Ciclone tropical muito intenso Freddy foi um ciclone tropical exceptionalmente de longa vida, poderoso e tempestade mortal que atravessou o Oceano Índico Sul por mais de cinco semanas em fevereiro e março de 2023. Freddy foi ambos o ciclone mais duradouro e que produziu o índice de Energia Ciclônica Acumulada (ECA) mais alto jamais registrado em todo o mundo. Foi a quarta tempestade nomeada da temporada de ciclones na região da Austrália de 2022-2023 e o segundo ciclone tropical muito intenso da temporada de ciclones no Índico Sudoeste de 2022-2023.

Freddy inicialmente desenvolveu-se como um distúrbio embutido na cavado de monção em 4 de fevereiro de 2023. Enquanto na bacia do ciclone da região da Austrália, a tempestade se intensificou rapidamente e se tornou um ciclone tropical severo de categoria 4, antes de se mover para a bacia do Oceano Índico Sudoeste, onde se intensificou ainda mais. O Joint Typhoon Warning Center (JTWC) estimou ventos sustentados de 1 minuto de  no pico de força de Freddy, equivalente à intensidade de categoria 5 na escala Saffir-Simpson. Em 19 de fevereiro, a Météo-France (MFR) elevou-o para um ciclone tropical muito intenso, ventos estimados de 10 minutos de . Freddy fez seu primeiro desembarque perto de Mananjary, Madagáscar. A tempestade enfraqueceu rapidamente por terra, mas voltou a se fortalecer no Canal de Moçambique. Pouco depois, Freddy fez um segundo desembarque ao sul de Vilanculos, Moçambique, antes de enfraquecer rapidamente. Inesperadamente, o sistema conseguiu sobreviver à sua passagem a Moçambique e voltou a emergir no canal a 1 de março. Logo depois, Freddy foi reclassificado como um ciclone tropical pelo MFR. No decurso de 10 dias, Freddy rapidamente intensificou-se em duas ocasiões, por fim abrandando para uma posição semiestacionária perto de Quelimane, Moçambique. Movendo-se noroeste para dentro de terra, a tempestade finalmente perdeu intensidade e dissipou-se sobre Moçambique em 15 de março.

Os preparativos para a tempestade nas Ilhas Mascarenhas incluíram cancelamento de voos, alertas de ciclone e pessoal sendo preparado para as consequências, entre outras coisas. Em Madagáscar, temia-se que áreas previamente afetadas pelos ciclones Batsirai e Cheneso piorassem com a chegada da tempestade. De 20 a 21 de fevereiro, Freddy contornou Maurícia e Reunião ao norte, trazendo ventos fortes e condições climáticas adversas. Um navio de bandeira do Taiwan com 15 tripulantes ficou desaparecidas a noroeste da Maurícia. O ciclone atingiu o sudeste de Madagáscar, danificando muitas casas. Os impactos em Moçambique foram mais severos que em Madagáscar, e incluíram chuvas fortes na metade sul do país e infraestruturas amplamente danificadas. Algumas partes do país receberam mais de  de chuva. Efeitos em Moçambique foram ampliados depois do segundo desembarque com enchentes adicionais e danos pelo vento.

O mais atingido foi o Malawi, onde as chuvas incessantes provocaram inundações catastróficas, com Blantyre a sofrer o maior impacto. A rede elétrica do país foi danificada, com a sua barragem hidrelétrica inoperante. No total, O ciclone matou pelo menos 560 pessoas: 438 no Malawi, 86 em Moçambique, 17 Em Madagáscar, 17 nas Maurícias (incluindo 16 num naufrágio ao largo da costa) e 2 no Zimbabué. Os impactos generalizados e prolongados provocaram extensos esforços de Socorro das nações afetadas e de várias agências intergovernamentais. O UNICEF e o PAM forneceram itens de socorro aos afetados, bem como abrigos temporários. A segurança alimentar era particularmente preocupante, com milhões de outros em risco. Sobreviventes do ciclone foram encontrados desesperadamente cavando escombros com as próprias mãos na esperança de encontrar outros sobreviventes.

História meteorológica

Em 30 de janeiro, o Australian Bureau of Meteorology (BoM) monitorizou uma baixa tropical em desenvolvimento no Mar de Timor. O BoM designou baixa tropical 13U em 4 de fevereiro e, mais tarde naquele dia, atualizou-o para um ciclone tropical de categoria 1, nomeando-o Freddy. No mesmo dia, o Joint Typhoon Warning Center (JTWC) classificou o sistema como ciclone tropical 11S. O BoM posteriormente atualizou Freddy para um ciclone tropical de categoria 2. Freddy atingiu o intensidade de ciclone da categoria 3. O ciclone começou a mostrar uma característica ocular visível nas imagens de micro-ondas. Freddy enfraqueceu ligeiramente devido ao CDO e a uma área persistente de nuvens frias. O JTWC avaliou que os ventos de Freddy atingiram o máximo de . Freddy voltou a enfraquecer numa tempestade tropical, e o BoM estimou ventos de , o enfraquecimento resultante do cisalhamento do vento de Leste. Freddy intensificou-se ainda mais para um ciclone tropical severo de categoria 4 devido à presença de um olho bem definido rodeado por convecção profunda. Freddy gradualmente se tornou desorganizado, com o seu olho não mais bem definido. Em 14 De fevereiro, Freddy atravessou 90 e para a bacia do Sudoeste do Oceano Índico e foi imediatamente classificado como um ciclone tropical pela MFR.

O JTWC avaliou Freddy como tendo ventos máximos sustentados de 1 minuto de , tornando a tempestade um ciclone tropical equivalente à categoria 5. Mais tarde naquele dia seguinte, Freddy foi atualizado para um ciclone tropical muito intenso. Por volta das 19h00, horário local, em 21 de fevereiro, o ciclone fez seu primeiro desembarque perto de Mananjary, Madagáscar. Durante o dia 22 de fevereiro, Freddy melhorou significativamente em organização enquanto se movia para sudoeste através do Canal de Moçambique. Freddy voltou a se fortalecer em uma tempestade tropical moderada depois que a convecção começou a aumentar rapidamente. Freddy se fortaleceu ainda mais, marcando a sua intensificação em uma tempestade tropical forte. Freddy continuou a se organizar com bandas convectivas envolvendo o centro. Por volta das 12:00 UTC de 24 de fevereiro, o MFR informou que Freddy havia feito um segundo desembarque ao sul de Vilanculos, Moçambique, com 10 ventos sustentados de . Freddy enfraqueceu rapidamente à medida que se movia para o oeste e mais para o interior, enfraquecendo para uma depressão terrestre por volta das 18:00 UTC daquele dia. Embora o MFR tenha parado de emitir alertas em 25 de fevereiro, eles ainda estavam monitorando e previram que a baixa remanescente provavelmente se desenvolveria novamente em um sistema tropical. Freddy ressurgiu sobre o Canal de Moçambique, o MFR retomou os alertas sobre o sistema como distúrbio tropical em 2 de março.

Ao longo do dia seguinte, Freddy foi rebaixado para estado de zona de clima perturbado. Uma passagem ASCAT-C mostrou ventos abaixo da força do vendaval em seu quadrante sul, levando o MFR a classificar a tempestade como uma tempestade tropical moderada. Freddy se fortaleceu para uma tempestade tropical forte ao se aproximar da costa de Madagáscar. Imagens de satélite mostraram que um olho mal definido era visível, e Freddy se intensificou ainda mais em um ciclone tropical. Freddy enfraqueceu rapidamente como resultado da presença de maior cisalhamento do vento, bem como da intrusão de ar seco. Mais tarde, no dia seguinte, a tempestade enfraqueceu para . Freddy atingiu a sua terceira costa em Quelimane, Província da Zambézia, Moçambique, com ventos sustentados de  em 11 de março. O sistema degradou-se gradualmente e a MFR deixou de o monitorizar como ciclone tropical em 13 de Março. Durante o dia 15 de março, o MFR informou que os restos de Freddy tinham finalmente se dissipado.

Preparações

Maurícia
Um aviso de ciclone classe I foi emitido em Rodrigues e, posteriormente, um aviso de ciclone classe II foi emitido. Os voos de Rodrigues para Saint-Denis, Reunião, foram cancelados ou remarcados devido ao mau tempo. O primeiro-ministro Pravind Jugnauth afirmou isso durante um discurso de rádio e televisão pedindo vigilância e cautela. Os Serviços Meteorológicos de Maurícia (MMS) emitiram um alerta de ciclone classe III, estimando que as rajadas centrais de Freddy podem atingir até . O país também fechou a sua bolsa de valores quando a tempestade se aproximou. Um total de 1.019 pessoas buscaram refúgio em abrigos públicos.

Reunião

Em 18 de fevereiro, um pré-alerta de ciclone amarelo foi emitido para a ilha de Reunião pelo MFR. No dia seguinte, isso foi atualizado para um alerta laranja que levou todas as escolas a fechar. Pacientes hospitalares cujas condições não exigiam tratamento imediato deveriam voltar para casa, enquanto aqueles com necessidades de cuidados mais intensivos deveriam ser transportados para instalações designadas. A empresa de energia da ilha, EDF La Réunion, preparou 200 funcionários com mais 100 pessoas de empresas subcontratadas para reparos imediatos assim que as condições da tempestade diminuíssem. Os centro de atendimento telefónico contavam com 60 funcionários adicionais. A empresa também preparou 50 veículos, equipamentos elétricos, 15 geradores e 4 helicópteros para uso. Moradores em áreas duramente atingidas pelo ciclone Batsirai em fevereiro de 2022 preocupados com danos exacerbados com a chegada de Freddy. As autoridades de Le Tampon estavam se mobilizando para a chegada do sistema.

O alto mar levou ao fechamento da Nouvelle route du Littoral com autocarros de transporte estabelecidos para transportar residentes por rotas interiores de e para comunidades no norte e oeste. Em 20 de fevereiro, o Régiment du Service Militaire Adapté de La Réunion mobilizou 250 pessoas para os esforços de socorro. Todos os serviços no aeroporto Roland Garros foram suspensos no mesmo dia, sendo retomados após a passagem do ciclone. Um alerta vermelho para inundações costeiras foi emitido para áreas entre Champs Borne e Pointe des Cascades. A cidade de Saint-Benoît abriu dois abrigos públicos e fechou todas as instalações esportivas. Autoridades em Saint-Pierre adiaram um carnaval local por mais de duas semanas.

Madagáscar

O ciclone Freddy ameaçou áreas de Madagáscar ainda sofrendo com os impactos sucessivos dos ciclones Batsirai e Emnati em 2022; 874 000 pessoas permanecem em situação de insegurança alimentar na região. Medair observou que a região estava sofrendo de um aumento da desnutrição infantil decorrente de uma resposta humanitária inadequada aos ciclones mencionados. Em 18 de fevereiro, a Direção Geral de Meteorologia emitiu alertas para a região de Analanjirofo e Sava, aconselhando os moradores a tomarem precauções, pois o ciclone deveria atingir a costa. Na área de desembarque, o serviço meteorológico de Madagáscar notou que "chuvas torrenciais" e "mares muito altos a enormes" eram motivo de preocupação. O governo de Madagascar pré-posicionou 120 toneladas de arroz para áreas ameaçadas por Freddy. Serviços de transporte e escolas foram fechados em 21 de fevereiro. Moradores em risco de Freddy colocaram sacos de areia sobre os telhados de suas casas para reforço.

A Federação Internacional das Sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho (IFRC) em Madagascar anunciou que estava se preparando para o ciclone. A Météo-France observou em 19 de fevereiro que as acumulações de  foram possíveis para as regiões do sul de Madagáscar. O Sistema Global de Alerta e Coordenação de Desastres estimou que mais de 2,2 milhões de pessoas seriam afetadas pela tempestade de Freddy e pelas inundações no país. Barracas, cordas, moto-serras e outros suprimentos foram enviados pelo Escritório Nacional de Gerenciamento de Riscos e Desastres (BNGRC) para os distritos do leste. O Escritório das Nações Unidas para a Coordenação de Assuntos Humanitários (OCHA) e seus parceiros enviaram 80 funcionários humanitários para Mahanoro, Mananjary e Manakara e colocaram duas aeronaves em espera. A agência não conseguiu alocar suprimentos de emergência suficientes devido à falta de financiamento e à escassez do ciclone Cheneso no mês anterior. Medair já tinha escritórios de campo após o ciclone Cheneso no sul e sudeste de Madagáscar. A ênfase foi colocada no fornecimento de água potável e kits de emergência para residentes em Marondava e Maroansetra. Pelo menos 7.000 pessoas foram evacuadas preventivamente de regiões costeiras em risco antes da chegada de Freddy.

Moçambique

Primeira chegada
Relatórios locais estimaram que mais de 600 000 pessoas seriam afetadas no país apenas pelo ciclone. As previsões de precipitação atingiram 200–300 mm a sul da Beira na província de Inhambane, com 400 mm localmente. No geral, foi previsto um mês de chuva. O serviço meteorológico nacional do país emitiu um alerta vermelho em 21 de fevereiro. Temia-se também que as chuvas intensas e prolongadas de Freddy piorassem as inundações nas áreas central e norte, afetando até 1,75 milhão de pessoas, essas chuvas também causaram deslizamentos de terra mortais. Equipes de resgate, suprimentos de comida, tendas e barcos foram colocados no local para apoiar as consequências.

Segunda chegada
Durante março de 2023, quando Freddy se aproximou pela segunda vez, o Instituto Nacional de Meteorologia de Moçambique (INAM) previu chuvas torrenciais de mais de 200 mm em 24 horas nas províncias de Manica, Sofala, Tete e Zambézia. Previa-se que o pico de precipitação se situe entre 400–500 mm. De acordo com o Instituto Nacional de gestão e redução de Riscos de catástrofes (INGD), cerca de 565 000 pessoas estavam em risco, embora um alerta de catástrofes liderado pelas Nações Unidas e pela União Europeia previsse que 2,3 milhões estavam em risco. Milhares foram transferidos para abrigos de evacuação por precaução.

Malawi
Esperava-se que o ciclone Freddy atingisse o Malawi e trouxesse consigo chuvas torrenciais e ventos prejudiciais para a região sul. As previsões previram que as acumulações de precipitação poderiam atingir 400–500 mm. O Ministério da Educação ordenou a suspensão de todas as classes nos distritos em risco.

Impactos
Em geral, Freddy produziu chuvas extraordinariamente fortes, principalmente em Moçambique e Malawi. Ventos fortes também atingiram áreas e a infraestrutura sofreu fortes impactos devido a inundações excessivas. A estagnação de Freddy sobre Moçambique e Malawi agravou imensamente as chuvas.

Madagáscar
Os danos foram menores do que o esperado devido aos ventos mais fracos de Freddy do que o previsto inicialmente. Freddy fez seu primeiro landfall perto de Mananjary, que ainda estava se recuperando de Batsirai um ano antes. No total, mais de 14 mil casas foram afetadas, com 5,5 mil destruídas, 3 079 inundadas e pelo menos 9 696 danificadas. Pelo menos 24 358 pessoas foram deslocadas, com mais de 12 mil somente em Mananjary. Freddy também deixou 79 escolas sem teto, danificou mais 37 e destruiu outras seis. Os efeitos da tempestade causaram a fuga de mais de 11 mil pessoas. A zona de impacto de Freddy incluiu 13-15 municípios. Cerca de 16 km² de terra foram inundados de acordo com a UNOSAT. No geral, o ciclone foi responsável por 17 mortes. 64 toneladas de rações de ajuda alimentar foram disponibilizadas após a morte de Freddy. Vários locais de abrigo foram abertos, muitos sendo desocupados um dia após a tempestade. O Programa Alimentar Mundial ofereceu milhares de refeições quentes aos que se encontravam em abrigos. A assistência financeira foi planejada para ser fornecida a 100 mil pessoas por até 2 meses e assistência alimentar a 40 mil por 3 meses.

Moçambique
O ciclone Freddy fez o seu segundo landfall ao sul de Vilanculos, província de Inhambane, causando fortes chuvas, ventos fortes e mar agitado. A UNICEF forneceu suprimentos de purificação de água, itens médicos, tendas e kits de higiene, entre outras coisas, para ajudar famílias e crianças. Alguns danos foram relatados, principalmente devido à queda de árvores e telhados. A infraestrutura e os serviços públicos também sofreram danos generalizados, incluindo 55 unidades de saúde e 1 012 escolas. Pelo menos dez pessoas morreram no país. Mais de 166,6 mil foram afetados. Grande parte da metade sul do país registrou chuvas totalizando 200 mm a 500 mm. Milhares de casas foram danificadas, com aproximadamente 28,3 mil destruídas. As estradas nas províncias de Maputo, Inhambane, Gaza, Manica e Sofala foram danificadas. Mais de 38,1 mil hectares de cultivos foram afetados e mais de 18,7 mil hectares de cultivos foram perdidos.

Ver também
Furacão John (1994)
Ciclone Fantala
Ciclone Idai

Temporada de ciclones no Índico Sudoeste de 2022-2023
Ciclones tropicais em 2023
Temporada de ciclones na região da Austrália de 2022-2023
Ciclones tropicais muito intensos
Ciclones em Moçambique
Ciclones em Madagáscar
Eventos de fevereiro de 2023
Eventos de março de 2023
Desastres em 2023

Ciclone Freddy


Hi, Mom!, başrolde Robert De Niro'nun yer aldığı 1970 yapımı Amerikan filmi. Filmin yönetmeni Brian De Palma'dır. Seyirciye birçok kavramı sorgulatan film, içindeki "Be Black Baby!" projesiyle akıllara kazındı. Greetings filminin devamı niteliğindedir.

Konusu
Boş işlerle uğraşan Vietnam gazisi Jon Rubin (Robert De Niro) New York'a geri döner ve Greenwhich Villagede bir daire kiralar. Amacı kamerasıyla karşı binadakı komşuların özel yaşamını çekmekttir. Bu sayede porno film endüstrisine dahil olacağını düşünen Rubinin isteği 2 bin doları da almaktır fakat fazla iyi bir görüntü yakalayamamış olan Jonun aklına bir fikir gelir ki, karşı binadaki bir kadını baştan çıkarmak. Sözde Jon Rubin, internet servisinden biriyle tanışmıştır, fakat hata olmuş ve yanlışlıkla Judy Bishop (Jennifer Salt)ın yaşadığı yere gelmiştir. Judy'yi akşam kendisiyle çıkmaya ikna eden Jon, planladığı gibi Judy'yi etkiler. Ertesi gün kamerasını hazırlar, artık planını kurmuştur. Zamanı geldiğinde Judy'nin evine gidecek, onu baştan çıkartacak ve onun haberi olmadan onunla olan özel görüntülerini kamerayla kaydedip, satacaktır. Fakat işler beklendiği gibi yürümez ve yanlışlıkla alt komşuyuda kamera çekince, Jon para kazanamaz. Bu olayın ardından kamerasını bir televizyon ile değiş tokuş yapan Rubin, 8 mmlik belgesel tadında çekilen ve afro-amerikalıların insanlara "ABD'de siyah olmak nasıl bir duygu?" diye sorduğu "Be Black Baby!" isimli oyunda kendisini New York polisini oynarken bulur. Bu sırada Judy ile olan ilişkisinide bırakmamıştır.

Yaş sınırı
Be Black Baby'e hazırlanan adamın cinsel organının göründüğü sahne silindikten sonra (bazı versiyonlarda yer almaktadır) X (sadece yetişkinler) yerine ABD'de ve Kanada R alan film, cinsellik içeren görüntüler, şiddet ve küfürlü sahnelerden dolayı 18 yaş ve üzeri yaş grubuna hitap etmektedir. Fakat Greetings filmi orijinal olarak X ile çıkmıştı.

Kadro
 Robert De Niro: Jon Rubin
 Allen Garfield: Joe Banner
 Lara Parker: Jeannie Mitchell
 Bruce Price: Jimmy Mitchell
 Ricky Parker: Ricky Mitchell
 Andy Parker: Andy Mitchell
 Jennifer Salt: Judy Bishop

İlginç bilgiler
 Greetingsden sadece Jon Rubin karakteri var.
 Blue Manhattan,Confessions of a Peeping John ve Son of Greetings isimleri ile de film bilinmektedir.
 Film için X düşünülmüşdü.
 De Palme ve De Nironun birlikte yaptıkları filmlerden biri.

Bağlantılı filmler
Greetings (1968) filminin devamı olan film, Porgy and Bess (1959) ve David and Lisa (1962) filmlerine, Peyton Place dizisine gönderme yaparken, A Decade Under the Influence isimli belgeselde ise bir sahnesi yer almıştır.

Dış bağlantılar

Brian de Palma'nın yönettiği filmler
Amerika Birleşik Devletleri siyasi hiciv filmleri
Amerika Birleşik Devletleri kara komedi filmleri
1970'lerde İngilizce filmler
1970 çıkışlı komedi filmleri
Amerika Birleşik Devletleri politik komedi filmleri
1970'lerde kara komedi filmleri
Pornografi ile ilgili filmler
Konusu New York'ta geçen filmler

Merhaba, Anne!


Time Team ("Echipa timpului") este un serial britanic de televiziune difuzat de Channel 4 din anul 1994. Creat de producătorul de televiziune Tim Taylor și prezentat de actorul Tony Robinson, fiecare episod prezintă o echipă de specialiști executând săpături arheologice de-a lungul unei perioade de trei zile, Tony Robinson explicând telespectatorilor etapele și procedurile in termeni simpli și ușor de înțeles. Componența echipei de specialiști s-a schimbat pe parcursul seriilor de episoade dar a inclus cu rol permanent arheologi profesioniști precum Mick Aston, Carenza Lewis, Francis Pryor și Phil Harding. Siturile arheologice excavate se situează într-un interval de datare între Paleolitic și Al Doilea Război Mondial.

Seria finală, cea cu numarul 20, filmată între ianuarie și martie 2013, a fost difuzată în 2013, conform anunțului făcut de Channel 4 în octombrie 2012, un număr de episoade speciale fiind planificate pentru anul 2014.

Format
O echipă de arheologi, de obicei condusă de Mick Aston sau Francis Pryor (ulterior conducând săpăturile de la obiective din Epoca Bronzului și Epoca Fierului) și incluzând arheologul de teren Phil Harding, se întrunește la un sit arheologic situat de obicei in Marea Britanie. Situl selectat este adesea sugestia unui membru al publicului telespectator care are știință despre un mister arheologic nerezolvat sau deține o proprietate care nu a fost cercetată dar prezintă un potențial interesant. Time Team acoperă cât mai mult posibil cercetările din punct de vedere arheologic și istoric ale sitului într-o perioadă de trei zile.

La începutul programului, Tony Robinson explică în fața camerei motivele prezenței echipei la respectivul sit și, pe parcursul săpăturilor, încurajează cu entuziasm arheologii să justifice și să explice deciziile, descoperirile și concluziile. El încearcă să se asigure că totul este inteligibil publicului neinițiat în detaliile tehnice ale arheologiei.

Săpăturile arheologice nu au doar rolul de a delecta telespectatorii. Tony Robinson susține că arheologii implicați in proiectul Time Team au publicat mai multe lucrări științifice legate de cercetările siturilor din programul TV decât toate departamentele universităților britanice puse la un loc, pe aceeași perioadă de timp și că, exact în 2013, programul a devenit cel mai mare finanțator din țară în domeniul arheologiei.

Time Team s-a dezvoltat dintr-un serial anterior de la Channel 4, Time Signs, difuzat prima dată în 1991. Produsă tot de Taylor, Time Signs îi prezenta pe Aston și Harding, ambii apărând ulterior în Time Team. Urmare a anulării emisiunii, Taylor a dezvoltat un format mai atractiv născându-se astfel Time Team, pe care Channel 4 l-a selectat difuzând prima serie în 1994. Time Team a beneficiat de mai multe ediții speciale pe parcurs, inclusiv Time Team Extra (1998), History Hunters (1998-1999) și Time Team Digs (1997-2006), în vreme ce au fost publicate câteva cărți derivate din acest proiect. Serialul include și episoade speciale, adesea documentare despre istorie si arheologie, precum și episoade live. Time Team America, versiunea din Statele Unite a emisiunii, a fost lansată în 2009 de canalul PBS în coproducție cu Oregon Public Broadcasting și Videotext/C4i. Programul a fost exportat în peste 36 de țări

În februarie 2012 a fost anunțată retragerea expertului Mick Aston care a renunțat din cauza schimbărilor de format ale emisiunii. Schimbările disputate includeau angajarea în calitate de co-prezentator a unui fost model (Mary Ann Ochota) și eliminarea din distribuție a altor arheologi, lucruri considerate ca fiind "planuri de amputare a chestiunilor informative despre arheologie".

Producătorul Time Team, Tim Taylor, a lansat un comunicat ca răspuns, prin care afirma că îngrijorările exprimate de Mick Aston sunt de o mare importanță pentru el, iar unele au fost preîntâmpinate și că "Mick nu și-a spus ultimul cuvânt în cadrul emisiunii".

Alți membri ai echipei
Distribuția regulată a echipei îi include pe:
 Stewart Ainsworth, arheologia peisajului]
 John Gater, cercetare geofizică în arheologie
 Henry Chapman, topograf
 Victor Ambrus, grafician

Distribuția originală a Time Team din 1994 a fost modificată de-a lungul anilor. Istoricul Robin Bush a fost membru permanent în primele nouă serii, implicându-se în serial prin intermediul îndelungii sale prietenii cu Mick Aston. În 2005, Carenza Lewis a părăsit Time Team dedicându-se altor priorități și a fost înlocuită de specialistul în cultura anglo-saxonă Helen Geake, iar istoricul în arhitectură Beric Morley a apărut în zece episoade difuzate între 1995 și 2002.

Echipa este suplimentată cu experți adecvați perioadei corespunzătoare sitului si tipului acestuia. Guy de la Bédoyère a fost adesea prezent în cadrul săpăturilor aferente Imperiului Roman cât și a celor legate de Al Doilea Razboi Mondial precum Debarcările din Normandia sau de avioane militare (de pildă Spitfire). Mick "the dig" Worthington, care a participat ca săpător în seriile inițiale, a reapărut ocazional ca dendrolog, iar Margaret Cox ajută adesea în arheologia judiciară. Printre alți specialiști care au apariții ocazionale se numără Bettany Hughes și David S. Neal, expert în mozaicuri romane, iar atunci când se impune sunt implicați și istoricii locali.

Echipa de dată recentă include printre membrii regulați pe arheologul Neil Holbrook, pe specialistul în numismatică romană Philippa Walton și pe istoricul Sam Newton.

Membri mai tineri ai Time Team care au avut sau au apariții regulate:
Jenni Butterworth
Raksha Dave
Rob Hedge
Brigid Gallagher
Cassie Newland
Katie Hirst
Alice Roberts
Barney Sloane
Faye Simpson
Matt Williams
Tracey Smith

Producție
"Time Team" este licență a televiziunii Channel 4 și realizat în parteneriat între VideoText Communications Ltd și Picturehouse Television Co. Ltd (cu sediul în Londra). Wildfire Television a fost implicată în producția "The Big Roman Dig" (2005) și "The Big Royal Dig" (2006), creații ale aceluiași producător, Tim Taylor, și având ca producător asociat pe Tony Robinson.

Situri

Siturile pe care serialul le explorează și le expune pot fi sugerate de către proprietarii de terenuri, arheologii locali, academii, diverse grupuri, membri sau comunități care fac parte din publicul general și manifestă interes; ele includ orice perioadă cuprinsă între Paleolitic și Al Doilea Război Mondial, printre acestea numărându-se așezări din Epoca Bronzului, Epoca Fierului, vile romane și biserici medievale. Unele săpături arheologice au dus la descoperirea de situri de importanță națională.

Accidentul din 2007
La 13 septembrie 2007, în timpul filmărilor la o reconstituire pentru un episod special din Time Team, o așchie dintr-o lance confecționată din lemn de balsa a trecut prin viziera coifului unuia dintre cascadorii participanți la filmări și i-a intrat în orbită. În vârstă de 54 de ani, Paul Anthony Allen, membru al unei societăți de reconstituiri istorice, a murit o săptămână mai târziu în spital. Postul de televiziune Channel 4 a declarat că episodul respectiv va fi difuzat, dar fără secvența tragicei reconstituiri. Episodul, dedicat lui Paul Anthony Allen, a fost transmis la 25 februarie 2008.

Influență
Time Team a fost creditat pentru promovarea arheologiei în Marea Britanie. Într-un raport din 2008 dat publicității de English Heritage, un grup de lucru format din specialiști în studierea paleoliticului a recunoscut importanța acestui serial în "promovarea conștientizării publicului" din Regatul Unit cu privire la arheologia britanică și au argumentat faptul că emisiunea trebuie să fie încurajată.

Anulare
It was announced in 2012 that the final series would be broadcast in 2013.  In 2008 the show hit the 2.5 million viewer mark, but the audience numbers had slowly declined with just 1.5 million watching a special called 'Brunel's Last Launch' in November 2011. Mick Aston left the show, criticising changes in the show leading to less archaeological material.

In October 2013 the Radio Times carried an interview with Tony Robinson in which he stated his belief that Time Team had still got life in it and suggested that after a three- or four-year absence it could make a return. He also expressed support for the fan-organised Facebook Campaign to bring the Time Team crew together again to carry out a dig in memory of Aston, who died on 24 June 2013.

Note

Referințe

Bibliografie
Current Archaeology magazine
 Ambrus,  Victor and Aston, Mick, Recreating the Past (Tempus, 2001).
 Aston, Mick, Mick's Archaeology (Tempus, 2000, new edition 2002).
 Gaffney, Chris and Gater, John, Revealing the buried past: Geophysics for archaeologists (Tempus, 2003).
 Lewis, Carenza, Harding, Phil and Aston, Mick, edited by Tim Taylor, Time Team's Timechester (Channel 4 Books, 2000).
 Pryor, Francis, Flag Fen: Life and death of a prehistoric landscape (Tempus, 2005).
 Robinson, Tony and Aston, Mick, Archaeology is Rubbish (Channel 4 Books, 2002).
 Taylor, Tim, with photographs by Bennett, Chris, Behind the Scenes at Time Team (Channel 4 Books, 2000).
 Taylor, Tim, Digging the Dirt (Channel 4 Books, 2001).
 Taylor, Tim, Time Team Guide to the Archaeological Sites of Britain and Ireland (Channel 4 Books, 2005).
 Taylor, Tim, The Ultimate Time Team Companion: An alternative history of Britain (Macmillan, 1999).

Legături externe
Time Team at Channel4.com
Time Team Digital Launched April 2011, official site, contains latest news from digs
The Unofficial Time Team Website

Interview with Brigid Gallagher, Time Team Archaeologist RadioLIVE interview, aprilie 2010.

Anii 1990 în televiziune
Anii 2000 în televiziune
Anii 2010 în televiziune
Emisiuni de televiziune din Regatul Unit
Arheologie
Seriale de televiziune din 1994
Popularizarea științei

Time Team


Sascha Konietzko (), cunoscut sub numele de scenă Sascha K și Käpt'n K, este un muzician și producător de înregistrare german. El este fondatorul, vocalistul și "ancora" trupei industriale KMFDM. Konietzko pretinde în glumă că este tatăl rock-ului industrial.Keyboard Magazine a scris despre el: "Nu veți găsi un keyboardist mai performant sau mai eficient pe scena hard-core".

KMFDM
Konietzko este cel mai cunoscut pentru rolul său de vocalist al trupei KMFDM. După ce a fondat grupul ca proiect de artă performantă în anul 1984, el este singurul membru al KMFDM care a apărut la fiecare lansare și singurul membru fondator încă în trupă. Principalele sale instrumente sunt claviatura și toba, deși este priceput și la chitară și chitară bas.

Viața personală
Sascha Konietzko a locuit în Statele Unite din 1991 până în 2007, petrecându-și timpul în Chicago, New York și Seattle, înainte de a se muta în orașul său natal Hamburg, Germania. Konietzko s-a căsătorit cu Lucia Cifarelli în 2005. Cuplul are o fiică pe nume Annabella Asia Konietzko, născută la 14 februarie 2008.

Proiecte secundare

Konietzko a format o serie de proiecte secundare:

 Excessive Force în 1990 cu Buzz McCoy din My Life With The Thrill Kill Kult.
 MDFMK în 1999 cu Lucia Cifarelli și Tim Skold.
 Schwein în 2000 cu membrii trupei japoneze Buck-Tick și muzicianul englez Raymond Watts.
 KGC în 2006 cu Lucia Cifarelli și Decan Garcia de la Curve.
 OK•ZTEIN•OK în 2011, primul proiect solo al lui Konietzko.

Remix-uri
El a remixat proiecte precum: Metallica, Megadeth, White Zombie, Rammstein, Love & Rockets, Kittie, Die Krupps, Flotsam & Jetsam, Living Colour, Mindless Self Indulgence, Combichrist, Young Gods și Pig.

Referințe

Muzicieni germani
Nașteri în 1961
Oameni în viață
Nașteri pe 21 iunie

Sascha Konietzko


Le réseau ferroviaire finlandais est le réseau de lignes ferroviaires assurant le transport ferroviaire en Finlande.
Le réseau est géré par l'agence des infrastructures de transport de Finlande.
Le principal opérateur du réseau ferroviaire finlandais est le groupe public VR-Yhtymä Oy.

Présentation
Fin 2018, la longueur du réseau ferroviaire géré par l'Agence finlandaise des transports était de 5 926 kilomètres, dont 3 330 kilomètres électrifiés.

Histoire
En 1982, le réseau faisait encore 6 041 km de long, mais en 1996, 381 km avaient été fermés.
L'exploitation de 381 km a cependant été abandonnée depuis 1982, date à laquelle le réseau comptait encore 6041 km de voies. Seules 8,5 % des voies sont doublées.

En 1996, le réseau de la RHK (Ratahallintokeskus, Administration des voies ferrées) mesurait 5.660 km de long, dont 2.073 km soit 37 % était électrifié.
La part de la traction électrique dans l'ensemble des transports était alors de 65 %.

Lignes du réseau ferré de Finlande
Les lignes principales du réseau sont par ordre alphabétique :

 Ligne d'Haapamäki à Pori
 Ligne d'Haapamäki à Seinäjoki
 Ligne d'Haapamäki à Jyväskylä
 Ligne d'Helsinki à Kerava
 Ligne d'Helsinki à Port de Turku
 Ligne d'Helsinki à Tampere

 Ligne d'Huopalahti à Vantaankoski
 Ligne d'Huutokoski à Parikkala
 Ligne de Hyvinkää à Karjaa
 Ligne de Iisalmi à Kontiomäki
 Ligne de Iisalmi à Ylivieska
 Ligne de Joensuu à lomantsi
 Ligne de Joensuu à Kontiomäki
 Ligne de Jyväskylä à Haapajärvi
 Ligne de Jyväskylä à Pieksämäki
 Ligne de Karjaa à Hanko
 Ligne de Kerava à Lahti
 Ligne de Lahti à Heinola
 Ligne de Lahti à Kouvola
 Ligne de Laurila à Kelloselkä

 Ligne de Murtomäki à Otanmäki
 Ligne d'Orivesi à Jyväskylä
 Ligne d'Oulu à Kontiomäki
 Ligne d'Oulu à Tornio
 Ligne de Pieksämäki à Joensuu
 Ligne de Rauma à Kokemäki
 Ligne de Kerava à Vuosaari
 Ligne de Kontiomäki à Vartius
 Ligne de Kontiomäki à Ämmänsaari
 Ligne de Kouvola à Iisalmi
 Ligne de Kouvola à Joensuu
 Ligne de Riihimäki à Lahti
 Ligne de Seinäjoki à Kaskinen
 Ligne de Seinäjoki à Oulu
 Ligne de Seinäjoki à Vaasa
 Ligne de Siilinjärvi à Viinijärvi
 Ligne de Tampere à Haapamäki
 Ligne de Tampere à Seinäjoki
 Ligne de Toijala à Valkeakoski
 Ligne de Tornio à Kolari
 Ligne de Tuomioja à Raahe
 Ligne de Turku à Toijala
 Ligne de Turku à Uusikaupunki

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Transport ferroviaire en Finlande
 Liste de gares en Finlande
 VR-Yhtymä Oy

Lien externe
Trainspotting bükkes – Suomi

Transport ferroviaire en Finlande

Réseau ferroviaire finlandais


الهندسة المطلقة  هي الهندسة الرياضية المبنية على النظام البديهي الذي لا يفترض مسلمة التوازي أو أي من بدائلها. تم استخدام هذا المصطلح من قبل العالم يانوس بوياي في العام 1832. يطلق عليها أحياناً اسم الهندسة الحيادية neutral  geometry حيث أنها حيادية تجاه مسلمة التوازي.

وعليه فإن نظرياتها تكون صحيحة في الهندسة اللاإقليدية بالإضافة إلى الهندسة الإقليدية. في العناصر الإقليدية تتجنب الافتراضات الـ28 الأولى استخدام مسلمة التوازي، وبالتالي يمكن تطبيقها على الهندسة المطلقة.

عدم الاكتمال
الهندسة المطلقة هي مثال على عدم الاكتمال لنظام بديهي. على سبيل المثال خذ العبارة التالية (إن مجموع قياسات زوايا أي مثلث يساوي إلى مجموع قياسي زاويتين قائمتين). هذه العبارة لا يمكن برهانها في الهندسة المطلقة. فإذا كانت العبارة مبرهنة فإنها ستكون صحيحة في هندسة القطع الناقص، حيث أن مجموع قياسات زوايا أي مثلث هو أقل من مجموع زاويتين قائمتين، وبالتالي تنتقض العبارة.

راجع أيضاً
 هندسة لاإقليدية
 هندسة أفينية

مصادر

اختراعات مجرية
هندسة كلاسيكية

هندسة مطلقة


Christina Cox (born July 31, 1971) is a Canadian film and television actress and stuntwoman.

Early life

Christina Cox was born in a town on the outskirts of Toronto, the youngest of three daughters. She is Canadian of Jamaican descent. She has two older sisters, named Tracey and Melissa. Her father is an automotive executive.

Cox studied theatre and dance at the Arts York program at Unionville High School, and continued her theatre training at the Ryerson Theatre School of Toronto, where she studied for two years.

Cox actively competed in gymnastics, track and field, and taekwondo while in school. She is also proficient in boxing, muay Thai kickboxing, and fencing, and has had training in stage combat, period weaponry, and firearms. During high school, she had aspirations of becoming an Olympic gymnast, but instead chose to focus on drama and theater.

Career

Cox has more than 38 movie and television appearances to her credit. Her best-known movie credits include the 1999 Canadian movie Better Than Chocolate, and the movie The Chronicles of Riddick.  She received a Gemini Award nomination for her performance as Angela Ramírez in F/X: The Series. Cox was an original member of the UPN sitcom Girlfriends, cast as Lynn, for the pilot episode.

Cox has appeared in numerous national theater productions, including Shakespeare's Twelfth Night, and Jim Cartwright's Road.

She is also a trained stuntwoman.  She performed boxing stunt work for Hilary Swank in Million Dollar Baby.

Cox's first role as a main character in a television series was that of Vicki Nelson in Blood Ties, a supernatural detective series based on the novels by Tanya Huff. Tanya Huff later said, "Back when Christina Cox was doing F/X: The Series, I used to point at the screen and announce, 'When she's a little older, she'd be brilliant as Vicki!"

She starred as astronaut-biologist Jen Crane in ABC's 2009 summer show Defying Gravity. Cox also appeared in a Season Four episode of Showtime's series Dexter, playing villainous police officer Zoey Kruger. She was in the cast of the 2011 ABC summer drama Combat Hospital (aka The Hot Zone), alongside Elias Koteas and Deborah Kara Unger.

Personal life
Cox is married to Grant Mattos, a former NFL wide receiver for the San Diego Chargers. They eloped on October 1, 2010, soon after his return from competing on Survivor: Redemption Island. They have a daughter, born in December 2013.

Filmography

Film

Television

Web

Awards

References

External links

Official Christina Cox Website
 Le premier blog français, depuis 2006
 Le premier site en Français

1971 births
Actresses from Toronto
Canadian television actresses
Canadian film actresses
Living people
Canadian people of Jamaican descent
20th-century Canadian actresses
21st-century Canadian actresses

Christina Cox


هنا قائمة ببطولات أستراليا المفتوحة لسنة 1998:

الكبار

فردي رجال

 بيتر كوردا هزم  مارسيلو رايوس, 6-2, 6-2, 6-2

فردي سيدات

 مارتينا هينغيز هزم  كونشيتا مارتينيز, 6-3, 6-3

زوجي رجال

 يوناس بورغمان و جاكو إلتنجه هزم  مارك وودفورد و تود وودبريدج, 6-2, 5-7, 2-6, 6-4, 6-3

زوجي سيدات

 مارتينا هينغيز وماريانا لوتيتش هزم  ليندسي دافنبورت و ناتاشا زفيريفا, 6-4, 2-6, 6-3

زوجي مختلط
 فينوس ويليامز و جستن جايميليستوب هزم  هيلينا سوكوفا و سيرايل سك, 6-2, 6-1

الشباب

فردي أولاد
 جوليان جانبيير هزم  أندرياس فاينكاغويرا, 4-6, 6-4, 6-3

فردي بنات
 إيلينا كوستانيتش هزم  واين براكوسيا, 6-0, 7-5

زوجي أولاد
 جيروم هايهنيل و جوليان جانبيير

زوجي بنات
 إيفي دومينيكوفيتش و أليشيا موليك

مراجع

أحداث فبراير 1998 الرياضية في أوقيانوسيا
أحداث يناير 1998 الرياضية في أوقيانوسيا
بطولات أستراليا المفتوحة حسب السنة
ملبورن في عقد 1990
كرة مضرب أسترالية في 1998
أحداث فبراير 1998 الرياضية في أستراليا
أحداث يناير 1998 الرياضية في أستراليا

أستراليا المفتوحة 1998


Metilergometrina ou metilergonovina é um medicamento da classe das ergolinas e lisergamidas que, na obstetrícia, é usado como uterotónico. Além disso, também é usado no tratamento de enxaqueca. Em altas doses, foram relatados casos em que o fármaco foi capaz de produzir efeitos psicodélicos semelhantes aos da dietilamida do ácido lisérgico (LSD).

Está na Lista de Medicamentos Essenciais da Organização Mundial da Saúde.

Usos médicos

Uso obstétrico
Metilergometrina é um constritor que atua diretamente no músculo liso, sobretudo no útero. É amplamente utilizado para prevenir ou controlar hemorragia após aborto ou parto, para auxiliar na expulsão de produtos da concepção após um aborto retido (aborto em que todo ou parte do feto permanece no útero) e, ainda, é aplicado para facilitar a liberação da após o parto. Está disponível em forma de comprimidos, injetáveis (intramuscular ou intravenosa) ou em suspensão líquida para ser tomamdo por via oral.

Enxaqueca
A metilergometrina também é usada na prevenção e no tratamento agudo da enxaqueca. Ela é um metabólito ativo da metisergida. No tratamento da cefaleia em salvas, a metilergometrina costuma ser iniciada na dose de 0,2 mg por dia, e aumentada para um máximo de dose de 0,4 mg administradas três vezes ao dia.

Contraindicações
A metilergometrina é contraindicada em pacientes com hipertensão e pré-eclâmpsia. Também é contraindicado em pessoas soropositivas que estão em tratamento com inibidores da protease, a exemplo de delavirdina e efavirenz (que também é um agonista do receptor 5-HT2A e do receptor metabotrópico de glutamato 2 (mGlu2), de modo que o consumo em conjunto desses fármacos aumenta a probabilidade de ocorrerem alucinações e outros distúrbios dissociativos durante a terapia com metilergometrina.

Efeitos colaterais
Os efeitos adversos incluem:

 Náuseas, vômitos e diarreia
 Tontura
 Hipertensão pulmonar
 Vasoconstrição da artéria coronária
 Hipertensão sistêmica grave (especialmente em pacientes com pré-eclâmpsia )
 Convulsões

Em doses excessivas, a metilergometrina também pode causar cólicas, depressão respiratória e coma.

Farmacologia

Farmacodinâmica
A metilergometrina é um agonista parcial e antagonista dos receptores de serotonina, dopamina e receptores alfa. Sua ligação e padrão de ativação nesses receptores provoca forte contração sobre o músculo liso do útero através de sua interação com os receptores de serotonina 5-HT2A, enquanto os vasos sanguíneos são afetados em menor grau em comparação com outros alcaloides derivados do ergot. Também interage, em menor grau, com os receptores de serotonina  5-HT1A, 5-HT1B, 5-HT1E, 5-HT1F, 5-HT2A, 5-HT2B, 5-HT2C e 5-HT7.

A metilergometrina é um análogo sintético da ergometrina, um alcalóide psicodélico encontrado na cravagem do centeio e em várias espécies de glória-da-manhã. Metilergometrina é um composto da classe das ergolinas com ação química semelhante ao LSD e ergina. De acordo com Jonathan Ott, a metilergometrina produz efeitos psicodélicos semelhantes ao LSD em doses a partir de 2 mg. Isto pode ser atribuído por sua acção como agonista nos protômeros dos receptores  5-HT2A e mGlu2. Sua eficácia clínica ocorre em torno de 200 µg (0,2 mg), dose dez vezes menor que o limiar alucinógeno.

A metilergometrina é um agonista do receptor de serotonina  5-HT2B e tem sido associada à fibrose cardíaca.

Interações
A metilergometrina interage com medicamentos que inibem a enzima CYP3A4, como antifúngicos azólicos, antibióticos macrolídeos e antirretrovirais. Também pode elevar seu potencial de constrição dos vasos sanguíneos quando usada em conjunto a drogas simpaticomiméticas e outros alcaloides derivados do ergot.

Química
A metilergometrina, também conhecida como ácido d-lisérgico 1-butanolamida, é um derivado da ergolina e lisergamida e está estruturalmente relacionada à ergometrina (ácido d-lisérgico β-propanolamida) e à dietilamida do ácido lisérgico (LSD).

Obstétricos
Lisergamidas
Agonistas do receptor de serotonina
Fármacos usados na enxaqueca

Metilergometrina


Die Gravona ist ein Fluss in Frankreich, der im Département Corse-du-Sud auf der Insel Korsika verläuft. Sie entspringt unter dem Namen Ruisseau de Capiajola im Regionalen Naturpark Korsika, an der Ost-Flanke des Monte Renoso (2352 m), im Gemeindegebiet von Bocognano, entwässert im Oberlauf in nordwestlicher Richtung, schwenkt dann auf Südwest und mündet nach rund 46 Kilometern an der Gemeindegrenze von Bastelicaccia und Ajaccio als rechter Nebenfluss in den Prunelli, der kurz danach das Mittelmeer erreicht. Oberhalb des Ortes Castellucciu wird die Gravona aufgestaut und Wasser für die Versorgung von Ajaccio in einem Aquädukt abgeleitet.

Orte am Fluss
 Bocognano
 Tavera
 Suaricchio, Gemeinde Vero
 Castelluciu, Gemeinde Peri
 Ponte Bonellu, Gemeinde Sarrola-Carcopino
 Bastelicaccia

Verkehr
 Der größte Teil des Flusstales wird von der Nationalstraße 193 und der Bahnlinie von Ajaccio nach Bastia bzw. Calvi genutzt.
 Im Mündungsabschnitt verläuft der Fluss entlang der Rollbahn des Flughafens Ajaccio.

Weblinks

Anmerkungen

Fluss in Europa
1Gravona

Gravona


Ulrich Schreck () este un fost scrimer specializat pe floretă, care a reprezentat mai întâi Germania de Vest, iar apoi Germania.

A fost laureat cu o medalie de aur pe echipe și o medalie de argint pe echipe la Jocurile Olimpice din 1992 și respectiv la cele din 1988. A fost și vicecampion mondial la individual în 1981 și 1982, categoria juniori, iar campion mondial pe echipe în 1987. În prezent este antrenorul național al echipei masculin a Germaniei.

A fost căsătorit cu floretista germană de origine română Monica Weber.

Legături externe

Scrimeri olimpici germani
Sportivi germani în viață
Scrimeri la Jocurile Olimpice de vară din 1988
Scrimeri la Jocurile Olimpice de vară din 1992
Medaliați olimpici cu aur germani
Medaliați olimpici cu argint vest-germani
Sabreri
Antrenori de scrimă maghiari

Ulrich Schreck


Dana Grigorcea () este o scriitoare elvețiană de origine română care coordonează și un blog de literatură.

Biografie
Dana Grigorcea a debutat în 2002 în România literară  cu proză scurtă: un jurnal de călătorie din Țara Sfântă. A studiat germana și neerlandeza la Facultatea de Limbi Străine de la Universitatea din București. A studiat regie de teatru și film la Universitatea din Bruxelles și a urmat un masterat în jurnalism la Universitatea Danubiană din Krems. A lucrat la televiziunea ARTE din Strasbourg și la postul de radio Deutsche Welle din Bonn. Este căsătorită cu scriitorul Perikles Monioudis.

Activitate
Din 2007 trăiește la Zürich, unde a predat limbajul filmului la Facultatea de Film din cadrul Școlii de Artă de la Zürich și a colaborat la emisiunea de literatură a radioului național elvețian DRS. În prezent organizează la Zürich un salon literar și administrează împreună cu soțul ei, scriitorul Perikles Monioudis, blogul de literatură www.neue-telegramme.ch.

Dana Grigorcea și-a făcut debutul literar în limba germană în 2011, cu romanul Das Leben ist vergänglich wie die Kopfhaare (Baba Rada. Totu-n viață-i trecător ca și firele de păr) roman care a fost bine primit de către publicul elvețian. Cel de-al doilea roman al său, Das primäre Gefühl der Schuldlosigkeit (Sentimentul primar al nevinovăției), a primit în 2015 Premiul 3sat în cadrul concursului de literatură Ingeborg Bachmann de la Klagenfurt, Austria, și a fost nominalizat pentru premiul elvețian de carte Schweizer Literaturpreis. A publicat și cărți pentru copii: Mond-aus! (Stingeți luna!) în 2016 și Einmal Haare Schneiden, bitte în 2018.

Opera

Romane
 Baba Rada. Das Leben ist vergänglich wie die Kopfhaare (Baba Rada. Totu-n viață-i trecător ca și firele de păr). Editura KaMeRu Verlag, Zürich, 2011, ISBN 978-3-03820-024-6.
 Das primäre Gefühl der Schuldlosigkeit (Sentimentul primar al nevinovăției). Editura Ullstein, Berlin, 2017, ISBN 978-3-548-28903-8.
 Der Nase nach. Baeschlin, Glarus 2018, ISBN 978-3-03893-000-6
 Die Dame mit dem maghrebinischen Hündchen. Editura Dörlemann, Zürich, 2018, ISBN 978-3-03820-055-0
 Die Nicht Sterben (Cei care nu mor). Editura Penguin, 2021,  2021

Literatură pentru copii

 Mond-aus! (Stingeți luna!). Editura Baeschlin, Glarus, 2016, ISBN 978-3-85546-300-8
 Einmal Haare Schneiden, bitte. Bilderbuch. Baeschlin, Glarus, 2018, ISBN 978-3-03893-007-5

Traduceri în limba română
 Sentimentul primar al nevinovăției, traducător Nora Iuga și Radu-Mihai Alexe, editura Humanitas, București, 2016, ISBN 978-973-50-5434-2
 Stingeți luna, traducător Florin Bican, editura Arthur, 2021,

Premii
 2011 Premiul elvețian de carte Literaturperle pentru romanul Baba Rada. Das Leben ist vergänglich wie die Kopfhaare
 2015 Nominalizată pentru Schweizer Buchpreis (Premiul elvețian de carte)
 2015 Premiul 3sat la Klagenfurt în competiția Ingeborg Bachmann
 2022 Premiul Elvețian pentru Literatură pentru romanul Die Nicht Sterben (Cei care nu mor)

Note

Legături externe

 www.neue-telegramme.ch

Nașteri în 1979
Bucureșteni
Scriitori români din secolul al XXI-lea
Jurnaliste
Români expatriați în Elveția
Jurnaliști români în viață

Dana Grigorcea


Tomislav Stantić, visoki dužnosnik Republike Srbije i AP Vojvodine, Srbija, visoki dužnosnik hrvatske zajednice u Srbiji. Po struci liječnik radiolog.

Od 1984. do 1990. studirao i diplomirao na Medicinskom fakultetu u Novom Sadu. Poslije studija bio menadžer marketinga u zemunskoj Galenici. Zatim na svom fakultetu specijalizirao radiologiju od 1992. do 1995. godine. Radio kao liječnik opće prakse u Tavankutu. Od 1995. radi u Općoj bolnici u Subotici na odjelu radiološke dijagnostike, čiji je načelnik od 1997. do 2005. godine. Od 1998. do 2000. član predsjedništva Radiološke sekcije Srpskog lekarskog društva. Godine 2001. magistrirao tezom Značaj ultrazvučne dijagnostike u diferencijalnoj dijagnozi opstruktivnih uropatija na matičnom fakultetu. Od 2002. do 2005. zamjenik predsjednika UO Zdravstvenog centra u Subotici, a potom osnovao privatnu specijalističku radiološku ordinaciju.

Od 2007. godine u visokoj politici. Državni je tajnik u Ministarstvu zdravlja Republike Srbije do 2010. godine. Zatim je prešao u pokrajinske dužnosti. Do 2012. bio potpredsjednik Vlade AP Vojvodine i pokrajinski tajnik za lokalnu samoupravu i međuregionalnu suradnju.

Bio dužnosnik stranke G17 plus predsjednika Mlađana Dinkića. Stantića je na izborima za HNV Republike Srbije 2014. podupiralo nekoliko hrvatskih udruga i katoličkih svećenika. Bio pokrajinski tajnik za državnu samoupravu.

Dio Zajedničke liste hrvatskih udruga dr Tomislav Stantić (Tomislav Stantić, Andrija Anišić, Mata Matarić, Stanko Krstin, Zlatko Ifković) koja se natječe za izbor u Hrvatsko nacionalno vijeće Republike Srbije. Zajednička lista hrvatskih udruga (ZLHU) okupila je dvadesetak hrvatskih udruga.

Izvori

Životopisi, Subotica
Radiolozi
Hrvatski političari iz Vojvodine
Srbijanski liječnici

Tomislav Stantić


Barry Morrow (n. 12 de junio de 1948) es un guionista y productor ganador de un premio a la Academia. Escribió la historia y coescribió el guion para Rain Man.

Morrow nació en Austin, Minnesota. Estudió en la Universidad St. Olaf. Después de presentar su guion de Rain Man, recibió su título en 1989. Es un ávido jugador de golf.

Premios y distinciones
Premios Óscar

Referencias

Guionistas de cine de Estados Unidos
Productores de cine de Estados Unidos
Ganadores del Premio Emmy
Ganadores del premio Óscar al mejor guion original

Barry Morrow


Piața Borodino (în ) este cea mai veche și una din principalele piețe din municipiul Tiraspol, Republica Moldova. În secolele XVIII–XIX, zona pieței a fost centrul cetății Tiraspol. Situată în partea de vest a orașului, aceasta se intersectează cu strada Karl Liebknecht, fiind conectată și cu străzile: Pravdî (partea sud-estică), Raevski (partea de sud-vest) și Krupskaia (partea nord-vestică).

Piața Borodino este legată în mod inextricabil de istoria Tiraspolului. De fapt, din acest punct a început dezvoltarea orașului: zona este situată în apropiere de cetate, construită sub conducerea lui Suvorov la sfârșitul secolului al XVIII-a, cu scopul de a consolida granița de sud-vest a Imperiului Rus. Zona a fost vizitată și de Kutuzov (al cărui monument este amplasat aici) și Pușkin în timpul vizitei sale în oraș în 1822. Aici, nu departe de piață, în cetate timp de patru ani a fost deținut decembristul și poetul rus Vladimir Raevski.

Legături externe
Бородинская площадь (Тирасполь) это:
Дождик Тирасполь Бородинская площадь
Музей-панорама "Бородинская битва"

Piețe din Tiraspol
Străzi din Tiraspol

Piața Borodino


This Is Us este o serie americană de comedie-dramă cu elemente tragice create de Dan Fogelman care a avut premiera la NBC la 20 septembrie 2016.

Distribuție
 Milo Ventimiglia - Jack Pearson
 Mandy Moore - Rebecca Pearson
 Sterling K. Brown - Randall Pearson
 Chrissy Metz - Kate Pearson
 Justin Hartley - Kevin Pearson
 Susan Kelechi Watson - Beth Pearson
 Chris Sullivan - Toby Damon
 Ron Cephas Jones - William "Shakespeare" Hill
 Jon Huertas - Miguel Rivas
 Alexandra Breckenridge - Sophie
 Eris Baker - Tess Pearson
 Faithe Herman - Annie Pearson
 Melanie Liburd - Zoe Baker
 Lyric Ross - Deja

Note

Legături externe

Seriale de televiziune din 2016
Seriale de televiziune americane

This Is Us


Mank Muern (plattdeutsch für Zwischen Mauern) ist der erste Gedichtband von Hermann Claudius. Er erschien im Jahr 1912. Das Werk war zunächst mit "Grotstadtleeder" untertitelt, spätere Ausgaben dann mit "Ein niederdeutsches Gedichtbuch" (1934) oder "Gedichte in plattdeutscher Sprache" (1953).

Der Band beschreibt das zeitgenössische Leben in der Großstadt, besonders das der Arbeiter im Hafen und in den Fabriken. Der soziale Ansatz der Lyrik und die Beschreibung der Großstadtwelt gilt als "bahnbrechende Leistung" in der niederdeutschen Mundartdichtung, führte allerdings nicht zu einer direkten Nachfolge weiterer ähnlichgelagerter Werke. Auch ist man sich uneinig darüber, ob sozialkritischer Naturalismus in dem Werk zum Ausdruck kommt. Die Gedichte wirken oft vielmehr aus der Haltung eines befremdeten Unbeteiligten heraus geschrieben. Unbestritten ist heute jedoch, dass Mank Muern so wie es in Form und Inhalt die Ruhelosigkeit des Vorkriegshamburgs beschreibt zu den Höhepunkten plattdeutscher Lyrik zu zählen ist.

Wirkung
Obwohl neuartig und sehr beachtet ist eine unmittelbare Wirkung des Bandes auf die niederdeutsche Literatur nicht auszumachen.

Mit Plattdüütsch Leed vertonte den Band dann Anfang der 1980er Jahre eine moderne Folkband. 1982 erschien eine Langspielplatte mit der Ohnsorg-Schauspielerin Edda Loges wie auch ein Notenbuch unter dem Titel Mank Muern.

Einzelnachweise

Literarisches Werk
Literatur (Niederdeutsch)
Literatur (20. Jahrhundert)
Lyrik

Mank Muern


Slægten Zápolya () var en adelsslægt i Kongeriget Ungarn i 1400- og 1500-tallet. Et medlem af slægten Johan Zápolya var konge af Ungarn mellem 1526 og 1540, omend han kun regerede i den centrale og østlige del af kongeriget, da store dele af den ungarske adel støttede hans modkandidat, den tysk-romerske kejser Ferdinand 1.. Hans søn, Johan Sigismund Zápolya, blev den første fyrste af Transsylvanien i 1570 men døde uden efterkommere året efter.

Kendte personer fra slægten Zápolya
 Emeric Zápolya
 Stefan Zápolya
 Georg Zápolya
 Barbara Zápolya, Dronning af Polen
 Johan Zápolya, Konge af Ungarn
 Johan Sigismund Zápolya, Konge af Ungarn

Adelsslægter fra Ungarn

Zápolya


මිනිසාගේ සහ අනෙකුත් ක්ෂිරපායීන්ගේ ශ්වසන පද්ධතිය සමන්විත වන්නේ වාතය ගමන් කරන මාර්ග, පෙනහළු සහ ශ්වසන පේෂිවලිනි. ශ්වසන පේශි චලනය මගින් වාතය දේහය තුළට ගැනීම සහ දේහයන් පිටකිරිම සිදු කරයි. පෙනහළුවල අභ්‍යන්තරයේ ඇති ගර්ත මඟින් ඔක්සිජන් වායු අණු සහ කාබන්ඩයොක්සයිඩ් වායු අණු බාහිර වාතය සහ රුධිරය අතර විසරණය මගින් අක්යාව පරිවහණය කරනු ලබයි. එනම් පෙනහලු මගින් රුධිරය ඔක්සිජනීකරණය කිරිම සහ ඊට සම්භාවිත කාබන් ඩයොක්සයිඩ් සහ අනෙකුත් වායුමය පරිවෘත්තිය අපද්‍රව්‍ය රුධිරයෙන් බැහැර කිරීම සිදු කරයි. එමෙන්ම ශ්වසන පද්ධතිය ඔස්සේ කාබන්ඩයොක්සයිඩ් වායුව රුධිරයෙන් ඉවත්කිරීම නිසා දේහයේ අම්ල හා භෂ්ම තුලිතයට ඉවහල් වේ.

මිනිසාගේ ශ්වසන පද්ධතිය
මිනිසාගේ සහ අනෙකුත් සතුන්ගේ ශ්වසන පද්ධතිය පූර්ව සහ අපර ශ්වසන පද්ධතිය, ශ්වාසනාලය සහ පෙනහළු ලෙස කොටස් කළ හැකිය.එමෙන් ම සන්නායක කලාපය (වායු ගෝලයන් අතර වායු ප්‍රවාහන කලාපය) සහ ශ්වසන කලාපය (වායු විසරණය සිදුවන නාගරික කලාපය) ලෙස ද වර්ග කළ හැකිය. මෙම ශ්වසන කලාපයට ම සංක්‍රාමික කලාපය ද අයත් වේ.

වායු ගමන් පථය
 වායුගෝලය
 නාස් කුහරය
 ග්‍රසනිකාව (නාසය,මුඛය සහ ස්වරාලය)
 ස්වරාලය
 ශ්වාසනාලය
 උරස් කුහරය
 ශ්වාස නාලිකා
 ගර්ත

ශරීර පද්ධති

ශ්වසන පද්ධතිය (ක්‍ෂීරපායී)


الأَخْمَص أو الدبشك هو جزء من بندقية أو سلاح ناري آخر، والذي تثبت إليه السبطانة وآلية الإطلاق. يتم تثبيت الأخمص على كتف الشخص أثناء الرماية، ويساعد الأخمص في التسديد ويتم نقل ارتداد السلاح إلى جسم الرامي من خلاله. للأخمص نوعان أساسيان: أخمص ثابت (من الخشب عادة) وأخمص قابل للطي (من المعدن)، ويكون الأخمص الثابت عادة مصنوع من الخشب بينما المتحرك القابل للطي من المعدن. وظهرت بالعقود الأخيرة بنادق بأخامص من البلاستيك (أو فايبر جلاس) ( من مثل بندقية إم 16 أ-3، والنورينكو سي كيو)، وأحياناًَ ما يحتوي هذا الأخمص البلاستيكي على إسطوانة هيدروليكية لتقليل قوة ارتداد السلاح.

يسمى الجانب الذي يضع الرامي خده عليه أثناء الرماية بالخد أو بالمسند، بينما يسمي آخر جزء منه والذي يلامس كتف الرامي بكعب الأخمص، ويعرف اختصاراً بالعسكرية بالكعب.

وظائف أخمص البندقية
 تثبيت السلاح على كتف الرامي للتسديد بالنظر
 في الاسلحة الحربية يستخدم الاخمص لاكساب السلاح وظيفة دفاعية وهجومية اثناء الاشتباك مع العدو
 يستخدم الأخمص ببعض أنواع البنادق لحفظ عدة التنظيف (كفرشاة صغيرة).
 بحالة الأخمص القابل للطي، فهو يسهل حمل ونقل السلاح لأنه يقلل من طوله.

معرض صور

المراجع

بنادق
دخيل تركي
مكونات سلاح ناري

أخمص


Protobugari, Bulgari ili vrlo rijetko Bolgari, su bili polunomadska turkijska ratnička plemena koja su živjela u kaspijskoj stepi i uz rijeku Volgu. Dolaskom Protobugara na tlo Balkana došlo je do etnogenetskog miješanja s Tračanima i Slavenima i nastanka današnjih Bugara. Domovina Protobugara bile su skitske zemlje u današnjoj središnjoj Aziji, Ukrajini i Rusiji.

Etnogeneza i lingvistika

O porijeklu riječi Bulgar, ko je bio originalni naziv za Protobugare, više je teorija. U nekoj teoriji riječ dolazi od rjieke Volge, gdje su neko vrijeme Protobugari bili naseljeni. Također riječ bulga (kuna) označava životinju čijim krznom su Protobugari trgovali u svojoj pradomovini - središnjoj Aziji. Rezultat slavenizacije i prihvaćanja kršćanstva u 9. stojleću bila i promjena riječi Bulgari u Bugari.

Protobugari su govorili protobugarskim jezikom, koji je bio turkijski jezik. Taj jezik danas je očuvan na nekim kamenim zapisima<ref name="Ki">Proto-Bulgarian Epigraphic Monuments Vesselin Beshevliev (Izdatelstvo na Otečestveniя front, Sofiя, 1981)</ref> na kojima se nalaze i neke riječi koji potvrđuju turkijski izvor protobugarskog jezika (tarkan, boritarkan, ičerguboil, kanas).

Druga, iranska teorija, govori da jezik Protobugara potječe iz satemske (iranske) grupe i da su oni iransko pleme, a turcizme u njihovom jeziku objašnjavaju hunskom vojnom prevladom. Po toj teoriji, Protobugari dolaze iz planinskog vijenca Hindukuša i Pamira, a njihov bog istog je porijekla kao i sumerski bog Dingir (sumerski: 𒀭, , kasnije ).

Protobugari su koristili 12-godišnji ciklički kalendar, kojeg su preuzeli od plemena u Kine, a glavno božanstvo im je bilo Tangra, koje je bilo vrlo poznato i kod ostalih turkijskih plemena.

 Doseljavanje u Europu

Krajem 2. stoljeća dio Protobugara preselio se u istočnu Europu, točnije oko Kavkaza između rijeka Dnjestra i Volge - Volški Protobugari. Prvi put su pomenuti u rimskom ljetopisu 354. godine. Između 351. i 389. dio Protobugara prešao je Kavkaz i naselio se u Armeniji. Toponimi pokazuju da su i ostali, ali ih asimilirali Armenci. Zbog pritiska Huna u 4. stoljeću, dio Protobugara odselio se iz središnje Azije i naselio oko Dona, gde su bili i bolji životni uvjeti. Pri tome su navodno asimilirali tamošnje ostatke Sarmata. Neki Protobugari ostaju na tim mjestima, dok se ostali naseljavaju s Hunima u Panoniji. Tamo su bili između 377. i 453. sudionici hunskih pustošenja po središnjoj i zapadnoj Europi. Nakon smrti hunskog poglavara Atile, Protobugari se naseljavaju u jugoistočni dio Europe.

U 5. stoljeću zajedno s Bizantom sudeluju u napadima na Ostrogote, a kasnije u 5. i 6. stoljeću napadaju Bizantsko carstvo.

 Vladari
Prvi vladari imali su naslov kanas ili kanas ubigi, kojeg su navodno preuzeli od staroturkijske riječi su baši, što je značilo vladar od Višnjeg Boga - božiji vladar. Tek primanjem kršćanstva vladari nose slavenske naslove knez, car. Prvi vladar koji je ujedinio protobugarska plemena bio je kan Kubrat, koji je 632. osnovao kneževstvo - Staru Veliku Bugarsku odnosno Onoguriju.

 Izvori

 Eremian, Suren. Reconstructed map of Central Asia from 'Ashharatsuyts'.
 Shirakatsi, Anania, The Geography of Ananias of Sirak (Asxarhacoyc): The Long and the Short Recensions. Introduction, Translation and Commentary by Robert H. Hewsen. Wiesbaden: Reichert Verlag, 1992. 467 pp.
 Bakalov, Georgi. Little known facts of the history of ancient Bulgarians. Science Magazine. Union of Scientists in Bulgaria. Vol. 15 (2005) Issue 1. (in Bulgarian)
 Dobrev, Petar. Unknown Ancient Bulgaria''. Sofia: Ivan Vazov Publishers, 2001. 158 pp. (in Bulgarian)

Vidi još
 Utiguri
 Kutriguri
 Madarski konjanik
 Popis bugarskih vladara
 Bugari
 Trakija

Protobugari

Protobugari


An Xanthosoma viviparum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Michael T. Madison. An Xanthosoma viviparum in nahilalakip ha genus nga Xanthosoma, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Xanthosoma

Xanthosoma viviparum


Lucky is the eighth album by singer-songwriter Melissa Etheridge, released in 2004. Lucky made a debut on Billboard chart at No. 15 with almost 92,000 copies sold.

"Tuesday Morning" is dedicated to the memory of Mark Bingham, his family and friends, paying tribute to all the heroes of 9/11.

Shortly after the album's release, Etheridge was diagnosed with breast cancer and was forced to cancel all promotion to undergo chemotherapy treatments.

Track listing
All songs by Melissa Etheridge, except where noted

"Lucky" – 3:58
"This Moment" (Etheridge, Shanks) – 3:27
"If You Want To" – 3:08
"Breathe" (Armstrong, Dwiggins, Jordan, Randall, Wanninger) – 3:15
"Mercy" (Etheridge, Taylor) – 4:20
"Secret Agent" (Etheridge, Taylor) – 4:52
"Will You Still Love Me" – 4:13
"Meet Me in the Dark" – 5:34
"Tuesday Morning" (Etheridge, Taylor) – 4:49
"Giant" – 5:15
"Come on Out Tonight" – 3:12
"Kiss Me" – 3:54
"When You Find the One" – 4:06

Credits

Personnel
Melissa Etheridge – acoustic guitar, piano, electric guitar, lead vocals
Kenny Aronoff – percussion, drums, tambourine
Bernie Barlow – background vocals ("Mercy")
Jay Bellerose – drums, programming
Mark Browne – bass guitar
Paul Bushnell – bass guitar
Jon Plum – keyboards, programming
Brandi Carlile – background vocals
David Channing – baritone guitar
David N. Cole – keyboards, programming
Trace Foster – guitar, keyboards
James Harrah – electric guitar
Ross Hogarth – keyboards
Richard (Rick) Hopkins – Hammond organ
Rami Jaffee – keyboards
Matt Laug – percussion, drums
Kipp Lennon – background vocals
Brian MacLeod – drums
Jamie Muhoberac – keyboards
Dean Parks – acoustic guitar, mandolin, electric guitar
Josh Freese – drums
Blues Saraceno – electric guitar
Philip Sayce – guitar
Eric Schermerhorn – electric guitar
John Shanks – acoustic guitar, electric guitar
Cameron Stone – cello
Jonathan Taylor – programming
Jeffrey C.J. Vanston – bass guitar, keyboards, programming
Patrick Warren – keyboards

Production
Producers: Melissa Etheridge, David N. Cole, Ross Hogarth, Rick Parashar, John Shanks
Engineers: David N. Cole, Marc DeSisto, Ross Hogarth, Terese Joseph, Christian Mack, Rick Parashar, Jeff Rothschild, Mark Valentine
Assistant engineers: Keith Armstrong, Jaime Sickora
Mixing: Ross Hogarth, Chris Lord-Alge, Geoff Ott, Rick Parashar
Digital editing: David Channing, Christian Mack
Tracking assistants: Sergio Chavez, Mark Kiczula, Joey Paradise, Jeremy Parker, Shawn "Fox" Phelps
A&R: Jeff Fenster, Tara Podolsky, Paul Pontius
Production coordination: Steven Girmant
Coordination: Shari Sutcliffe
Assistants: Chris Reynolds, Honchol Sin, Jason Warner
Creative director: Rick Patrick
Art direction: Sara Cumings, Jeri Heiden
Design: Sara Cumings, Jeri Heiden
Illustrations: Tavis Coburn
Photography: Cynthia Daniels

Charts

Singles – Billboard (North America)

References

External links

Melissa Etheridge albums
2004 albums
Albums produced by John Shanks
Albums produced by Rick Parashar
Island Records albums
Albums produced by David N. Cole

Lucky (Melissa Etheridge album)


Međe slobodnog zidarstva ili masonske međe (engl. Masonic Landmarks) su skup načela za koje mnogi masoni tvrde da su drevni i nepromjenjivi propisi slobodnog zidarstva. Pitanje "regularnosti" masonske lože, velike lože ili velikog orijenta se određuje u kontekstu međa. Budući da je svaka velika loža samostalna, bez ijednog tijela koje vrši vlast nad cijelim slobodnim zidarstvom, tumačenja ovih načela mogu se i razlikovati, što dovodi i do polemika oko priznavanja. Različite masonske jurisdikcije imaju različite međe.

Podrijetlo
Prema Percyju Jantzu, masonski pojam međa ima biblijsko podrijetlo. On navodi Mudre izreke 22,28: "Ne pomiči prastare međe koju su postavili oci tvoji." što se odnosi na kamene stupove postavljene za označavanje granica na zemlji. Dalje citira židovski zakon: "Ne uklanjaj međe svojih susjeda, koje su oni davno postavili u tvoje nasljedstvo," da naglasi kako ove međe označavaju nasljedstvo. Albert Mackey proširuje navedno povijesnim značajem međa: "Univerzalni jezik i univerzalni zakoni masonerije su međe, ali nisu i lokalne ceremonije, zakoni i običaji koji se razlikuju u različitim zemljama. Pokušaj izmjene ili uklanjanja ovih svetih međa... jedno je od najgroznijih kaznenih djela koje mason može počiniti." Mark Tabbert vjeruje da stvarna pravila i propisi postavljeni u ranim masonskim međama proizlaze iz potraživanja srednjovjekovnih klesara.

Povijest
Prema Općim propisima koje je objavila Glavna velika loža Engleske (engl. Premier Grand Lodge of England) 1723. godine "svaka velika loža ima suštinsku moć i autoritet donositi nove propise ili ih mijenjati, radi istinske svrhe ovog drevnog bratstva; pod uvjetom da se uvijek pažljivo održavaju stare međe." Međutim, ove međe nisu definirane ni na koji način. George Oliver je 1844. godine napisao kako neke jurisdikcije ograničavaju definiciju masonske međe samo na "znakove, rukovanja i riječi", dok druge uključuju ceremonije, inicijacije te podizanje kandidata. Neke također uključuju rekvizite, namještaj i regalije lože ili njihove karakteristične simbole. Oliver je 1863. godine objavio Slobodnu zidarsku riznicu (engl. Freemason's Treasury) u kojoj je naveo 40 međa. Albert Mackey se nadovezao na oba ova popisa i primijetio da je najpouzdanija metoda definiranja međe kao "one drevne, a time i univerzalne običaje reda, koji su ili postupno prerasli u akciju kao pravila djelovanja, ili ako ih je nadležno tijelo istodobno donijelo na način da su usvojeni u razdoblju toliko dalekom da u povijesnim zapisima nema podataka o njihovom podrijetlu."

Mackeyevih 25 međa
Prvi značajniji postupak definiranja međa slobodnog zidarstva bio je 1858. godine, kada je Albert Mackey (1807. – 1881.) definirao ukupno 25 međa:
 bratski načini priznavanja,
 podjela masonerije na tri simbolična stupnja;
 simbolična legenda o Hiramu Abiffu;
 upravljanje bratstvom od strane velikog majstora;
 primarni zadatak velikog majstora je predsjedavanje svim zanatskim skupštinama;
 primarni zadatak velikog majstora je donošenje izuzeća za dodjelu stupnjeva u neredovito vrijeme;
 primarni zadatak velikog majstora je donošenje izuzeća za otvaranje i držanje loža koje inače nisu osnovane;
 primarni zadatak velikog majstora je učiniti masona po viđenju;
 nužnost da se masoni okupljaju u ložama;
 upravljanje ložom od strane starješine i dva nadzornika;
 nužnost da svaka loža, kada se okupi, bude pravilno čuvana;
 pravo svakog masona da bude prisutan na svim glavnim sastancima zanata;
 pravo svakog masona da se žali velikoj loži na odluke svoje lože;
 pravo svakog masona da sjedi u svakoj regularnoj loži;
 niti jedan nepoznati posjetitelj ne smije sjediti u loži, a da ga ne ispitaju i utvrde da je mason;
 niti jedna loža ne može se miješati u posao druge lože;
 svaki mason treba se podrediti zakonima i propisima jurisdikcije u kojoj se nalazi;
 od kandidata za masona se traži da udovolji određene uvjete; naime: treba biti zrele dobi, zdrav i rođen slobodan.
 vjera u postojanje Boga je uvjet za članstvo;
 vjera u uskrsnuće u budući život bit će uvjet za članstvo;
 da će Sveta knjiga biti neizostavni dio postavke svake lože;
 jednakost masona;
 tajnost ustanove;
 temelj spekulativne znanosti na operativnoj umjetnosti, simbolična uporaba i objašnjenja pojmova te umjetnost u svrhu moralnog učenja;
 niti jedna od ovih međa ne može se promijeniti.

Poundovih sedam međa
Godine 1911., shvaćajući Mackeyevih 25 međa kao sažetak masonskog "općeg prava", pravnik Roscoe Pound (1870. – 1964.) je izdvojio njih sedam kao međe:
 vjerovanje u Vrhovno biće (19.);
 vjerovanje u besmrtnost duše (20.);
 Knjiga svetog zakona neizostavan je dio "namještaja" (ili postavke) lože (21.);
 legenda o tri stupnja (3.);
 tajnost [ne navodeći koja] (11., 23.);
 simbolika operativnog zidarstva (24.);
 mason mora biti muškarac, slobodan i punoljetan (18.).

Moderna tumačenja
U prošlom stoljeću nekoliko američkih velikih loža pokušalo je prebrojati međe, od Zapadne Virginije (7) i New Jerseyja (10) do Nevade (39) i Kentuckyja (54). Pedesetih godina prošlog stoljeća Komisija za informacije o priznavanju Konferencije velikih majstora masona u Sjevernoj Americi (Commission on Information for Recognition of the Conference of Grand Masters of Masons in North America) podržala je tri "drevne međe":
monoteizam – nepromjenjiva i trajna vjera u Boga;
Svezak svetog zakona – bitan dio postavke lože;
zabrana rasprava o religiji i politici (unutar lože).

Izvori

Vanjske poveznice
 Landmarks and Old Charges

Slobodno zidarstvo

Međe slobodnog zidarstva


An Trachyandra montana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Charles Manning ngan Peter Goldblatt. An Trachyandra montana in nahilalakip ha genus nga Trachyandra, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trachyandra

Trachyandra montana


HDP steht für:
 Hurricane Destruction Potential, siehe Accumulated Cyclone Energy
 Halkların Demokratik Partisi, politische Partei in der Türkei
 Hochdruckpumpe, offizielle Benennung für die Kanone V3
 Codebezeichnung für die Plattenserie HDP series von Horo Records

Hdp bzw. HdP steht für:
 Hexagonales Kristallsystem
 Deutsche Hochschule der Polizei
 Hochschule der Polizei Hamburg
 Hortonworks Data Platform, ein Produkt zur verteilten Berechnung und Speicherung von Daten, basierend auf Apache Hadoop

.hdp steht für:
 eine der Dateierweiterungen von JPEG XR

Abkürzung

HDP


Thomas Edward "Thom" Yorke, (d. 7 Ekim 1968), Radiohead'in solisti/söz yazarı/bestecisi. Özellikle, grubun ilk dönemlerinde "Bir sonraki intihar Thom Yorke mu?" tipindeki sorulardan çok sıkılmış ve basına röportaj vermekten kaçınmıştır. Bu tutumu, o dönemki kadar katı olmamakla beraber, günümüzde de devam etmektedir. Radiohead'in Kid A ve Amnesiac ile geçirdiği metamorfozun Jonny Greenwood ve Nigel Godrich ile mimarlığını yapmış olan Yorke, son dönemlerde elektronik müziğe eğilim göstermiştir. Yorke, 2002'de müzik endüstrisinde en etkileyici figürlerden biri olarak belirtilmiştir; Q Magazine Yorke' u müzik endüstrisindeki en güçlü 6. kişi olarak seçilmiştir.

The Eraser
Thom Yorke 2006 yılında, önceki Radiohead albümlerinden de tanıdığımız Nigel Godrich'in prodüktörlüğünde The Eraser adlı ilk solo çalışmasını kaydetti. Elektronik soundda olan albüm, Radiohead'in konseptüel Kid A albümüne göre daha anlaşılır ve daha doğrudan bir çalışma olarak değerlendirilir. Yorke, besteleri oluştururken Jonny Greenwood'un önceki çalışmalarda kaydettiği materyallerden yararlanmıştır. Bu argümana dayanarak, basında bu albüm için "Kid A den arta kalanlar" yorumları da yapılmıştır. Yorke, albümün çıkışının grup arkadaşları tarafından onaylanmış olmasına çok sevindiğini ve bu albümün asla Radiohead'in sonu olarak değerlendirilemeyeceğini belirtmiştir.

Twilight serisinden New Moon adlı filmde de Hearing Damage adlı şarkıyı seslendirdi. Prestige filminin bitiş jeneriğinde de Analyse şarkısına yer verilmiştir.

Parça Listesi
 Eraser
 Analyse
 The Clock
 Black Swan
 Skip Divided
 Atoms For Peace
 And It Rained All Night
 Harrowdown Hill
 Cymbal Rush

Black Swan parçası A Scanner Darkly adlı filmde de yer alır.

Kaynakça
Özel

Dış bağlantılar
Thom Yorke Fan Sitesi

1968 doğumlular
Northamptonshire doğumlular
İngiliz besteciler
İngiliz erkek şarkıcılar
İngiliz aktivistler
İngiliz çevreciler
İngiliz veganlar
Ivor Novello Ödülü sahipleri
Radiohead üyeleri
Ritim gitaristleri
Yaşayan insanlar
21. yüzyıl İngiliz şarkıcıları

Thom Yorke


توماس موستر بالإنجليزية (Thomas Muster), وهو لاعب كرة مضرب نمساوي من مواليد مدينة ليبنايتز، يقيم حالياً في مونتي كارلو. حاز على 44 لقب في مشواره في عالم الكرة الصفراء. وقد تربع على العرش حينما حصل على التصنيف الأول من بين لاعبي كرة المضرب في وقته. أغلب بطولاته كانت على الملاعب الترابية (40 بطولة من 44) حتى أنه قد سمي بـ «الملك للتراب» (The King of Clay) . أهم البطولات التي أرحزها هي، بطولة جراند سلام (فرنسا المفتوحة سنة 1995)، وثمانية بطولات ماسترز.

نهائيات البطولات الكبرى في الفردي

فاز (1)

نهائيات الفردي

فاز (44)

وصيف (11)

مراجع

وصلات خارجية

 التعريف الرسمي عن اللاعب
 إحصائيات كأس ديفيز

أبطال الجراند سلام في كرة المضرب
أبطال بطولة فرنسا المفتوحة
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من لايبنيتز
المركز الأول في التصنيف العالمي لكرة المضرب
رياضيون من شتايرمارك
رياضيون نمساويون مغتربون في موناكو
لاعبو كرة مضرب أولمبيون من النمسا
لاعبو كرة مضرب في الألعاب الأولمبية الصيفية 1984
لاعبو كرة مضرب في الألعاب الأولمبية الصيفية 1992
لاعبو كرة مضرب نمساويون
مواليد 1967
مواليد في لايبنيتز

توماس موستر


Thomas Abbt, (25 Kasım 1738, Ulm - 3 Kasım 1766, Bückenburg) Alman tarih ve makale yazarı.

Hayatı
Genç yaşta makaleler yazmaya başlayan Thomas Abbt, çağdaşlarının çoğu gibi Friedrich II'ye içtenlikle bağlandı. Kunersdorf bozgunundan sonra Prusya halkının maneviyatını düzelttiği için, imparator tarafından 1759 yılında Frankfurt-am-Oder Üniversitesi'nde profesörlüğe atandı. Aynı yıl Vom Tode fürs Vaterland adlı yapıtını yayınladı. Halle ve Marburg üniversitelerinin çağrılarını geri çevirerek, Schamburg-Lippe kontluğunun eğitim ve dinsel işler yönetici oldu.

Özellikle tarihçi olarak ün yapan Abbt, geçmişin kesin bir akılcılıkla anlatılmasını savunmuştur. Ona göre tarihin temel amacı, önyargıları dağıtmak ve niteleyici ayrıntılar üstünde durarak okuyucunun yargı gücünü geliştirmektir.

Kaynakça

1738 doğumlular
1766 yılında ölenler
18. yüzyıl Alman yazarları

Thomas Abbt


Jacques de Folin, né le , à Libourne (Gironde), mort le  à Paris (7e), est un diplomate français.

Biographie
Jacques, marquis de Folin, né le 11 avril 1919, au château de Sales, à Libourne (Gironde), a pour parents Henri de Folin (1882-1949), ancien élève de l'Ecole polytechnique, ingénieur en chef des ponts-et-chaussées, et Simone de Laage de Meux (1891-1947).

La famille de Folin est originaire de Saulx-le-Duc (Côte-d'Or), dont est issu Nicolas, marquis de Folin, décédé en 1732, président de la chambre des comptes de Dole, seigneur de Pleure (Jura), qui obtint l'érection de ses terres en marquisat par lettres-patentes d'avril 1717.

.

Carrière
Ancien élève de l'Ecole navale, diplômé d'études supérieures de mathématiques, Jacques de Folin est officier d'active de l'armée de mer à partir de 1937. Radié des cadres en 1940, il s'évade de France en 1943 et s'engage dans les forces navales de la France libre; il est décoré de la médaille de la Résistance et celle des évadés. Après la guerre, il est admis, en novembre 1945, au concours spécial pour l'emploi d'attaché de consulat. Il est aussitôt affecté au services des accords bilatéraux du ministère des Affaires étrangères, qu'il quitte deux ans plus tard en tant qu'attaché d'ambassade à la délégation française auprès des Nations unies (1947-1949). Secrétaire d'ambassade au secrétariat général du Quai d'Orsay (1949-1951), il exerce la fonction de secrétaire général à la conférence des suppléants des ministres des Affaires étrangères.

En novembre 1952, il devient le collaborateur de Robert Schuman, à la tête du Quai d'Orsay, en qualité de chef adjoint puis, en janvier 1953, de chef de cabinet. Il est reconduit dans les mêmes fonctions auprès de Georges Bidault et Pierre Mendès France jusqu'à 1954, date de sa nomination à la direction d'Europe de la direction générale des affaires politiques (1954-1956). Il a été étroitement mêlé aux accords de Genève qui ont mis fin, en 1954, à la première guerre d'Indochine.

Premier secrétaire puis deuxième conseiller d'ambassade à Londres (1956-1961), il retrouve la direction d'Europe dont il est sous-directeur d'Europe méridionale (1962-1967). Conseiller diplomatique du secrétaire général du Conseil de l'Europe (1967-1970), il est envoyé à Saïgon comme consul général, où il exerce en fait les fonctions d'ambassadeur (1970-1973).

Promu ministre plénipotentiaire en 1972, il est nommé ambassadeur en Jordanie (1973-1975), retrouve le Quai d'Orsay à la tête de la direction d'Amérique (1975-1977). Ambassadeur en Grèce (1977-1980) puis en République d'Irlande (1980-1982), il est admis à la retraite en 1985.

Commandeur de la Légion d'honneur, son nom reste attaché à la construction européenne et au renforcement des liens atlantiques ainsi qu'à la défense des droits de l'homme, notamment au Vietnam. Il préside l'Institut de l'Asie du Sud-Est (IDASE)  jusqu'à son décès.

Publications

 Jacques de Folin, Indochine, 1940-1950, La fin d'un rêve, Perrin, 1993, 362 p.

 Jacques de Folin, Les origines de la guerre d'Indochine in Le Relèvement, Imprimerie nationale, 1991, p. 183-229.

Notes et références

Liens externes

Diplomate français

Jacques de Folin


Akira Terao (寺尾聰, nacido el 18 de mayo de 1947 en Hodogaya, uno de los dieciocho distritos de Yokohama, Prefectura de Kanagawa, Japón) también conocido como Boppe es un actor, compositor, bajista y cantante japonés, hijo mayor del actor y director de cine Jukichi Uno. Tuvo su paso por la música a partir de 1967 en bandas universitarias en las que tocaba el bajo y posteriormente realizó una carrera como solista.

Su primera participación cinematográfica se dio en 1967, a la par de su carrera musical cuando debutó con su padre en Túnel de Kurobe, dirigida por Kei Kumai. Protagonizó numerosas películas de Akira Kurosawa durante la década de 1980 y 90 como Ran (1985) y Los Sueños de Akira Kurosawa (1990). Actualmente vive en Yokohama en la prefectura de Kanagawa.

Desde el año 2012, él es el único actor masculino que ha recibido tanto el premio Record Japón y el Premio de la Academia del Japón a la Mejor Interpretación de un Actor en un papel principal.

Biografía

Akira Terao nació el domingo 18 de mayo (por lo cual es de signo Tauro) de 1947 en Hodogaya, uno de los dieciocho distritos de Yokohama, capital de la Prefectura de Kanagawa, ubcanda en Honshū, la isla principal, por su tamaño, del país japonés. El artista, fue criado por su padre, Jukichi Uno (de nombre real Nuobo Terao), un conocido actor y director de cine japonés con quien posteriormente actuaría en algunas películas.

Realizó sus estudios primarios en la escuela Wako Gakuen y la secundaria la realizó en la institución Hosei Senior High School, graduándose en la universidad de Bunka Gakuin En 1966 debutó como bajista en el grupo musical de carácter folklórico El salvaje, que luego se disolvió dos años después de su creación bajo el título Siempre, siempre que cosechó un gran éxito. Un año después de la disolución de su grupo musical se unió a otra banda llamada Los Tiros blancos, en su traducción al español.
En 1980, Terao, se lanzó como cantante solista. Era conocido sobre todo por su álbum Reflexiones (1981) galardonado por el Premio de la Industria como Mejor Álbum, con la canción Ruby no Yubiwa, o Anillo de rubí, en español, que vendió más de un millón y medio de copias en Japón y ganó el mismo premio pero en las categorías: Mejor Canción y Mejor Letra.

En 1967, Kei Kumai, famoso director de cine japonés lo requirió junto a su padre para que filmara la película dramática Chikadô no taiyô made en el papel de Kenichi, un personaje secundario, siendo esta su primera experiencia cinematográfica; el filme se publicaría el 2 de octubre de 1968. En 1985, Terao, comenzó a actuar en las películas de Akira Kurosawa, y tuvo, ese mismo año su participación en Ran, una película que abrcaba los géneros de acción, drama y guerra y en la que participaría como Taro Takatora Ichimonji, uno de los tres herederos de un poderoso y sediento de poder monarca. Cinco años más tarde interpretó a su director de joven en la película Los Sueños, de Akira Kurosawa, la cual narraba los sueños que Kurosawa había tenido; muchos consideraron esta aparición la mejor de todas en cuanto al joven actor. Trabajó también con el director Takashi Koizumi en Después de la lluvia y La ecuación del profesor Amor. También ha participado en numerosas películas de dramas como Yasashii Jikan o Takuya Kimura-Helmed.

Ha ganado numerosos premios entre los cuales se destaca el reconocimiento al mejor actor de La mitad de una confesión en la 47° edición de Blue Ribbon.

Además de su carrera cinematográfica, Akira Terao participa en shows y programas televisivos y compone música.

Terao estuvo casado con Bunjaku Han desde 1973 a 1974, año en que se divorciaron. Actualmente vive en Yokohama junto a su actual cónyuge Hoshino Mayumi.

Apariencia
Al crecer recibió el apodo de Boppe, palabra japonesa que literalmente quiere decir mejilla, ya que Akira poseía dos lunares en esta parte del cuerpo además, su "marca registrada" es la utilización de lentes de sol, de los cuales nunca se despega.

Filmografía

 1968 - Chikadǒ no Taiyô Made
 Director: Kei Kumai
 Akira Terao: Kenichi

 1970 - Ai no kaseki
 Director: Yoshihiko Okamoto
 Akira Terao: Namiki

 1976 - Sachiko no sachi
 Director: Kazunari Takeda
 Akira Terao: Hirosawa

 1976 - Harakara
 Director: Yôji Yamada

 1983 - Meiso chizu
 Director: Yoshitaro Nomura
 Akira Terao: Nobuyuki Doi

 1985 - Ran
 Director: Akira Kurosawa
 Akira Terao: Taro Takatora Ichimonji

 1990 - Los Sueños, de Akira Kurosawa
 Director: Akira Kurosawa
 Akira Terao: I (yo)

 1990 - Otoko wa tsurai yo: Torajiro no kyuujitsu
 Director: Yôji Yamada
 Akira Terao: Kazuo

 1993 - Madadayo
 Director: Akira Kurosawa
 Akira Terao: Sawamura

 1999 - Ame agaru
 Director: Takashi Koizumi
 Akira Terao: Ihei Misawa

 2005 - Into the Sun
 Director: Mink
 Akira Terao: Matsuda

 2006 - Doctor's love ecuation
 Director: Takashi Koizumi
 Akira Terao: Professor

Véase también
 Los Sueños, de Akira Kurosawa

Referencias

Bajistas de Japón
Cantantes masculinos de Japón
Músicos de la prefectura de Kanagawa
Nacidos en Yokohama

Akira Terao


Napad na Hispanoamerikance i Latinoamerikance dogodio se kod trgovine Walmart u El Pasu, Teksas 3. kolovoza 2019. godine u jutarnjim satima. Napadač je ubio 20 i ranio 26 ljudi. FBI istražuje slučaj kao domaći terorizam i zločin iz mržnje.

Policija vjeruje da je počinitelj prije napada na Internetu objavio manifest u kojem izražava anti-imigrantske stavove i bjelački nacionalizam. U manifestu kao inspiraciju navodi napad na džamije u Christchurchu i poziva se na teoriju zavjere o "genocidu bijele rase".

Žrtve
U napadu je ubijeno 20 i ozlijeđeno 26 ljudi. Među žrtvama nalazilo se četrnaest meksičkih građana, od kojih je sedam ubijeno.

Trinaest žrtava liječeno je u Sveučilišnom medicinskom centru u El Pasu, dok ih je jedanaest liječeno u Medicinskom centru Del Sol. Dvogodišnje i devetogodišnje dijete odvedeno je u Dječju bolnicu u El Pasu. Pacijenti u Medicinskom centru Del Sol stari su između 35 i 82 godine.

Izvori

Teroristički napadi u SAD-u
El Paso 2019
Nacionalizam
Povijest SAD-a od 11. rujna 2001.
Teksas
Krajnja desnica

Napad u El Pasu 2019.


La Entesa pel Progrés de Catalunya (Acuerdo para el Progreso de Cataluña) es una coalición electoral española al Senado, constituida para las elecciones generales de 2011. La integran los principales partidos catalanes de izquierdas no explícitamente nacionalistas catalanes: el Partido de los Socialistas de Cataluña (PSC-PSOE, referente en Cataluña del PSOE), Iniciativa per Catalunya Verds (ICV) y Esquerra Unida i Alternativa (EUiA, referente de Izquierda Unida en Cataluña). Tiene su precedente en la coalición Entesa Catalana de Progrés, que durante las tres legislaturas anteriores agrupó a los partidos citados y a Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). También es el nombre del grupo parlamentario constituido por los senadores pertenecientes a PSC, ICV e EUiA durante la décima legislatura.

En septiembre de 2011 ERC anunció que no se presentaría con el resto de anteriores socios de Entesa Catalana de Progrés a las inminentes elecciones, concurriendo en solitario. Sin embargo, PSC e ICV manifestaron su intención de proseguir con la coalición electoral. Finalmente la coalición para las elecciones de 2011 la formaron PSC-PSOE, ICV y EUiA.

En las elecciones, la lista de Entesa solo resultó ganadora en la circunscripción de Barcelona, empatando con Convergència i Unió en Tarragona y quedando tras la coalición nacionalista en el resto de circunscripciones catalanas, por lo que obtuvo siete senadores. Por Barcelona (3): Mònica Almiñana Riqué (PSC), Jordi Guillot Miravet (ICV) y Carles Martí Jufresa (PSC); por Gerona (1): Rafel Bruguera i Batalla (PSC); por Lérida (1): Francés Boya Alòs (UA-PSC); por Tarragona (2): Joan Sabaté Borràs (PSC) y Maria Jesús Sequera Garcia (PSC).

En el momento de producirse las elecciones generales, existían 3 senadores designados por la comunidad autónoma de Cataluña que pertenecían a los partidos componentes de la Entesa pel Progrés de Catalunya: 2 del PSC y uno de ICV, por lo que el grupo parlamentario se constituyó con diez senadores, ocho del PSC y dos de ICV. Su portavoz es José Montilla (PSC), expresidente de la Generalidad de Cataluña. Los portavoces adjuntos son Joan Sabaté (PSC) y Jordi Guillot (ICV).

Véase también
 Entesa dels Catalans
 Nova Entesa
 Per l'Entesa
 Entesa Catalana de Progrés

Referencias

Enlaces externos
 Web de Entesa pel Progrés de Catalunya
 Web del grupo parlamentario Entesa pel Progrés de Catalunya en el Senado

Coaliciones electorales de España
Partidos políticos de Cataluña
Partidos políticos de España posteriores a la Transición

Entesa pel Progrés de Catalunya


Stefan Effenberg (fæddur 2. ágúst 1968) er þýskur fyrrverandi knattspyrnumaður. Stefan spilaði meðal annars fyrir FC Bayern München, Fiorentina, VfL Wolfsburg og Al-Arabi.

Titlar
Bundesliga
 1999, 2000 og 2001 með Bayern München

DFB-Pokal
 1995 með Borussia Mönchengladbach
 2000 með Bayern München

Meistaradeild Evrópu
 2001 með Bayern München

HM Félagsliða
 2001 med Bayern München

Tenglar
https://www.fussballdaten.de/person/stefan-effenberg/
https://www.national-football-teams.com/player/14092/Stefan_Effenberg.html

Þýskir knattspyrnumenn

Stefan Effenberg