vidu - (Short stories) - Antverpeno: FEL 2002, 128 p.
 Mulisch, Harry: Du virinoj (novel) - Chapecó: Fonto, 1992. - 140 p.
 La Remonstranta Frataro : informilo pri liberala eklezio nederlanda - Breda: VoKo, 1990. - 20 p.(Voĉoj kristanaj; 19)
 Warren, Hans: ŝtono de helpo (novel) - 's-Gravenhage: Esperanto Kultura Servo, 1989. - 72 p.
 Wert, G. M. W. R. de: Interveno ĉe la generado - etika vidpunkto (Ethical study). - Breda: VoKo, 1990. - 28 p.(Voĉoj kristanaj; 20)
 Sinkonservo (artikolaro pri nukleaj armiloj kaj kristanismo / de plurajautoroj. En red. de la Intereklezia Packonsiliĝo). (About Christianity and nuclear weapons)

From Hebrew
 Nombroj (from the Bible: Numbers) - Chapecó: Fonto,1999. - 105 p.

From Classical Greek
 La duakanonaj libroj. (The Apocryphical Books) Ilustr. de Gustave Doré. - Chapecó: Fonto - Two volumes: 263 + 261 p.
 Herakleitos: La fragmentoj - Breda:VoKo, 1990. - 32 p.(VoKo-numeroj; 6)
 Jakobo <apostolo>: La Praevangelio laŭ Jakobo (apocryphical gospel) - Breda: VoKo, 1990. - 16 p.(Voĉoj kristanaj; 21)
 Johano <evangelisto>: La bona mesaĝo de Jesuo laŭ Johano - Chapecó: Fonto, 1992. - 92 p.(Fonto-kajeroj; 9)
  Lukianos: Lukio aŭ azeno (novel of Lucian) - Vlaardingen: VoKo,1988. - 40 p.(Vlardingenaj kajeroj; 4)
  Lukianos: Veraj Rakontoj (satirical novel) - Zwolle: VoKo,2006. - 58 p.(VoKo-numeroj; 22)
 Luko <evangelisto>: La bona mesaĝo de Jesuo laŭ Luko - Chapecó: Fonto, 1992. - 90 p.(Fonto-kajeroj; 8)
 Marko <evangelisto>: La bona mesaĝo de Jesuo laŭ Marko - Chapecó: Fonto, 1992. - 64 p.(Fonto-kajeroj; 6)
 Mateo <evangelisto>: La bona mesaĝo de Jesuo laŭ Mateo - Chapecó: Fonto, 1992. - 84 p.(Fonto-kajeroj; 7)
 Paŭlo <apostolo>: La leteroj de Paŭlo kaj lia skolo - Chapecó: Fonto, 2004. - 255 p.

From diverse languages
 Maria Magdalena: La evangelio laŭ Maria Magdalena (presentation and translation of apocryphical gospel) - Vlaardingen: VoKo, 1985. - 12 p.(Voĉoj kristanaj ; 8)
 Tomaso <apostolo>: La Evangelio kopta laŭ Tomaso - Breda: VoKo, 1994. - 16 p.(Vo^coj kristanaj; 22)

Into Dutch through Esperanto from Czech
Luisteren naar de ziel (Ekaŭdi la animon), de Věra Ludíková

Original writings
 Ajnasemajne; skizoj el la vivo de Remonstranta pastoro  - Chapecó: Eld. Fonto, 2006. - 95 p. (About being a minister)
 ĉu ekzistas specifa Esperanto-kulturo? (En: Esperanto kaj kulturo - sociaj kaj lingvaj aspektoj : aktoj de la 19-a Esperantologia konferenco en la 81-a Universala Kongreso de Esperanto, Prago 1996; p. 29-32; Esperantological Study about Esperanto Culture.
 De duopo al kvaropo - Breda: VoKo, 1995. - 80 p. (Voko-numeroj ; 20)
 Eroj el mia persona vivo (En: Lingva arto: jubilea libro oma^ge al William Auld kaj Marjorie Boulton/ Hrsg.: Benczik, Vilmos ; p. 20 - 24
 Esperanto-literatuur van de laatste 25 jaar: enkele kanttekeningen - 's-Gravenhage: Vereniging "Esperanto Nederland", Afdeling Den Haag, 1994. - 28 p. Specifically about Esperanto Literature.
 Fadenoj de l' amo [Antauparolo: Aldo de' Giorgi]. - Chapecó: Eld. Fonto, 1998. - 104 p.(Fonto-serio; 37) (Small novel)
 Kanto pri Minotauro: kaj aliaj poemoj - Antwerpen: Flandra Esperanto-Ligo, 1993. - 135 p.(Serio "Stafeto"; 17) (poetry)
 Kie oni trovas tion en la Korano? - Vlaardingen: VoKo, 1986. - 32 p.(Serio "Voĉoj Kristanaj"; 11) (About Qur'an Texts)
 Kio fakte estis nova en la Renesanco? - EN: IKU Internacia Kongresa Universitato, 59a sesio, Florenco, Italio, 29 julio - 5 aŭgusto 2006. Eld. UEA
 Mia pado: tekstoj el 25 jaroj - Chapecó: Eld.Fonto, 1997. - 308 p.: bibliogr. p. 302 - 308(Fonto-serio; 35)
 La morto de Jesuo kaj kio poste? (En: La evangelio lau Petro / Petro <apostolo> ; p. 8  (Theological study about apocryphical gospel)
 Streĉitaj koroj - Breda: VoKo, 1995. - 80 p. (Voko-numeroj; 21)
 Tradukado de bibliaj tekstoj, specife en Esperanto. Kelkaj personaj spertoj; Bibelübersetzung, insbesondere im Esperanto. Einige persönliche Erfahrungen <resumo>; Biblical translation, especially in Esperanto: Some personal experiences <resumo>/ - En: Studoj pri interlingvistiko: festlibro omaĝe al la 60-jariĝo de Detlev Blanke / Hrsg.: Fiedler, Sabine ; p. 455 - 466 : bibliogr. p. 465 -466
 Tri 'stas tro (poemciklo) - Vlaardingen: VoKo,1987. - 44 p. : ilustr.(Vlardingenaj kajeroj; 2) (poetry)
 Trifolio (versaĵoj trilingve) - Vlaardingen: VoKo,1988. - 48 p.(Vlardingenaj kajeroj; 5) (poetry)
 La unuaj 25 jaroj en mia memoro - Breda: VoKo, 1994. -80 p. (Voko-numeroj; 19)
 Vojaĝimpresoj tra Siberio kaj Japanio''' - Chapecó - Eld. Fonto, 2008 - 143 p.

References

External links
You can find translations of Gerrit Berveling:
  Lukio aŭ Azeno
  Veraj Rakontoj
  Juĝo pri la Diinoj
  Dialogo de la Dioj: Pozidono kaj Hermeso
  Dialogo de la Dioj: Zeŭso kaj Ganimedo
  Filozofo-merkato
  Semonido el Samoso - Satiro pri la Virinoj
  Epikteto - Manlibreto
  Hermiaso - Satiro pri la profanaj filozofoj
  1 Ezra
  1 Makabeoj
  2 Makabeoj
  Saĝeco de Jesuo Siraĥ
  Tobit
  Judit

1944 births
Living people
Dutch translators
Akademio de Esperanto members
Writers of Esperanto literature
People from Vlaardingen
Leiden University alumni
Dutch Esperantists
Remonstrants
Arminian writers
Arminian ministers
Wikimedians

Gerrit Berveling