Šiljasti ležaj ili ležaj za šiljasti rukavac je specijalni klizni ležaj s vrlo malim trenjem jer se ležaj i rukavac (dio osovine ili vratila gdje se nalazi ležaj) dodiruju teoretski u jednoj točki. Valjkasti rukavac osovine maloga je promjera i na kraju prelazi u stožac (šiljak) kojemu je vrh kuglasto zaobljen. Promjer valjkastog dijela je od 0,25 do 1 milimetar. Polumjer zaobline vrha stošca treba biti mali (od 0,005 do 0,2 milimetra), a površina šiljka fino obrađena brušenjem i poliranjem. Što je polumjer manji to je manji i moment sile trenja, pa su manji gubitci na trenje. No veličina polumjera ovisi i o opterećenju, i to tako da je za veće opterećenje i polumjer veći.

Dodirna površina ležaja najčešće je kuglasto udubljena s polumjerom udubine od 2 do 5 puta veća od polumjera šiljka. Katkada je dodirna površina ravna, no tada se konstrukcijskom izvedbom mora osigurati usredišćivanje (centriranje) osi šiljastoga rukavca i ležaja.

Opisanim oblikovanjem vrha šiljka i površine ležaja postiže se da je mjesto dodira teoretski točka, a praktično vrlo mala površina. Zato se šiljasti ležaji ne upotrebljavaju za velika opterećenja jer bi dodirni (takozvani kontaktni) tlakovi bili preveliki. Za dopuštene dodirne tlakove do 3 000 N/mm2 koeficijenti trenja klizanja u šiljastim su ležajevima manji od 0,12 (µ).

Podjela
Šiljasti ležaji, prema opterećenju, mogu biti:
 uzdužni šiljasti ležaji,
 poprječni šiljasti ležaji i
 poprječno-uzdužni šiljasti ležaji.

Pri konstrukciji i ugradnji šiljastih ležaja mora se predvidjeti uzdužna (aksijalna) zračnost između vrha šiljka i površine ležaja da bi se omogućile promjene mjera (dimenzija) osovine pri promjenama temperature (toplinsko istezanje ili dilatacija). Kod vodoravnih osovina preporučuje se uzdužna zračnost z = 0,25∙r2 (r2 – polumjer udubine za šiljak), a kod uspravnih je z = 0,02 do 0,03 mm. Zbog te zračnosti točnost usredišćivanja (centriranja) osovina smanjena, a posebno kod vodoravnih osovina.

Materijali šiljastih ležaja
Šiljasti rukavac i ležaj zbog velikih se dodirnih tlakova izrađuju od tvrdih materijala. Materijali ležaja moraju biti tvrđi od materijala šiljaka. Šiljasti se rukavci izrađuju od konstrukcijskih čelika s većim postocima ugljika (od 0,9 do 1,1% C) koji su legirani s najmanje 1% W (volfram) i 1% Cr (krom). Nakon obrade tokarenjem, oni se zakale na tvrdoću veću od 60 HRC (po Rockwellu C) i potom fino strojno obrade brušenjem i poliranjem. Često se šiljasti rukavci izrađuju kao zasebni dijelovi te se mogu izraditi opisanim načinom i postupkom sinteriranja (staljivanja) čeličnoga praha. Oni se spajaju s tijelom osovine na različite načine, primjerice uprešavanjem, navojima ili lijepljenjem.

Ležaji se izrađuju od tvrdih minerala (tvrdoće po Mohsu veće od 8) i od tvrdih kovinskih materijala. Za izradu takozvanih kamenih ležaja koriste se najviše sljedeći prirodni ili sintetski minerali: rubin, spinel, safir i ahat. Ležaji od ovih minerala izrađuju se brušenjem, valjkastog su oblika i vrlo malih mjera (dimenzija). Uobičajene su izmjere promjera od 1 do 2,5 mm te visine od 0,8 do 1,6 mm. Takav se ležaj ugrađuje u metalni nosač ležaja koji se s pomoću navoja pričvrsti za kućište uređaja. Za metalne se ležaje koriste: berilijske bronce, nikelin ili slitine nikla s berilijem i titanijem. Oni su pogodni za dinamička opterećenja. Metalne ležaje treba podmazivati (mogu biti i samopodmazivi kao klizni), a kamene ne treba.

Primjena
Šiljasti se ležajevi primjenjuju za uležištenje osovina pri manjim opterećenjima. Najčešće se ugrađuju u mjerne instrumente, satne mehanizme, kompase, računalne pisače, šivaće strojeve i tako dalje.

Izvori

Strojarstvo

Šiljasti ležaj


Burger Purée (Let Them Eat Goo en VO) est le quatrième épisode de la saison 23 de South Park et le 301 épisode de la série.

Synopsis
Randy voyant ses ventes de cannabis baisser, ce dernier copie l'idée des grands fast food. C'est-à-dire qu'il fabrique des burgers avec du cannabis à l'intérieur, Cartman fait une crise cardiaque en mangeant le plat végétarien de la semaine alors que les élèves n'étaient pas censés manger vegan. Il est sûr que le plat lui a provoqué sa crise.

Résumé détaillé
Randy annonce à sa famille qu'à la suite de la fin de l'accord commercial entre le gouvernement chinois et son entreprise (vu dans l'épisode Piqûres !!!), ses ventes de drogue diminuent. Servietsky lui suggère de reprendre les parties des plantes de marijuana qu'ils jettent habituellement après la récolte et de les vendre comme paillis. Plus tard, dans un restaurant Burger King, il goûte à un Impossible Foods à base de plantes. Bien qu'il trouve que cela a un horrible goût, il réalise que les clients du Burger King paieront quand même pour acheter ces burgers végétariens. Même s'ils ont un goût discutable, il décide de créer ses propres "Burgers Tégrité" faits à partir des parties de récolte jetées.

À l'école de South Park, Cartman s'énerve quand il voit que les aliments plus familiers pour le déjeuner (comme un steak haché) ont été remplacés par du poisson en réponse aux plaintes de Wendy et Nichole. Elles se justifient devant Cartman en expliquant que certains élèves ne mangeant pas de viande rouge souhaitent des plats plus sains. Irrité par le changement de programme au menu de la cantine, il s'énerve mais il est atteint d'une crise cardiaque. Après cet accident, M. Mackey assure que le menu va revenir à la normale. Cartman se réjouit mais le menu change une seconde fois à la suite d'autres plaintes, ce qui lui provoque une seconde crise cardiaque.

Lors d'une assemblée scolaire le Principal PC annonce qu'à titre de compromis, l'entreprise Viande Incroyable fournira les repas à l'école. Le fondateur de cette entreprise, dit que sa purée verte peut ressembler à n'importe quel aliment demandé et qu'il veut être le fournisseur d'aliments à base de plantes dans la ville. Lorsque Cartman revient de l'hôpital, il apprend que le Jour des Tacos à l'école n'a pas changé et qu'ils sont fournis par Viande Incroyable. Ne sachant pas que c'est à base de plantes, il mange les tacos sans rien sentir d'anormal. Butters lui révèle que le chef de l'entreprise fournisseuse fait en fait de la purée.

L'entreprise Tégrité commence à vendre ses burgers sur un stand à côté du Burger King, puis sur un restaurant en face qui met en colère un employé de Burger King : Rick. Randy se lance dans une campagne pour favoriser les régimes végétaliens lors d'une réunion municipale, argumentant que c'est mieux pour les animaux et l'environnement. À la suite de ses déclarations et de ses ventes plutôt bonnes, le bœuf perd de sa popularité dans les restaurants (y compris le restaurant scolaire). Cela incite un éleveur de bétail en colère à donner ses vaches à Randy, disant que maintenant elle ne servent plus à rien. Ces vaches ne font que manger et se vider partout, ce qui devient très gênant et problématique pour Randy et Servietsky. Pour mettre fin au problème, ils décident de tuer toutes les vaches. Sauf que pour ne pas trop tergiverser, ils devront ingérer un maximum de drogues.

Cartman ne comprend pas tout de suite ce qu'il se passe, il découvre cependant que le fabricant de purée conspire avec Rick et l'éleveur. Il explique le processus avec la purée qui devient une sorte de nourriture synthétique et que tout fonctionnera comme prévu si il possède tous les restaurants de la ville. Ce dernier retourne à l'école pour dire 2 mots à son école.

La conspiration du fabricant a filmé Randy abattre les vaches et diffusent tout dans les médias. Eric s'excuse devant sa classe à la grande surprise de son école, il est content que la nourriture soit un produit transformé car tout ce qu'il mange est un produit transformé. Tout le monde est sidéré et le petit gros va manger.

Références culturelles
La manière dont sont faits les burgers ressemble étonnement à l'épisode Chiasse Burger.

L'épisode fait référence au film There Will Be Blood dont le fabricant de purée ressemble à Daniel Plainview dans le film.

L'épisode a également été considéré comme un commentaire sur la déclaration de LeBron James sur les Manifestations de 2019-2020 à Hong Kong.

Notes
Cet épisode a gardé le générique de la Plantation Tégrité.

L'épisode est déconseillé aux moins de 12 ans comme tous ceux de la saison 23.

Cartman fait une crise cardiaque en mangeant des légumes alors qu'il n'en fait jamais en mangeant de la viande rouge.

Kyle et Kenny ne sont quasiment jamais montrés dans l'épisode.

Réception critique
John Hugar de The A.V. Club a donné à l'épisode une note B+, louant la série pour un autre épisode fort. Il a particulièrement aimé la parodie du personnage de Daniel Plainview de There Will Be Blood et a commenté dans sa critique : « Alors que nous approchons du milieu de la saison 23, la série est en très bon état et devrait avoir plus qu'assez d'intrigues intrigantes, continuez à laisser les téléspectateurs deviner le reste du chemin. »

Jesse Schedeen examinant l'épisode pour IGN, lui a attribué un 7,3/10 le qualifiant d'épisode solide mais peu spectaculaire. En le comparant à d'autres épisodes de la saison, il pensait que c'était un scénario Cartman / Randy moins ambitieux mais solidement divertissant. Schedeen a loué la façon dont l'épisode relie les deux scénarios et a pensé à l'utilisation du film de 2007 There Will Be Blood pour parodier le scénario de la viande à base de plantes était un choix inattendu. Ce dernier a également apprécié la façon dont le dialogue de Cartman s'est moqué de la déclaration vague sur les conséquences de la liberté d'expression du basketteur professionnel LeBron James concernant les manifestations de 2019-2020 à Hong Kong.

Références

Épisode de South Park, saison 23

Burger Purée


Führerbunker je bio kompleks od dva podzemna skloništa u Berlinu kojeg je u posljednjim tjednima Nacionalsocijalizma koristio Adolf Hitler kao svoj glavni stožer. U tom razdoblju je Führerbunker bio središte nacističkog režima.

Nalazio se ispod kancelarije Reicha (Reichskanzlei) u središtu Berlina. Kompleks se sastojao od dva povezana skloništa: Vorbunkera (prednji bunker) koji je izgrađen 1936. godine i Hauptbunkera (glavni bunker) koji je završen 1944. godine.

Vorbunker je bio veličine 15,50 m × 18,50 m. Nalazio se na dubini od 6,4 m. Visina prostorija iznosila je 3,05 m. Sastojao se od 23 prostorije, sanitarnog čvora i kuhinje.

Hauptbunker, istih dimenzija i broja prostorija, nalazio se na dubini od 8,5 m. U njemu su bile sobe Adolfa Hitlera, Josepha Goebbelsa i Eve Braun.

Führerbunker su koristili:

 Adolf Hitler - od 16. siječnja do 30. travnja 1945.
 Eva Braun - od 7. ožujka 1945 do 30. travnja 1945.
Joseph Goebbels - od 22. travnja 1945. do 1. svibnja 1945.
Magda Goebbels - od 22. travnja 1945. do 1. svibnja 1945.
Hermann Göring - do 20. travnja 1945.
Heinrich Himmler - do 20. travnja 1945.

Izvori

Povijest Berlina
Njemačka u Drugom svjetskom ratu
Građevine u Berlinu

Führerbunker


Balinés o simplemente idioma  de Bali es una lengua malayo-polinesio hablada por 3,3 millones de personas (en 2000) en la isla indonesia de Bali, así como en el norte de Nusa Penida, Lombok occidental, oriente de Java, sur de Sumatra y Célebes.

La gran mayoría de los hablantes del balinés también saben indonesio. La Agencia Cultural de Bali estimó en 2011 que la cantidad de personas que todavía usan el idioma balinés en su vida diaria en la isla de Bali es inferior a un millón. El lenguaje ha sido clasificado como 'no en peligro' por Glottolog.

Los registros lingüísticos más altos del idioma toman mucho del javanés: una forma antigua de javanés clásico, kawi, es usado en Bali como lengua religiosa y ceremonial.

Sistema de numeración
El balinés tiene un sistema de numeración decimal, pero se complica con numerosas palabras para cantidades intermedias como por ejemplo, 45, 175 o 1600.

Escritura
El balinés escrito tiene dos sistemas de escritura diferentes: la escritura balinesa y, en tiempos modernos, la escritura latina.

Referencias

Enlaces externos

Balinés
B
Cultura de Bali
Idiomas sujeto verbo objeto

Idioma balinés


Ede Terényi (),  un compozitor român de etnie maghiară. A fost, de asemenea, un muzicolog cu cercetări de limbaj sonor, stil și tehnici sonore singulare în peisajul științei muzicale autohtone, profesor cu o vastă experiență și unul dintre reprezentanții școlii muzicale clujene.

Biografia
Studiile muzicale le-a început în orașul natal (1940-1952), continuându-le la Conservatorul din Cluj-Napoca unde a studiat compoziția. (1952-1958). Mai târziu a participat la cursurile de vară, Internationale Ferienkurse für neue Musik de la Darmstadt (1974, 1978), unde a frecventat seminariile de compoziție ale lui Xenakis, Stockhausen, Rihm și Ferneyhough. Din 1960 începe să predea la Conservatorul clujean, unde a ajuns să dețină titulatura de profesor universitar. A fost distins cu premii ale U.C.M.R. și cu premiul "George Enescu" al Academiei Române (1980).

Limbajul muzical al lui Ede Terényi a trecut prin mai multe etape. În primele lucrări se observă influența folclorului maghiar din Transilvania și a muzicii lui Bartók. În anii 1960, compozitorul își conturează limbajul muzical personal, prin transfigurarea elementelor bartokiene și a muzicii seriale weberniene într-o viziune în care filonul folcloric rămâne clar perceptibil. Spre sfârșitul anilor 1970 Terényi se îndreaptă către grafismul muzical. Treptat, această tendință către un desen din ce în ce mai concis al parametrilor muzicali își găsește complementaritatea în muzica veche autohtonă, mai precis a secolelor al XV-lea și al XVI-lea (Dansuri galante, 1977; Simfonia in memoriam Bakfark, 1978). Ulterior Terényi explorează posibilitățile de a aduce în prim-plan elemente arhaice într-o formă mai modernă (Suita Hofgreff, 1982).

Din creația autorului cităm variațiunile simfonice Pasărea măiastră "In memoriam Brâncuși) 1965, simfonia pentru orchestră de coarde In memoriam Valentin Bakfark (1978) și Legenda Transilvaniei. A scris o serie de piese pentru orgă (Semper felice, Glocken, Die Trometen des Gottes). În anul 1996 Terényi a compus Variations on a theme of Benjamin Britten, pentru 16 instrumente de coarde soliste, precum și piesa pentru patru percuționiști În buticul lui Don Quijote. Anul 1997 este marcat de alte două lucrări, Variations-Bernstein (pentru două piane și doi percuționiști) și Oază în deșertul nebun.

Din creația sa muzicologică menționăm ampla monografie dedicată generației compozitorilor anilor 1930, publicată la Budapesta (1996). Alte cercetări ale sale în domeniul muzicologiei vizează aspecte de paramuzicologie, o nouă dimensiune a științelor muzicale, preconizând secolul al XXI-lea. A susținut conferințe, referate, comunicări științifice în țară și peste hotare (Ungaria, Germania), emisiuni de radio și televiziune. A publicat studii, articole, cronici muzicale în Muzica, Utunk, Korunk (Cluj), Igaz Szó (Târgu-Mureș), Revue Musicale Suisse (Berna) etc.

Creația

Muzică vocal-simfonică

In memoriam József Attila op. 2 (1967), cantată pentru voce și orchestră

Cântece de nuntă/Nuntă ardelenească (1959, rev. 1969), suită pentru cor mixt și orchestră populară, versuri populare

Cântece populare maghiare din Lopadea (1962), suită pentru voce și orchestră populară

Cântece de dragoste (1963), suită pentru soprano, tenor, cor mixt și orchestră de cameră, versuri populare

Te slăvesc Partid Iubit (1971), cantată pentru cor de copii, cor mixt și orchestră, versuri de Bartalis János

Nunta soarelui (1973), cantata pentru cor de femei și orchestră, versuri populare de colindă

Te Deum (1990), cor mixt și orgă/orchestră

Missa în La (1990), cor mixt și orchestră

Parafraze de missă pe melodii din secolul XVII, cor mixt, solo și orchestră

Muzică simfonică

Concentrino (1958, rev. 1969), orchestră de cameră și orgă electronică

Pasărea măiastră, op. 3 (1965), variațiuni simfonice

Concert pentru pian și orchestră (1969, rev. 1989)

Concerto per Ars Nova (1976), concert pentru 13 instrumentiști

Concerto da camera (1976), cvartet de coarde și orchestră de cameră

Simfonia de coarde "În memoriam Valentin Bakfark", op.14 (1978)

Capriccio per Do magiore (1977), orchestră de coarde

Vivaldiana (1983), concert neo-baroc

Rapsodia barocă

Rapsodii händeliene

Creanga de aur, concert neobaroc

Eminesciana – Pădurea de argint, concert neobaroc

Poarta soarelui, concert neobaroc

Focurile toamnei, concert neobaroc

Spațiu și lumină (1983), simfonie pentru orchestră mare

Hofgreff-symphony (1989)

Munți - păduri - vise, orchestră mare

Legenda Transilvaniei (1990)

Concert pentru harpă și orchestră (1990)

Simfonia Brâncuși

Concertoul reginei Mab, concert neobaroc

Muzică de cameră

Sonatina pentru vioară și pian (1955, rev. 1965)

Joc cu șase sunete (1958), pian

Sonata aforistică "Omagiu lui Bella Bartok", op. 1a (1961)

Preludiu nr.1 pentru flaut solo, op. 1b, omagiu lui Claude Debussy (1968)

Trei piese pentru pian preparat (1963)

Compoziție Bach (1968), orgă

Variațiuni pe o temă de Misztotfalusi Kis Miklos din sec. XVII, op.6 (1970), orgă

Trezine di Dante (1972), pentru bariton, trombon și pian, versuri traduse de Eta Boeriu

Cvartet de coarde nr.1, op.8  (1974)

Sonatina Burlescă pentru violoncel și pian, op.11 (1974)

Dansuri galante, op. 12 (1974), flaut, oboi, violoncel și clavecin

Jocuri pianistice, op.10 (1976), 20 piese pentru pian

Chaconna, op.15 (1979), variațiuni pentru orgă pe o temă de Messiaen

Sonată pentru doi percuționiști, op.17 (1980)

Sonată pentru vioară și pian pe teme bartókiene, op. 18 (1980)

Swinging, suite/tahiti (1985), cvartet de percuție

For four (1986), cvartet de percuție

Parade (1988), cvartet de jazz, pian și contrabas

Stabat Mater (1991), două voci feminine, orgă și instrumente de percuție

Cele șapte cuvinte ale lui Cristos (1991), soprană, bariton, orgă și instrumente de percuție

Figures (1993), clarinet și instrumente de percuție

White traiectory (1994)

In solemnnitate corpore Christi (1994), orgă

Messianescue (1994), orgă

Dai Trompeten des Gottes (1995), orgă și trompetă

Scai-skeep (1995), instrumente de percuție

Musica design 1 (1995), formație camerală

În buticul lui Don Quijote (1996), intrumente de percuție

Bernstein-variations (1997), două piane și instrumente de percuție

Oază în deșertul nebun (1997), scene dramatice pentru soprană, clarinet și pian

Muzică corală

Două coruri pentru voci de femei (1954, 1957, rev. 1968) versuri populare

Două cântece de dragoste (1968) cor mixt, versuri populare (cuprinde: Spune mândro spune, Vine doru prin grădină)

Cinci cântece pentru pionieri (1964, rev. 1969), coruri pe două trei voci egale și pian

Trei madrigale (1972), cor mixt, versuri de József  Attila, în românește de Ana Văileanu-Nicoară.

Suită mică pentru cor de copii și jucării, versuri de V. Sándor

50 Canoane pe voci egale (1974)

Nouă madrigale (1974), cor mixt, versuri de Balasi Balint, în românește de Adrian Pop (cuprinde: Inventio poetica, Villanella)

Voyelles-vocales (1974), cor mixt cu diferite instrumente, ad libitum, versuri de Arthur Rimbaud

Trei Coruri (1974), cor de femei, versuri populare

Carmina Napocensia (1977), cor mixt, text în limba străină

Salut prietenesc de la Ady Endre (1977), cor mixt de femei, versuri de Ady Endre

Gagliarda (1980), cor mixt de femei, versuri de József  Atila, traducere de Iosif Herțea.

Muzică vocală

Floare albă (1952) cor pe două și trei voci egale, versuri populare maghiare, traduse de Cristina Bohaciu

Cantată lirică (1966, rev. 1968), ciclu de lieduri pentru voce și flaut, versuri de Horváth Imre

In memoriam Ady, op. 5, nr. 1 (1969), bariton și pian, versuri de Ady Endre

Medalii, op. 5, nr. 2 (1969), ciclu de lieduri pentru voce și pian, versuri de József Attila

Trei cântece (1973), soprană și pian, versuri de József Attila

Muzică pe versuri de Ady, op. 13 (1977), ciclu de șase cântece pentru bariton și pian, versuri de Ady Endre

Patru cântece populare din comuna Sic, op.19 (1981), soprană și pian, versuri populare

Șase cântece ceangăiești, op. 19b (1981), soprană și pian, versuri populare

Micropantomimes, op.20 (1981), mezzosoprană și pian, versuri de Balla Zsófia

Muzicologie

"Problema polivalenței în armonizarea modernă" în Lucrări de Muzicologie, nr.1, Cluj, 1965

"Tipuri de cadențe finale în muzica contemporană" în Lucrări de Muzicologie, nr.4, Cluj, 1968

"Succesiuni acordice specifice muzicii moderne" în Lucrări de Muzicologie, nr.5, Cluj, 1969

"Structuri de straturi acordice în muzica contemporană" în Lucrări de Muzicologie, nr.6, Cluj, 1970

"Compozitori, lucrări, stiluri" în Scrieri muzicologice/Zenetudományi irások, Cluj, 1977

Zene marad-e a zene. Zenei essék/Eseuri muzicale, București, 1978

"Lumea armonică a Simfoniei de cameră de George Enescu" în Lucrări de Muzicologie, Cluj, nr.8-9, 1979

"Armonia – factor determinant al evoluției culturii muzicale europene" în Lucrări de muzicologie, Cluj, nr.10-11, 1979

"Conceptul armonic al lui Sigismun Toduță în lumina muzicii sale corale" în Lucrări de muzicologie, Cluj, nr.14, 1979

"Contribuții la teoria armoniei muzicii secolului al XX-lea" în Zenetudományi irások, vol.2, București, Edit. Kriterion, 1981

Perioadele de creație ale compozitorului Veress Sándor, Budapeszt, Zenemükiado Vallalalt, 1982

Generația 1927-1942 "Forras" a compozitorilor maghiari din România, București, Edit. Kriterion, 1983

"Modelul armonic central în Sonata nr.3 pentru vioară și pian de George Enescu" în Lucrări de Muzicologie, Cluj, nr.17-18, 1985.

Note

Legături externe

Nașteri în 1935
Decese în 2020
Compozitori români
Muzicologi români de etnie maghiară

Ede Terényi


Glenea didymoides é uma espécie de escaravelho da família Cerambycidae.

Referências

Borneo catalog 2005

didymoides

Glenea didymoides


Jeff Russo est un compositeur, guitariste, chanteur et producteur de musique américain. Il est également membre cofondateur du groupe de rock américain Tonic, et du groupe de rock acoustique Low Stars.

Jeff Russo est principalement connu pour son travail de compositeur pour des films, séries télévisées, et jeux vidéo, notamment Fargo, Legion, Counterpart et Star Trek : Discovery, mais aussi la mini-série The Night Of ou le jeu vidéo What Remains of Edith Finch. Pour son travail sur Fargo, il est lauréat en 2017 de l'Emmy Award de la meilleure bande originale pour une série limitée.

Biographie
Dans les années 2010 et 2020, Jeff Russo compose notamment les bandes originales de deux séries nommées aux Peabody Awards : une réinvention par la chaîne CBS de la série culte Star Trek : Discovery ; Legion, avec Dan Stevens et Aubrey Plaza ; The Umbrella Academy, diffusée sur Netflix ; Lucy in the Sky, avec Natalie Portman et Jon Hamm ; ainsi qu'Altered Carbon, sur Netflix également. Ses œuvres récentes pour le cinéma incluent le thriller d'action Mile 22 de Mark Wahlberg, Lizzie de Craig Macneill, et Three Christs de Jon Avnet.

Pour What Remains of Edith Finch, et en particulier pour l'un des chapitres du jeu qui fait appel aux codes de l'horreur, Jeff Russo contacte John Carpenter, le réalisateur des films Halloween. Il est prévu que ce dernier, grand amateur de jeux vidéo, double le narrateur du chapitre, mais la grève de la guilde des acteurs américains en 2016-2017 met fin au projet de collaboration. Russo parvient néanmoins à obtenir les droits du thème iconique des films Halloween pour accompagner ce passage du jeu.

Œuvre

Séries télévisées

Cinéma

Jeux vidéo

Références

Liens externes

Guitariste américain de rock
Compositeur américain de musique de film
Naissance à Los Angeles
Naissance en août 1969

Jeff Russo


El Gobierno del Estado de la Ciudad del Vaticano es la administración soberana nacional de la Santa Sede. La Santa Sede es un Estado no democrático, regido por una monarquía absolutista y electiva, dirigida por el papa con sede en la Ciudad del Vaticano. El Santo Padre, como soberano del Estado, acumula ex officio los poderes legislativo, ejecutivo y judicial; durante el período de sede vacante estos poderes son ejercidos por el Colegio cardenalicio.

El papa delega la autoridad ejecutiva al presidente de la Comisión Pontificia para el Estado de la Ciudad del Vaticano, siendo este presidente del Gobernadorado. El presidente es nombrado libremente por el Papa, sin elecciones, por un tiempo máximo de 5 años, renovable, pudiendo ser cesado en el transcurso de ese tiempo o durante el período de sede vacante. El presidente del Gobernadorado consulta con el secretario de Estado de la Santa Sede todos los asuntos relevantes.

Estructura del Governatorato

El Governatorato consta del conjunto de organismos que ejercen el poder ejecutivo, organizándose en diferentes Direcciones y Oficinas Centrales:

Presidencia

Presidente del Governatorato:
S. E. Rvdma. Mons. Fernando Vérgez Alzaga, L.C.
Presidentes eméritos:
S. Emin. Card. Giovanni Lajolo,
S. Emin. Card. Giuseppe Bertello

Direcciones

Dirección de Contabilidad del Estado: se encarga de llevar toda la contabilidad general y analítica, redacción de escrituras contables, gestión de la tesorería del Estado y preparación de balances generales, de comprobación y finales, y todo lo relativo al control en materia contable.
Dr. Eugenio Borgognoni

Dirección de Servicios Generales: se encarga de diferentes estructuras,
-Servicio de tránsito de mercancías, que desempeña una importante tarea Institucional de aduana del Estado. Provee además, al retiro y expedición de mercancías por cuenta del Estado y de los Organismos de la Santa Sede, y tiene responsabilidad sobre la gestión de la estación ferroviaria de la Ciudad del Vaticano;

-Servicio de motorización, que se ocupa del registro de los vehículos vaticanos (RVV), expedición de documentos de circulación, y revisión de vehículos y carnés de conducir, provee a la compra, manutención y gestión de automóviles para los servicios de tipo institucional requeridos por el Estado y la Santa Sede;

-Servicio de la "Florería", que se ocupa de todo lo relativo al acondicionamiento de los lugares para las celebraciones litúrgicas, ceremonias y audiencias presididas por el Santo Padre, en el Vaticano o en Roma. Cuida además, de la decoración de las estancias del sumo pontífice, de los cardenales y prelados de la Santa Sede, así como de las oficinas del Estado procurando asimismo, la conservación y restauración del patrimonio a ella confiado y la elaboración de un inventario detallado.
Dr. Giovanni Amici

Dirección de Servicios de Seguridad y Protección Civil: junto con la Guardia Suiza Pontificia y los Organismos vaticanos interesados, se ocupa de la seguridad y el orden público y, cuando es necesario, colabora con los servicios semejantes del estado italiano y de otros estados. De ella dependen:

-El Cuerpo de la Gendarmería, que se ocupa de las tareas propias de la policía, incluidas las de policía de frontera, judicial y fiscal; vigila la seguridad de los lugares y de las personas, el mantenimiento del orden público, y la prevención y represión de reos, en colaboración con los órganos judiciales y las autoridades competentes de la Santa Sede;

-El Cuerpo de Bomberos, que realiza actividades de intervención inmediata y prevención de personas y bienes, en colaboración con la Dirección de Servicios Técnicos.
Dr. Domenico Giani

Dirección de Sanidad e Higiene: que se encarga de todas las tareas relativas al cuidado de la salud pública, higiene del territorio, y actividades de orden médico y sanitario al servicio de los ciudadanos y residentes en la Ciudad del Vaticano, de los empleados de la Santa Sede y del Estado. Además del servicio de guardia médica, diurna y nocturna, garantiza también las visitas especializadas y análisis clínicos.
En relación con dicha Dirección, si bien de modo autónomo, se encuentra la Farmacia Vaticana, que provee a la compra-venta de medicamentos y productos similares.
Dr. Patrizio Polisca

Dirección de los Museos: que tiene a su cargo el cuidado, conservación, restauración y valoración de los monumentos y demás colecciones propiedad de la Santa Sede gestionadas por el Estado. Supervisa todo lo relativo a bienes culturales según la legislación vaticana vigente.
Los Museos Vaticanos constan de varias secciones según el tipo de patrimonio conservado y la época de pertenencia; disponen, además, de un laboratorio de restauración y de un gabinete de investigación científica.
Dentro de los Museos, se encuentra la Oficina de Venta de publicaciones y reproducciones, que se encarga principalmente de la divulgación de publicaciones referentes a obras conservadas en los Museos y de su reproducción.
Para sostener cultural y económicamente las actividades de los Museos existe la asociación Patrons of the Arts in the Vatican Museums. Su objetivo es difundir por todo el mundo el conocimiento del patrimonio artístico conservado en los Museos Vaticanos y proveer fondos para la restauración y conservación del mismo.
Prof. Antonio Paolucci

Dirección de Servicios Técnicos: tiene encomendadas las tareas relativas a la manutención del patrimonio inmobiliario (territorio y edificios) y a la gestión de instalaciones técnicas, con la colaboración, en caso necesario, del Cuerpo de Bomberos.
Además de algunos Servicios centrales para el soporte inmediato de las actividades de la Dirección se incluyen también:

-El Servicio de construcción, encargado de todo lo referente a la construcción y manutención ordinaria y extraordinaria de los edificios existentes en la Ciudad del Vaticano y zonas extraterritoriales. Cuida también la manutención de calles y jardines de la Ciudad del Vaticano y la recogida de residuos.

-El Servicio de Talleres e Instalaciones, que se ocupa de la realización y manutención de todas las instalaciones hidráulicas, eléctricas, de calefacción y aire acondicionado existentes en la Ciudad del Vaticano y áreas extraterritoriales.
Ing. Pier Carlo Cuscianna

Dirección de Telecomunicaciones: dirige todo lo concerniente al tráfico postal, telegráfico y telefónico. Comprende además:

-El Servicio de Correos y Telégrafos, encargado de gestionar todo lo referente al tráfico postal y telegráfico desde y para la Ciudad del Vaticano.

-El Servicio de Teléfonos, que realiza y gestiona las instalaciones de la red telefónica vaticana y el tráfico telefónico de la Ciudad del Vaticano y algunas zonas extraterritoriales.
P. Fernando Vergez Alzaga, L.C.

Dirección de Servicios Económicos: se ocupa de todo lo relativo a la compra-venta de bienes alimentarios y otros productos, y de carburantes, según el régimen de monopolio existente en el Estado de la Ciudad del Vaticano.
Dr. Sabatino Napolitano

Dirección de las Villas Pontificias: para la manutención y cuidado de la zona extraterritorial de Castelgandolfo, incluidos los edificios y jardines destinados a la estancia estiva del sumo pontífice. Gestiona además la granja que se encuentra en su territorio y la comercialización de productos propios.
Dr. Saverio Petrillo

Oficinas Centrales

Oficina Jurídica: redacta las disposiciones normativas y examina todas las cuestiones de carácter legal.
Abog. Carlo Carrieri

Oficina de Personal: que tiene competencia en todo lo relativo al personal del Governatorato, la ejecución de las decisiones del Cardenal Presidente sobre dicha materia, formación profesional de los empleados y graduación de sus niveles. Se ocupa también de lo relativo al personal de empresas externas que trabajan en el Vaticano.
Cab. Renzo Sebastianelli

Oficina del Estado Civil, Registro y Notaría: mantiene los registros de nacimientos, matrimonios, muertes, ciudadanía y residencia. Se ocupa además, de la redacción y conservación de las actas de carácter público y privado.
...

Oficina Filatélica y Numismática: que cuida todo lo referente a la acuñación de moneda y emisión de sellos, y su comercialización entre los coleccionistas. Custodia y gestiona – dentro de los Museos Vaticanos – un Museo filatélico y numismático, en el que se conservan las monedas acuñadas y los sellos emitidos desde 1929, año en el que comenzó a existir el Estado de la Ciudad del Vaticano.
Dr. Mauro Olivieri

Oficina de Sistemas Informativos: que se ocupa de la gestión de los aparatos informáticos del Governatorato, y de la recogida y elaboración de datos y noticias que interesan a la actividad del Estado.
Ing. Marco Lucani

Archivo de Estado: para llevar el protocolo y archivo de la correspondencia relativa a la Comisión Pontificia, a los directivos del Governatorato y a las distintas estructuras operativas.
...

Oficina de Peregrinos y Turistas: para llevar el protocolo y archivo de la correspondencia relativa a la Comisión Pontificia, a los directivos del Governatorato y a las distintas estructuras operativas.
D. Angelo D'Andrea

Véase también

 Comisión Pontificia para el Estado de la Ciudad del Vaticano
 Gobernador de la Ciudad del Vaticano

Referencias

Política de Ciudad del Vaticano

Gobierno de la Ciudad del Vaticano


KZO (Kleinflugzeug für Zielortung, njemački za mali zrakoplov za pronalaženje ciljeva) je bespilotna letjelica (UAV) sa stealth karakteristikama koju proizvodi Airbus Defense and Space Airborne Solutions GmbH iz Njemačke. Airbus Defence and Space Airborne Solutions GmbH zajednički je pothvat Airbus Defence and Spacea i Rheinmetalla.

Sustav KZO sastoji se od 10 bespilotnih letjelica i 2 zemaljske jedinice, koje se sastoje od jedne kontrolne stanice, jednog radija, jednog lansirnog vozila, jednog vozila za održavanje s postrojenjem za punjenje goriva za bespilotne letjelice i jednog vozila za spašavanje.

Bespilotna letjelica lansira se raketom-boosterom izravno iz svog spremnika. Slijetanje se vrši padobranom.

Glavni cilj KZO-a je locirati mobilne prijetnje i osigurati ciljne lokacije za topništvo. KZO je zamijenio drugi glavni UAV njemačke vojske, Drohne CL 289.

Također su razvijene dvije varijante elektroničkog ratovanja kao Mücke ("komarac") i Fledermaus ("šišmiš").

Početni sustav prodan je Kini.

Značajke

 Raspon krila: 3,42 m
 Duljina: 2,28m
 Promjer tijela: 0,36 m
 Dvotaktni motor sa smanjenom bukom koji pokreće propeler s dvije lopatice
 Brzina krstarenja: 220 km/h
 Izdržljivost: 4 sata
 Senzor: stabilizirani infracrveni pogled prema naprijed
 Digitalni snimač podataka za 10 minuta video podataka
 Datalink u stvarnom vremenu
 Navigacija: inercijalna, lokacija putem podatkovne veze, dodatno GPS (nije potrebno za rad)
 Smanjeni vizualni, akustični, radarski i infracrveni potpis (stealth tehnologija)

Izvori

Vojne bespilotne letjelice
Njemački vojni zrakoplovi

Rheinmetall KZO


Borneóköttur (fræðiheiti: Catopuma badia) er kattardýr sem finnst á eyjunni Borneó í Indónesíu.

Heimild

Kattardýr

Borneóköttur


جان إشبيا  (25 مارس 1940 في باريس - 26 يناير 2007 في بوسطن) كان عالم حواسيب فرنسي، قام بتطوير لغة البرمجة أدا بين عامي 1977 و1983.

حياته
ولد جون إشبيا في باريس، وهو حفيد مهاجرين من تركيا واليونان. بعد النجاح في دراسته كمهندس بناء من مدرسة بوليتكنيك والمدرسة الوطنية للجسور والطرق ذهب عام 1964 إلى معهد ماساتشوستس للتكنولوجيا في الولايات المتحدة الأمريكية. وبعد عامين أكمل دراسته وتحصل على شهادة الدكتوراه في الهندسة المدنية والبحث العلمي. بعد عودته إلى فرنسا عام 1967 بدأ وظيفته لدى شركة بول للحواسيب (فيما بعد أصبح اسمها هونيوال بول)، أسس إشبيا عام 1980 شركة ألسيس (أدا لغة النظم) في فرنسا، لتسويق ومواصلة تطوير اللغة الجديدة وتكريسها. كما أسس شركة سلع النصوص عام 1993 في الولايات المتحدة الأمريكية.

كان جون إشبيا عضوًا في أكاديمية العلوم الفرنسية، ومنح لقب فارس فيلق الشرف الفرنسي.

مراجع

وصلات خارجية
 مقال عن جون إشبيا من موقع أكاديمية العلوم الفرنسية (باللغة الفرنسية).

أعضاء الأكاديمية الفرنسية للعلوم
أيدا (لغة برمجة)
خريجو المدرسة متعددة التقانات بفرنسا
علماء حاسوب أمريكيون
علماء حاسوب فرنسيون
فارس وسام جوقة الشرف
مبرمجون فرنسيون
مصممو لغات برمجة
مواليد 1940
مواليد في باريس
نظرية النمط
وفيات 2007
وفيات السرطان في ماساشوستس
وفيات بسبب ورم الدماغ
وفيات سرطان الدماغ في الولايات المتحدة
وفيات في بوسطن
يهود فرنسيون

جان إشبيا


روبيرت ماريو فلوريس  (مواليد 13 مايو 1986 في كانيلونيس - الأوروغواي) لاعب كرة قدم أوروغواياني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى فياريال الإسباني منذ 2008 في مركز الوسط المهاجم كما يجيد اللعب في مركز الجناح الأيمن والأيسر والمهاجم .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في الأرجنتين
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في الإكوادور
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في البرازيل
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في بلغاريا
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في تشيلي
رياضيون من مونتفيدو
لاعبو الدوري البلغاري لكرة القدم الدرجة الأولى
لاعبو الدوري التشيلي لكرة القدم الدرجة الممتازة
لاعبو أتلتيكو ريفر بلات
لاعبو دوري الدرجة الأولى الأرجنتيني
لاعبو ريفر بليت
لاعبو سوسيداد ديبورتيفو كيتو
لاعبو كرة قدم أوروغوايانيون مغتربون
لاعبو كرة قدم أوروغويانيون
لاعبو كرة قدم رجالية أوروغويانيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الأرجنتين
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الإكوادور
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في البرازيل
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في بلغاريا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في تشيلي
لاعبو كرة قدم مغتربون في الأرجنتين
لاعبو كرة قدم مغتربون في الإكوادور
لاعبو كرة قدم مغتربون في البرازيل
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في بلغاريا
لاعبو كرة قدم مغتربون في تشيلي
لاعبو كرة قدم من مونتفيدو
لاعبو منتخب أوروغواي لكرة القدم
لاعبو نادي بالستينو
لاعبو نادي سبورت دي ريسيفه
لاعبو نادي فياريال ب
لاعبو نادي ليتكس لوفتش
لاعبو ناسيونال مونتيفيديو
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مواليد 1986
مواليد في مونتفيدو

روبيرت ماريو فلوريس


Deseos de mujer (en portugués: Desejos de mulher) es una telenovela brasileña emitida por TV Globo, desde el 21 de enero hasta el 24 de agosto de 2002, en sustitución de As Filhas da Mãe y reemplazada por O Beijo do Vampiro.

Escrita por Euclydes Marinho, con base en el libro Fashionable Late por Olivia Goldsmith, en colaboración con Angela Carneiro, Denise Bandeira, João Emanuel Carneiro, Vinícius Vianna y Graça Motta, dirigida por Amora Mautner y Vinícius Coimbra, con la dirección general de Dennis Carvalho y José Luiz Villamarim sobre núcleo de Dennis Carvalho.

Protagonizada por Glória Pires, Regina Duarte y Herson Capri, con las participaciones antagónicas de Alessandra Negrini y José de Abreu. Cuenta con las actuaciones estelares de José Wilker, Renata Sorrah y Cássio Gabus Mendes.

Reparto

Referencias

Enlaces externos

Telenovelas de Brasil
Telenovelas en portugués
Telenovelas de 2002
Telenovelas de Rede Globo

Deseos de mujer


Perca may refer to:

 A genus of fish commonly referred to as Perch
 The Italian name for Percha, a town in South Tyrol, Italy
 Perca (Vogošća), a village in Vogošća, near Sarajevo, Bosnia and Herzegovina

Perca


وسيطاء الحفن تقع في الجهة الجنوبية من مدينة حائل على مسافة 95 كلم تقريبا، وهي تمتد من الشمال إلى الجنوب على وادي الحفن -الرحبة قديمًا- بطول عشرين كم تقريبا، وهي من القرى الكبيرة والمشهورة في منطقة حائل،  ينسب إليها نوع من التمر(حلوة الوسيطاء) مشهورة على مستوى المنطقة.

نشأتها
أولًا: الحفن تأسست في النصف الثاني من القرن الثاني عشر حوالي 1160هـ.

ثانيًا: الوسيطاء تأسست في النصف الأول من القرن الثالث عشر حوالي 1235هـ .

كانتا في الأساس أرض زراعية في فصل الشتاء فقط.

سبب التسمية
سبب تسمية "الحفن" فهو من المتوقع أنه على حسب ما قاله (حمد الجاسر) في المعجم الجغرافي للبلاد العربية السعودية في شمال المملكة: هي الحفرة التي تجتمع فيها مياه الأمطار كهيئة البرك.

يقول الشاعر عدي بن الرقاع العاملي:

أما سبب تسمية الحفن بمسمى "وسيطاء الحفن" فهو حسب ما قاله كبار السن من أهل القرية.

القول الأول: أن القرية أرض منبسطة متساوية ويتوسطها وادي القرية لذلك سميت وسيطاء الحفن.

القول الثاني: أن القرية واسعة ومنبسطة خالية من المرتفعات في هذه الأرض المنبسطة وتحيط بها الجبال من جميع الجهات الأصلية والفرعية وأن هذه الأرض المنبسطة تتوسط هذه الجبال لذلك سميت وسيطاء الحفن.

القول الثالث: أن القرية تحيط بها القرى الواقعة وسط الجبال من جميع الجهات وكانت أرض القرية خصبة فكان معظم سكان القرى المجاورة يعملون بها في الزمن الماضي بالزراعة في فصل الشتاء والربيع لزراعة القمح والشعير والذرة لطلب الرزق والمعيشة، لذلك كانت مجمع للناس ومكان للتعارف من جميع القرى المجاورة لها وقدوم الناس إليها للزراعة والتعارف فيما بينهم لذلك سميت وسيطاء الحفن.

كل الأقوال الواردة صحيحة وتنطبق على قرية الوسيطاء لأن كل ما قيل من ناحية مسمى القرية فهو واقعي

الحدود
يحد قرية وسيطاء الحفن شمالًا جبال [العويقر, الفهيدة, الريّـاض].

ويحدها جنوبًا وادي الشعبة -الثلبوت قديمًا- الذي يصب فيه وادي الحفن.

ويحد قرية وسيطاء الحفن شرقًا جبال [ذرف المشارك, حمراء الضبعة, أرينبة أم رجم]

ويحدها غربًا مدينة الروضة و جبال[غوله, الزرقاء, خثم النايع]

حيث أن الجبال التي في الشمال والغرب هي جبال رمان الأسمر ويقال أن لها تاريخ عظيم مع بعض الشعراء والقبائل.

لها طريق يربطها بالروضة، وطريق يربطها بالمستجدة التي تقع غرب عنها، وكذلك طريق يخرج شرق مرورا بالوهيبية ثم سميراء.

السكان
يسكنها بنو تميم وقد قدموا إلى هذه القرية من قرية قفار هم وغيرهم لطلب الرزق فكل مجموعة يختارون أو يشترون موقعًا يناسبهم وذلك من أجل الزراعة وطلب الرزق.

ثم نمت وازدهرت شأنها شأن أي قرية من قرى المملكة العربية السعودية.

ويقال أن سبب هجرة ورحيل بعض قبيلة بنو تميم من قرية قفار إلى وسيطاء الحفن وبعض القرى المجاورة لكثرة سكان قرية قفار وقلة المياه الجوفية السطحية التي كان يعتمد عليها معظم الناس في الزراعة حيث أن الزراعة في ذلك الوقت كانت هي الوسيلة المهمة للمعيشة.

وسكان قرية وسيطاء الحفن هم من فخذ الحمران من قبيلة بنو تميم.

ومن أشهر العوائل الذين يسكنونها:

-اللحيدان.

-الشهيل.

-المهوس.

-الشايع.

-المنقور.

كذلك يشتهر أهل القرية بالكرم وحسن المعاملة منذ زمن قديم إلى هذا اليوم.

ثم أن أمراء القرية منذ نشأتها وهم من أهل القرية حيث يوضع الأمير عليهم ممن تتوفر فيه الشهامة والرجولة والصدق والدين والعدل ، ويكون محبوبًا من أهل القرية جميعًا.

مراجع

وسيطاء
أماكن مأهولة في منطقة حائل

وسيطاء الحفن


Hroðgar Halfdansson pan Hrodgar, Hróarr, Hroar, Roe, Roas o Ro (n. 526), fue un legendario rey vikingo de Selandia, Dinamarca durante la Era de Vendel (), de la dinastía Skjöldung. La fecha nunca ha sido tema de polémica y se da como válida por las fuentes escritas contemporáneas y las incursiones de Hygelac en Frisia hacia 516. Su figura protohistórica recibe el aval de las excavaciones arqueológicas en los montículos funerarios de los reyes Eadgils y Ohthere en Suecia.

Era hijo del rey legendario Healfdene, hermano de Halga (Helgi) y tío del héroe Hrólfr Kraki (Hroðulf). Según Beowulf casó con Wealhþeow del clan familiar de los Ylfing y tuvo dos hijos, Hreðric y Hroðmund.

Aparece en diversas fuentes literarias como el poema épico Beowulf (Hroðgar), Widsith, Hrólfs saga kraka (Hróarr), saga Skjöldunga (Roas), Bjarkarímur y Hversu Noregr byggdist. También otros anales medievales como Gesta Danorum (Roe) de Saxo Grammaticus (finales del ), le mencionan expresamente.

Etimología
Hroðgar es una variante que procede de fuentes anglosajonas y otros equivalentes escandinavos cuyo origen es el protonórdico *Hrōþigaizaz (lanza famosa) No obstante, su forma en nórdico antiguo Hróarr y variantes no proceden de *Hrōþigaizaz, sino de *Hrōþiwarjaz (defensor valiente) o *Hrōþiharjaz (guerrero famoso).

Referencias

Véase también
 Reinos vikingos de Dinamarca

Enlaces externos
 Textos originales:
 Hrólfs saga kraka ok kappa hans en nórdico antiguo en heimskringla.no
 University of Oregon: Norse: Fornaldarsögur norðurlanda: Hrólfs saga kraka ok kappa hans
 Sagnanet: Hrólfs saga kraka
 Literary Encyclopedia
 Beowulf:
 Beowulf read aloud in Old English
 Modern English translation de Francis Barton Gummere
 Modern English translation de John Lesslie Hall
 Ringler, Dick. Beowulf: A New Translation For Oral Delivery
 Several different Modern English translations
 Chronicon Lethrense y Annales Lundenses:
 Chronicon Lethrense y Annales Lundense trad, Peter Tunstall
 Chronicon Lethrense y Annales Lundense en northvegr.org
 Book 2 of Gesta Danorum
 Saga Ynglinga trad. Samuel Laing, 1844 en northvegr.org
 Skáldskaparmál:
 Snorri Sturluson – Edda Prosaica en nórdico antiguo
 CyberSamurai Encyclopedia of Norse Mythology: Prose Edda - Skáldskaparmál (en inglés)
 CyberSamurai Encyclopedia of Norse Mythology: Prose Edda - Skáldskaparmál (en nórdico antiguo)

Reyes vikingos legendarios de Lejre
Personajes de Beowulf

Hroðgar


Kardiyak sendrom X (myocardial infarction with normal arteries), bir kalp hastalığıdır.

İsmi ilk olarak 1973 yılında telaffuz edilen bu hastalık, bilinen kalp hastalığı belirtilerini (örn. göğüs ağrısı) göstermekle birlikte anjiyografi ile tespit edilemediğinden koroner damar hastalıkları arasında özel bir yere sahiptir. Anjiyografi ile tespit edilememesinin nedeni, çoğunlukla tıkanıklığın veya daralmanın minimal damarlarda olduğu şeklinde açıklanmaktadır. Ancak EKG sonuçları koroner kalp hastalığı bulgusu olarak öne çıkar.

Genellikle kadınlarda görülür. Anatomik veya diğer deneysel araştırmaların yanında, hastalığın kaynağı ile ilgili olarak, hastanın nevrozlarının veya sempatik sinir sisteminin kalp fizyolojisi üzerine etkileri gibi görüşler de mevcuttur.

Kardiyovasküler hastalıklar

Kardiyak sendrom X


Uyguristan (Uygurca : ایغورستان), " Uygurların ülkesi" anlamına gelir, Uygurlar tarafından kullanılır. Doğu Türkistan, Çin bölgelerine atıfta bulunmak için kullanılan bir isimdir. Çin'in Sincan bölgesinde bağımsız olması önerilen bir ülkedir.

Uyguristan, Çin Seddi'nin mantıksal sınırının ötesinde yer almaktadır. Tarihsel olarak Uyguristan, Çin'in değil, Orta Asya'nın bir parçasıdır.

Özgürlük hareketleri
Uygur halkı ayrı bir vatan için çeşitli hareketler yapmışlardır. Temmuz 2009'da binlerce Uygur Çinlilerle çatıştı ve yaklaşık 200 kişi öldü, ancak Uygur milliyetçileri gerçek ölü sayısının çok daha yüksek olduğunu iddia etmektedir.

Kaynakça

Asya'daki tartışmalı bölgeler
Doğu Türkistan coğrafyası
Doğu Türkistan bağımsızlık hareketi
Çin'de İslam
Çin'in bölgeleri
Türkistan
Uygur sorunu
Önerilen ülkeler

Uyguristan


Ueno Park (, også Ueno-onshi-koen Park) er en offentlig park beliggende i distriktet Ueno i bydelen Taitou i Japans hovedstad Tokyo. Parken er en af de mest kendte landmærker i Tokyo.

Saigō Takamori, en af de ledende figurer under Meiji-restaurationen, har en egen bronzestatue i parken.

Historie
I 1873 blev der planlagt parker i Ueno, Shiba, Asakusa, Fukagawa og Asukayama. Det var første gang at offentlige parker var planlagt i Japan. med andre ord blev Ueno Park grundlagt i Meiji-perioden. En hollandsk soldat ved navnet Dr. Anthonius Franciscus Bauduin (1820-1885) foreslog at man skulle give en special status til parken.

Tidligere under Edo-perioden var området ejendom under templet Kanei-ji. Man tog området til staten under Meiji-perioden efter Meiji-restaurationen og og senere i 1924, skænkede Imperial Household Ministry området til Tokyo by. Parken indeholdt først kun templets hovedbygning, mausoleum og kirsebærtræer inden for templets område, senere tilføres museum, zoo og kunstgallerier.

Vegetation
Parken er et populært sted, når kirsebærtræerne blomstre og mange fejrer hanami der. Kirsebærtræerne blomstrer i Ueno fra slutningen af marts til midten af april. Lotus blomstrer i Shinobazu-dammen fra juli til august.

Parken består af i alt 8.800 træer med som arter Ginkgo (Ginkgo biloba), kamfertræ, japansk zelkova, Prunus campanulata, Prunus yedoensis og japansk kirsebær. Der er yderligere 24.800 m2 med buske og prydplanter.

Kultur
Parken har udviklet sig som et centrum for kunst, kultur og uddannelse.

Museer
Der er mange museer i parken:
 Tokyos nationalmuseum. Museet flyttede til Ueno Park i 1882 og er stadig på samme sted
 National Museum of Nature and Science. Museet åbnede som Museum of Education i januar 1877, i Ueno i det hus, der i øjeblikket anvendes af Tokyo University of the Arts.
 National Museum of Western Art
 Tokyo Metropolitan Art Museum
 Shitamachi museum

Der er også en zoologisk have, Ueno Zoo, i Ueno Park. Inden for zoo-området findes en 300 meter lang monorail-bane, Ueno Zoo Monorail.

Andre kulturelle organisationer i parken

 Japan Academy
 Tokyo School of Fine Arts
 Tokyo School of Music
 Sōgakudō Concert Hall, plads for koncerter
 Tokyo Bunka Kaikan, opera og ballet
 International børnbogsbibliotek
 Nationale parlamentsbibliotek
 Imperial Library, Japans nationalbibliotek

Trafikforbindelser
Parken ligger i nærheden af jernbanestationen Ueno som er et knudepunkt med metrolinjer, lokal jernbanelinjer og linjerne for højhastighedstog i det japanske Shinkansennetværket, Tohoku Shinkansen og Joetsu Shinkansen.

Hjemløse
Mange hjemløse bor i Ueno Park. De hjemløses lejre, der findes i områder der ligger mellem områder med træer og trægrænsen. De er på grænsen til at kunne kaldes små landsbyer med en intern struktur, kultur og støttesystem. Teltene er typisk konstueret af pap, er er tildækket med blå presenning. Politiet rydder en gang i mellem lejrene væk og jager de hjemløse bort eller arresterer dem, der dog vender hurtigt tilbage.

Kilder

Eksterne links

 Tokyo Travel: Ueno Park

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Tokyo
Parker

Ueno Park


Roger Francis Crispian Hollis (Bristol, 17 de novembro de 1936) é bispo emérito de Portsmouth.

Crispian Hollis foi ordenado sacerdote da Diocese de Clifton em 11 de julho de 1965.

Em 13 de fevereiro de 1987, o Papa João Paulo II o nomeou Bispo Titular de Cincari e Bispo Auxiliar de Birmingham. Foi ordenado bispo em 5 de maio do mesmo ano pelo Arcebispo de Birmingham, Maurice Noël Léon Couve de Murville; Os co-consagradores foram Joseph Gray, Bispo de Shrewsbury, e Mervyn Alban Alexander, Bispo de Clifton.

Em 6 de dezembro de 1988 foi nomeado Bispo de Portsmouth. Em 11 de julho de 2012, o Papa Bento XVI aceitou seu pedido de demissão por motivos de idade.

Ver também

Bispos católicos da Inglaterra

Roger Francis Crispan Hollis


Johann Alfons Renatus von Helferich (født 5. november 1817 i Neuchâtel, Schweiz, død 8. juni 1892 i München) var en tysk nationaløkonom.

Helferich blev 1844 ekstraordinær og 1847 ordentlig professor ved universitetet i Freiburg im Breisgau, hvorfra han 1849 blev forflyttet til Tübingen, 1860 til Göttingen og 1869 til München. Han var medudgiver af Tübinger Zeitschrift für die gesammte Staatswissenschaft og publicerede i dette tidsskrift en række klassiske arbejder, navnlig over den østrigske valuta siden 1848, över haglskadeforsikringsvæsenet og over reformen af de direkte skatter i Bayern.

Kilder

Nationaløkonomer fra Tyskland
Professorer fra Tyskland
Ansatte ved Freiburgs Universitet
Ansatte ved Tübingens Universitet
Ansatte ved Göttingens Universitet
Ansatte ved Münchens Universitet
Tyskere i 1800-tallet
Ugglan
Personer fra Neuchâtel

Johann von Helferich


An Oncidium oviedomotae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eric Hágsater. An Oncidium oviedomotae in nahilalakip ha genus nga Oncidium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oncidium

Oncidium oviedomotae


منتخب سلوفينيا لكرة اليد هو الممثل الرسمي لدولة سلوفينيا في لعبة كرة اليد.

النتائج

الألعاب الأولمبية الصيفية

بطولة العالم

بطولة أوروبا

روابط إضافية
 Official website of the Slovenia handball federation

مراجع

كرة يد في سلوفينيا
سويسرا
منتخبات رياضية وطنية من سلوفينيا
منتخبات كرة اليد
منتخبات كرة يد وطنية رجالية

منتخب سلوفينيا لكرة اليد


NGC 5745 est une vaste galaxie spirale située dans la constellation de la Balance. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5745 a été découverte par l'astronome britannique John Herschel en 1836.

La classe de luminosité de NGC 5745 est I. Avec une brillance de surface égale à , on peut qualifier NGC 5745 de galaxie à faible brillance de surface (LSB en anglais pour ). Les galaxies LSB sont des galaxies diffuses (D) avec une brillance de surface inférieure de moins d'une magnitude à celle du ciel nocturne ambiant.

À cause de la piètre qualité des images disponibles à l'époque, Boris Vorontsov-Veliaminov a cru que NGC 5745 était deux galaxies en interaction, d'où la désignation VV 98. En réalité, il s'agit d'une seule galaxie traversée par une ligne de poussière.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5745 sur le site du professeur C. Seligman

5745
Constellation de la Balance
Galaxie spirale
Galaxie à faible brillance de surface
Objet céleste découvert en 1836
Objet céleste découvert par John Herschel

NGC 5745


Ministarstvo hrvatskih branitelja je središnje tijelo državne uprave u Republici Hrvatskoj koje se bavi hrvatskim braniteljima.

Povijest
Ministarstvo hrvatskih branitelja osnovano je 19. prosinca 1997. pod imenom Ministarstvo hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata. Od 2003. do 2011. ministarstvo nije postojalo, nego je uklopljeno u Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Od 2011. ministarstvo ponovno postoji pod sadašnjim nazivom, Ministarstvo hrvatskih branitelja.

Djelokrug
Ministarstvo hrvatskih branitelja obavlja upravne i stručne poslove koji se odnose na pravni položaj, rješavanja pravnog položaja te druga pitanja (osim onih poslova koji ulaze u djelokrug drugih ministarstava) sljedećih kategorija:

hrvatskih ratnih vojnih invalida iz Domovinskog rata i mirnodopskih vojnih invalida
razvojačenih branitelja
hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji
članova obitelji poginuloga, smrtno stradalog, zatočenog ili nestaloga hrvatskog branitelja iz Domovinskog rata
mirnodopskih i civilnih invalida Domovinskog rata
ratnih vojnih invalida, sudionika, mirnodopskih i civilnih invalida Drugog svjetskog rata te članova njihovih obitelji
osoba stradalih na obavljanju obvezne vojne službe od 15. svibnja 1945. god. do 17. kolovoza 1990. god. i članova njihovih obitelji

Ministarstvo obavlja i stručne poslove usmjerene:

promicanju vrijednosti Domovinskog rata i očuvanju digniteta njegovih sudionika i stradalnika
unaprjeđenju opsega sveobuhvatne skrbi
poticanju zakonskih projekata u cilju poboljšanja kvalitete življenja
povećanju stupnja obrazovanja i konkurentnosti hrvatskih branitelja i članova njihovih obitelji
upoznavanju šire javnosti sa svim značajnim događajima i mjestima iz Domovinskog rata

U djelokrugu Ministarstva obavljaju se stručni i drugi poslovi koji se odnose na:

traženje nestalih osoba iz Domovinskog rata
organizaciju ekshumacija masovnih i pojedinačnih grobnica na području Republike Hrvatske
prikupljanje i obradu podataka o ekshumiranim žrtvama u cilju identifikacije
organizaciju identifikacije posmrtnih ostataka žrtava i njihovu sahranu
očuvanje spomena na žrtve Drugog svjetskog rata i poraća

Ustroj
Kabinet ministra
Glavno tajništvo ministra
Samostalni sektor za javnu nabavu, ugovaranje, planiranje nabave i praćenje ugovornih obveza
Samostalni sektor za proračun i financije
Uprava za pravne i stambene poslove
Uprava za zatočene i nestale
Uprava za hrvatske branitelje iz Domovinskog rata i članove njihove obitelji
Uprava za savjetodavnu, psihosocijalnu i zdravstvenu pomoć
Samostalni odjel za unutrašnju reviziju

Dosadašnji ministri

Nagrade
 Minstarstvo javnim pozivom dodijeljuje nagrade za kratku priču o Domovinskome ratu za učenike srednjih škola u Hrvatskoj i za učenike srednjih škola u Bosni i Hercegovini koji se školuju na hrvatskome jeziku.

Izvori

Ministarstva u Hrvatskoj

Ministarstvo hrvatskih branitelja


Klosterstræde er en gade i Indre By i København, der går fra Vimmelskaftet i forlængelse af Hyskenstræde til Skindergade. Undervejs møder Klosterstræde desuden på den korte Gråbrødrestræde, der forbinder gaden med Gråbrødretorv.

Klosterstræde har eksisteret siden middelalderen. Navnet hentyder til et franciskanerkloster, der lå i området fra 1238. Det var det vigtigste franciskanerkloster i Danmark, men det blev ødelagt under Reformationen. Gaden selv blev hårdt ramt under Københavns brand i 1795.

Bygninger og beboere
De fleste bygninger i gaden stammer fra det 18. århundrede. Nr. 8, nr. 16, nr. 21, nr. 22, nr. 23 og nr. 24 er fredede.

Bygningen på hjørnet af Amagertorv blev bygget for Kjøbenhavns Laane- og Diskontobank i 1906 efter tegninger af Axel Berg. Ejendommen blev overtaget af en anden bank, Håndværkerbanken, i 1924.

Faraos Cigarer, en mindre butikskæde med speciale i tegneserier, fantasy og rollespil, har en rollespilsbutik i nr. 22 på hjørnet af Gråbrødrestræde og en tegneseriebutik i nr. 27 på hjørnet af Skindergade.

Noter

Eksterne henvisninger

 Klosterstræde  på indenforvoldene.dk

Gader i Indre By (København)

Klosterstræde


Valle del Ohio puede referirse a:

 El Territorio del Ohio, nombre con el que se conocía en el  a la región de América del Norte situada al oeste de los Apalaches en la región del curso alto del río Ohio, al sur del Lago Erie;
 El valle por el que discurre el río Ohio; o
 El Valle del Río Ohio, un Área Vitivinícola Americana (AVA) centrada en los alrededores del río Ohio.

Valle del Ohio (desambiguación)


A Matter of Life and Death şu anlamlara gelebilir:

 A Matter of Life and Death (albüm), Iron Maiden albümü
 A Matter of Life and Death (şarkı), Rinaldi Sings şarkısı

A Matter of Life and Death


فوكوزاوا يوكيتشي  (فوكوزاوا هو اسم العائلة) (10 يناير 1835 - 3 فبراير 1901) كان كاتبًا يابانيًّا، أستاذًا ومترجمًا وسياسيًّا. أسس جامعة كيئو أول جامعة في اليابان.

كان فوكوزاوا من أوائل المناصرين للإصلاح في اليابان، إذ تركت أفكاره حول تنظيم الحكومة وهيكل المؤسسات الاجتماعية انطباعًا دائمًا على اليابان التي تغيرت بسرعة خلال فترة مييجي. طُبعت صورته على الورقة النقدية ذات القيمة 10000 ين ياباني.

سيرته
ولد يوكيتشي لعائلة منخفضة الترتيب في طبقة الساموراي من عشيرة أوكودايرا في ناكاتسو، محافظة أويتا عام 1835. كانت عائلته فقيرة بعد وفاة والده وفي عمر 14 عاما دخل يوكيتشي مدرسة هولندية. في عام 1853 طلب أخوه الأكبر منه السفر إلى ناغاساكي حيث كانت مستعمرة هولندية قد أنشأت، ونصحه بتعلم اللغة الهولندية لعله يتعلم كيفية تصنيع الأسلحة والمدافع الأوروبية. في ناغاساكي لمع نجم يوكيتشي في ناغاساكي على نجم أستاذه أوكوداير إكي ولهذا خطط أوكوداير للتخلص من يوكيتشي في ناغاساكي فأوصل له رسالة ملفقة على أن أمه مريضة وأن عليه العودة إلى بلدته. إلا أن يوكيتشي اكتشف كذب القصة وخطط للرحيل إلى إيدو لإكمال دراسته التي لا يستطيع إكمالها في بلدته، إلا أن والدته طلبت منه البقاء وأن يدرس في مدرسة تيكيجوكو. درس يوكيتشي في تيكيجوكو لمدة ثلاث سنوات وأصبح متمكنا من اللغة الهولندية، وعين المدرس الرسمي لنطاق عائلته ثم أرسل إلى طوكيو لتدريس إقطاعيي الأسرة هناك.

في العام التالي لوصوله إلى طوكيو فتحت اليابان ثلاث موانئ للسفن الأمريكية والأوروبية فذهب يوكيتشي إلى كاناغاوا لمقابلة الأجانب. إلا أنه صدم عندما اكتشف أن التجار الأوروبيون يتكلمون الإنكليزية وليس الهولندية إلا أنه في ذلك الوقت كان مترجموا اللغة الإنكليزية اليابانية قلائل والمعاجم غير متوافرة لذا كانت دراسته تتقدم ببطء.

عندما قرر الشوغون إرسال مبعوث إلى الولايات المتحدة تتطوع فوكوزاوا في خدمة المبعوث. وصلت البعثة إلى سان فرانسيسكو عام 1860 وبقيت هناك لمدة شهر تمكن أثنائها يوكيتشي من أخذ صورة مع فتاة أمريكية (وكانت الصورة من أشهر الصور في التاريخ الياباني) وكذلك حصل على معجم وبستر بدأ به دراسة اللغة الإنكليزية بشكل جدي.

الحركات السياسية
عند عودته في عام 1860، أصبح فوكوزاوا مترجمًا رسميًا لشوغونية توكوغاوا.أصدر بعد ذلك بفترة وجيزة أول عمل له، والذي كان عبارة عن قاموس إنجليزي-ياباني أطلق عليه «كاي تسوجو» (Kaei Tsūgo) والذي كان بداية لسلسلة كتبه اللاحقة. في عام 1862، زار أوروبا باعتباره واحدًا من مترجمَيْن للغة الإنجليزية في أول سفارة يابانية في أوروبا. خلال فترة مكوثه هناك، أجرت السفارة مفاوضات مع فرنسا وإنجلترا وهولندا وبروسيا وروسيا. حاولت السفارة دون جدوى التفاوض مع روسيا بشأن الطرف الجنوبي من جزيرة سخالين (محافظة كارافوتو باليابانية) التي تعد خلافًا قديمًا بين البلدين.

دفعت المعلومات والخبرات التي حصل عليها فوكوزاوا خلال رحلاته إلى تأليف عمله الشهير «الشؤون الغربية» (باليابانية: 西洋事情)، والذي نشره في عشرة مجلدات في 1867 و1868 و1870، يصف فيها الثقافة والمؤسسات الغربية بمصطلحات بسيطة وسهلة الفهم، ما أدى إلى أن تصبح أكثر الكتب مبيعًا على الفور، وسرعان ما نُظر إلى فوكوزاوا على أنه الخبير الأول في الحضارة الغربية، ما دفعه إلى استنتاج أن مهمته في الحياة كانت تثقيف مواطنيه بطرق جديدة في التفكير من أجل تمكين اليابان من مقاومة الإمبريالية الأوروبية.

في عام 1868 قام بتغيير اسم المدرسة التي أنشأها لتعليم اللغة الهولندية إلى كيو جيكو (Keio Gijuku)، ومنذ ذلك الحين كرس كل وقته للتعليم، وأضاف الخطابة العامة إلى مناهج النظام التعليمي. وررغم أن هذه المدرسة أسست لتكون متخصصة بالدراسات الغربية، إلا أنها توسعت وأنشأت أول كلية جامعية لها في عام 1890 تحت اسم جامعة كيو جيكو Keio-Gijuku، وأصبحت رائدة في التعليم العالي الياباني.

بعد عودته عام 1860 أصبح يوكيتشي المترجم الرسمي لحكومة توكوغاوا. في فترة قصيرة أخرج أول كتبه للطبع وكان قاموس ياباني إنكليزي بعنوان كايه تسوغو مترجم من قاموس صيني إنكليزي والذي كان الفاتحة لكتب متعددة بعدها.

كان فوكوزاوا أيضًا مدافعًا قويًا عن حقوق المرأة، وغالبًا ما تحدث لصالح المساواة بين الأزواج والزوجات، وتعليم الأبناء والبنات على حد سواء، وكذلك حب البنات والأبناء على حد سواء. وفي الوقت نفسه، لفت الانتباه إلى الممارسات الضارة مثل عدم قدرة المرأة على التملك باسمها، والضيق الأسري الذي يحدث عندما يتخذ الرجال المتزوجون عشيقات خارج إطار الزواج.

أعماله

كانت معظم أعمال يوكيتشي في فترة ميجي حيث نشر سبعة عشر جزءا من كتاب "التشجيع على الدراسة"، حيث وضح في هذه الكتب ضرورة إتاحة فرص التعلم للجميع بشكل متساوي. وكان فوكوزاوا يوكيتشي هو مؤسس جامعة كيئو أول جامعة في اليابان.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص في فترة مييجي
أشخاص من أوساكا
أشخاص من ناكاتسو (أويتا)
أكاديميون يابانيون
إصلاح ميجي
جامعة كيئو
رجال نسويون
صحفيون يابانيون
كتاب من أوساكا
كتاب وكاتبات يابانيون
ليبراليون كلاسيكيون يابانيون
مترجمون يابانيون
مربون يابانيون
معلمون يابانيون في القرن 19
ملحدون يابانيون
مواليد 1835
مواليد في أوساكا
مؤسسو مجلات يابانيون
نسويون ملحدون
نسويون يابانيون
وفيات 1901

فوكوزاوا يوكيتشي


Mănăstirea Noul Ierusalim (în ), cunoscută și sub numele de Mănăstirea Voskresenski (Învierea), este o mănăstire de călugări, amplasată în orașul Istra, din raionul Moscova, în Rusia.

Istoric
Mănăstirea Noul Ierusalim a fost înființată în 1656, de către patriarhul Nikon, ca reședință patriarhală, la periferia Moscovei. Mănăstirea a primit numele de "Noul Ierusalim", întrucât această locație a fost aleasă pentru asemănarea sa cu Țara Sfântă: râul Istra reprezintă Iordanul, iar clădirile reprezintă "spațiul sacru" sau locurile sfinte ale Ierusalimului.

În epoca sa, patriarhul Nikon a recrutat un număr de călugări de origine non-rusească, pentru a popula mănăstirea, deoarece era destinată să reprezinte Ortodoxia multinațională a Ierusalimului Ceresc.

Ansamblul arhitectural al Mănăstirii Noul Ierusalim include Catedrala Învierii (1656-1685), asemănată leit cu o catedrală cu același nume din Ierusalim, reședința Patriarhului Nikon (1658), un zid de piatră cu turnuri (1690-1694), Biserica Sfânta Treime (1686-1698), precum și alte clădiri.

Arhitecții P. I. Zaborsky, Yakov Bukhvostov, Bartolomeo Rastrelli, Matvei Kazakov, Karl Blank și alții au luat parte la crearea acestui ansamblu. În secolul al XVII-lea, Mănăstirea Noul Ierusalim deținea o mare bibliotecă, compilată de Nikon din manuscrise preluate din alte mănăstiri.

În 1918 Mănăstirea Noul Ierusalim a fost închisă.

În 1920 au fost înființate la sediul mănăstirii un muzeu de istorie și un altul de artă. În 1935 a fost deschis de asemenea un muzeu de studii regionale, într-una din clădirile monahale.

În 1941 armata germană a vandalizat Mănăstirea Noul Ierusalim. Înainte de retragerea sa, a dinamitat clopotnița unică; turnurile au fost demolate; arcadele catedralei s-au prăbușit și au îngropat celebrul iconostas, printre alte comori.

În 1959 muzeul a fost redeschis publicului, deși clopotnița nu a fost niciodată reconstruită, în timp ce interiorul catedralei rămăsese încă gol.

Comunitatea religioasă a Mănăstirii Noul Ierusalim a fost refăcută abia în anii 1990.

În martie 2009 președintele rus Dmitri Medvedev a semnat un decret prezidențial privind restaurarea și renovarea Mănăstirii Noul Ierusalim. Guvernul federal a fost instruit să subvenționeze fondul de restaurare a mănăstirii, din bugetul federal din 2009, iar vicepremierul cabinetului lui Vladimir Putin, Viktor Zubkov, estima atunci că aceasta va costa aproximativ 13-20 de miliarde ruble rusești.

În iunie 2016, catedrala principală a fost supusă unei ample restaurări, cu renovări importante și reamenajarea interiorului. Mănăstirea este deschisă vizitatorilor și se slujește, din nou, în ea. Multe mii de vizitatori vin aici zilnic, dar mai ales la sărbători.

Referințe

Noul Ierusalim
Fondări în 1656

Mănăstirea Noul Ierusalim


La Glas Isar est une petite voiture à deux portes et quatre places produite par le constructeur allemand Glas à Dingolfing.

Notes et références

Isar
Automobile des années 1950
Automobile des années 1960

Glas Isar


Las Asambleas del Partido Republicano de 2012 en Colorado se hicieron el 7 de febrero de 2012. Las Asambleas del Partido Republicano fueron unas asambleas cerradas, con 36 delegados para elegir al candidato del partido Republicano para las elecciones presidenciales de Estados Unidos de 2012.  En el estado de Colorado estaban en disputa 36 delegados.

Elecciones

Resultados
Resultados con 100% (76 de 76 precintos) reportados:

Véase también
 Primarias presidenciales del Partido Republicano de 2012

Referencias

Enlaces externos
 Destino 2012 en Univision (en español)
 Calendario de las asambleas en Colorado (en inglés)
 Asambleas y asambleas en CNN (en inglés)
 Candidatos a las Asambleas (en inglés)

2012
Colorado


La Liguilla Pre-Libertadores 1995 fue la 21.º edición de la Liguilla Pre-Libertadores, mini competición de fútbol profesional de Chile que sirve como clasificatoria para la Copa Libertadores de América.

Su organización estuvo a cargo de la ANFP y contó con la participación de cuatro equipos. La competición se disputó bajo el sistema de todos contra todos, en una rueda.

El equipo que resultara campeón de este "mini torneo" clasificaría directamente a la Copa Libertadores 1996, donde acompañaría a Universidad de Chile, Campeón Torneo Primera División de Chile 1995, en la fase de grupos frente a los equipos brasileños Botafogo y Corinthians.

La competencia fue ganada por Universidad Católica, que derrotó 2-1 a Colo Colo, resultó ser primero con mayor puntaje, al término del torneo clasificatorio y selló su cupo para la Copa Libertadores 1996.

Equipos participantes

Desarrollo

Fecha 1

Fecha 2

Fecha 3

Tabla de posiciones

Ganador

Véase también
 Liguilla Pre-Libertadores (Chile)
 Primera División de Chile 1995

Referencias
 Revistas Triunfo N.º 496 y N.º 497 del 11 y 18 de diciembre de 1995.

Enlaces externos
 Campeones de Liguilla Pre-Libertadores RSSSF
 Chile 1995 RSSSF

Liguilla Pre-Libertadores (Chile)
Temporada 1995 de fútbol en Chile

Liguilla Pre-Libertadores 1995 (Chile)


Districtul Afrin (în , transl. manṭiqat Afrīn); în ) este un district din Guvernoratul Alep, în nordul Siriei, având capitala la Afrin. La data recensământului populației din anul 2004, districtul avea o populație de 172.095 de persoane.

Subdistricte
Districtul Afrin este împărțit în șapte subdistricte (nawāḥī):

1) Datele privind populația sunt cele valabile pentru anul 2004;

Vezi și
Cantonul Afrin

Note

Legături externe

Afrin

Districtul Afrin


Frei Tomás de Berlanga (1487 - 8 de agosto de 1551) foi o quarto bispo do Panamá.

Vida
Tomás de Berlanga nasceu em Berlanga de Duero em Soria, Espanha. Em 11 de fevereiro de 1534, o Papa Clemente VII o nomeou Bispo do Panamá. Em 17 de maio de 1534, foi consagrado bispo por Francisco Mendoza de Bobadilla, bispo de Coria. Francisco Mendoza, Bispo de Palencia, foi co-consagrador, com a assistência do Padre Francisco de Navarra y Hualde.

Em 1535, ele partiu para o Peru para resolver uma disputa entre Francisco Pizarro e Diego de Almagro sobre a divisão do território após a conquista do Império Inca. Seu navio parou quando os ventos acabaram e fortes correntes o levaram para as Ilhas Galápagos, que ele descobriu em 10 de março de 1535. Ele enviou um relato da aventura e descoberta a Carlos V, Sacro Imperador Romano e Rei da Espanha. Berlanga renunciou à sua sé em 1537.

Quando Tomás de Berlanga voltou da América para Berlanga de Duero, ele trouxe consigo um jacaré do rio Chagres, no Panamá. Este jacaré media 3 metros. Atualmente está em exibição na Colegiata de Nuestra Señora del Mercado em Berlanga de Duero.

Referências

Leitura adicional

Religiosos

Tomás de Berlanga


O impacto ambiental da indústria do carvão inclui questões como o uso do solo, a gestão de resíduos, poluição da água e do ar que são causadas pela mineração, processamento e uso de seus produtos. Além da poluição atmosférica, a queima de carvão produz centenas de milhões de toneladas de resíduos sólidos anualmente, incluindo cinzas volantes, cinzas residuais e lodo de dessulfuração de gases de combustão, que contêm mercúrio, urânio, tório, arsênico e outros metais pesados. O carvão é o maior contribuinte para o aumento de dióxido de carbono causado pelo homem na atmosfera da Terra.

Existem graves efeitos à saúde causados pela queima de carvão. De acordo com um relatório da Organização Mundial da Saúde de 2008, estima-se que a poluição por partículas de carvão encurte aproximadamente 10 000 vidas anualmente em todo o mundo. Um estudo de 2004 solicitado por grupos ambientalistas, mas contestado pela Agência de Proteção Ambiental dos Estados Unidos, concluiu que a queima de carvão custa 24 000 vidas por ano nos Estados Unidos. Mais recentemente, um estudo acadêmico estimou que as mortes prematuras por poluição do ar relacionada ao carvão foram de cerca de 52 000. Quando comparada à eletricidade produzida a partir de gás natural via fraturamento hidráulico, a eletricidade produzida a partir de carvão é 10 a 100 vezes mais tóxica, em grande parte devido à quantidade de material particulado emitido durante a combustão. Quando o carvão é comparado à geração solar fotovoltaica, esta última poderia salvar 51 999 vidas americanas por ano se a energia solar substituísse a geração de energia baseada em carvão nos Estados Unidos. Devido ao declínio de empregos relacionados à mineração de carvão, um estudo descobriu que aproximadamente um americano sofre uma morte prematura por poluição por carvão para cada emprego restante na mineração de carvão.

Além disso, a lista de desastres históricos de mineração de carvão é longa, embora as mortes relacionadas ao trabalho com carvão tenham diminuído substancialmente com a promulgação de medidas de segurança e a com a mineração subterrânea cedendo parte do mercado à mineração na superfície. Os perigos da mineração subterrânea incluem asfixia, envenenamento por gás, colapsos e explosões de gás. Os riscos da mineração a céu aberto são principalmente falhas nas paredes da mina e colisões de veículos. Nos Estados Unidos, uma média de 26 mineiros de carvão por ano morreram na década de 2005–2014.

Gestão do uso do solo

Impacto no solo e arredores
A mineração a céu aberto altera severamente a paisagem, o que reduz o valor do meio ambiente no terreno ao redor. A superfície do solo é dedicada às atividades de mineração até que ela possa ser remodelada e recuperada. Se a mineração for permitida no local, as populações humanas residentes devem ser reassentadas fora do local da mina; atividades econômicas como agricultura ou caça e coleta de alimentos e plantas medicinais são interrompidas. O que acontece com a superfície do solo após a mineração é determinado pela maneira como a mineração é conduzida. Normalmente, a recuperação de solos deteriorados pela mineração para uma condição de uso da solo não é igual ao seu uso original. Os usos de solo existentes (como pastagem de gado, colheita e produção de madeira) são temporariamente eliminados nas áreas de mineração. Áreas de alto valor e uso intensivo do solo, como sistemas urbanos e de transporte, geralmente não são afetadas pelas operações de mineração. Se os valores minerais forem suficientes, essas melhorias podem ser removidas para uma área adjacente.

A mineração a céu aberto elimina a vegetação existente, destrói o perfil genético do solo, desloca ou destrói o habitat e a vida selvagem, altera os usos atuais do solo e, em certa medida, altera permanentemente a topografia geral da área minerada. Impactos adversos nas características geológicas de interesse humano podem ocorrer em uma mina de carvão. Características geomórficas e geofísicas e recursos paisagísticos excepcionais podem ser sacrificados pela mineração indiscriminada. Valores paleontológicos, culturais e outros valores históricos podem estar em perigo devido às atividades disruptivas de detonação, extração e escavação de carvão. A remoção da  elimina e destrói as características arqueológicas e históricas, a menos que sejam removidas previamente.

A remoção da cobertura vegetal e as atividades associadas à construção de estradas para transporte no local da mineração, armazenamento de solo superficial, deslocamento de sobrecarga e transporte de solo e carvão aumentam a quantidade de poeira ao redor das operações de mineração. A poeira degrada a qualidade do ar na área imediata, tem um impacto adverso na vida vegetativa e constitui um perigo para a saúde e segurança dos trabalhadores da mina e moradores próximos.

A mineração a céu aberto interrompe praticamente todos os elementos estéticos da paisagem. A alteração das formas do terreno muitas vezes impõe configurações desconhecidas e descontínuas. Novos padrões lineares aparecem à medida que o material é extraído e as pilhas de resíduos são desenvolvidas. Diferentes cores e texturas são expostas à medida que a cobertura vegetal é removida e a sobrecarga é despejada ao lado. Odores de poeira, vibração e exaustão de diesel são criados (afetando a visão, o som e o cheiro). Os moradores das comunidades locais geralmente acham esses impactos incômodos ou desagradáveis. No caso de mineração de remoção do topo de montanhas, os topos são removidos das montanhas ou colinas para expor as grossas camadas de carvão por baixo. O solo e a rocha removidos são depositados em vales, cavidades e depressões próximas, resultando em cursos d'água bloqueados (e contaminados).

A remoção do solo e da cobertura rochosa que cobre os recursos de carvão pode causar soterramento e perda de solo superficial, expor o material de origem e criar grandes terrenos baldios inférteis. A perturbação do solo e a compactação associada resultam em condições propícias à erosão. A remoção do solo da área a ser minerada altera ou destrói muitas características naturais do solo e reduz sua biodiversidade e produtividade para a agricultura. A estrutura do solo pode ser perturbada por pulverização ou desagregação.

Colapsos de minas (ou subsidências de minas) subterrâneas têm o potencial de produzir grandes efeitos acima do solo, que são especialmente devastadores em áreas desenvolvidas. A mineração subterrânea de carvão alemã (especialmente na Renânia do Norte-Vestfália) danificou milhares de casas, e as indústrias de mineração de carvão reservaram grandes somas em financiamento para futuros danos de subsidência como parte de seus esquemas de seguro e subsídio estatal. Em um caso particularmente espetacular na região do alemã Saar (outra área histórica de mineração de carvão), um suposto colapso de mina em 2008 criou um terremoto de 4,0 na escala de magnitude Richter, causando alguns danos às casas. Anteriormente, terremotos menores se tornaram cada vez mais comuns e a mineração de carvão foi temporariamente suspensa na área.

Em resposta aos efeitos negativos da mineração de carvão e à abundância de minas abandonadas nos Estados Unidos, o governo federal promulgou a Lei de Controle e Recuperação de Mineração de Superfície de 1977, que exige planos de recuperação para futuros locais de mineração de carvão. Esses planos devem ser aprovados pelas autoridades federais ou estaduais antes do início da mineração.

Gestão da água

A mineração a céu aberto pode prejudicar as águas subterrâneas de várias maneiras: pela drenagem de água utilizável de aquíferos rasos; redução dos níveis de água em áreas adjacentes e mudanças na direção do fluxo dentro dos aquíferos; contaminação de aquíferos utilizáveis abaixo do local das operações de mineração devido à infiltração (percolação) de  de baixa qualidade; e aumento da infiltração de precipitação nas pilhas de entulho. Onde carvão ou xisto carbonoso está presente, o aumento da infiltração pode resultar em: aumento do escoamento de água de baixa qualidade e erosão de pilhas de entulho, recarga de água de baixa qualidade para aquíferos subterrâneos rasos e fluxo de água de baixa qualidade para córregos próximos.

A contaminação das águas subterrâneas e dos córregos próximos pode ser por longos períodos de tempo. A deterioração da qualidade do córrego resulta da drenagem ácida da mina, elementos residuais tóxicos, alto teor de sólidos dissolvidos na água de drenagem da mina e aumento das cargas de sedimentos depositadas nos córregos. Quando as superfícies do carvão estão expostas, a pirita entra em contato com a água e o ar e forma ácido sulfúrico. À medida que a água é drenada da mina, o ácido se move para os cursos d'água; enquanto chover sobre os rejeitos da mina, a produção de ácido sulfúrico continua, quer a mina ainda esteja operando ou não. Pilhas de resíduos e pilhas de armazenamento de carvão também podem produzir sedimentos nos riachos. As águas superficiais podem se tornar impróprias para a agricultura, consumo humano, banho ou outros usos domésticos.

Existem cinco tecnologias principais usadas para controlar o fluxo de água nas locais de minas: sistemas de desvio,  (represas de superfície), sistemas de bombeamento de água subterrânea, sistemas de drenagem subterrânea e barreiras subterrâneas.

Nos Estados Unidos, devido a poucas regulamentações federais e estaduais sobre , a maioria das usinas não usa geomembranas, sistemas de coleta de lixiviados ou outros controles de fluxo frequentemente encontrados em aterros resíduos sólidos urbanos. A Agência de Proteção Ambiental promulgou requisitos mais rigorosos para lagoas de cinzas e aterros sanitários em sua primeira regulamentação nacional em 2015. Posteriormente, houve litígios e várias alterações ou revisões propostas aos regulamentos. Os regulamentos finais estão pendentes em dezembro de 2020.

Poluição da água
Caldeiras a carvão, usando carvão ou lignito rico em calcário, produzem cinzas volantes contendo óxido de cálcio (CaO). O CaO dissolve-se prontamente na água para formar cal apagada (Ca(OH)2), que é transportada pela água da chuva para os rios/água de irrigação das áreas de despejo de cinzas. O processo de amolecimento da cal precipita íons Ca e Mg e remove a dureza temporária da água e também converte bicarbonatos de sódio na água do rio em carbonato de sódio. O carbonato de sódio reage ainda com o Ca e o Mg restantes na água para remover/precipitar a dureza total. Além disso, sais de sódio solúveis em água presentes nas cinzas aumentam ainda mais o teor de sódio na água. Assim, a água do rio é convertida em água macia (ou água mole), eliminando íons Ca e Mg e aumentando os íons Na pelas caldeiras a carvão. A aplicação de água macia na irrigação (superficial ou subterrânea) converte os solos férteis em solos alcalinos sódicos. A alcalinidade e sodicidade da água do rio devido ao acúmulo de sais na água restante após enfrentar várias perdas por transpiração e evaporação tornam-se agudas quando muitas caldeiras e usinas a carvão são instaladas em uma bacia hidrográfica. A sodicidade da água dos rios afeta as bacias hidrográficas cultivadas a jusante localizadas na China, Índia, Egito, Paquistão, Ásia Ocidental, Austrália, oeste americano, etc.

As descargas de poluentes das lagoas de cinzas para as águas superficiais normalmente incluem arsênico, chumbo, mercúrio, selênio, cromo e cádmio. Nos Estados Unidos, as descargas em águas superficiais são regulamentadas por licenças do Sistema Nacional de Eliminação de Descargas de Poluentes (National Pollutant Discharge Elimination System; NPDES).

Gestão de resíduos
A queima do carvão deixa quantidades substanciais de cinzas volantes, que geralmente são armazenadas em lagoas de cinzas (armazenamento úmido) ou aterros (armazenamento seco). Poluentes como metais pesados são lixiviados nas águas subterrâneas de lagoas ou aterros sanitários e podem poluir os aquíferos por décadas ou séculos. A Agência de Proteção Ambiental dos Estados Unidos (EPA) classificou 44 locais nos Estados Unidos como potenciais perigos para as comunidades. Essa classificação significa que os locais de resíduos podem causar morte e danos materiais significativos se um evento como uma tempestade, um ataque terrorista ou uma falha estrutural causar um derramamento. A EPA estimou que cerca de 300 aterros secos e tanques de armazenamento úmido são usados em todo o país para armazenar cinzas de usinas a carvão. As instalações de armazenamento contêm os produtos da combustão do carvão (cinzas volantes, dessulfuração de gases de combustão e cinzas de fundo), incluindo as cinzas capturadas por equipamentos projetados para reduzir a poluição do ar.

Nas áreas de baixo teor de carvão, os resíduos formam pilhas de detritos.

Vida selvagem
A mineração de carvão a céu aberto causa danos diretos e indiretos à vida selvagem. O impacto na vida selvagem decorre principalmente da perturbação, remoção e redistribuição da superfície terrestre. Alguns impactos são de curto prazo e confinados ao local da mina, mas outros têm efeitos de longo alcance e longo prazo.

O efeito mais direto na vida selvagem é a destruição ou deslocamento de espécies nas áreas da escavação e do empilhamento de entulho. As áreas abertas e com detritos no local da mineraão não são capazes de fornecer alimento e proteção para a maioria das espécies da vida selvagem. Espécies de animais selvagens móveis como animais de caça, pássaros e predadores deixam essas áreas. Animais mais sedentários como invertebrados, répteis, roedores escavadores e pequenos mamíferos podem ser mortos. A comunidade de microrganismos e os processos de ciclagem de nutrientes são perturbados pelo movimento, armazenamento e redistribuição do solo.

A degradação de habitats aquáticos é um grande impacto da mineração a céu aberto e pode ser aparente a muitos quilômetros de um local de mineração. A contaminação por sedimentos das águas superficiais é comum na mineração a céu aberto. A produção de sedimentos pode aumentar mil vezes seu nível anterior como resultado da mineração a céu aberto.

Os efeitos dos sedimentos na fauna aquática variam com a espécie e a quantidade de contaminação. Altos níveis de sedimentos podem matar peixes diretamente, enterrar leitos de desova, reduzir a transmissão de luz, alterar gradientes de temperatura, preencher poças, espalhar fluxos por áreas mais amplas e rasas e reduzir a produção de organismos aquáticos usados como alimento por outras espécies. Essas mudanças destroem o habitat de espécies valiosas e podem melhorar o habitat de espécies menos desejáveis. As condições existentes já são marginais para alguns peixes de água doce nos Estados Unidos, e a sedimentação de seu habitat pode resultar em sua extinção. A poluição sedimentar mais pesada da drenagem normalmente ocorre de 5 a 25 anos após a mineração. Em algumas áreas, as pilhas de entulho não vegetado continuam a corroer até 50 a 65 anos após a mineração.

Os efeitos dos sedimentos na fauna aquática variam com a espécie e a quantidade de contaminação. Altos níveis de sedimentos podem matar os peixes diretamente, enterrar leitos de desova, reduzir a transmissão de luz, alterar os gradientes de temperatura, preencher poças, espalhar o fluxo de água em áreas mais amplas e rasas e reduzir a produção de organismos aquáticos usados como alimento por outras espécies. Essas mudanças destroem o habitat de espécies valiosas e podem melhorar o habitat de espécies menos desejáveis. As condições existentes já são marginais para alguns peixes de água doce nos Estados Unidos, e a sedimentação de seu habitat pode resultar em sua extinção. A poluição sedimentar mais pesada da drenagem normalmente ocorre de 5 a 25 anos após a mineração. Em algumas áreas, as pilhas de entulho não vegetado continuam a sofrer erosão mesmo 50 a 65 anos após a mineração.

A presença de materiais formadores de ácido expostos como resultado da mineração de a céu aberto pode afetar a vida selvagem, eliminando o habitat e causando a destruição direta de algumas espécies. Concentrações menores podem suprimir a produtividade, a taxa de crescimento e a reprodução de muitas espécies aquáticas. Ácidos, concentrações diluídas de metais pesados e alta alcalinidade podem causar sérios danos à vida selvagem em algumas áreas. A duração da poluição por resíduos ácidos pode ser longa; as estimativas do tempo necessário para lixiviar materiais ácidos expostos no Leste dos Estados Unidos variam de 800 a 3 000 anos.

Poluição do ar

Emissões no ar
Carvão e produtos residuais de carvão (incluindo cinzas volantes, cinzas de fundo e escória de caldeira) liberam aproximadamente 20 produtos químicos tóxicos, incluindo arsênico, chumbo, mercúrio, níquel, vanádio, berílio, cádmio, bário, cromo, cobre, molibdênio, zinco, selênio e rádio, que são perigosos se liberados no meio ambiente. Embora essas substâncias sejam vestígios de impurezas, é queimado carvão suficiente para que quantidades significativas dessas substâncias sejam liberadas.

O highveld de Mpumalanga na África do Sul é a área mais poluída do mundo devido à indústria de mineração e usinas de carvão e o lowveld perto do famoso Kruger Park também está sob ameaça de novos projetos de minas.

Durante a combustão, a reação entre o carvão e o ar produz óxidos de carbono, incluindo dióxido de carbono (CO2, um importante gás de efeito estufa), óxidos de enxofre (principalmente dióxido de enxofre, SO2) e vários óxidos de nitrogênio (NOx). Por causa dos componentes hidrogenados e nitrogenados do carvão, hidretos e nitretos de carbono e enxofre também são produzidos durante a combustão do carvão no ar.  Estes incluem cianeto de hidrogênio (HCN), nitrato de enxofre (SNO3) e outras substâncias tóxicas.

O SO2 e o óxido de nitrogênio reagem na atmosfera para formar partículas finas e ozônio troposférico e são transportados por longas distâncias, dificultando que outros estados alcancem níveis saudáveis de controle da poluição.

As torres de resfriamento usadas em usinas termoelétricas a carvão, etc. emitem correntes e neblina que também são uma preocupação ambiental. A corrente contém partículas suspensas respiráveis. No caso de torres de resfriamento com composição de água do mar, sais de sódio são depositados em terrenos próximos que converteriam o terreno em solo alcalino, reduzindo a fertilidade dos terrenos vegetativos e também causando corrosão das estruturas próximas.

Incêndios às vezes ocorrem em leitos de carvão no subsolo. Quando as camadas de carvão são expostas, o risco de incêndio aumenta. O carvão desgastado também pode aumentar a temperatura do solo se for deixado na superfície. Quase todos os incêndios em carvão sólido são iniciados por incêndios superficiais causados por pessoas ou raios. A combustão espontânea ocorre quando o carvão oxida e o fluxo de ar é insuficiente para dissipar o calor; isso ocorre mais comumente em estoques e pilhas de resíduos, raramente em leitos subterrâneos de carvão. Onde ocorrem incêndios por carvão, há poluição do ar resultante da emissão de fumaça e gases nocivos na atmosfera. Incêndios em jazidas de carvão podem queimar no subsolo por décadas, ameaçando a destruição de florestas, casas, estradas e outras infraestruturas valiosas. O incêndio por carvão mais conhecido pode ser aquele que levou à evacuação permanente de Centralia, Pensilvânia, Estados Unidos.

Aproximadamente 75 Tg/S por ano de dióxido de enxofre (SO2) são liberados da queima de carvão. Após a liberação, o dióxido de enxofre é oxidado a H2SO2 gasoso que dispersa a radiação solar, portanto seu aumento na atmosfera exerce um efeito de resfriamento no clima que mascara parte do aquecimento causado pelo aumento dos gases de efeito estufa. A liberação de SO2 também contribui para a acidificação generalizada dos ecossistemas.

Emissões de mercúrio
Em 2011, as usinas de energia dos Estados Unidos emitiram metade dos poluentes atmosféricos de mercúrio do país. Em fevereiro de 2012, a Agência de Proteção Ambiental emitiu o regulamento Mercury and Air Toxics Standards (MATS), que exige que todas as usinas a carvão reduzam substancialmente as emissões de mercúrio.

No estado de Nova Iorque, os ventos levam mercúrio das usinas a carvão do Centro-Oeste, contaminando as águas das montanhas Catskill. O mercúrio está concentrado na cadeia alimentar, pois é convertido em metil mercúrio, um composto tóxico que prejudica tanto a vida selvagem quanto as pessoas que consomem peixes de água doce. O mercúrio é consumido por vermes, que são comidos por peixes, que são comidos por pássaros (incluindo águias-americanas). A partir de 2008, os níveis de mercúrio em águias em Catskills atingiram novos patamares. "As pessoas estão expostas ao metil mercúrio quase inteiramente ao comer peixes e animais selvagens contaminados que estão no topo das cadeias alimentares aquáticas". Os peixes oceânicos são responsáveis pela maior parte da exposição humana ao metil mercúrio; a gama completa de fontes de metil mercúrio em peixes oceânicos não é bem compreendida.

Excesso anual de mortalidade e morbidade
Em 2008, a Organização Mundial da Saúde (OMS) e outras organizações calcularam que a poluição por partículas de carvão causa aproximadamente um milhão de mortes anualmente em todo o mundo, o que representa aproximadamente um terço de todas as mortes prematuras relacionadas a todas as fontes de poluição do ar, por exemplo, em Istambul por doenças pulmonares e câncer.

Os poluentes emitidos pela queima de carvão incluem partículas finas (PM2,5) e ozônio troposférico. Todos os anos, a queima de carvão sem o uso da tecnologia de controle de poluição disponível causa milhares de mortes evitáveis nos Estados Unidos. Um estudo encomendado pela associação de enfermeiras de Maryland em 2006 descobriu que as emissões de apenas seis das usinas de queima de carvão de Maryland causaram 700 mortes por ano em todo o país, incluindo 100 em Maryland. Desde a instalação do equipamento de redução de poluição em uma dessas seis, a planta Brandon Shores agora "produz 90% menos óxido de nitrogênio, um ingrediente da poluição atmosférica; 95% menos enxofre, que causa chuva ácida; e frações muito menores de outros poluentes".

Custos econômicos
Um estudo de 2001 financiado pela União Europeia conhecido como ExternE, ou Externalidades de Energia, descobriu durante a década de 1995 a 2005 que o custo de produção de eletricidade a partir do carvão dobraria em relação ao seu valor atual, se os custos externos fossem levados em consideração. Esses custos externos incluem danos ao meio ambiente e à saúde humana causados por partículas no ar, óxidos de nitrogênio, cromo VI e emissões de arsênico produzidas pelo carvão. Foi estimado que os custos externos, a jusante, dos combustíveis fósseis chegam a 1-2% de todo o Produto Interno Bruto (PIB) da UE, sendo o carvão o principal combustível fóssil responsável, e isto antes mesmo de se incluir o custo externo do aquecimento global proveniente destas fontes. O estudo constatou que os custos ambientais e sanitários do carvão eram de €60/MWh, sendo a energia nuclear €1,9/MWh e a eólica €0, 90/MWh.

As altas taxas de falhas de placas-mãe na China e na Índia parecem ser devidas à "poluição do ar sulfuroso produzido pelo carvão que é queimado para gerar eletricidade. Ele corrói os circuitos de cobre", de acordo com pesquisadores da Intel.

Emissão de gases do efeito estufa

A combustão do carvão é o maior contribuinte para o aumento de CO2 causado pelo homem na atmosfera. A geração elétrica a partir da queima de carvão produz aproximadamente o dobro de gases do efeito estufa por quilowatt em comparação com a geração a gás natural.

A mineração de carvão libera metano, um potente gás de efeito estufa. O metano é o produto natural da decomposição da matéria orgânica à medida que os depósitos de carvão são formados com profundidades crescentes de soterramento, aumento das temperaturas e aumento da pressão ao longo do tempo geológico. Uma parte do metano produzido é absorvida pelo carvão e posteriormente liberada da camada de carvão (e dos estratos perturbados circundantes) durante o processo de mineração. O metano é responsável por 10,5% das emissões de gases do efeito estufa criadas pela atividade humana. De acordo com o Painel Intergovernamental sobre Mudanças Climáticas, o metano tem um potencial de aquecimento global 21 vezes maior do que o dióxido de carbono em um período de 100 anos. O processo de mineração pode liberar bolsas de metano. Esses gases podem representar uma ameaça para os mineradores de carvão, bem como ser uma fonte de poluição do ar. IIsto se deve ao relaxamento da pressão e à fratura dos estratos durante a atividade de mineração, o que gera preocupações de segurança para os mineiros de carvão se não forem gerenciados adequadamente. O acúmulo de pressão nos estratos pode levar a explosões durante (ou após) o processo de mineração se métodos de prevenção, como "drenagem de metano", não forem adotados.

Em 2008, James E. Hansen e Pushker Kharecha publicaram um estudo científico revisado por pares analisando o efeito da eliminação do carvão nos níveis atmosféricos de CO2. Seu cenário de mitigação de base era uma eliminação gradual das emissões globais de carvão até 2050. No cenário Business as Usual, o CO2 atmosférico atinge um pico de 563 partes por milhão (ppm) no ano de 2100. Sob os quatro cenários de eliminação progressiva do carvão, o CO2 atmosférico atinge picos de 422-446 ppm entre 2045 e 2060 e declina depois disso.

Exposição à radiação
O carvão também contém baixos níveis de urânio, tório e outros isótopos radioativos naturais que, se liberados no meio ambiente, podem levar à contaminação radioativa. As usinas de carvão emitem radiação na forma de cinzas volantes radioativas, que são inaladas e ingeridas pelos vizinhos e integradas às plantações. Um documento de 1978 do Laboratório Nacional de Oak Ridge estimou que as usinas elétricas a carvão daquela época podiam contribuir com uma dose comprometida de 19 µSv/a na vizinhança em um raio de 500 metros. O relatório de 1988 do Comitê Científico das Nações Unidas sobre os Efeitos da Radiação Atômica estimou a dose a 1 km de distância em 20 µSv/a para plantas mais antigas ou 1 µSv/a para plantas mais novas com melhor captura de cinzas volantes, mas não conseguiu confirmar esses números por teste.

Excluindo resíduos contidos e liberações não intencionais de usinas nucleares, as usinas a carvão transportam mais resíduos radioativos para o meio ambiente do que as usinas nucleares por unidade de energia produzida. A radiação emitida pela usina transportada por cinzas volantes derivadas do carvão fornece 100 vezes mais radiação ao ambiente circundante do que a operação normal de uma usina nuclear similarmente produtiva. Esta comparação não considera o resto do ciclo do combustível, ou seja, mineração e refino de carvão e urânio e  descarte de resíduos. A operação de uma usina a carvão de 1 000 MWe resulta em uma dose de radiação nuclear de 490 pessoas-rem/ano em comparação com 136 pessoas-rem/ano para uma usina nuclear equivalente, incluindo mineração de urânio, operação de reator e descarte de resíduos.

Perigos para os mineiros

Historicamente, a mineração de carvão tem sido uma atividade muito perigosa, e a lista de  de carvão é longa. Os principais riscos são falhas nas paredes das minas e colisões de veículos; os perigos da mineração subterrânea incluem asfixia, envenenamento por gás, colapso do telhado e explosões de gás. Doenças pulmonares crônicas como a pneumoconiose (pulmão negro) já foram comuns em mineiros, levando à redução da expectativa de vida. Em alguns países mineradores, o pulmão negro ainda é comum, com 4 000 novos casos de pulmão negro a cada ano nos EUA (4% dos trabalhadores anualmente) e 10 000 novos casos a cada ano na China (0,2% dos trabalhadores). As taxas podem ser mais altas do que as relatadas em algumas regiões.

Nos Estados Unidos, uma média de 23 mineiros de carvão por ano morreram na década de 2007–2016. Desastres recentes de mineração de carvão nos EUA incluem o  em janeiro de 2006. Em 2007, um acidente na mina Crandall Canyon Mine em Utah matou nove mineiros, com seis enterrados. O desastre da Upper Big Branch Mine em West Virginia matou 29 mineiros em abril de 2010.

No entanto, em países menos desenvolvidos e alguns países em desenvolvimento, muitos mineiros continuam a morrer anualmente, seja por acidentes diretos em minas de carvão ou por consequências adversas para a saúde ao trabalhar em condições precárias. A China, em particular, tem o maior número de mortes relacionadas à mineração de carvão no mundo, com estatísticas oficiais afirmando que 6 027 mortes em 2004. Para comparar, 28 mortes foram relatadas nos EUA no mesmo ano. A produção de carvão na China é o dobro da dos EUA, enquanto o número de mineiros de carvão é cerca de 50 vezes maior do que nos EUA, tornando as mortes em minas de carvão na China 4 vezes mais comuns por trabalhador (108 vezes mais comuns por unidade de produção) como nos EUA.

Acúmulos de gases perigosos:

 Umidade negra: uma mistura de dióxido de carbono e nitrogênio em uma mina que pode causar asfixia. A condição anóxica resulta do esgotamento do oxigênio em espaços fechados, por exemplo, por corrosão.
 Pós-umidade: semelhante à umidade negra, pós-umidade consiste em monóxido de carbono, dióxido de carbono e nitrogênio e se forma após a explosão de uma mina.
 Grisu: consiste principalmente de metano, um gás altamente inflamável que explode entre 5% e 15% – em 25% causa asfixia.
 Sulfeto de hidrogênio: reconhecido pelo cheiro de ovo podre do gás sulfídrico, o sulfeto de hidrogênio pode explodir e também é muito tóxico.
 Monóxido de carbono: ar contendo monóxido de carbono que é tóxico, mesmo em baixas concentrações

Explosões de grisu podem desencadear explosões de pó de carvão muito mais perigosas, que podem engolir uma mina inteira. A maioria desses riscos pode ser bastante reduzido em minas modernas, e incidentes com múltiplas fatalidades são agora raros em algumas partes do mundo desenvolvido. A mineração moderna nos EUA resulta em aproximadamente 30 mortes por ano devido a acidentes em minas.

Ver também

 Abandono do carvão
 Gases do efeito estufa
 Carvão liquefeito
 Acidificação oceânica
 Ende Gelände

Ligações externas

 EPA fact sheet: Cross-State Air Pollution Rule (CSAPR)
 Bill Bigelow, "Got Coal? Teaching About the Most Dangerous Rock in America", lesson plan for middle school and high school students, Zinn Education Project/Rethinking Schools.
 Environmental impacts of coal power: air pollutionUnion of Concerned Scientists
 Air pollution from coal-fired power plantsGlobal Energy Monitor
 Environmental impacts of coalGlobal Energy Monitor
 Map of Death and Disease from U.S. Power PlantsClean Air Task Force
 Emissions Of Hazardous Air Pollutants From Coal-Fired Power PlantsAmerican Lung Association
 EPA fact sheet: Cross-State Air Pollution Rule (CSAPR)
 Bill Bigelow, "Got Coal? Teaching About the Most Dangerous Rock in America", lesson plan for middle school and high school students, Zinn Education Project/Rethinking Schools.
 Environmental impacts of coal power: air pollutionUnion of Concerned Scientists
 Air pollution from coal-fired power plantsGlobal Energy Monitor
 Environmental impacts of coalGlobal Energy Monitor
 Map of Death and Disease from U.S. Power PlantsClean Air Task Force
 Emissions Of Hazardous Air Pollutants From Coal-Fired Power PlantsAmerican Lung Association

Impacto ambiental da indústria do carvão


Topçuköy, aşağıdaki anlamlara gelebilir:

 Topçuköy, Bulgaristan, Bulgaristan'da bir köy
 Topçuköy, Kıbrıs, Kıbrıs'ta bir köy
 Topçuköy, Vize, Kırklareli ili Vize ilçesine bağlı köy

Topçuköy